prop · GN0373 · 2000-01-01 00:00:00 — När det gäller de vanligen förekommande viltinventeringarna och sammanställningar av sådana lägger emellertid exempelvis ned ett omfattande arbete på fågelinventeringar utan att någon särskild ersättning lämnas. Det finns mot denna bakgrund inte heller skäl att er- sätta jägarorganisationerna särskilt för de återkommande viltinventering- ar som de utför. Däremot bör det kunna finnas en möjlighet att lämna bi- drag ur fonden för inventeringar som utförs för speciella ändamål. Utredningen anser att det skall vara möjligt att därutöver ge bidrag ur jaktvårdsfonden till jägarorganisationerna för vissa särskilda uppdrag. En verksamhet som bedrivs och som kan fylla kravet på det allmänna intresse ett sådant uppdrag bör ha är den högre viltutbildning som admi- nistreras av . Den svenska jägarkåren är starkt mansdominerad. Av de drygt 309 000 jaktkortslösarna var endast drygt 11 000 kvinnor. Detta motsva- rar av jägarkåren. Utredningen anser att det främst ankommer på jägarorganisationerna att fånga upp och uppmuntra nya jägargrupper. Det bör också vara ett krav för att erhålla bidrag ur jaktvårdsfonden att jägarorganisationerna aktivt verkar för jämställdhet. Vid ansökan om bi- drag bör jägarorganisationerna ange andelen kvinnor respektive män i sin medlemskår och i sin centrala styrelse samt redovisa hur man arbetar för att fånga upp nya jägargrupper. Andelen av underrepresenterat kön i sty- relsen bör åtminstone inte understiga medlemsandelen. Även på regional och lokal nivå måste jägarorganisationerna verka för jämställdhet inom jakten. En av uppgifter är att tillhandagå jägarna och allmän- heten med råd och upplysningar i jakt- och viltvårdsfrågor. I den mån förbundets tjänstemän lämnar råd och upplysningar även till andra än medlemmar bör bidrag ur jaktvårdsfonden kunna påräknas. Som har nämnts kommer övriga uppgifter för vilka förbundet skall kunna påräk- nas bidrag ur jaktvårdsfonden att vara mer preciserade. Upp- gifterna kommer också att vara mer varierande över tiden än vad som är fallet och bli mer beroende av inom vilket område en satsning be- döms som mest angelägen. Regeringen kommer i det följande att föreslå bl.a. att länsviltnämnderna förstärks med politiska företrädare. För att få ett mer lokalt inflytande över jaktvårdsfondens medelsanvändning före- slås att nämnden lämnar förslag till vilka jakt- och viltvårdsinsatser som bör prioriteras i länet. Därigenom kommer det även att uppstå större re- gionala skillnader än vad gäller de uppgifter som skall genomföras. En mer flexibel bidragsgivning blir därmed nödvändig. är det så att jägarorganisationerna måste ha möjlighet att planera sin verk- samhet på lite varför alltför stora förändringar i den årliga bi- dragsgivningen bör undvikas. De överväganden om bidragsgivningen till jägarorganisationerna som regeringen nu har gjort, kommer att innebära att bidraget till Jägareför- bundet minskar. Även överflyttningen av ansvaret för jaktkortsregistret från förbundet till , liksom regeringens överväganden om bidraget till viltforskning, kommer att medföra en förändrad ekono- misk situation för . Förbundet måste därför få en rimlig övergångstid innan de nya principerna för bidragsgivning tillämpas fullt ut på . Storleken av bidraget för dessa övergångsvisa kostnader får bedömas av regeringen vid det årliga beslutet om bidrag. Huvuddelen av bidraget används för personal- och lokalkostnader. En treårig övergångsperiod kan därför vara lämplig så att förbundet hinner anpassa bemanning och lokaler till de nya förutsättningarna. Bidrag till viltforskningen Viltforskning är viktig för att ge kunskaper för vården av landets viltbe- stånd. Alla förhållanden och åtgärder som påverkar viltbeståndets nume- rär och utbredning faller inom forskningsområdet. Regeringen har ställt ur jaktvårdsfonden till förfogande för . Medlen skall användas i huvudsaklig överensstämmelse med ver- kets forskningsprogram Viltforskningen mot Forskningspro- gram 1997 