prop · GN031D2 · 2000-01-01 00:00:00 — Även inom byggsektorn noteras en viss ökning, medan sysselsättningen inom industrin i princip har varit oförändrad. Produktivitetstillväxten i ekonomin som helhet har varit mycket svag , vilket bland annat förklaras av att produktionen i lågproduktiva sektorer har ökat mer än genomsnittet, dvs. produktionen har varit sysselsättningsintensiv. Den svaga produktivitetstillväxten kan också vara ett tecken på att de senaste årens rationaliseringar och måttliga nyrekryteringar innebar att arbetsstyrkan var för liten för att produktionen skulle kunna öka när efterfrågan började stiga. Därmed kan det finnas ett inslag av engångseffekt i årets sysselsättningsökning. Dessutom är det sannolikt att nyanställda inte är lika produktiva som de som varit anställda , vilket också kan ha bidragit till en låg produktivitetstillväxt . Därtill kan den låga produktivitetstillväxten sannolikt förklaras av några faktorer av teknisk karaktär. Exempelvis har antalet deltagare i arbetsmarknadspolitiska program utanför arbetskraften minskat . Deltagarna i dessa program är per definition inte sysselsatta och genererar inga arbetade timmar medan de däremot sannolikt bidrar till produktionen. När deltagandet i dessa program minskar leder det antingen till att antalet arbetade timmar ökar, om deltagarna ersätts av reguljärt sysselsatta, eller till att produktionen minskar, vilket i båda fallen bidrar till en lägre produktivitet. Framöver förväntas produktiviteten stiga snabbare eftersom efterfrågan då i högre grad inriktas mot verksamheter där produktiviteten är högre samt att de eventuella engångseffekter som nämnts ovan då successivt avtar. Produktiviteten beräknas dock fortfarande utvecklas svagare än vad historiska samband indikerar vid en BNP-tillväxt på . Ovanstående faktorer i kombination med att aktiviteten i ekonomin förutses mattas något bedöms leda till att sysselsättningen fortsättningsvis ökar något långsammare än . Den senaste utvecklingen av antalet nyanmälda lediga platser, som historiskt sett har varit en bra indikator på hur efterfrågan på arbetskraft kommer att variera, tyder också på en något svagare sysselsättningsutveckling framöver. Sammantaget bedöms antalet sysselsatta öka med ca 105 000 personer och ca 65 000 personer , mätt som årsgenomsnitt. Diagram 6.1 Nyanmälda lediga platser och antal sysselsatta Årlig procentuell förändring Årlig procentuell förändring En kraftigt ökad byggproduktion framöver innebär att efterfrågan på arbetskraft inom bygg- sektorn fortsätter att stiga. Inom den privata tjänstesektorn, där sysselsättningen ökat avsevärt , har de engångseffekter som nämnts ovan sannolikt varit störst. Dessutom har efterfrågan varit inriktad på lågproduktiva sektorer inom tjänstesektorn. bedöms tillväxten inom denna sektor bli mindre sysselsättningsintensiv och sysselsättningsutvecklingen förväntas dämpas något. Antalet sysselsatta i industrin väntas minska med ca 5 000 till följd av det senaste årets för- svagade konjunkturläge. Avmattningen i industrikonjunkturen bedöms dock bli kortvarig och redan under innevarande år förväntas produktionen ta fart igen. Industrisysselsättningen väntas därmed öka med ca 5 000 personer . Inom kommunala myndigheter förväntas inkomsterna öka kraftigt , dels till följd av höjda statsbidrag, dels till följd av ökade skatteinkomster, vilket möjliggör en fortsatt expansion av antalet sysselsatta inom denna sektor. Antalet statligt anställda förväntas också öka något . antas produktionen närma sig en mer trendmässig och långsiktigt hållbar tillväxttakt, dvs. en ökning av produktionen som inte medför inflationsdrivande löneökningar. Sysselsättningen antas då öka i ungefär samma takt som den arbetsföra befolkningen stiger. Därmed ligger sysselsättningsgraden kvar på ungefär samma nivå som . Trots att bedömningen av sysselsättningsutvecklingen är något svagare än i vårpropositionen beräknas ändå ca 55 000 fler vara sysselsatta i