prop · GN03105 · 2000-01-01 00:00:00 — Förbundet anser att avdrag bör medges för varje driftsstopp. anser att en förändring av skatten till en effektskatt skulle undanröja snedvridningen i den dagliga normaldriften. Emellertid ersätts denna snedvridning med en allvarlig tröskeleffekt i samband med oplanerade avställningar. Tröskeleffekten är av liknande storleksordning som den snedvridning som dagens beskattning ger. instämmer i de synpunkter som har framförts av . delar Svenska Kraftverksföreningens synpunkter på tröskeleffekten vid avställning av produktionen. Skälen för regeringens förslag: En omläggning av skattesystemet syftar till att göra den nya skatten oberoende av produktionen och skatten skall således inte vara relaterad till de rörliga kostnaderna. Enbart utgående från den principen borde någon skattemässig kompensation inte förekomma om reaktorerna inte är i drift. Detta skulle dock kunna medföra oskäliga effekter vid långa driftsstopp och även kunna medföra en hårdare beskattning än dagens produktionsskatt. Det kan t.ex. nämnas att reaktorn åren 1992 1995 var ur drift efter det s.k. femreaktorstoppet. Femreaktorstoppet berodde på brister i systemen för härdsprinkling och inneslutningssprinkling vid de fem äldsta kokvattenreaktorerna. En möjlighet bör därför finnas att befria reaktorinnehavaren från skatt vid onormala, långvariga driftsstopp. Till onormala driftsstopp bör dock vanligen inte räknas de s.k. revisionsavställningarna i samband med byte av bränsle och annan översyn. Dessa brukar ta ungefär en månad men kan även sträcka sig . Förutom reaktorn stod vid femreaktorstoppet också 2 och stilla i sträck. har det endast vid ett ytterligare tillfälle förekommit att en reaktor har varit ur drift . Detta inträffade när togs ur drift under ett drygt halvår på grund av problem med reaktortanklocket. Mot den angivna bakgrunden bör skattebefrielse medges vid långvariga, onormala driftsstopp. Promemorians förslag i denna del medför dock tröskeleffekter som flera remissinstanser anser medföra allvarliga nackdelar för driften. Även av den tidigare nämnda konsultrapporten framgår att tröskeleffekten kan ge incitament till skatteplanering. För att undvika denna tröskeleffekt men ändå ge rätt till skatteavdrag när onormala driftsstopp inträffar bör en annan lösning väljas. En sådan lösning skulle kunna vara att endast medge skatteavdrag för den stilleståndstid som överstiger vad som kan anses vara normalt. Eftersom normala revisionstider kan gå upp bör gränsen för onormala stillestånd lämpligen kunna sättas vid en sammanhängande period , eller närmare bestämt . Ett sådant avdrag blir, med de tidigare nämnda förutsättningarna, per megawatt och dygn (1 863 / 28 157 / 365 = 181). Skatteavdrag bör därför medges med detta belopp för varje helt dygn som stilleståndet varat över de 90 dygnen. 6.6 Offentlig-finansiella effekter Övergången från en rörlig skatt till en fast skatt väntas inte nämnvärt påverka skatteintäkterna. 7 Punktskatteverksamhetens organisatoriska inplacering 7.1 Bakgrund Verksamheten på bl.a. punktskatteområdet utlokaliserades från i till . Organisatoriskt förblev denna verksamhet dock en del av . I anslutning till den fördjupade anslagsframställningen för budgetåren 1993/94 1995/96 föreslog verket att verksamheten skulle antingen utgöra en egen myndighet eller föras in under dåvarande i . beslutade att skulle föras över till i (prop. 1991/92:150 bil 1:5 s. 77, bet. 1991/92:SkU35, rskr. 1991/92:327). Som främsta skäl för beslutet angavs att det ansågs mindre lämpligt att centralmyndigheten svarade för operativa arbetsuppgifter av den omfattning som var i fråga. Sedan beslutet fattades har förutsättningarna för punktskatteverksamheten ändrats i flera viktiga hänseenden, vilket medfört krav på en förändrad organisation. Regeringen föreslog därför i budgetpropositionen för att punktskatteverksamheten skulle organisatoriskt inordnas i . beslutade i enlighet med regeringens förslag. Överföringen av punktskatteverksamheten till bör även innefatta de övriga funktioner som Särskilda skattekontoret i har med undantag för frågorna om godkännande och återkallelse av skatteupplag och upplagshavare enligt 9 c kap. mervärdesskattelagen (1994:200). Som exempel på frågor som överförs kan nämnas återbetalning av mervärdesskatt till utländska företagare, hjälporganisationer och utländska beskickningar samt beskattning vid införsel av nya transportmedel. Frågor om godkännande av skatteupplag och upplagshavare förs över till skattemyndigheterna. Regeringen redovisar i detta avsnitt de förändringar som bör göras i lagstiftningen för att den nya organisationen skall kunna fungera . Förslagen medför inte offentlig-finansiella effekter. 