2001. fördelade tidigare de anvisade forsk- ningsmedlen genom en särskild forskningsnämnd. har inrättats en miljöforskningsnämnd vid verket. Regeringen anser att nämnden i fortsättningen skall besluta om medlen för viltforskning. Viltforskning bedrivs även av . Förutom att använda delar av medlemsavgiften för viltforskning, avser förbundet att an- vända ca av de medel som anvisats ur jaktvårdsfon- den. Forskningen, som sker i samarbete med , ger enligt regeringens uppfattning ett värdefullt bidrag till en bra svensk viltvård. Utredningen föreslår att bör ha ansvaret för samtliga medel som lämnas till forskning ur jaktvårdsfonden. Detta garanterar forskningens vetenskapliga kvalitet och att forskare konkurrerar om bi- dragsmedel på lika villkor. Regeringen delar uppfattningen att Natur- vårdsverket bör fördela samtliga forskningsmedel ur jaktvårdsfonden. En sådan samordning leder till effektivare forskning och enklare informa- tionsvägar som risken för dubbelforskning minskas. Viltforsk- ningen bör även i fortsättningen bedrivas enligt samma huvudsakliga riktlinjer som . Det är angeläget att vid sin bi- dragsgivning beaktar att resurserna för viltforskning optimeras. föreslår i sitt slutbetänkande Sammanhållen rov- djurspolitik (SOU 1999:146) bl.a. att staten bör öka sina satsningar på rovdjursforskning och att en ökning med väsent- ligt skulle förbättra villkoren för rovdjursforskningen inom de mest ange- lägna områdena. De områden som enligt utredningen särskilt bör priori- teras är genetiska studier, fortsatta undersökningar av de olika arterna med hjälp av biotelemetri samt undersökningar av möjligheterna att före- bygga skador av rovdjur. Inte minst mot bakgrund av Rovdjursutredning- ens förslag avser regeringen att öka bidraget ur jaktvårdsfonden till vilt- forskningen med storleksordningen . Bidrag till disponerar ett årligt bidrag ur jakt- vårdsfonden för viltverksamheten. Därmed avses undersökningar av de döda vilda djur som sänds in till anstalten. Bidraget uppgår innevarande år till . Eftersom verksamheten bl.a. innebär att kännedom erhålls om de vilda djurens hälsotillstånd bör fortsatt bidrag kunna på- räknas. Bidrag till erhåller ett årligt bidrag ur jaktvårdsfonden. Det uppgår numera till och an- vänds främst för den del av viltvården som avser utrotningshotade arter. Detta arbete är angeläget varför ett fortsatt bidrag till föreningen bör läm- nas. Även bidragsgivningen till bör i fortsätt- ningen bygga på preciserade verksamheter med mål och riktlinjer samt en uppföljning av att målen nås. Kostnader för att spåra, döda eller omhänderta vilda djur kan besluta om ersättning ur jaktvårdsfonden för poli- sens kostnader för att spåra, döda eller omhänderta de vilda djur som till- faller staten. Detsamma gäller ersättning till den som hjälpt polisen med detta. Dessa kostnader uppgick till sammanlagt . Sådana kostnader bör även i fortsättningen kunna betalas med medel ur fonden. Kostnader för jaktvårdsområden beslutar med stöd av 2 § förordningen (1980:896) om jaktvårdsområden om ersättning för vissa kostnader i samband med bildande, ombildning eller upplösning av jaktvårdsområden. Dessa kostnader uppgick till . Regeringen har i avsnitt 4 föreslagit att jaktvårdsområden skall ersättas av viltvårdsområden. Regeringen anser att det ur jaktvårdsfonden bör kunna lämnas bidrag för bildande, ombildning och upplösning även av viltvårdsområden. Övriga kostnader Regeringen har redogjort för vilka principer som bör gälla för bi- dragsgivningen till jägarorganisationerna och . Det finns emellertid fler som på olika sätt lägger ned ett värdefullt arbete inom ramen för viltvården. Dit hör exempelvis Världsnaturfonden och . Enligt regeringens uppfattning bör även dessa ha möjlighet att få bidrag ur jaktvårdsfonden. Bidragen bör kunna lämnas efter ansökan och då för särskilda preciserade arbetsuppgifter som bedöms angelägna inom viltvården. Kammarkollegiet, som förvaltar jaktvårdsfonden, tar för det arbetet ut en fondförvaltningsavgift. Den