prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — Härtill kommer att de straffrättsliga bestämmelserna i sig är utformade så att det inte skall uppstå någon konflikt med den internationella ordningen. Det hänger nära samman med att bestämmelserna utgör en s.k. blankettstrafflagstiftning. Det innebär att de endast är en straffsanktionering av materiella bestämmelser som finns i andra författningar. Att någon gör sig skyldig till smuggling genom införsel (3 § SL) förutsätter att han bryter mot ett införselförbud eller införselvillkor genom att han underlåter att i enlighet med tullagstiftningen anmäla varan till tullbehandling. Alternativt kan den som för in varan göra sig skyldig till smuggling om han vid tullbehandling lämnar oriktig eller ofullständig uppgift eller förfogar över varan på ett otillåtet sätt. Då det är fråga om införsel från ett annat EU-land föreslås motsvarande gälla för det förfarande som anges i inregränslagen. Vid tillämpning av den föreslagna smugglingslagen kan en införsel- eller utförselrestriktion överhuvudtaget inte anses bruten så länge införseln eller utförseln är tillåten enligt exempelvis tullagstiftningen. De nationella svenska reglerna är utformade med utgångspunkt i internationella åtaganden. Det gäller såväl införsel- och utförselrestriktionerna som tullagstiftningen och inregränslagen. Motsvarande gäller för EG:s tullförordningar i förhållande till EG:s och medlemsstaternas internationella åtaganden. Här bör nämnas att regeringen i anslutning till förslag om en ny tullag även föreslår vissa förtydliganden i lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. (jfr avsnitt 3). Redan av den lagens nuvarande lydelse framgår att en vara som förs in till landet från tredje land får utan hinder av införselförbud eller införselvillkor bli föremål för vissa uppräknade slag av tullbehandling. Genom förslaget anges uttryckligen att införselförbuden eller -villkoren inte heller hindrar att varan i enlighet med vad som föreskrivs i tullkodexens föreskrifter (artiklarna 37 42) transporteras och uppvisas för , dvs. i praktiken att varorna förs från territorialgränsen till anvisad plats för tullbehandling. Bland tullkodexens bestämmelser finns särskilda regleringar angående genomfart och force majeure eller liknande. Vidare föreslås att det i nämnda lag uttryckligen anges att en vara som förs in till landet från ett EU-land får utan hinder av införselförbud eller införselvillkor föras direkt till närmaste bemannade tullkontor och där anmälas samt omhändertas av , förstöras under medverkan av , återutföras eller bli föremål för åtgärder enligt förordningen (1994:1830) om införsel av levande djur m.m. Det kan konstateras att de materiella bestämmelserna på detta sätt får en betydligt större stadga och klarhet. Den andra grundläggande straffbestämmelsen (8 § om tullbrott) knyter väsentligen an till att någon har blivit skyldig att betala importtull, annan importskatt eller importavgift men undandrar staten beloppet genom att bryta mot bestämmelserna om tullbehandling. Varken reglerna om sådana skatter och avgifter eller reglerna om tullbehandling medför någon kränkning av de nämnda internationella ordningarna. Överhuvudtaget gäller att då straffbestämmelserna tillämpas, kan det näppeligen bli fråga om att anse att en införsel- eller utförselbestämmelse har brutits så länge införseln eller utförseln skett i överensstämmelse med en i vedertagen internationell ordning. Det gäller alltså såväl bestämmelserna om smuggling som bestämmelserna om tullbrott (3 och 8 §§ SL). Detta framgår även av författningskommentarerna till bestämmelserna. Bestämmelserna om förverkande och tvångsmedel är i princip accessoriska till straffbestämmelserna. Med beaktande av detta är det inte heller i den delen påkallat att ha någon särskild reglering i den föreslagna lagen. Slutligen bör tilläggas att det ytterst bör ankomma på de tillämpande domstolarna och myndigheterna att i möjligaste mån tolka och tillämpa lagen med beaktande av internationella förpliktelser. 