prop · GN03104D1 · 2000-01-01 00:00:00 — 1.1 STATSSKULDEN OCH DESS FINANSIERING Statsskulden uppgick vid utgången av 1999 till 1 ; se tabell 1.1. Det motsvarar av BNP. Totalt sett minskade statsskulden med eller . Mätt som andel av BNP har skulden minskat . Tabell 1.1 Statsskuldens sammansättning åren 1995 1999 1995 1996 1997 1998 1999 Förändr. Nominella lån i svenska kronor Statsobligationer 662,8 638,6 682,8 686,4 678,9 -7,4 Statsskuldväxlar 187,0 179,9 144,1 225,7 243,6 17,9 Dagslån 3,8 4,9 25,2 11,1 0,0 -11,1 Premieobligationer 64,8 60,1 61,4 58,7 54,4 -4,3 Riksgäldskonto 11,9 11,9 6,7 5,5 3,0 -2,5 Riksgäldsspar 2,5 4,7 5,6 1,0 Allemansspar 48,1 44,0 29,5 Summa nominella lån i svenska kronor 978,4 939,4 952,2 992,0 985,5 -6,5 Reala lån i svenska kronor Statsobligationer 16,3 73,9 91,8 93,8 96,7 2,9 Riksgäldsspar 0,2 0,5 0,9 0,3 Summa reala lån i svenska kronor 16,3 73,9 92,0 94,3 97,6 3,2 Lån i utländsk valuta 391,5 398,4 385,7 362,5 291,1 -71,5 Summa Statsskulden 1 386,2 1 411,6 1 429,8 1 448,9 1 374,2 -74,7 Statsskulden redovisas till vid emissionstillfället bokförda belopp, dvs den marknadsvärderas inte med avseende på förändringar i marknadsräntorna. Däremot tas valutaskulden upp till sitt aktuella värde, dvs omräknad med bokslutsdagens valutakurser. Kontorets s.k. skuldskötselinstrument, t.ex. terminer och swappar ingår inte. En beskrivning av den marknadsvärderade statsskulden framgår nedan av tabellerna 1.2, samt inklusive skuldskötselinstrument i tabell 1.3 samt 1.4. Stocken av nominella statsobligationer minskade med och statsskuldväxelstocken ökade med . Stocken av reala obligationer ökade med . Bakgrunden till dessa förändringar diskuteras i avsnitt 3.2. Sparformen Allemanssparkonton upphörde . Premieobligations-stocken minskade med . Sparandet på Riksgäldskonto minskade med . Riksgäldsspar ökade med 1,3 miljarder, varav reala lån med . Hushållsupplåningen behandlas utförligare i avsnitt 3.3. Den redovisade valutaskulden minskade med . Bakom denna siffra ligger en nettominskning av valutaskulden värderad till anskaffningsvärde med , samt en omvärdering till rådande kronkurs som minskat valutaskulden med , till följd av att den svenska kronan har förstärkts . upplåningsmandat i utländsk valuta var en nettoamortering på , med ett toleransintervall på ±5,0 miljarder. Definitionen av upplåningsmandatet är inte liktydigt med förändringen av valutaskulden enligt tabell 1.1. Amorteringen definieras som nettot av de till svenska kronor växlade flödena i utländsk valuta, exklusive räntebetalningar i utländsk valuta. Enligt den definitionen blev nettoamorteringen 23,3 miljarder. I tabell 1.2 beskrivs statsskulden beräknad till marknadsvärdet för . Tabell 1.2 Statsskulden till marknadsvärde 1995-1999 1995 1996 1997 1998 1999 Förändr Nominella lån i svenska kronor Statsobligationer 765,2 856,0 808,6 839,9 753,1 -86,7 Statsskuldväxlar 195,3 186,5 146,2 228,5 246,3 17,8 Dagslån 3,8 4,9 25,2 11,1 0,0 -11,1 Premieobligationer 65,4 67,2 64,3 62,9 53,2 -9,7 Riksgäldskonto 14,5 16,3 9,0 8,1 4,5 -3,7 Riksgäldsspar 2,5 5,0 5,9 0,9 Allemansspar 49,9 44,0 29,5 Summa nominella lån i svenska kronor 1 094,0 1 174,8 1 085,3 1 155,5 1 063,0 -92,5 Reala lån i svenska kronor 105,8 108,8 109,7 0,9 Riksgäldsspar 0,2 0,5 0,9 0,4 Summa reala lån i svenska kronor 106,0 109,3 110,6 1,3 Lån i utländsk valuta 413,9 426,9 415,8 402,9 311,9 -91,1 Summa statsskuld 1 507,9 1 601,8 1 607,1 