uppgick till . Kammarkollegiet bör även fortsättningsvis förvalta fonden. För sitt arbete med distributionen av jaktkortsblanketterna får Postver- ket . Formerna för bidragsgivningen Som framgått kommer bidragsgivningen ur jaktvårdsfonden i fortsätt- ningen att bygga på preciserade verksamheter med mål och riktlinjer. En uppföljning av att målen nås kommer att ske. Arbetet med bidragsgiv- ningen kommer därigenom att bli mer omfattande. Regeringen avser där- för att finansiera de ökade resurser som utarbetandet av uppdragen och uppföljningen kräver med medel ur fonden. Genom den nya och mer flexibla bidragsgivningen är det mindre lämpligt att reglera bidragsgiv- ningen i förordningsform. Utredningens förslag i den delen bör därför inte genomföras. Information Genom utredningens enkäter till myndigheter och organisationer har det framkommit behov av att en opartisk information riktas också till andra än bara jägare. Några länsstyrelser efterfrågar ordentliga centrala infor- mationsinsatser. Detta skulle bl.a. minska behovet av regionala insatser. Det finns, enligt utredningen, inte sällan motsättningar mellan jägarens intresse av god tillgång på jaktbart vilt och markägarens intresse av att skogsmarken ger god avkastning. För att information, särskilt om den praktiska viltvården, skall få avsedd effekt är det viktigt att informationen når ut till flertalet intresserade och att informationen är trovärdig. Utredningen anser således att det finns ett stort behov av opartisk information från myndigheternas sida till framför allt jägare och markägare. Det föreslås att medel ur jaktvårdsfonden ställs till förfogande för informationsinsatser. När det gäller information riktad till markägare i frågor om praktisk viltvård är det enligt utredningen som har störst förutsättningar att ge en opartisk saklig information. Utredningen menar att information i dessa frågor inte getts tillräcklig tyngd från det allmännas sida. Enligt utredningens förslag bör även och skogsvårdsstyrelserna få medel ur jaktvårdsfonden för olika verksamheter med anknytning till upplysning och information. , åtskilliga länsstyrelser och en del kommuner har i sina remissvar avstyrkt att medel tilldelas . I stället bör länsstyrelserna tilldelas medel för länsvis information. anser att det vore ytterst olyckligt med en uppsplittring av medlen. Ett utskick till landets jägare skulle bara i porto kosta mer än . Detta skulle innebära att möjligheten att genomföra mer omfattande informationsinsatser blir begränsad. Verket föreslår i stället att samtliga medel för information ställs till verkets förfogande och att en del av medlen fördelas till länsstyrelserna. skriftliga information till jägarna sker genom bro- schyrer, böcker och tidningen som utkommer . Tidningen ingår i medlemsavgiften till . Andra kan prenumerera på tidningen. Det är enligt regeringens uppfattning angeläget att informationen till landets jägare förbättras. Som nämnts i det föregående förutsätts att även i fortsättningen kommer att bistå allmänheten med råd och upplysningar. När det gäller den skriftliga informationen föreslår ut- redningen att i första hand skall svara för denna. Utred- ningen föreslår också att verket blir ansvarigt för jaktkorts- och jägarexa- mensregistren. Genom att skriftlig information biläggs jaktkortsblankett- en nås alla landets jägare på ett billigt och smidigt sätt. Regeringen har i avsnitt 6 föreslagit att ansvaret för bl.a. jaktkortsre- gistret flyttas över från till . Utredning- ens förslag att sända ut information med jaktkortsblanketterna kan enligt regeringens uppfattning vara en lämplig väg att nå landets jägare med viktig information som berör alla jägare. I första hand bör det vara fråga om upplysning om ändringar i jaktlagstiftningen som är aktuella under det kommande jaktåret och om andra mydighetsbeslut som berör jägarna. Även annan viktig och opartisk information av intresse för jägarna, exempelvis information om alternativhagel, kan vara aktuell att