föreliggande bedömning. Det beror på den kraftiga upprevideringen av sysselsättningsprognosen avseende . Tabell 6.2 Sysselsättning, branschfördelat Tusental personer 1998 1999 2000 2001 2002 Privat sektor 2735 2813 2864 2877 2884 Jord- och skogsbruk 102 103 103 Industri 803 798 803 Byggnadsverksamhet 220 228 236 Privat tjänstesektor 1610 1683 1722 Offentliga myndigheter 1240 1268 1282 1291 1297 Staten 188 189 190 Kommunerna 1053 1080 1092 Totalt 3979 4085 4151 4172 4185 Arbetskraft 4255 4320 4347 4357 4370 Källor: () och Antal arbetade timmar och medelarbetstid började sjukfrånvaron öka igen, efter att ha minskat kraftigt . Det bidrog till att medelarbetstiden föll något , dvs. antalet arbetade timmar utvecklades svagare än antalet sysselsatta. En större andel sysselsatta som arbetar , dvs. ökad genomsnittlig arbetstid , samt ökad övertid motverkade dock nedgången i medelarbetstiden. har sjukfrånvaron fortsatt att öka vilket bidrar till att medelarbetstiden fortsätter att falla. Det är dock något fler arbetsdagar än , vilket ger ett positivt bidrag till utvecklingen av antalet arbetade timmar . På grund av denna kalendereffekt ökar därför medelarbetstiden i stället för att minska. Även antas sjukfrånvaron fortsätta att öka något. Den genomsnittliga veckoarbetstiden förväntas minska något i samband med att den successiva arbetstidsförkortning som inkluderades i flertalet av de löneavtal som slöts realiseras. Sammantaget beräknas därmed medelarbetstiden minska mellan . Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program samt utbildningssatsningen Anslaget för konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program samt planerna avseende utbildningssatsningen ligger fast i förhållande till vårpropositionen. bedöms dock inte de arbetsmarknadspolitiska programmen uppnå den volym som antogs i vårpropositionen. Mätt som årsgenomsnitt beräknas antalet deltagare i olika program nu ligga på 143 000, vilket är ca 10 000 lägre än i vårpropositionen. 2002 antas volymen ligga kvar på samma nivå som i vårpropositionen, dvs. på drygt 150 000 personer. Det föreligger dock inte längre något krav från regeringen att en viss volym eller en viss genomsnittlig kostnad för ett program skall uppnås, vilket innebär att volymen även fortsättningsvis kan bli lägre än 150 000. Tabell 6.3 Konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program Tusental personer 1997 1998 1999 2000 2001 2002 I arbetskraften 32 37 36 36 36 36 Beredskapsarbete 7 1 Ej i arbetskraften 152 128 107 117 116 116 Arbetsmarknads- utbildning Totalt 184 165 143 153 152 152 Anm: slogs beredskapsarbete, rekryteringsstöd och utbildningsvikariat ihop till individuellt anställningsstöd, vilket i sin tur kommer att ersättas av det nya förslaget om förstärkt anställningsstöd för långtidsarbetslösa. ersattes arbetslivsutveckling och arbetsplatsintroduktion av arbetspraktik. Observera att antalet personer registrerade vid , som AMS inkluderar i de konjunkturberoende programmen, inte ingår i tabellen ovan. Antalet platser i planeras att utökas med ca 5 000 och beräknas då ligga som högst på drygt 130 000. Därefter beräknas antalet platser minska till ca 110 2002. Inom högskolor och universitet sker det en successiv utökning av antalet permanenta platser. kommer de att ha ökat med ca 85 000 jämfört med . Arbetskraftsutbud som sysselsättningen har stigit har även arbetskraftsutbudet ökat. Statistiken tyder på att det främst är personer som varit definierade som studerande som trätt in på arbetsmarknaden. Diagram 6.2 Sysselsättning och arbetskraftsutbud Tusental personer Till följd av det förbättrade arbetsmarknadsläget förutses arbetskraftsutbudet fortsätta att stiga framöver. Genom att antalet arbetsmarknadspolitiska program förutsätts öka samt att platserna inom regeringens utbildningssatsning planeras att utvidgas dämpas dock utbudsökningen en del. Sammantaget antas arbetskraftsutbudet stiga med ca 115 000 personer som den arbetsföra befolkningen