1 667,7 1 485,5 -182,3 Statsskulden, redovisad till marknadsvärde omfattar statsskulden enligt ovan (där instrumenten tas upp till anskaffningsvärde och orealiserade valutadifferenser ingår), kompletterad med upplupna räntor och orealiserade kursdifferenser. En specificering av ingående delposter i den marknadsvärderade statsskulden framgår av tabell 1.4. Statsskulden till marknadsvärde - inklusive skuldskötselinstrument I tabell 1.3 redovisas den marknadsvärderade statsskulden kompletterad med skuldskötselinstrument. påverkar också statsskuldens samman-sättning med hjälp av skuldskötselinstrument, t.ex. terminer och skuldbytesavtal (swappar). En beräkning där skuldskötselinstrument ingår ger därför en bättre bild av skuldens fördelning och storlek. Tabell 1.3 Statsskuld till marknadsvärde 1995- 1999, kompletterad med skuldskötselinstrument, miljarder kronor 1995 1996 1997 1998 1999 Förändr Summa statsskuld (från tabell 1.2) 1 507,9 1 601,8 1 607,1 1 667,7 1 485,5 -182,3 -44,7 -79,8 -113,9 -34,1 Valutaswappar 4,1 24,9 49,5 77,3 110,2 32,9 Övriga instrument 6,1 0,0 -0,2 -6,2 1,1 7,3 Summa skuldskötselinstrument 10,2 24,9 4,6 -8,7 -2,7 6,1 Marknadsvärderad statsskuld inkl Skuldskötselinstrument 1 518,1 1 626,7 1 611,7 1 659,0 1 482,8 176,2 De kron/valutaswappar kontoret använder för att omvandla lån i kronor till exponering i utländsk valuta uppgick till omkring 112 miljarder vilket är en ökning med cirka 40 miljarder jämfört 1998. Mätt inklusive de kron/valutaswappar kontoret använder för att omvandla lån i kronor till exponering i utländsk valuta är valutaskulden omkring 404 miljarder (434). Nominella lån i svenska kronor med hänsyn till kron/valutaswapparna blir följaktligen cirka 874 miljarder (920). Kompletteras den marknadsvärderade statsskuld med skuldskötselinstrument minskas skulden med . En specificering av ingående delposter i den marknadsvärderade statsskulden framgår i tabell 1.4. Tabell 1.4 Statsskuld till marknadsvärde (specificerad) , kompletterad med skuldskötselinstrument, miljarder kronor Instrument Ansk. värde Oreal valutakurs Uppl. kurser Summa 1998 Ansk. värde Oreal valutakurs Uppl. kurser Summa 1999 1999 jmf 1998 Nominella lån i svenska kronor 38,0 115,5 839,9 678,9 33,0 41,2 753,1 -86,7 Statsskuldväxlar 225,7 3,5 -0,7 228,5 243,6 2,9 -0,2 246,3 17,8 Dagslån 11,1 0,0 0,0 11,1 0,0 0,0 0,0 0,0 -11,1 Premieobligationer 58,7 0,7 3,5 62,9 54,4 0,5 -1,7 53,2 -9,7 Riksgäldskonto 5,5 2,0 0,6 8,1 3,0 1,1 0,3 4,5 -3,7 Riksgäldsspar 4,7 0,2 0,1 5,0 5,6 0,2 0,1 5,9 0,9 Summa nominella lån i svenska kronor -92,5 Reala lån i svenska kronor 7,4 7,5 108,8 96,7 9,9 3,1 109,7 0,9 Riksgäldsspar 0,5 0,0 0,0 0,5 0,9 0,0 0,0 0,9 0,4 Summa reala lån i svenska kronor Lån i utländsk valuta 348,7 13,8 12,1 28,3 402,9 280,1 11,0 10,0 10,8 311,9 -91,1 Summa statsskuld 1 435,0 13,8 64,0 154,9 1 667,7 1 363,2 11,0 57,7 53,6 1 485,5 -182,3 Kronswappar -71,9 0,0 -2,3 -5,6 -79,8 -111,9 0,0 -3,4 1,4 -113,9 -34,1 Valutaswappar 72,0 11,1 -2,0 -3,9 77,3 112,5 0,0 0,4 -2,7 110,2 32,9 Övriga instrument 0,0 1,8 -0,4 -7,7 -6,2 0,0 -1,4 -1,3 3,7 1,1 7,3 Summa skuldskötselinstrument -4,6 -17,2 -8,7 -1,4 -4,3 -2,7 Statsskuld inkl Skuldskötselinstrumen t -176,2 Delposternas förändring framgår tydligare i följande sammanställning. Delposter i den marknads- värderade statsskulden Statsskulden Skuldskötsel- instrument Förändring 1999-1998 Anskaffningsvärde -71,8 0,4 -71,4 Orealiserade