7.2 Omprövning och överklagande Regeringens förslag: Det skall inte längre vara möjligt för det allmänna att väcka talan mot beskattningsmyndighetens beslut. Statskontorets förslag överensstämmer med regeringens. Skälen för regeringens förslag: Enligt gällande bestämmelser har som regel rätt att överklaga beskattningsmyndighetens beslut i punktskatteärenden. Rätten att överklaga besluten har sin grund i verkets övergripande ansvar för skatteförvaltningens område enligt 1 kap. 7 a § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter. har dock knappast alls funnit skäl att göra bruk av sin möjlighet att överklaga beskattningsmyndighetens beslut. I samband med att punktskatteverksamheten förs över till minskar behovet för det allmänna att föra upp frågor till domstolsprövning ytterligare. Punktskatteverksamheten kommer enligt förslaget att handhas av ett litet antal personer som alla finns inom samma myndighet varför behovet av att kunna överklaga beslut för att främja en enhetlig rättstillämpning sannolikt minskar. Den vidsträckta möjligheten att ompröva beslut i första instans talar också för att behovet av att kunna väcka talan för det allmännas räkning är ytterst begränsad. Till följd härav anfördes i budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1 utgiftsområde 3 s. 13) att möjligheten för att överklaga beskattningsmyndighetens beslut borde slopas. Lagregleringen av processuella befogenheter behöver justeras i enlighet med detta, vilket föranleder ändringar i bl.a. lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. I den mån beskattningsbeslut fattats av en annan myndighet och enligt gällande bestämmelser har rätt att överklaga besluten, föreslås ingen ändring. De uppgifter som ankommit på i i egenskap av beskattningsmyndighet enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter kommer vid ikraftträdandet att överföras till . Detta innebär bl.a. att från och med ikraftträdandet kommer att vara den myndighet som är behörig att ompröva beskattningsbeslut som fattats av i enligt 4 kap. lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Enligt 8 kap. 9 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter i dess gällande lydelse jämförd med 6 kap. 15 § taxeringslagen (1990:324) förs det allmännas talan i läns- och kammarrätt av skattemyndigheten om beslutet överklagats av en enskild. Överklagar skall det allmännas talan föras av verket. för det allmännas talan i Regeringsrätten. Genom att blir beskattningsmyndighet finns det enligt regeringens mening inte längre något behov av en särskild reglering av det allmännas partsställning i domstol. Att kommer att vara den enskildes motpart följer i stället av 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). I bestämmelsen anges att den myndighet som först beslutat i saken skall vara den enskildes motpart. En annan fråga är vem som skall föra det allmännas talan i allmän förvaltningsdomstol i fråga om beslut som fattats av i . Om inget annat föreskrivs följer av 7 a § förvaltningsprocesslagen att det allmännas talan även efter skall föras av i . Eftersom de uppgifter som i tidigare fullgjort skall överföras till anser regeringen emellertid att även bör ta över uppgiften att föra det allmännas talan i läns- och kammarrätt i de ärenden där skattemyndigheten tidigare varit part. Detta bör särskilt regleras i övergångsbestämmelserna till den föreslagna ändringen. Lagrådet har anfört att övergångsbestämmelserna bör förtydligas. Övergångsbestämmelserna har utformats på det sätt Lagrådet föreslagit. 7.3 Överprövning av beslut Regeringens förslag: Beslut i frågor om bl.a. punktskatt och återbetalning av mervärdesskatt till utländska företagare skall även fortsättningsvis överklagas till Länsrätten i . Statskontorets förslag överensstämmer med regeringens. Skälen för regeringens förslag: I enlighet med Statskontorets förslag har regeringen i budgetpropositionen (prop. 1999/2000:1, utgiftsområde 3 s. 13) uttalat att prövningen av bl.a. punktskattemålen bör ligga kvar på de domstolar som har denna uppgift . En annan ordning skulle förutom en omfördelning av arbetsbelastningen mellan berörda läns- och kammarrätter också innebära att den specialisering och de regionala hänsyn som är förenade med nuvarande ordning går förlorade. Med hänsyn till detta bör dessa mål även fortsättningsvis handläggas av Länsrätten i och Kammarrätten i . Enligt bestämmelser i 14 § första och andra styckena lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar är den länsrätt behörig att pröva mål, inom vars domkrets ärendet först prövats om inte annat särskilt föreskrivs. Enligt gällande regler prövas de ärenden som avgjorts av Särskilda skattekontoret i av Länsrätten i i första instans. Överklagande sker till Kammarrätten i . Genom förslaget att överföra ärenden enligt punktskatteförfattningarna samt även vissa mervärdesskattefrågor till framgår det inte längre direkt av lagtexten att grundbesluten skall fattas vid Ludvika- kontoret inom Länsrättens i domkrets. Även om Länsrätten i fortsättningsvis kommer