distribu- era. Den aktuella informationen kan tas fram av verket eller av andra myndigheter eller organisationer. Det viktiga är att informationen är objektiv och korrekt. Andra myndigheter och organisationer har därmed en möjlighet att nå landets jägare med relevant information. Av kostnads- skäl bör utskick i allmänhet begränsas till en gång i samband med att jaktkortsblanketten sänds ut. Den ökade portokost- naden bör budgeteras i samband med bidraget till för driften av jaktkortsregistret. Undantagsvis kan det emellertid finnas an- ledning att sända ut information till jägarna också vid andra tillfällen än i samband med jaktkortsblanketterna. Ett exempel är när det har beslutats särskilt viktiga författningsändringar. Som framgått anser regeringen att bör behålla det allmänna uppdraget. Något årligt fast be- lopp bör mot denna bakgrund inte lämnas ur jaktvårdsfonden till Natur- vårdsverket för andra informationskostnader än de som föranleds av den ordinarie informationen. Det får i stället bli fråga om beslut i varje enskilt fall. Det kan uppkomma situationer när det finns behov för de centrala myndigheterna att lämna information till jordbrukare och skogsägare i jakt- och viltvårdsfrågor. I den mån informationen inte kan bifogas Na- turvårdsverkets utskick av jaktkortsblanketter eller kan anses innefattas av myndighetens ordinarie arbetsuppgifter, bör visst bidrag ur jaktvårds- fonden kunna lämnas. Det kan gälla t.ex. informationsinsatser med sär- skild inriktning på jordbruket, skogsbruket och viltvården som genomförs av myndigheter och jägarorganisationer i samverkan. Flera länsstyrelser har påtalat behovet av att medel ur jaktvårdsfonden ställs till länsstyrelsernas förfogande. Regeringen delar uppfattningen att länsstyrelserna kan ha ett visst behov av medel för information till länets jägare. Det kan avse exempelvis kostnader för att genom kungörelser in- formera om skyddsjakt. Vid behov bör därför bidrag kunna lämnas också till länsstyrelserna. Av 39 § jaktlagen (1987:259) framgår att till varje länsstyrelse är knuten en länsviltnämnd med uppgift att vara rådgivande organ i frågor om viltvården. Ledamöterna i länsviltnämnden utses enligt före- skrifter som meddelas av regeringen. Enligt 46 § jaktförordningen (1987:905) gäller följande för länsvilt- nämnderna. En länsviltnämnd består av nio ledamöter utom i , och där tio ledamöter ingår i nämnden. Länsstyrelserna utser ledamöterna för högst . En ledamot utses efter förslag av och två ledamöter efter förslag av jägarnas organisationer i länet. I , och skall en ledamot representera renägarna i länet. Av de övriga skall två representera frilufts- och naturvårdsintresset och en ha särskild kunskap i frågor om trafiksäkerhet och vilt. De återstående tre ledamöterna skall företräda ägarna av jordbruks- och skogsmark. Bland ledamöterna utser en ordförande. Nämnden utser inom sig vice ordförande. Vid handläggning som kräver särskild sakkunskap får nämnden anlita lämplig person som sakkunnig. fastställer arbetsordning för länsviltnämnden. sammansättning är sådan att olika intressen är före- trädda. Detta kan enligt utredningen helt naturligt leda till att motsätt- ningar uppkommer inom nämnden. I lägen där intressen står mot varand- ra är det inte bra att en representant för ett särintresse har ordförandeska- pet. Det är vidare så, enligt nu gällande arbetsordning, att ordföranden ensam får handlägga ärenden som kräver snabb handläggning. Utred- ningen menar att arbetet inom nämnden skulle vinna på att ordförande- skapet innehades av person som företräder allmänintresset. Enligt utredningen vore det lämpligt om organisationsrepresentationen i länsviltnämnderna kompletterades med en politisk företrädare. Utred- ningen föreslår därför att länsstyrelserna, efter förslag av , ut- ser ytterligare en ledamot. Den ledamoten skall vara ordförande. Flertalet länsstyrelser avstyrker utredningens förslag. De påpekar att länsviltnämndens arbete fungerar bra och att det bör stå fritt att välja