valutadifferenser -2,8 -14,4 -17,2 Upplupna räntor -6,3 0,4 5,9 Orealiserade kurser -101,3 19,7 81,7 Summa -182,3 6,1 176,2 Minskningen av den marknadsvärderade statsskulden förklaras främst av minskade orealiserade kursförluster med 101,3 miljarder, främst till följd av ränteuppgången i och utomlands och minskat anskaffningsvärde med 71,8 miljarder, som främst avser valutaskulden. Upplupna obetalda räntor uppgick till, (64,0) och orealiserade kursförluster uppgick sammanlagt till (154,9), fördelat på för nominella lån i svenska kronor, 3,1 miljarder för reala lån i svenska kronor och för lån i utländsk valuta. Den marknadsvärderade statsskulden inklusive skuldskötselinstrument uppgick till 1428,8 (1 659,0) miljarder. Skuldskötselinstrumentens värdering har förändrats med 6,1 miljarder jämfört 1998 varav orealiserade valutakursvinster uppgick till (-13,0). I marknadsvärdet för skuldskötselinstrument ingår också upplupna ränteintäkter, med (4,6) och orealiserade kursvinster med 2,5 (-17,2) miljarder kronor. Statsskuldens förfallostruktur som den såg ut framgår av figur 1.1. Figur 1.1 Statsskuldens förfallostruktur (miljarder kronor) Statsskuldens kostnader finansieras genom anslag på statsbudgeten. Redovisningen mot statsbudgeten avser att visa hur verksamheten finansierats med anslagsmedel. Finansiering tillgodoräknas efter utgiftsmässiga principer . De väsentliga anslagen som finansierar statsskuldens kostnader är anslaget A1 Räntor på statsskulden, m.m., som finansierar räntekostnader m.m. som avser statsskuldens förvaltning. Vidare också räntenettot för in- och utlåningen till statliga myndigheter m.fl. anslagsposten C1 provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning. Anslaget finansierar utgifter för provisioner i utländsk valuta m.m.. anslaget B4 : Kostnader för upplåning och låneförvaltning. Anslaget finansierar utgifter för provisioner, andra avgifter och ersättningar till banker m.fl., börsnotering och börsinformation, systemkostnader, marknadsföring, prospekt, dragningslistor och konsulter m.m. Belastningen på anslagen framgår av tabell 1.5. Analys av förändringar avseende räntor på statsskulden beskrivs i avsnitt 2.1 Utfall, Statens lånebehov. Vid jämförelse med lånebehovet (se tabell 2.1) är uppgifterna inte helt jämförbara. Utfallet 1999 på anslaget räntor på statsskulden är . påverkade räntor på statsskulden lånebehovet med 89,3 miljarder. Avvikelsen beror på en kassamässig korrigering på 0,5 miljarder, då anslagen avräknas utgiftsmässigt. Minskningen över åren av provisionskostnader, avgifter m.m. för upplåningen i utländsk valuta (anslag C1) förklaras främst av en ändrad inriktning på upplåningen. utbetalades (93,2) som är en minskning jämfört med men i nivå med . En bidragande orsak till minskade utgifter för provisionskostnader, m.m. avseende upplåningen i svenska kronor (anslag B4), är att upplåningen via låneformen Allemansspar successivt minskat fram tills dess att den upphörde . uppgick provisionskostnaderna m.m. för Allemansspar till 230,3 miljoner. var motsvarande kostnader för Allemansspar 66,9 miljoner. Minskningen med förklaras till största del av minskade provisionskostnader på grund av att Allemansspar upphört. Tabell 1.5 Räntor på statsskulden och andra utgifter, , miljarder kronor UTGIFTER (+) OCH INKOMSTER (-) 1995 1996 1997 1998 1999 Räntor på lån i svenska kronor 81,80 92,40 82,46 73,14 68,49 Räntor på lån i utländsk