beräknas stiga med knappt 30 000 personer. Det innebär att arbetskraftstalet, dvs. arbetskraften mätt som andel av den arbetsföra befolkningen, stiger från 1998 till . Det är fortfarande lägre än då arbetskraftstalet låg på en rekordhög nivå. Det finns flera anledningar till det. De personer utanför arbetskraften som betraktar sig som arbetssökande, men inte uppfyller villkoren för att betraktas som öppet arbetslösa, har ökat som andel av den arbetsföra befolkningen . Andelen personer som betraktas som långvarigt sjuka, däribland förtidspensionärer, har också ökat, vilket delvis är en effekt av att andelen personer är större än . Även andelen studerande har ökat, bland annat till följd av att fler deltar i arbetsmarknadspolitiska program samt i vuxenutbildning. Lägger man till den ökning som har skett av antalet tillfälliga platser inom vuxenutbildningen samt ökningen av antalet arbetsmarknadspolitiska program ges ett bredare mått på arbetskraftsutbudet. Detta bredare mått ökar från av befolkningen till , men ligger fortfarande lägre än , vilket framgår av diagram 6.3. kommer dessutom antalet permanenta platser inom högskolan att ha ökat med ca 85 000, motsvarande av den arbetsföra befolkningen, jämfört med . Diagram 6.3 Befolkningen i åldern uppdelad på olika grupper Procent av den arbetsföra befolkningen Diagram 6.4 Öppet arbetslösa och personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program Procent av arbetskraften Den öppna arbetslösheten har fallit med , rensat för säsongvariationer. Sammantaget beräknas den fortsatt goda sysselsättningsutvecklingen, i kombination med en förhållandevis dämpad utveckling av arbetskraftsutbudet, leda till att den öppna arbetslösheten fortsätter att falla, till . ligger den öppna arbetslösheten kvar på ungefär samma nivå som , dvs. Osäkerheter i kalkylen Det finns en rad osäkerheter beträffande utvecklingen på arbetsmarknaden framöver. beräknas det fortfarande vara en förhållandevis stor andel av den arbetsföra befolkningen som inte förvärvsarbetar. Att BNP-tillväxten och sysselsättningen har kunnat öka mycket snabbt som inflationen är låg, kan betyda att arbetsmarknaden och lönebildningen fungerar bättre än vad som antagits i kalkylen. Det vore då möjligt för en större andel av den arbetsföra befolkningen att bidra till produktionen utan att det uppstår inflationsdrivande löneökningar. Om så är fallet kan sysselsättningsnivån bli högre än beräknat. I avsnitt 1.3 redovisas två alternativ där arbetsmarknaden fungerar bättre än vad som antagits i baskalkylen. Andra faktorer talar för att BNP-tillväxten och sysselsättningen kan komma att utvecklas svagare än väntat. Även om sysselsättningen har ökat och arbetslösheten har minskat i alla regioner utom i övre är sysselsättningsgraden fortfarande betydligt högre och arbetslösheten betydligt lägre i vissa delar av landet än i andra, framför allt i storstadsregionerna. Dessutom är arbetslösheten lägre bland högutbildade än bland lågutbildade. Därmed finns det risk för att det uppstår matchningsproblem på arbetsmarknaden eller rena bristsituationer, dvs. det uppstår restriktioner vad gäller tillgången på arbetskraft med den kompetens och utbildning som efterfrågas. Löneökningarna skulle då kunna bli betydligt högre än beräkningsantagandet, vilket sannolikt skulle ha negativa effekter på sysselsättning och tillväxt. Tabell 6.4 Sysselsättningsgrad och öppen arbetslöshet i olika regioner Öppen arbetslöshet, % av arbetskraften Sysselsättningsgrad, % av den arbetsföra befolkningen 2 99 kv. 2 98 kv. 2 99 kv. 2 5,4 3,8 75,9 77,9 6,7 5,9 69,8 72,1 och öarna 5,5 5,1 74,8 75,6 7,5 6,0 68,6 70,6 6,4 4,9 71,7 73,5 8,2 7,3 68,7 71,1 Mellersta 8,4 6,1 68,7 71,2 7,8 7,7 68,2 68,2 Hela riket 6,6 5,4 71,5 73,3 Källa: () Ytterligare en osäkerhetsfaktor vad gäller utvecklingen av den öppna arbetslösheten är att det i beräkningarna förutsätts att utbildningssatsningarna riktas till personer som annars skulle vara öppet arbetslösa samt att antalet utbildningsplatser expanderar som planerat. Enligt arbetskraftsundersökning, , har ökningen av antalet studerande främst skett bland dem som är sysselsatta. Om utbildningssatsningarna fortsätter att fyllas av sysselsatta och de inte ersätts av arbetslösa de studerar, samt om det blir svårt att fylla upp alla utbildningsplatser när läget på arbetsmarknaden förbättras ytterligare, finns det risk för att den öppna arbetslösheten blir högre än beräknat. 