prop · GN0360 · 2000-01-01 00:00:00 — Genom avräkning av förmedlemskapsstödet för kandidatländer som blir medlemmar minskar de fördelningsbara utgifterna och den brittiska andelen av utgifterna blir något större än vad som annars blivit fallet. Utöver de i beslutade förändringarna kommer i det nya beslutet definitionen av bruttonationalinkomsten att ändras så att avgiften baserad på BNI baseras på det nya nationalräkenskapssystemet, ENS 95. Med anledning av övergången antas en formel för att justera taket för uttag av egna medel från av BNI till en nivå som är resursmässigt neutral i förhållande till det gamla nationalräkenskapssystemet ENS 79. 3.2.3 Jordbruksreform och landsbygdsutveckling presenterade kommissionen sitt förslag till en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken. Detta gjordes inom ramen för Agenda 2000. Syftet med förslaget var att öka jordbrukets konkurrenskraft genom en ökad marknadsorientering med sänkta administrativa priser. Ytterligare utgångspunkter för förslaget var att underlätta utvidgningen av unionen samt stärka EG:s ställning inför kommande WTO- förhandlingar. Regeringens bedömning av kommissionens förslag var att det var ett steg i rätt riktning mot en mer marknadsinriktad politik, men att det inte var tillräckligt långtgående. , , och (den s.k. ) drev under förhandlingarna kravet att en avreglering av mjölksektorn skulle inledas. Särskilt betonades vikten av en avveckling av mjölkkvotssystemet. Resultatet av förhandlingarna, som avslutades vid toppmötet i , blev inte lika långtgående som kommissionens förslag. Utan samarbete skulle resultatet dock ha blivit mer begränsat. Regeringens bedömning är att reformen innebär en utveckling av den gemensamma jordbrukspolitiken åt rätt håll. Den bedömning som gjordes efter uppgörelsen vid toppmötet i var att reformen inte är tillräckligt omfattande för att uppnå de uppsatta målen eller för att klara de i Uruguay-rundan gjorda WTO-åtagandena eller . För jordbruksgrödor innebär reformen en sänkning av interventions- priset för spannmål . Kommissionen fick också i uppdrag att noga följa marknadsutvecklingen för att se om det kan behövas ytterligare sänkning av interventionspriset . För att kompensera lantbrukarna för prissänkningen beslutade man att areal- ersättningen skulle höjas. Arealersättningen till oljelin och oljeväxter sänks i tre steg från och med skörden 2002 vara på samma nivå som för spannmål. På nötköttsområdet innebär reformen att de institutionella priserna sänks med totalt i tre steg . Interventions- systemet för uppköp av nötkött kommer att finnas kvar, dock endast som ett säkerhetsnät. Utlösningspriset sattes på en så låg nivå att man inte räknar med att det skall tas i drift. Istället skall ett system med stöd till privat lagring användas vid behov av intervention på marknaden. Som kompensation för att priserna sänks beslutade man om en höjning av direktbidragen för handjur samt am- och dikor. Höjningen kommer att ske i takt med prissänkningen. Dessutom införs två nya stödformer till nötköttsproducenterna: generella slaktbidrag samt s.k. nationella kuvert. Resultatet av Agenda 2000-förhandlingarna på mjölkområdet innebär att stödpriserna för offentlig upphandling, s.k. intervention, av smör och skummjölkspulver sänks från /2006 och framåt med sammanlagt . introduceras ett direktbidrag till mjölkproducenterna. Mjölkkvotssystemet förlängs till och kvoterna inom EU höjs med sammanlagt . När det gäller kvoternas fortsatta existens har kommissionen fått i uppdrag att lägga fram en rapport till rådet, som skall göra en översyn av sektorn. Syftet med översynen är att en process skall kunna påbörjas för att avveckla det nuvarande systemet med mjölkkvoter. En viktig del i beslutet om Agenda 2000 är den nya landsbygds- förordningen som började tillämpas . Den nya förord- ningen ersätter ett antal förordningar och innebär en förenkling av regelverket. Landsbygdsutveckling omfattar jordbrukets struktur- och miljöfrågor, skogsåtgärder