5.3 Vissa åtgärder mot organiserad och annan grov brottslighet Regeringens förslag: Förberedelse och stämpling till grova införsel- och utförselbrott kriminaliseras. En särskild straffbestämmelse för grov olovlig befattning med smuggelgods införs. Försök, förberedelse och stämpling till grov olovlig befattning med smuggelgods kriminaliseras. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag såvitt avser kriminalisering av förberedelse och stämpling till grova införselbrott. Övriga frågor tas inte upp i promemorian. Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag eller lämnat det utan erinran. Hovrätten över och har väckt frågan om det bör införas en särskild straffskala för grov olovlig befattning med smuggelgods. , i , Åklagarkammaren i och har förordat att en sådan straffskala införs. Skälen för regeringens förslag: I olika sammanhang har lagts fram belägg för att den organiserade smugglingsbrottsligheten har blivit ett omfattande samhällsproblem, särskilt när det gäller alkohol och cigaretter. En viktig del i den organiserade brottsligheten är, nästintill definitionsmässigt, arbetet med att planera och förbereda insmugglingen. En annan viktig komponent är den organisation för mottagande och distribution som måste finnas inom landet. I motsats till vad som gäller för annan brottslighet är det emellertid straffritt att förbereda och stämpla till varusmuggling, i den mån det är fråga om annat än narkotika. Vidare saknas det en särskild straffskala för grov olovlig befattning med de insmugglade varorna. Straffskalan för olovlig befattning med smuggelgods är böter eller fängelse i högst (6 § VSL). Försök, förberedelse och stämpling till olovlig befattning med smuggelgods är nu straffritt. Det nu sagda bör ses mot bakgrund av följande straffbestämmelser. Straffet för grov varusmuggling, som inte avser narkotika, är fängelse i lägst högst (3 § VSL). Detta stämmer överens med vad som gäller beträffande såväl grovt skattebrott som grov stöld, grovt bedrägeri och grovt häleri (4 § skattebrottslagen samt 8 kap. 4 §, 9 kap. 3 § och 9 kap. 6 § tredje stycket ). Försök till varusmuggling (grov, normal och ringa) är straffbart (8 § VSL). Såväl förberedelse som stämpling till varusmuggling (grov, normal och ringa) avseende narkotika är straffbar med undantag av stämpling till ringa varusmuggling (8 § VSL). Ett genomförande av promemorians förslag till kriminalisering ökar möjligheterna att på ett tidigt stadium ingripa mot den organiserade brottsligheten och annan allvarlig brottslighet. Olovlig befattning med smuggelgods kan i det enskilda fallet utgöra ett lika allvarligt brott som införselbrottet eller till och med allvarligare brott än detta. Det är därför naturligt att straffskalan för grov olovlig befattning är lika hög som för grova införselbrott. En straffskärpning skulle få särskild betydelse när det gäller sådan allvarlig brottslighet som inte går att knyta till själva införseln men som utgör en i praktiken nödvändig komponent för införsel i större skala eller för in- eller utförsel av betydande ekonomiska eller kulturella värden. Detta utvecklas ytterligare i författningskommentaren till bestämmelsen om grov olovlig befattning med smuggelgods (13 § SL). Straffskalan för grov olovlig befattning med smuggelgods bör vara densamma som för grova införselbrott, dvs. fängelse lägst och högst . Av motsvarande skäl som för grova införselbrott bör förberedelse och stämpling till grov olovlig befattning med smuggelgods, liksom försök till sådana brott, vara straffbelagd. 