ordförande. Nämnden fattar inte några för tredje man bindande beslut. Nämnden är i stället ett rådgivande sakkunnigorgan åt länsstyrel- sen. Skulle en jakt- eller viltvårdsfråga vara av så speciell karaktär att en politisk bedömning behövs, kan frågan tas upp i förtroen- demannastyrelse. Regeringen har i det föregående förutsatt att åtgärder för att uppnå må- len för jakten och viltvården skall kunna vidtas med stöd av medel ur jaktvårdsfonden och med biträde av främst jägarorganisationerna. Det är angeläget att få till stånd ett ökat lokalt inflytande över hur dessa medel används. Enligt regeringens uppfattning är det en lämplig uppgift för länsviltnämnden att utöva ett sådant inflytande. bör år- ligen lämna förslag på vilka åtgärder som bör prioriteras när det gäller jakt- och viltvårdsarbetet i länet. Förslagen överlämnas till de båda jägar- organisationerna och andra organisationer som underlag för deras begä- ran om medel ur jaktvårdsfonden. Om någon av organisationerna anser att någon åtgärd som nämnden prioriterar kan vara av intresse att utföra, ges den därigenom möjlighet att i samband med sin ansökan om medel även innefatta medel för detta. bör utvärdera de insatser som organisationerna utfört. Mot bakgrund av dessa nya och viktiga arbetsuppgifter bör enligt rege- ringens uppfattning länsviltnämnden förstärkas med två politiska företrä- dare. Dessa skall utses av efter förslag av . Den ena ledamoten skall av utses till ordförande i nämnden. För att bättre återspegla nämndens arbetsuppgifter samt dagens syn på jakt och viltvård bör nämndens namn ändras till viltvårdsnämnden. Förslagen innebär att en ändring bör göras i 39 § jaktlagen (1987:259) och i jaktförordningen (1987:905). 8 Tillgången på jaktmark och avgifter för upplåtelse av nyttjanderätt till jakt Regeringens bedömning: Det finns ett visst behov av fler jakttillfäll- en. Någon för jakt outnyttjad mark finns emellertid inte. En viss möj- lighet finns att upplåta kortjakt på försvarets mark. Fler jägare bör kunna beredas plats i befintliga jaktlag. Detta kan underlättas om mar- kägarna upplåter jakten till föreningar eller andra juridiska personer i stället för till enskilda personer. Regeringen konstaterar att det ankommer på jägarorganisationerna att intensifiera ansträngningarna att få in fler jägare i befintliga jaktlag och att även i övrigt verka för att fler jakttillfällen skapas för den som vill jaga. Prisnivån vid upplåtelse av jakt ligger på en godtagbar nivå. Mark- ägarnas och jägarnas organisationer bör gemensamt verka för att pris- nivån förblir oförändrad. Anbudsförfarande vid jakträttsupplåtelser är så ovanligt att några förändringar av gällande regler inte bör övervä- gas. Utredningens bedömning: Överensstämmer i stort med regeringens bedömning. Utredningen föreslår dessutom att Försvarsmakten skall ges i uppdrag att utforma regler för hur försvarets mark skall upplåtas och där- med ge möjligheter för varje jaktkunnig person att jaga på den marken. Remissinstanserna: I allmänhet tillstyrks utredningens förslag eller lämnas utan erinran. Försvarsmakten och anser att det med hänsyn till personalvården, militär säkerhet och sekretess finns mycket begränsade möjligheter för allmänheten att jaga på militär mark. påpekar att det totala jakttrycket för vissa ar- ter kan bli väl högt. framför liknande synpunkter. anser att jakt och fiske skall vara förbjudet i naturskyddade områden utom i vissa större reservat om syftet med reservatet inte hotas. anser däremot att inskränk- ningar i jakten görs i naturreservat utan att det är erforderligt för att upp- nå syftet med reservatet. menar att det är olyckligt med jaktförbud i nationalparker. föreslår att naturskyddade områden på försök bör förvaltas lokalt i större utsträck- ning, vilket skulle medföra att fler jakttillfällen skapas. Utredningens bedömning om avgifter för upplåtelse av nyttjanderätt till jakt godtas av remissinstanserna. Skälen för regeringens bedömning: Jakten är en av människans älds- ta