samt åtgärder för att främja ekonomisk diversifiering och sysselsättning på landsbygden. Varje medlemsstat skall ta fram ett program för landsbygdsutveckling omfattande perioden 2006. Den enda obligatoriska delen i jordbruket är miljöåtgärderna, flertalet av dessa börjar dock tillämpas först . I landsbygds- förordningen krävs också att det råder balans mellan åtgärderna och att valet av åtgärder inte får snedvrida konkurrensen mellan regioner. överlämnade sitt programförslag till kommissionen (skr. 1999/2000:14 och prop. 1999/2000:1, bet. 1999:2000 MJU2, rskr. 1999/2000:91). Rådets förordning nr 1259/99 om upprättande av gemensamma bestämmelser för system för direktstöd, den s.k. horisontella förordningen, är ett nytt inslag i den gemensamma jordbrukspolitiken. Förordningen ställer bl.a. krav på medlemsstaterna att ta hänsyn till miljön. Den ger också möjlighet att införa s.k. modulering, vilket innebär att en medlemsstat under vissa förhållanden får dra in direktstöd från lantbruksföretagen. Specifikt för innebär beslutet om Agenda 2000 att får räkna vall som används för produktion av vinterfoder som underlag vid beräkning av extensifieringsbidrag. Det ger svenska nötköttsproducenter likartade förutsättningar som producenter i länder där djuren kan gå på bete större delen av året. fick också gehör för sitt krav på en ökning av antalet bidragsrätter för såväl am- och dikor som för handjur. får därmed behålla de nivåer som fastställdes i anslutnings- fördraget. Inom grödområdet får , inom den befintliga basarealen, ge arealersättning för odling av gräsensilage på samma villkor som till spannmålsodling. Stödet ges eftersom svenska producenter inte har samma förutsättningar att odla foder i form av majsensilage som de övriga EU-länderna. får dessutom ersättning för torknings- kostnader för spannmål. 3.2.4 förhandlingarna om den nya programperioden avslutade Den överenskommelse om strukturfondsperioden 2006 som träffades vid föll väl ut för del. Överenskommelsen följer till stor del förslagen i Agenda och betyder att utgifterna för strukturpolitiken kan hållas inom rimliga ramar. Stödet koncentreras till de mest prioriterade områdena, det sker en förenkling och mer av det praktiska arbetet överförs till de enskilda medlemsstaterna. ges en mer övervakande och kontrollerande funktion. Stödet från EG:s geografiskt avgränsade strukturfonder som tidigare omfattade av unionens befolkning koncentreras till att omfatta som antalet mål och gemenskapsinitiativ minskas från ett tjugiotal till sju. De nuvarande strukturfondsområden som inte kommer att omfattas av stöd får stöd . Genom att stödet koncentreras till de mest behövande regionerna görs resurser tillgängliga för de nya medlemsstaterna i . De nya målen är tre till antalet. Mål 1 omfattar insatser dels i områden vars BNP per invånare är lägre än av gemenskapens genomsnitt, dels i områden med låg befolkningstäthet. Mål 2 omfattar bl.a. insatser i områden som genomgår ekonomisk och social omställning inom industri- och tjänstesektorn samt i landsbygdsområden. Mål 3 omfattar åtgärder för att utveckla arbetsmarknaden och de mänskliga resurserna. Gemenskapsinitiativen kommer att omfatta Interreg med gränsregionalt, transnationellt och interregionalt samarbete, Leader+ med inriktning på landsbygdens utveckling, med insatser i städer samt Equal som genom samarbete mellan medlemsstaterna skall främja nya metoder för att bekämpa all slags diskriminering och ojämlikhet med anknytning till arbetsmarknaden. Utöver dessa stöd tillkommerkommer också det nämnda landsbygdsprogrammet som finansieras genom EG:s jordbrukspolitik och som möjliggör miljö-, struktur- och landsbygdsåtgärder. För svenskt vidkommande innebar överenskommelsen i mellan regeringscheferna ett ökat återflöde genom att både det tidigare mål 6- området samt kusten i ingår i ett nytt mål 1-område. Genom denna ökning av mål 1-området uppnådde en även i stort sett oförändrad befolkningsram för stöd från . 