5.4 Vissa förverkandefrågor Regeringens förslag: Förverkandebestämmelserna i den nya lagen anpassas till vad som gäller enligt på så sätt att utbyte av brott och ersättning för omkostnader vid utförande av brott kan förverkas samt att även oaktsamhetsbrott kan utgöra skäl för ett förverkande. Brottet olovlig befattning med smuggelgods skall, liksom själva införselbrottet, kunna ligga till grund för ett förverkande. Ett hjälpmedel till brott enligt den nya lagen skall kunna förverkas hos den som omfattas av förverkande- bestämmelser Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag utom när det gäller möjligheterna att förverka ersättning för utförande av brott och hjälpmedel vid brott. Promemorians förverkandebestämmelser innehåller inte någon bestämmelse om ersättning för omkostnader vid utförande av brott. Vidare tar de inte upp alla de fall som omfattas av förverkandebestämmelser när det gäller hos vem ett hjälpmedel skall kunna förverkas. Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag eller inte framfört någon erinran mot det. Skälen för regeringens förslag: har tillträtt konvention av om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott (förverkandekonventionen). Genom förverkandekonventionen åtar sig fördragsstaterna bl.a. att vidta sådana lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder som kan vara nödvändiga för att kunna förverka hjälpmedel till brott och av brott eller egendom vars värde motsvarar sådan (artikel 2 punkt 1). Med hjälpmedel avses enligt konventionen all slags egendom som på något sätt, helt eller delvis, använts eller varit avsedd att användas för att begå brott (artikel 1). Vid tillträdet av konventionen avgav i enlighet med artikel 2 punkt 2 en förklaring som möjliggjorde att man kunde behålla vissa bestämmelser som avvek från konventionens förverkande- bestämmelse, dvs. artikel 2 punkt 1 (SÖ 1996:19). förklarade nämligen att bestämmelsen i artikel 2 punkt 1 för del skulle var tillämplig på sådant utbyte av brott och sådana hjälpmedel vid brott som kan förverkas enligt bestämmelserna i , narkotikastrafflagen eller lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Beträffande annan lagstiftning förbehöll sig rätten att, i den utsträckning så är motiverat med hänsyn till brottstypen, föreskriva förverkande i mer begränsad omfattning. 1995/96:49 s. 9 ff. Förklaringen möjliggör bl.a. den nuvarande utformningen av 9 § VSL som innebär att utbyte av brott enligt VSL inte kan förverkas. Vidare sträcker sig konventionens definition av hjälpmedel något längre än vad som ryms inom motsvarande begrepp i såväl 36 kap. 2 § som 10 § VSL. Det gäller egendom som inte använts vid brott men väl varit avsedd att användas för att begå brott. antogs inom EU en gemensam åtgärd om penningtvätt, identifiering, spårande, spärrande, beslag och förverkande av hjälpmedel och av brott (EGT L 333, 9.12.1998, s. 1). Åtgärden kompletterar förverkandekonventionen. Medlemsstaterna åtar sig genom åtgärden bl.a. att se till att inga reservationer görs eller vidhålls mot artikel 2 i förverkandekonventionen, såvitt gäller brott som bestraffas med frihetsberövande (eller frihetsberövande åtgärd) där högsta straffet är frihetsberövande. Medlemsstaterna skall vidta lämpliga åtgärder för att genomföra den gemensamma åtgärden så snart den trätt i kraft, . I den mån det krävs lagändringar skall medlemsstaterna från ikraftträdandet lägga fram förslag till sådana ändringar. Mot bakgrund av bl.a. den gemensamma åtgärden fick (Ju 1997:02) tilläggsdirektiv att utreda bl.a. frågan om en anpassning av förverkandereglerna i denna del (dir. 1999:48). Utredningen har avgett betänkandet Effektivare förverkandelagstiftning (SOU 1999:147). Utredningen föreslår bl.a. ändringar i 36 kap. 1 och 2 §§ . Enligt förslaget skall vidare dessa bestämmelser bli tillämpliga även vid brott enligt annan författning än , om inget annat är särskilt föreskrivet och det är fråga om brott för vilket är föreskrivet fängelse . Förslaget innebär en anpassning till förverkandekonventionen och kommer att beredas inom . I överensstämmelse med förslaget i promemorian föreslår regeringen att den nya smugglingslagen anpassas till på så sätt att det införs bestämmelser om förverkande av utbyte av brott enligt smugglingslagen (jfr 16 § SL). Därigenom kommer denna att stämma överens med förverkandekonventionen i motsvarande mån som