7 Löner ökade timlönerna preliminärt , enligt konjunkturstatistik samt . Avtalen har beräknats till och löneglidningen till . bedöms löneglidningen öka något, till . förutsätts att löneglidningen begränsas till . är det svårare att göra någon uppdelning mellan avtal och löneglidning eftersom det endast finns ett fåtal avtal. Totalt sett antas lönerna då stiga . Tabell 7.1 Timlöner Årlig procentuell förändring 1997 1998 1999 2000 2001 2002 Industri 4,5 4,2 2,8 Avtal 3,1 2,9 1,5 2,4 Löneglidning 1,4 1,3 1,3 Byggnadsindustri 3,8 3,6 4,0 Avtal 3,8 3,1 2,0 2,5 Löneglidning 0,0 0,5 2,0 Privata tjänster 4,4 4,1 4,0 Avtal 3,6 3,1 2,7 2,5 Löneglidning 0,8 1,0 1,3 Statliga myndigheter 4,3 2,9 3,0 Avtal 3,5 1,9 2,5 2,4 Löneglidning 0,8 1,0 0,5 Kommunala myndigheter 4,8 3,2 3,2 Avtal 4,7 2,3 2,7 3,6 Löneglidning 0,1 1,0 0,5 Totalt 4,5 3,8 3,4 3,2 3,0 3,0 Avtal 3,8 2,8 2,4 2,7 Löneglidning 0,7 1,0 1,1 0,5 Källor: , och Avtal Avtal finns slutna till och med för i stort sett hela arbetsmarknaden. Det sista avtalsåret är dock uppsägningsbart i flera fall. ger avtalen löneökningar på i genomsnitt och ger de . I samband med den senaste avtalsrörelsen skedde en del förändringar, vilket sannolikt bidrog till att avtalen blev relativt låga. Inom den konkurrensutsatta industrin bedrevs förhandlingarna utifrån en ny, mer strukturerad förhandlingsordning. Arbetsgivarna koordinerade dessutom avtalsrörelsen i större utsträckning än tidigare och på arbetstagarsidan enades alla kring ett samordnat lönekrav. I flera av de avtal som slöts 1998 förstärktes också den inledda utvecklingen mot friare lönesättning på lokal nivå. I vissa fall finns inga centralt fastställda löneökningar. Inom andra avtalsområden är det endast fastställt vilka generella lönepåslag som skall gälla om man inte kommer överens på lokal nivå. För merparten av de kommunalt anställda har det endast fastställts ett s.k. lägsta utrymme för löneökningarna. Ovanstående faktorer innebär att det råder större osäkerhet än tidigare om de slutgiltiga löneökningarnas storlek samt att det blir svårare att avgöra vad som är avtalade löneökningar och vad som är löneglidning framöver. Löneglidning och total löneökning ökade lönerna i näringslivet med . Avtalen har beräknats till , vilket innebär en löneglidning på . Inom offentlig sektor ökade lönerna , varav avtal och löneglidning beräknas till respektive . Vad gäller löneutvecklingen inom kommunala myndigheter finns det ännu inget definitivt utfall . förutses löneglidningen i näringslivet bli något högre än . Det är främst byggsektorn, där löneglidningen successivt har ökat , som bidrar till uppgången. Inom offentlig sektor, där det inte finns tillförlitlig statistik varken eller 1999, antas löneglidningen bli något lägre än . antas löneglidningen totalt sett begränsas till , vilket är förenligt med de uppskattningar som parterna eller de oberoende ordförandena inom vissa avtalsområden redovisade i samband med avtalsrörelse. och 2002, då det endast finns ett fåtal avtal, antas lönerna totalt stiga . Löneökningarna åren 1999 2002 är låga sett ur ett historiskt perspektiv. Flera faktorer kan tänkas samverka till att löneökningarna hålls nere framöver. Inflationen och förväntningarna om densamma har växlats ned och pristrycket väntas bli fortsatt lågt framöver. Reallönerna, som har ökat mycket snabbt , kommer även med låga nominella löneökningar att stiga relativt snabbt framöver. Åren 1999 2002 beräknas de öka med i genomsnitt , givet de nominella