3.3 Institutionella reformer För att kunna ta emot nya medlemsstaterer är det nödvändigt att reformera EU:s institutioner. I samband med undertecknandet av Amsterdamfördraget gjorde EU:s femton medlemsstater en överenskommelse om institutionerna inför en utvidgning. Enligt överenskommelsen skall en ny regeringskonferens sammankallas för att genomföra en översyn av fördragens bestämmelser om kommissionens sammansättning och institutionernas funktionssätt. Frågan om institutionella reformer inför utvidgningen av unionen har tagits upp av vid ett flertal möten efter Amsterdamfördragets undertecknande . Vid mötet i den 10 angav tid för och omfattning av en ny regeringskonferens. En ny regeringskonferens sammankallas och målsättningen är att avsluta konferensen . Konferensen kommer bl.a. att behandla kommissionens storlek och sammansättning, viktningen av rösterna i rådet och en möjlig utökning av omröstningen med kvalificerad majoritet i rådet (se även 2.4 och 39.12). inleddes ett reformarbete som gällde rådets arbetsformer. lade en arbetsgrupp, tillsatt av rådets generalsekreterare, fram en rapport, den s.k. Trumpf/, om rådets arbetssätt i ljuset av den kommande utvidgningen. Efter diskussionen i ministerrådet lade det finska ordförandeskapet fram en rapport till i med förslag till rekommendationer för att åstadkomma ett effektivare rådsarbete (se även 39.1). fortsatte även kommissionens arbete med att modernisera den egna institutionens arbetssätt (se även 39.2). 4 Den ekonomiska och monetära unionen EMU 4.1 Införandet av den gemensamma valutan, euron inleddes den tredje etappen av EMU och den gemen- samma valutan, euron, infördes i elva av EU:s 15 medlemsstater. Detta innebär bl.a. att de länder som deltar i valutaunionen har en gemensam penningpolitik. Den tekniska omställningen i samband med eurons införande fungerade väl. Från starten av etapp tre ersattes den europeiska växelkurs- mekanismen, av en ny växelkursmekanism, ERM2. De valutor som deltar i ERM2 från starten är den danska kronan och den grekiska drachman. Stor uppmärksamhet riktades mot eurons utveckling i förhållande till den amerikanska dollarn. försvagades euron påtagligt mot dollarn. Kursen föll från ca /euro till ca /euro. Efter en period av relativt stabil utveckling sjönk euron tillfälligt t.o.m. under nivån 1:1 mot dollarn. En avgörande orsak till eurons utveckling torde vara den relativt svaga ekonomiska utvecklingen i euroområdet, framförallt . har den amerikanska ekonomin fortsatt att utvecklas starkt, vilket bl.a. bidragit till en fortsatt stark dollar. 4.1.1 Åtgärder mot förfalskning I rekommendation nr 26 (slutet) i handlingsplanen för bekämpande av den organiserade brottsligheten (EGT C 251, , s. 1) anges bl.a. att rådet och kommissionen, mot bakgrund av befintliga nationella och internationella instrument, bör överväga behovet av att införa gemen- samma bestämmelser för att bekämpa efterbildning och förfalskning av sedlar och mynt inför införandet av den gemensamma valutan. För att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa (se avsnitt 5.2.1) anges i handlingsplanen att medlemsstaterna skall granska och vid behov närma sina olika nationella lagstiftningar till varandra, bl.a. i fråga om penningförfalskning (skydd av euron). analyserades medlemsstaternas lagstiftning och det ansågs finnas behov av att skapa ett rättsligt bindande EU- instrument som kompletterar bestämmelserna i en internationell konvention om penningförfalskning . Arbetet resulterade i en resolution som antogs av rådet för rättsliga och inrikes frågor (EGT C 171, , s. 1). Resolutionen innehåller huvudlinjerna i en framtida bindande rättsakt för medlemsstaterna i EU. höll ett särskilt möte i om skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i EU (se avsnitt 5.2.2). ansåg att när det gäller nationell straffrätt bör insatserna för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i ett första skede koncentreras till ett begränsat antal sektorer av särskild betydelse, bl.a. ekonomisk brottslighet, innefattande förfalskning av euron (se Bilaga 15). publicerades ett förslag till rambeslut om förstärk- ning av det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron (EGT C 322, 10.11.1999, s. 6). Förslaget behandlas i rådsarbetsgruppen Materiell straffrätt och innefattar bl.a. ett åtagande att straffbelägga alla former av penningförfalskning, utprångling av falska pengar samt försök och förberedelse till sådana brott. har intagit ett positivt förhållningssätt till förslaget. 