gör det . I linje med den gemensamma åtgärden bör det vidare införas en bestämmelse som innebär att ett förverkande kan omfatta vad någon har tagit emot som ersättning (eller värdet därav) för kostnader i samband med ett brott enligt SL, om mottagandet utgör brott enligt den lagen (16 § SL). En sådan ordning stämmer överens med vad som gäller vid brott enligt (36 kap. 1 § ). När det gäller förverkande av hjälpmedel bör en anpassningen till förverkandekonventionen ske i enlighet med vad som kommer att gälla för . Eventuell lagändring i denna del bör genomföras sedan frågan om ändring av har beretts. Vad sedan gäller frågan om oaktsamhetsbrott kan nämnas följande. Vid tillkomsten av VSL ansågs att förverkandemöjligheten borde begränsas till att gälla uppsåtliga brott. Skälet var att en tillräcklig reaktion på brottet ansågs kunna ske inom ramen för straffskalan (jfr prop. 1960:115 s. 122). Inom gruppen oaktsamhetsbrott kan emellertid förekomma fall som till både omfattning och karaktär kan vara mycket allvarliga från samhällssynpunkt. Så kan vara fallet t.ex. vid införsel av införselförbjudna varor som det från allmänna säkerhets- och skyddsaspekter är särskilt angeläget att ta om hand och oskadliggöra. Här bör även beaktas att andelen oaktsamhetsbrott torde komma att öka (jfr avsnitt 5.7.1). Sammantaget sett kan det inte anses finnas skäl att i detta hänseende ha en annan ordning än den som gäller enligt . Tillräckliga hänsyn till att gärningsmannen inte haft uppsåt kan tas inom ramen för den allmänna skälighetsbedömning som skall göras när det är fråga om ett förverkande. Detta behandlas även i författningskommentaren (16 § SL). Enligt VSL kan förverkande ske beträffande sådana varor som har varit föremål för varusmuggling. Om någon har tagit olovlig befattning med en sådan vara, kan denna således förverkas på grund av införselbrottet. Emellertid riktas förverkandetalan mot den som äger varan. Om denne själv har gjort sig skyldig till ett brott, nämligen olovlig befattning med smuggelgods genom att förvärva varan, är det uppenbarligen naturligt att grunda förverkandet inte endast på införselbrottet utan även på det brott som personen själv har begått. Promemorians förslag i denna del bör därför genomföras. Enligt VSL (10 §) kan ett hjälpmedel förverkas om ägaren eller någon som varit i hans ställe uppsåtligen begått brottet eller medverkat till det. Promemorians förslag innebär att ett hjälpmedel skulle få förverkas om ägaren eller någon som var i hans ställe begått gärningen eller medverkat till den eller haft utbyte av den. Det kan konstateras att promemorians förslag skiljer sig mycket lite från bestämmelser (36 kap. 5 § första och andra styckena). Dessa innebär att ett hjälpmedel kan förverkas hos a/ gärningsmannen eller någon annan som har medverkat till brottet, b/ den i vars ställe gärningsmannen eller någon annan medverkande var, c/ den som genom brottet har beretts och d/ den som efter brottet har förvärvat egendomen genom bodelning, arv, testamente eller gåva eller i ond tro genom annat förvärv, allt under förutsättning att hjälpmedlet för brottet tillhörde någon sådan person som anges i a/ c/. Med beaktande av hur bestämmelserna om förverkande föreslås bli anpassade till i övrigt saknas det bärande skäl att låta bli att tillämpa fullt ut även i det här hänseendet. Någon särskild reglering i denna del bör därför inte finnas när det gäller hjälpmedel. Därmed kommer de här redovisade bestämmelserna i att bli tillämpliga. 5.5 Omfattningen av brottet olovlig befattning med smuggelgods Regeringens förslag: Brottet olovlig befattning med smuggelgods bör avse befattning med en vara som har varit föremål för införsel- eller utförselbrott, oavsett om det brottet har varit ett uppsåtligt sådant eller ett oaktsamhetsbrott. Jämfört med VSL bör brottet utvidgas något på så sätt att det kommer att avse den som emballerar, transporterar, förvarar, döljer, bearbetar, förvärvar, överlåter eller ingår avtal om upplåtelse av panträtt i varan. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens såvitt avser frågan om även införsel- eller utförselbrott som begås av oaktsamhet skall kunna ligga till grund för ansvar för olovlig befattning med smuggelgods. Enligt förslaget straffbeläggs sådan befattning som utgörs av att någon förvärvar, transporterar, förvarar eller avyttrar varan. Remissinstanserna har tillstyrkt promemorians förslag eller inte framfört någon erinran mot det. Åklagarkammaren i har dock påtalat att de nuvarande straffbelagda gärningarna inte är tillräckliga för att komma åt alla straffvärda förfaranden. Åklagarkammaren har utvecklat detta med konkreta exempel. Skälen för regeringens förslag: Enligt VSL omfattar brottet olovlig befattning med smuggelgods sådana varor som har varit föremål för varusmuggling, dvs. Det klandervärda med att någon befattar sig med varor som varit föremål för exempelvis införselbrott är emellertid i allmänhet lika oberoende av om den som fört in varan har begått införselbrottet uppsåtligen eller av oaktsamhet. Avgörande bör i stället vara det förhållandet att varan de facto förts in genom ett brott. Straffvärdet bör bestämmas med utgångspunkt i sådana omständigheter som vad det är fråga om för typ av varor liksom deras farlighet och kvantitet. Det nu sagda bör även ses i belysning av att andelen oaktsamhetsbrott torde komma att öka (jfr avsnitt 5.7.1). Ytterligare bör nämnas att det inte finns något vägande rättspolitiskt intresse att i det enskilda fallet försöka utreda huruvida den som tagit befattning med en vara har insett eller bort inse om den som fört in varan har haft någon form av uppsåt eller har varit oaktsam. Det klandervärda, och till följd därav straffvärda, bör helt enkelt vara att någon har tagit befattning med varan trots att han insett eller har bort inse att varan har varit föremål för införselbrott. Som olovlig befattning med smuggelgods anges i 6 § VSL att någon förvärvar, forslar, döljer, förvarar eller avyttrar gods som varit föremål för varusmuggling. Promemorians förslag om vilka slag av befattning som skall vara straffbara stämmer huvudsakligen överens med den nuvarande bestämmelsen. Liksom enligt VSL bör bestämmelsen emellertid uttryckligen omfatta att någon döljer en vara. Uppräkningen bör vidare kompletteras med att någon emballerar eller bearbetar en vara eller ingår avtal om upplåtelse av panträtt i den. Sådana förfarandena kan utgöra betydelsefulla led i en insmuggling och är lika straffvärda som de förfaranden som är straffbelagda. Som framgår av avsnitt 5.3 föreslås även att försök, förberedelse och stämpling till grov olovlig befattning med smuggelgods kriminaliseras. På så sätt kommer straffbestämmelsen att få en räckvidd som i praktiken torde täcka in de straffvärda förfarandena. I författnings- kommentaren (till 12 § första stycket SL) behandlas ingående hur bestämmelsen är avsedd att bli tillämpad i olika konkreta situationer. Det kan emellertid inte uteslutas att det med tiden kan behöva övervägas om bestämmelsen i stället skall ges en mer generell inriktning, exempelvis att den efter mönster av 1 § 4 narkotikastrafflagen utformas som en uppräkning vilken avslutas med att någon tar annan sådan befattning med varan. 5.6 Straffbeläggningen av ringa överträdelser Regeringens förslag: överträdelser vid införsel eller utförsel straffbeläggs enligt den nya lagen i motsvarande omfattning som enligt VSL. Det innebär, att ringa överträdelser som begås av oaktsamhet inte straffbeläggs men att uppsåtliga överträdelser straffbeläggs även om de är ringa. Liksom enligt VSL skall sådan befattning med smuggelgods som begås av oaktsamhet inte medföra ansvar i ringa fall. Uppsåtliga fall av befattning med smuggelgods skall vara straffria då det är fråga om sådana gärningar som i det enskilda fallet, vid en helhetsbedömning av samtliga omständigheter, är att anse som ringa. Promemorians förslag: Alla överträdelser straffbeläggs. Det innebär att det straffbara området