löneökningar och den prisutveckling som förutses i kalkylen. Det är betydligt mer än den genomsnittliga reallöneökningen . Diagram 7.1 Timlöneutveckling i ekonomin som helhet Procent Fortsätter inriktningen mot mer koordinerade avtalsförhandlingar, samordnade lönekrav och friare lönesättning på lokal nivå i nästa avtalsrörelse, kan det bidra till att löneökningarna blir låga. Regeringen avser att lämna förslag till om förändringar i ramarna för lönebildningen, vilket kan bidra till en gynnsam löneutveckling. Sysselsättningen har dock stigit mycket snabbt och väntas fortsätta att stiga framöver, vilket innebär att arbetsgivarnas konkurrens om ledig arbetskraft successivt ökar. Därmed finns det risk för att löneökningarna trots allt kan bli högre än enligt beräkningsantagandet. Ökar lönetrycket inom vissa branscher, eller bland vissa yrkesgrupper, till följd av att det uppstår brist på arbetskraft, kan det dessutom leda till att löneökningarna drivs upp även inom andra branscher eller regioner. Om löneökningarna överstiger antagandet i kalkylen kan sysselsättningsutvecklingen bli svagare än beräknat. Företagen har ett begränsat utrymme att övervältra ökade kostnader på konsumenterna när penningpolitiken anpassas för att uppnå inflationsmålet. Den tilltagande internationella priskonkurrensen, som förstärks av att kronan antas appreciera framöver, liksom ökad priskonkurrens till följd av fortsatt avreglering av tidigare skyddade marknader, bidrar också till att det är svårare att höja priserna. Därmed skapar höga löneökningar i första hand press på företagen att rationalisera verksamheten som tvingas föra en stramare penningpolitik för att klara inflationsmålet, vilket dämpar sysselsättningsutvecklingen. Det är också viktigt att lönerna i utvecklas i takt med lönerna i konkurrentländerna så att inte konkurrenskraften för svensk exportindustri försämras. De löneökningar som antas i kalkylen ligger ungefär i linje med prognos över utvecklingen i övriga men något högre än inom EU-området. 8 Inflation Inflationstrycket är fortsatt lågt i svensk ekonomi. var inflationen, mätt som förändringen i konsumentprisindex (KPI) över , . Motsvarande siffra enligt mått på underliggande inflation, UND1X, var . Det finns få tecken på ett tilltagande inflationstryck. Ledig kapacitet i ekonomin, återhållsamma löneökningar och låga importpriser skapar förutsättningar för måttliga konsumentprisökningar även framöver. Inflationen enligt KPI beräknas uppgå till , och till . Uppgången i inflationen förklaras till stor del av att vissa tillfälliga effekter, såsom fallande räntekostnader och förändrade indirekta skatter vilka håller ned KPI, successivt klingar av. Enligt UND1X, som är rensat från dessa faktorer, beräknas inflationen ligga under hela prognosperioden. Penningpolitiken antas anpassas så att inflationen uppgår till och därmed överensstämmer med inflationsmål. Mot bakgrund av den snabba uppgången i sysselsättning och produktion har ökningen av konsumentpriserna varit mycket låg . Den begränsade inflationen indikerar att det trots den höga tillväxten fortfarande finns lediga resurser i ekonomin. Enligt barometer för industrin steg kapacitetsutnyttjandet , men på grund av försvagningen av industrikonjunkturen och början av detta år torde det finnas utrymme för en ökad produktion utan att kapacitetsproblem uppstår. Sysselsättningen har också minskat inom industrin och den höga investeringsnivån talar för att inflationsdrivande kapacitetsproblem kan undvikas inom industrin. Kapacitetsläget inom tjänstebranscherna är mer svårbedömt. Tillväxten drivs till stor del av en kraftig expansion av hushållens efterfrågan, och lejonparten av sysselsättningsuppgången har kommit i näringslivets tjänstebranscher. är det brist på t.ex. datakonsulter och branschkompetent personal inom uppdragsverksamhet enligt barometer. är det mycket som tyder på att det finns lediga personalresurser att tillgå inom andra expansiva delar av