4.2 Samordning av ekonomisk politik Den tilltagande ekonomiska integrationen och införandet av den gemen- samma valutan euron ställer allt större krav på en väl fungerande samordning av den ekonomiska politiken i EU. En stor del av Ekofin- rådets arbete har ägnats åt dessa frågor. Diskussioner om samordningen av den ekonomiska politiken har även förts i den informella Euro 11-gruppen som träffas regelbundet i anslutning till mötena i . Vid i ombad stats- och regeringscheferna att rapportera till i om hur samordningen av den ekonomiska politiken har fungerat under den tredje etappen av EMU. Efter ett förberedande arbete antog den efterfrågade rapporten . Stats- och regeringscheferna välkomnade rapporten vid i och betonade dess mycket stora betydelse för att stärka samordningen av den ekonomiska politiken, sysselsättningspolitiken och strukturpolitiken så att den inre marknadens och den gemensamma valutans potential utnyttjas fullt ut. Rapporten fokuserar på principer för den ekonomisk-politiska samordningen, hur den fungerat , konkreta åtgärder för att förbättra nuvarande ramverk samt behov av att förbättra öppenheten och öka den politiska legitimiteten. Följande åtgärder för en förstärkt samordning identifieras i rapporten: Förbättrad förståelse av den ekonomiska utvecklingen och strävan att nå gemensamma synsätt. Effektiviserade procedurer för samordning. Förstärkt övervakning och uppföljning av den överenskomna politiken. Förbättrade arbetsformer i och Euro 11-gruppen och förbättrat samarbete med andra rådskonstellationer. Från svensk sida har vi prioriterat arbetet med att förenkla processerna för samordning. Ett viktigt led i detta arbete är att stärka de allmänna riktlinjerna och centrala roll i den ekonomisk-politiska samordningen. har vidare prioriterat arbetet med att öka öppenheten för att öka förståelsen och den politiska legitimiteten för den ekonomisk-politiska samordningen. 4.3 De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken De allmänna riktlinjerna för den ekonomiska politiken utarbetas och anger övergripande strategiska mål för den ekonomiska politiken i medlemsstaterna och gemenskapen samt specifika rekommendationer till varje enskild medlemsstat. Riktlinjerna utgör det centrala instrumentet för övervakningen och samordningen av den ekonomiska politiken i EU. De omfattar både makroekonomisk politik samt sysselsättnings- och strukturpolitik. Det innebär att de allmänna riktlinjerna tar ett samlat grepp på de samarbetsprocesser som finns för finanspolitiken (stabilitets- och tillväxtpakten, avsnitt 4.5), sysselsättningspolitiken (Luxemburg- processen, avsnitt 6.1) samt strukturpolitiken (Cardiff-processen, avsnitt 4.4). Kommissionen lade fram en rekommendation till allmänna riktlinjer . Rekommendationen behandlades i Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) och () inför antagande av utkast till allmänna riktlinjer . avgav ett yttrande om utformningen av riktlinjerna för beaktandet av innan det överlämnade riktlinjerna till för diskussion och antagande av slutsatser. På möte antogs riktlinjerna formellt som en rekommendation med kvalificerad majoritet. allmänna riktlinjer betonas att den centrala uppgiften för den ekonomiska politiken är att öka sysselsättningen. För att skapa förutsättningar för en hög och hållbar tillväxt och sysselsättning krävs det en övergripande och sammanhållen strategi som bidrar till sunda offentliga finanser, en stabilitetsinriktad