utsträcks till att gälla även ringa fall av oaktsamma överträdelser och uppsåtliga fall av ringa olovlig befattning med smuggelgods. Skälen för förslaget är sammanfattningsvis följande. Oaktsamma överträdelser av in- eller utförselförbud eller in- eller utförselvillkor: Ett undantag för oaktsamma ringa fall leder till dels en i sig opåkallad olika behandling av närmast likartade uppsåtliga fall, dels sannolikt också onödigt resurskrävande utredningar kring gärnings- mannens uppsåt. Promemorians lagförslag innebär att ansvar för uppsåtligt brott kräver att gärningsmannen bevisligen haft kännedom även om in- eller utförselregleringen. Andelen oaktsamhetsfall kommer därmed att öka i förhållande till tidigare. Oaktsamma fall av skatteundandraganden: I promemorian föreslås att tulltilläggen utvidgas till att avse även fall då sådana tullskyldiga som inte är skyldig att lämna skriftlig tulldeklaration underlåter att lämna muntlig deklaration eller lämnar oriktiga muntliga uppgifter. I motsvarande mån skall enligt förslaget den särskilda åtalsbegränsningen för tulltilläggsfallen utvidgas. Tulltillägget är en tillräckligt ingripande påföljd. Detta begränsar området för straff för oaktsamma skatteundandraganden. Olovlig befattning med smuggelgods: Såvitt avser sådana gärningar bör gälla motsvarande princip som för häleriförseelse. För sådana brott görs inget undantag för ringa fall. Remissinstanserna: Hovrätten över och samt har avstyrkt en utökad kriminalisering. Övriga remissinstanser har inte särskilt berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Inledningsvis bör konstateras att det straffbelagda området bör utökas enbart om det finns ett klart behov av det. Enligt VSL är ringa överträdelser som begås av oaktsamhet straffria, medan uppsåtliga överträdelser medför straffansvar även i ringa fall. Straffriheten i VSL omfattar dock även sådan befattning med smuggelgods som sker uppsåtligen, om gärningen är ringa. Den föreslagna smugglingslagen innebär att ansvar för uppsåtliga brott (exempelvis smuggling enligt 3 § och tullbrott enligt 8 §) förutsätter uppsåt enligt allmänna straffrättsliga principer (jfr avsnitt 5.7.1). Detta torde medföra att andelen oaktsamhetsbrott kommer att öka i förhållande till uppsåtsbrotten. Frågan är då om detta bör föranleda att det straffbara området utökas till att avse även sådana ringa överträdelser som begås av oaktsamhet. Promemorians förslag att utöka kriminaliseringen av införsel- överträdelser synes i praktiken främst beröra resandetrafiken. Ofta torde det emellertid vara fråga om så grundläggande införselbestämmelser att överträdelsen måste anses ha skett uppsåtligen. Därtill kommer att det har ett mycket litet allmänpreventivt värde att straffbelägga oaktsamma ringa överträdelser. Vidare är det vanligt att gärningar som straffbeläggs på annat håll än i innehåller undantag för just sådana fall. Det gäller t.ex. 5 § skattebrottslagen angående vårdslös skatteuppgift. Mot bakgrund av det nu sagda har det inte i det här lagstiftningsärendet framkommit tillräckliga skäl att utvidga det straffbara området när det gäller införsel- eller utförselbrotten. Emellertid bör observeras att sådana importskattebestämmelser som här avses i allmänhet är osanktionerade då det är fråga om ringa fall av oaktsamma överträdelser. Det beror på att tulltilläggsbestämmelserna i stor utsträckning inte är tillämpliga på resandetrafiken. Någon ändring av tulltilläggsbestämmelserna föreslås inte med hänsyn till att de administrativa sanktionsbestämmelserna är föremål för en allmän översyn (jfr avsnitt 6.2). Med hänsyn härtill och då den praktiska effekten av uppsåtskravet ännu inte kan fullt ut överblickas, kan det finnas anledning att med tiden ompröva hur sanktionssystemet för ringa införsel- eller utförselöverträdelser skall utformas. När det slutligen gäller olovlig befattning med smuggelgods, skulle en utvidgad straffsanktionering stå i motsats till vad som gäller enligt 10 kap. 8 § alkohollagen.