tjänstesektorn. Inom t.ex. handeln har sysselsättningen ökat snabbt som bristtalen har legat kvar på en låg nivå. Således förefaller det inte vara några problem att fylla det ökade arbetskraftsbehovet inom handeln. Det totala arbetskraftsutbudet ligger också fortfarande på en historiskt sett låg nivå och det finns även tecken på att det latenta utbudet är stort, vilket möjliggör för bl.a. handeln att expandera utan att det uppstår lönekostnadstryck. Byggbranschen har gått in i en expansiv fas och utvecklingen väntas fortgå . Historiskt sett har en god byggkonjunktur medfört betydande kostnadsökningar med en viss spridning till andra delar av ekonomin. Den ränteuppgång som har ägt rum torde dock dämpa byggkonjunkturen något, vilket minskar risken för inflationsimpulser från denna sektor. Det kan även påpekas att byggandet är relativt blygsamt och koncentrerat till ett fåtal regioner. En viktig del när det gäller utvecklingen av den potentiella produktionsnivån är produktivitetstillväxten. Via teknisk utveckling och effektiviseringar kan produktionen öka snabbare än tillskottet av ytterligare produktionsfaktorer, dvs. arbetskraft och kapital, och därmed minskar riskerna för prisstegringar genom utbudsbegränsningar. Enligt de preliminära nationalräkenskaperna för var den genomsnittliga arbetsproduktiviteten i näringslivet högre än . Det är en lägre ökningstakt än vad som har varit fallet . Den svaga utvecklingen förklaras delvis av sammansättningseffekter såtillvida att det framför allt är branscher med låg produktivitet som har expanderat . Om den inhemska efterfrågan i större utsträckning än tidigare riktar sig mot varor och tjänster i sysselsättningsintensiva branscher där det är svårare att effektivisera produktionen kan detta få prishöjande effekter. Utfallet för inger viss osäkerhet vad gäller produktivitetstillväxten men det är troligt att produktiviteten i näringslivet som helhet ökar mer då industriproduktionen förväntas växa snabbare. Sammantaget torde den höga tillväxten och den snabba ökningen av hushållens konsumtion som förutses underlätta för producenter och handeln att höja sina vinstmarginaler. Den höga tillväxten gör att förutsättningarna för prisbildningen hastigt kan ändras, vilket ökar osäkerheten om inflationsutvecklingen. Utvecklingen av produktiviteten är heller inte entydig. Mot bakgrund av att det bedöms finnas betydande lediga resurser i ekonomin görs emellertid bedömningen att den BNP-tillväxt som förutses och är förenlig med låg inflation. Med en fortsatt hög tillväxt över framåt ökar riskerna för överhettning via bl.a. bristsituationer på arbetsmarknaden. Det bör understrykas att i denna prognos förutsätts att löneökningarna begränsas till . Större löneökningar torde leda till att inflationstrycket blir högre och att sysselsättningen blir lägre än vad som antas i denna prognos. Tabell 8.1 Konsumentprisutveckling Årlig procentuell förändring 1998 1999 2000 2001 2002 KPI, årsgenomsnitt 0,4 0,3 1,2 1,9 2,0 KPI, dec dec 0,6 0,9 1,3 2,0 2,0 HIKP, årsgenomsnitt 1,0 0,5 1,4 HIKP, dec dec 0,0 0,8 1,0 UND1X, årsgenomsnitt 0,9 1,3 1,3 UND1X, dec dec 0,6 1,5 1,1 NPI, årsgenomsnitt 1,6 1,3 0,3 NPI, dec dec 1,4 0,8 0,5 Basbelopp, 36,4 36,4 36,6 36,9 37,6 KPI, OECD1, årsgenomsnitt 1,4 1,4 1,6 1,7 1,8 1 Med avses 16 länder, se kapitel 2. Ett av få tecken på ett stigande pristryck är att inflationsförväntningarna har ökat. Av såväl som Prosperas senaste enkäter framgår att förväntningarna om framtida prisökningar har stigit något både bland hushållen och i näringslivet. De högre inflationsförväntningarna, som sannolikt förklaras av de förbättrade konjunkturutsikterna, avspeglas även i sommarens ränteuppgång. Räntorna föll dock och inflationsenkäterna visar att förväntningarna fortfarande ligger i linje med inflationsmål . Detta visar att Riksbankens prisstabilitetsmål har stor trovärdighet, vilket torde bidra till återhållsamma löneökningar och en allmänt sett låg inflationsbenägenhet framöver.