penningpolitik, en lämplig löneutveckling och ekonomiska reformer. riktlinjer har det skett en förskjutning av fokus mot strukturpolitik till följd av arbetet med ekonomiska reformer, den s.k. Cardiff-processen (se 4.4). De länder- specifika rekommendationerna har förstärkts och kompletterats med rekommendationer för såväl arbetsmarknadens som produkt- och kapitalmarknadernas funktionssätt. Presentationen av riktlinjerna har även förbättrats med ambitionen att tydligare nå ut med innehållet till olika aktörer i ekonomierna såväl som till en bredare allmänhet. välkomnar en förstärkning av de allmänna riktlinjerna som det centrala instrumentet för den ekonomisk-politiska samordningen. har verkat för att riktlinjerna skall vila på en bred strategi som bygger på en sund makroekonomisk politik, åtgärder för att förbättra arbets- marknadens funktionssätt samt ekonomiska reformer för att förbättra effektiviteten på varu-, tjänste- och kapitalmarknaderna. Politikområdena förstärker och understödjer varandra och är alla viktiga för att uppnå uthållig tillväxt och ökad sysselsättning. har även varit positiv till en förstärkning av de länderspecifika rekommendationerna i syfte att göra riktlinjerna mer konkreta och operativa. 4.4 Cardiff-processen om ekonomiska reformer Det fördjupade samarbetet om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknader, den s.k. Cardiff-processen, syftar till att effektivisera den inre marknaden. Genom olika åtgärder ökas konkurrenstrycket som näringslivets konkurrenskraft stärks och konsumenterna gynnas genom lägre priser och ett utökat utbud av varor och tjänster. lägger stor vikt vid detta samarbete. överlämnade en nationell rapport om ekonomiska reformer på produkt- och kapitalmarknaderna till den . I rapporten konstaterades att bedrivit ett reformarbete med positiv inverkan på konkurrensen. Även om inom flera områden kommit längre än andra länder finns det behov av fortsatta reformer inom olika områden. Förbättringar av kapitalmarknader, fortsatt genomförande av reformer inom samhällsnyttiga tjänster (t.ex. telekommunikationer, energi, persontransporter och post), konkurrens på lika villkor mellan privata och kommunala företag samt fortsatt drivande av inre marknads- frågor var områden som pekades ut i rapporten. Medlemsstaternas nationella rapporter utgjorde tillsammans med kommissionens s.k. om ekonomiska reformer ur ett gemenskapsperspektiv underlag till såväl den kommissionsrapport, , som behandlades i som den multilaterala ländergranskning som skedde i . Samtliga rapporter ovan utgjorde vidare ett viktigt underlag allmänna riktlinjer som antogs av . De landsspecifika rekommendationerna i de allmänna riktlinjerna innehåller avsnitt om produkt- och kapitalmarknadernas funktionssätt. utarbetades en ny nationell rapport som överlämnades till . I rapporten redovisas bland annat åtgärder som vidtagits på de områden där fick specifika rekommendationer i de allmänna riktlinjerna. Det gäller ökad konkurrens inom detalj- och grossisthandeln, förändrad konkurrenslag, förbättrad effektivitet inom offentlig sektor, fortsatta reformer av samhällsnyttiga tjänster samt förbättrad konkurrens inom livsmedelssektorn. Vidare framhålls i rapporten fem områden för fort- satta ekonomiska reformer. De omfattar ökad konsumentnytta av ekono- miska reformer, bättre fungerande inre marknad och frihandel, ökad effektivitet inom offentlig sektor, effektivare samhällsnyttiga tjänster och förbättrad riskkapitalförsörjning. Den nationella rapporten kommer att ingå som underlag för utarbetandet av de allmänna riktlinjerna . 