valuta 21,24 23,29 23,91 23,64 22,04 Räntor på in-och utlåning till statliga myndigheter m.fl. inkomster -14,45 -14,12 -5,62 -3,87 -2,40 Summa räntor 88,59 101,57 100,75 92,91 88,13 Över-/ underkurs vid emission 8,68 -1,66 -1,68 -5,69 -2,40 Valutaförluster/-vinster (realiserade) 6,04 -6,05 -3,59 9,82 -6,25 Kursförluster /-vinster (realiserade) 1,48 5,69 2,76 15,64 10,16 Övrigt -0,04 -0,01 0,11 0,64 0,18 Summa över/underkurser, realiserade valutaförändringar m.m. -2,03 -2,39 1,69 Summa nettoutgifter (Anslaget A1 räntor på statsskulden) Provisioner, avgifter m.m. för lån i utländsk valuta (C1 Provisionskostnader) 1) Provisioner (lån i svenska kronor) 0,66 0,51 0,47 0,32 0,27 Övriga utgifter upplåning och låneförvaltning 0,10 0,17 0,07 0,10 0,11 Summa utgifter för provisioner m.m. (B4 Upplåning och låneförvaltning) 1) Summa utgifter avräknade anslag 105,94 100,32 98,95 113,82 90,26 1) har utgifterna för provisioner m.m. för lån i utländsk valuta, en särskild anslagspost ; C1 Provisionskostnader i samband med upplåning och skuldförvaltning. Jämförelseuppgifterna har justerats . övriga kostnader för förvaltning av statsskulden finansieras av anslaget förvaltningskostnadsanslag. Anslaget finansierar bl.a. utgifter för löner, lokaler, utbildning, system och information. var utgifterna (71,0 miljoner). Övriga anslag för verksamheter framgår av anslagsredovisningen Statens lånebehov har minskat kraftigt ; se figur 2.1. uppvisade statens betalningar ett överskott på . Som framgår av avsnitt 1 bidrog överskottet till en amortering av statsskulden. Skillnaden mellan överskottet på 82 miljarder och skuldens minskning med 75 miljarder beror i första hand på en tillfällig ökning av kontorets kortfristiga placeringar över . Figur 2.1 Statens lånebehov, inklusive och exklusive räntor, , tolvmånaderstal, miljarder kronor Lånebehovet bestäms, som framgår av tabell 2.1, av tre faktorer: - det primära saldot (nettoflödet av in- och utbetalningar till respektive från staten med undantag för betalningar för räntor på statsskulden); - förändringar i in- och utlåning till myndigheter och statliga bolag; - räntor på statsskulden. Förändringar i myndigheternas behållningar på räntekonton påverkar både det primära saldot och nettoutlåningen, men med motsatt tecken. De blåser därför upp bruttobeloppen. Efter korrigering för räntekontots påverkan ökade överskottet i det primära saldot till 155,5 miljarder . Motsvarande korrigering av nettoutlåningen visar att utlåningen minskade med 1999, jämfört med 7,0 miljarder . Nettoutlåningens fortsatta bidrag till ett minskat lånebehov beror främst på premiepensionssystemet. Det primära lånebehovet definieras som summan av det primära saldot och nettoutlåningen och är därför opåverkat av omflyttningar mellan dessa. Det primära lånebehovet minskade med ca , och visade därmed ett överskott på . Tabell 2.1 Statens lånebehov under kalenderåren 1995 99, miljarder kronor 1995 1996 1997 1998 1999 Primärt lånebehov 37,2 -79,5 -92,7 -124,0 -171,2 varav statsverkets primära saldo 1 12,7 46,3 -82,3 -121,2 -153,3 nettoutlåning 2 24,5 -125,8 -10,4 -2,8 -17,9 Räntor på statsskulden m.m. 101,4 100,5 99,0 114,4 89,3 varav räntor för lån i svenska kronor 74,5 83,5 78,2 78,1 74,6 räntor för lån i utländsk valuta 20,8 23,0 24,3 26,4 20,9 realiserad valutadifferens, netto 6,1 -6,1 -3,6 9,8 -6,3 Statens lånebehov (netto) 138,6 21,0 6,2 -9,7 -82,0 1Varav förändring på räntekonto; 1995: 4,7, 1996: 1,2, 1997: -10,1, 1998: -4,2, 1999: 2,3. 