kulturyttringar. Den rika tillgången på vilt var en förut- sättning för livet i norra . Så är det inte men jakten har en bred folklig förankring. Den är accepterad som en del av samhällslivet. För många människor är jakt, liksom andra fritidsaktiviteter, en väsentlig del av livskvaliteten. Jakten i sig bidrar därför till bättre fysisk och men- tal hälsa. Jakten har dessutom en viktig social funktion. Det finns närma- re 300 000 jaktkortslösare. Intresset för jakt är således stort. Inte minst kvinnor och ungdomar tar i ökande grad jägarexamen. Det är angeläget att det natur- och miljöintresse som dessa personer har tas till vara. De nyblivna jägarna har emellertid ofta svårt att komma in i jaktgemenska- pen och få tillgång till lämplig jaktmark. Det är angeläget att de som vill jaga kan beredas möjlighet till jakt på skäliga villkor. I likhet med andra naturresurser betraktas den vilda faunan som en hela svenska folkets angelägenhet. Vid förvaltningen av vår vilda fauna måste hänsyn tas till alla partsintressen. Ökad möjlighet att jaga förutsätter att det med hänsyn till samtliga berörda intressen finns ett utrymme för ytterligare jakt. Ett ökat antal jakttillfällen får inte äventyra en långsiktig ekologisk balans eller en art- och individrik fauna eller hota nuvarande skydd för utrotningshotade arter. En förutsättning för en ökad jakt är att ökningen inte skadar viltstammarna i deras egenskap av förnyelsebar resurs. Naturmiljöer måste tryggas så att arter som förekommer naturligt får chansen att leva vidare under ursprungliga förhållanden och i tillräckligt antal. Behovet av ytterligare jaktmark Utredningen har genom enkäter till aktiva jägare funnit att ca 130 000 jä- gare vill ha tillgång till mer jaktmark. En stor del av dessa jägare är emel- lertid inte beredda att betala något för att få tillgång till ytterligare mark. Resultatet tyder, enligt utredningen, på att en stor grupp inte kan eller vill lägga ned några större kostnader på jakt. Enkäterna visar vidare att ca 100 000 män och 30 000 kvinnor anser att brist på jaktmark är orsaken till att de inte jagar. Åtskilliga av dem är emellertid inte intresserade av att avlägga jägarexamen. I stort sett ingen av dem vill ha ett längre av- stånd än mellan bostaden och jaktmarken. De praktiska möjlighe- terna för dessa personer att börja jaga är därmed begränsade. Av utredningens undersökningar framgår att ett relativt stort antal jäga- re uppger att bristen på jaktmark har betydelse för deras möjlighet att ja- ga i den omfattning de önskar. Likaså finns det ett relativt stort antal svenskar som är intresserade av att börja jaga men som uppger att bristen på tillgång till jaktmark hindrar dem. Mot den bakgrunden delar regeringen utredningens uppfattning att det kan finnas ett behov av att skapa fler jakttillfällen. Tillgången till ytterligare jaktmark Utredningen har undersökt i vilken omfattning marken i används för jakt. När det gäller , som är den största förvaltaren av sta- tens fasta egendom, konstaterar utredningen att det inte finns någon out- nyttjad mark under verkets förvaltning. Genom upplåtelsesystemet för småviltsjakt på statens mark ovanför odlingsgränsen och på renbetesfjäll- en, som omfattar drygt 6 miljoner ha, är tillgången på sådana jakttillfäll- en mycket god. Utredningen konstaterar emellertid att denna jakt torde vara en kostsam fritidsaktivitet för dem som inte bor inom upplåtelseområdet eller i dess närhet. När det gäller naturskyddade områden anser utredningen att jakt i na- tionalparker inte bör tillåtas i större utsträckning än vad som sker . I fråga om naturreservat gäller redan att jakt upplåts när reservatets syften så tillåter. Det finns därför enligt utredningen inga eller bara små möjlig- heter till fler jakttillfällen inom de naturskyddade områdena. förvaltar de drygt 300 000 ha mark som används för militära ändamål. Rätten att utnyttja jakten har överlåtits på Försvars- makten. I första hand används emellertid marken som övnings- och skjut- fält.