4.5 Stabilitets- och tillväxtpakten och tillväxtpakten består av två rådsförordningar och en vägledande resolution från . Den ena rådsförordningen (nr 1466/97/EG) fastställer ett förfarande inriktat på förebyggande åtgärder som tar sikte på att i ett tidigt skede förhindra uppkomsten av alltför stora underskott i medlemsstaterna (systemet för tidig varning). Den andra rådsförordningen (nr 1467/97/EG) preciserar förfarandet vid alltför stora underskott enligt artikel 104 i EG-fördraget. I resolutionen finns viktiga politiska åtaganden från medlemsstaterna, rådet och kommissionen om att strikt tillämpa reglerna i fördraget och i rådets förordningar om pakten. Syftet med pakten är att förstärka den gemensamma övervakningen av de offentliga finanserna för att säkerställa en varaktig budgetdisciplin i den tredje etappen av EMU. De medlemsstater som deltar i valuta- unionen skall utarbeta stabilitetsprogram och länderna utanför valuta- unionen skall utarbeta konvergensprogram. I pakten har länderna åtagit sig att eftersträva ett mål nära balans eller i överskott, men varje medlemsstat får själv bestämma det exakta budgetmålet. Stabilitets- och konvergensprogrammen skall uppdateras . Prognoshorisonten flyttas fram i uppdateringarna. De uppdaterade programmen skall lämnas in . Därefter skall de granskas av Ekonomiska och finansiella kommittén (EFK) på grundval av en bedöm- ning av kommissionen. Vid behov skall de också granskas av Ekofin- rådet. De årliga uppdateringarna utgör ett viktigt redskap i övervakningen av genomförandet av stabilitets- och konvergensprogrammen med särskild inriktning på att identifiera faktiska och förväntade avvikelser från det medelfristiga budgetmålet och anpassningsbanan mot detta mål. Flertalet medlemsstater lade fram sina stabilitets- och konvergens- program precis /1999. Programmen behandlades och godkändes i 1999. I yttrandena över programmen pekar när det gäller flera av länderna på önskvärdheten av ett ytterligare budgetutrymme för att möta oförutsedda händelser och för att möta den kommande belastning i de offentliga finanserna som den demografiska utvecklingen innebär. Att åtagandena i stabilitets- och tillväxtpakten efterlevs är av stor vikt för hela unionen. Det senare skapar trovärdighet för den ekonomiska politiken samt gör det möjligt för medlemsländerna att hantera normala konjunktursvängningar utan att riskera alltför stora budgetunderskott. har därför verkat för en strikt tillämpning av stabilitets- och tillväxtpakten och att principen om gruppåverkan tillämpas fullt ut i diskussionerna om stabilitets- och konvergensprogrammen. 4.5.1 Det svenska konvergensprogrammet överlämnade sitt konvergensprogram till kom- missionen och rådet. Det svenska konvergensprogrammet behandlades av och fick ett mycket gott omdöme. Den första upptaderingen av det svenska konvergensprogrammet antogs av regeringen och överlämnades därefter till kommissionen och rådet. Regeringsbeslutet föregicks av en diskussion om innehållet i både finansutskott och . kommer att behandla programmet . Huvudbudskapet är att den ekonomiska politik som redovisades i konvergensprogrammet 1998 ligger fast samt att de ekonomiska förutsättningarna har förbättras, vilket givet de budgetpolitiska målen möjliggör skattesänkningar . 4.5.2 Förfarandet vid alltför stora underskott I enlighet med reglerna inom förfarandet vid alltför stora underskott rapporterade medlemsstaterna in data för de offentliga finanserna 1999. Som ett resultat av rapporteringen av underskottsdata beslutade rådet på rekommendation av kommissionen och efter hörande av Ekonomiska och finansiella kommittén att upphäva det tidigare beslutet om ett alltför stort underskott i . Det offentliga underskottet i var 1998 lägre än det referensvärde som anges i EG-fördraget (av BNP). Enligt rådets bedömning väntades underskottet förbli lägre än referensvärdet 1999 som bruttoskulden i förhållande till BNP bedömdes minska i tillräcklig takt. Rådets upphävande av beslutet om ett alltför stort underskott i betyder att ingen medlemsstat omfattas av ett sådant beslut. 4.6 Extern representation En rapport om formerna för gemenskapens externa representation i internationella ekonomiska organ togs fram av . I rapporten behandlades främst frågan hur specifika frågor kring euron skall företrädas i internationella organisationen som G 7 och (). Rapporten godkändes vid i .