2Förändring på räntekonto ingår med samma belopp som i not 1 men med omvänt tecken. Utbetalningarna för räntor på statsskulden m.m. uppgick till . Det är ca lägre än 1998. Den minskade räntebelastningen beror framför allt på att kontoret realiserat valutavinster att jämföra med valutaförluster . Räntor på lån i utländsk valuta var också lägre . Vidare gav kontorets uppköp av obligationer mindre kursförluster än 1998. De lägre kupongerna nyemitterade obligationer gav dessutom minskade ränteutbetalningarna på kupongobligationer. För att tolka utvecklingen av lånebehovet är det intressant att söka skilja ut tillfälliga betalningar. uppgick dessa till ca netto, vilket är omkring 40 miljarder mer än 1998. De större tillfälliga nettoinbetalningarna beror främst på att AP-fonden har levererat in som del i finansieringen av pensionsreformen. Justerat för tillfälliga betalningar kan således överskottet uppskattas till ca . Ökningen av överskotten jämfört med beror framför allt på större tillfälliga nettoinbetalningar och minskade ränteutbetalningar. Därtill kommer att den gynnsamma ekonomiska utvecklingen har genererat ökade skatteinbetalningar. I motsatt riktning verkar bl.a. ökade utbetalningar till följd av det nya pensionssystemet samt till kommunerna. 2.2 PROGNOSER ÖVER STATENS LÅNEBEHOV 2.2.1 Mål och rapporteringskrav Verksamhetsmål: skall genom tillförlitliga prognoser över statens lånebehov bidra till att statens lånekostnader minimeras. Återrapportering: skall redovisa en jämförelse mellan prognos och utfall samt analys av större avvikelser. Prognosernas effekter på upplåningskostnaderna till följd av avvikelse mellan prognos och utfall skall analyseras och i möjligaste mån kvantifieras. 2.2.2 Prognosverksamheten och dess förutsättningar Syftet med lånebehovsprognoserna är att ge underlag för kontorets upplåningsplanering och likviditetshantering. Genom att kontoret publicerar prognoserna blir det också lättare för marknadsaktörer att förstå och förutsäga kontorets agerande. Kontoret lägger därför stor vikt vid att göra så tillförlitliga prognoser som möjligt. Kontoret gör årsprognoser med en prognoshorisont på som längst 18 månader. Årsprognoser uttrycks externt i form av ett intervall på ±5 miljarder kronor, där gränserna normalt är hela multiplar av tio. Prognoserna är månadsfördelade. Månadsprognoserna revideras löpande med tre månaders framförhållning. I början av publiceras punktestimat av lånebehovet för innevarande och följande månad. presenterar kontoret en reviderad årsprognos och, i förekommande fall, . För internt bruk dagfördelas prognoserna för de tre närmaste månaderna som underlag för kontorets likviditetsförvaltning. Utvärderingen av prognoserna görs i första hand med hjälp av mått på avvikelser mellan prognoser och utfall. I det följande redovisas mått på avvikelser för års-, månads- och dagsprognoser (avsnitt 2.2.3). För att ge en bild av prognosernas relativa tillförlitlighet är det intressant att även se hur andras prognoser utfallit. Årsprognoserna jämförs därför med dem som görs av , KI och ESV. För månadsprognoserna finns inte motsvarande direkta jämförelseobjekt. Kontoret redovisar i stället en jämförelse med prognoser byggda på en naiv månadsfördelning av årsprognoser (avsnitt 2.2.4). Som framgår av avsnitt 2.2.3 har prognoserna tenderat att överskatta lånebehovet på både lång och kort sikt. Kontoret har således planerat för större upplåning än vad som slutligen visat sig behövas. Fel i årsprognoserna har normalt ingen direkt effekt på lånekostnaderna, eftersom de verkliga lånebesluten sällan fattas med så lång framförhållning. Indirekta effekter kan dock uppstå i den mån förväntningar om framtida utbud på statspapper påverkar det aktuella ränteläget. Månadsprognoserna styr de annonserade emissionsplanerna för obligationer och statsskuldväxlar. Emissionerna läggs upp så att kontoret i genomsnitt har ett kortfristigt lånebehov inom ramen för likviditetshanteringen. Vid prognosfel fungerar likviditetshanteringen som buffert. Överskattningar av lånebehovet för innevarande eller följande månad kan således leda till att kontoret får mindre behov av kortfristig upplåning än planerat och vice versa vid underskattningar. Att bedöma kostnaderna för sådana avvikelser är svårt. Kvalitativt kan det finnas skäl att anta att överskattningar av lånebehovet fördyrar upplåningen något. Om avkastningskurvan har positiv lutning är det billigast att låna på dagslån. Minskar den korta upplåningen till förmån för växelupplåning ökar således kostnaderna. Effekterna av detta eller andra prognosavvikelser låter sig emellertid inte kvantifieras. Resultatet beror också på hur och kontoret skulle ha lånat om utfallet varit förutsett, samt på vilka lånevillkor som rått då dessa lån tagits upp. utvärderingen avser har de riktlinjer och riktmärken som funnits varit så allmänt formulerade att de inte kan användas för att översätta ett visst lånebehov till en viss upplåning. Bedömningarna riskerar därmed att bli godtyckliga. Arbetet med övergripande riktlinjer för statsskuldsförvaltningen kan öka möjligheterna att framgent göra meningsfulla jämförelser, t.ex. grundade på riktmärken för skuldens duration, men kontoret gör för den aktuella perioden inget försök att kvantifiera effekterna på kostnaderna av prognosavvikelser. Framställningen nedan inriktar sig på att mäta prognosernas absoluta och relativa precision. Grunden för att analysera prognosernas tillförlitlighet är att beräkna mått på avvikelser mellan prognos och utfall. För årsprognoserna görs detta enklast genom att jämföra prognoserna med det slutliga utfallet. För månads- och dagsprognoserna behövs mått som fångar det genomsnittliga prognosresultatet enligt något kriterium. I det följande redovisas fyra mått: - Medelvärdet av absolutbeloppet av avvikelserna. - Medianen av absolutbeloppet av avvikelserna. - Roten ur medelvärdet av den kvadrerade avvikelsen (RMSE). De olika kriterierna belyser olika sidor av prognoserna. Principiellt bör valet av utvärderingskriterium styras av de konsekvenser en felaktig prognos får. Den frågan är dock ofullständigt belyst när det gäller lånebehovsprognoser, varför kontoret här redovisar flera mått. Inledningsvis lämnas vissa kommentarer till måttens egenskaper. Om man uppfattar stora prognosfel som värre än små, är kriteriet Root (RMSE) mest relevant. RMSE beräknas som roten ur genomsnittet av de kvadrerade prognosfelen. Detta kriterium utgår implicit från att kostnaderna för ett prognosfel är proportionella mot kvadraten på prognosfelen. Om kostnaderna för ett prognosfel snarare är proportionella mot prognosfelet kan man använda genomsnittet av prognosfelens absolutvärden. Ett problem med detta mått är att ett fåtal stora prognosfel kan få stort genomslag om stickprovsstorleken är liten. Ett alternativt mått är i dessa fall medianen av prognosfelens absolutvärden, vilken är mindre känslig för extremvärden. De ovan nämnda kriterierna säger framför allt något om precisionen i prognoserna. För att kontrollera för systematiska fel i prognosernas punktskattningar redovisas även medelvärdet för prognosfelen. Ett medelvärde signifikant skilt från noll är en indikation på systematisk bias i prognosernas punktskattningar. Årsprognoser i nuvarande struktur har gjorts . gjordes en första prognos respektive oktober året innan. Motsvarande första bedömning gjordes i juni året innan. Figur 2.2 visar hur prognosen efter hand justerats. Vid den externa pre- sentationen av årsprognosen anges ett prognosintervall om i jämna tiotal (grått fält). har ett punktestimat angivits. Den heldragna linjen visar utfallet. Figur 2.2 årsprognoser 1996 1999 1996 1997 Första prognos nov. 1995 Första prognos okt. 1998 1999 Första prognos Första prognos Skillnaden mellan den första prognosen och utfallet uppgick till . Prognosen låg över det slutliga utfallet. Orsaken var främst den snabba förbättringen av svensk ekonomi, som gjorde att prognosen för skatteinbetalningar justerades upp . En annan felkälla var att statliga bolag förtidsinlöste lån hos . Lånebehovet 1997 blev ca lägre än den första prognosen. Även denna avvikelse beror främst på oväntat stora skatteinbetalningar. låg prognosintervallet i nivå med det slutliga utfallet. Utfallet 1998 blev ett överskott på , inom prognosintervallet på 0-10 miljarder i den första prognosen. Utfallet 1999 blev ett överskott på , ca 50 miljarder mer än i första prognosen. Året var händelserikt och prognosen reviderades upp och ner . meddelades att utbetalningen till premiepensionssystemet på 37 miljarder skulle skjutas upp. reviderades prognosen för utförsäljningsinkomster upp med 20 miljarder till följd av regeringens nya bedömning i vårpropositionen. beslutade kontoret att flytta utförsäljningsinkomsterna till 2000, vilket minskade överskottet med ca 35 miljarder. Inga fler utförsäljningar skedde, men överskottet späddes i stället på av att AP- fonden gjorde en extra överföring till premiepensionssystemet och fyllnadsinbetalningarna av skatt blev större än väntat. Det primära saldot och räntor på statsskulden slutade på ungefär samma nivå som i den första prognosen. Huvuddelen av prognosfelet kan således hänföras till nettoutlåningen, som blev lägre än väntat, främst till följd av transaktioner kopplade till premiereservsystemet. Sammanfattningsvis kan orsakerna till prognosavvikelserna grovt indelas i två kategorier: 1. Den oväntat snabba ekonomiska utvecklingen, som lett till att skatteinbetalningar underskattats och utbetalningar för arbetslösheten överskattats. Enstaka stora betalningar, främst kopplade till utförsäljningar av statlig egendom och in- och utlåning. Som utgångspunkt för prognos av konjunkturberoende faktorer använder kontoret () makroekonomiska bild. Missbedömningar av t.ex. skatteintäkter kan bero på att skatteunderlaget utvecklats annorlunda än väntat eller att kontorets bedömning av hur stora intäkter som genereras givet en viss utveckling varit fel (eller en kombination av dessa). Någon exakt uppdelning av prognosfelen går dock inte att göra, eftersom prognoserna inte framkommer ur mekaniska samband. Skatteprognoserna har givit relativt små avvikelser , men möjligheter till förbättringar finns.