att vara behörig domstol i de fall grundbeslutet meddelats inom domkretsen bör förslaget att överföra de nu aktuella frågorna till ändå kompletteras med en uttrycklig bestämmelse enligt vilken Länsrätten i pekas ut som behörig domstol i dessa mål. Bestämmelser om överklagande av beslut i punktskattefrågor finns i ett antal lagar. Även om ett flertal av dessa lagar hänvisar till förfarandereglerna i lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter bör för tydlighetens skull även i dessa fall särskilt föreskrivas att besluten överklagas till Länsrätten i . Lagrådet har i sitt yttrande anfört att en sådan reglering kan införas antingen genom en ändring i förordningen (1977:937) om allmänna förvaltningsdomstolars behörighet m.m. eller genom lagbestämmelser. Regeringen anser att regleringen lämpligen bör införas genom förordningsbestämmelser och avser att utfärda sådana regler. 7.4 Besvärsordningen vid vissa punktskattebeslut Regeringens förslag: Beslut i frågor som tidigare överklagats till , skall inte längre kunna överprövas. Skälen för regeringens förslag: Enligt huvudregeln i 8 kap. 1 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter kan beskattningsbeslut i en fråga som har betydelse för beskattningen, samt beslut om anstånd med att lämna deklaration eller betala skatt, uppdelning av skattebetalning och återbetalning av skatt överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut än de nu uppräknade kan överklagas till . Ett antal lagar på punktskatteområdet innehåller särbestämmelser i fråga om besluts överklagbarhet och också till vilken instans besluten överklagas. Enligt bestämmelser i 10 § lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam finns t.ex. möjlighet för beskattningsmyndigheten att under vissa förutsättningar avvika från huvudregeln att delägare i ett enkelt bolag är skattskyldig i förhållande till sin andel i bolaget. Dessa beslut kan enligt gällande rätt överklagas till . Regleringen kan, som påpekats av Lagrådet, te sig främmande för skattesystemet och innebär dessutom ett avsteg från huvudregeln om skattskyldighet i enkla bolag. Mot bakgrund av detta och då regleringen torde sakna praktisk betydelse anser regeringen att bestämmelsen bör kunna tas bort. En liknande möjlighet att överpröva beslut av beskattningsmyndigheten finns också i fråga om befrielse från skyldighet att betala skatt och återbetalning av skatt enligt 24 § i samma lag. Möjligheten att överklaga dessa beslut till infördes genom en lagändring . Ytterligare bestämmelser om överklagande av vissa beslut till finns t.ex. i lagen (1972:820) om skatt på spel. När punktskatteverksamheten förs över till uppkommer frågan om de beslut som tidigare kunnat överklagas till även fortsättningsvis skall kunna överprövas. har anfört att det är tveksamt om det är lämpligt att begränsa rätten att överklaga beslut enligt 24 § andra och tredje styckena lagen om skatt på annonser och reklam. Regeringen kan konstatera att som var högsta instans i sådana ärenden, nu förs in i ett tidigare skede i beslutsprocessen. Verket har erfarenhet av dessa ärenden och har goda möjligheter att verka för en enhetlig tillämpning av bestämmelserna. Det finns även möjlighet för den enskilde att genom en ny ansökan få till stånd en förnyad prövning av . Vidare kan konstateras att i den mån besluten i dessa frågor har betydelse för beskattningen, finns möjlighet att få besluten överprövade i den ordning som gäller för överklagande av beskattningsbeslut i t.ex. 8 kap. 1 § första stycket lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter. Den enskilde kommer alltså inte att lida någon rättsförlust. Det finns därför enligt regeringens mening inte något egentligt behov av att kunna överklaga de beslut som här är i fråga. Det bör därför inte möta något hinder att som enda instans meddelar beslut i dessa frågor. Bestämmelser i en upphävd lag som ger den skattskyldige rätt att överklaga beskattningsmyndighetens beslut i en viss ordning, bör inte förändras. Beslut som meddelats av en skattemyndighet med stöd av dessa bestämmelser bör således även i fortsättningen kunna överklagas till . Det är i detta sammanhang att märka att bestämmelser om tvåinstansjäv i 11 § första stycket 3 förvaltningslagen förhindrar att samma handläggare deltar i handläggningen av ärendet i den överprövande instansen. Den omständigheten att nu föreslås bli beskattningsmyndighet enligt lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter innebär däremot inte något hinder mot att , med iakttagande av den nämnda jävsbestämmelsen, överprövar beslut meddelade av skattemyndighet före ikraftträdandet. I fråga om grundbeslut som meddelar kan det i stället bli aktuellt med omprövning. Ändringen föreslås träda i kraft . I fråga om beslut som meddelats av i före ikraftträdandet och som överklagats till bör dock även fortsättningsvis äldre bestämmelser gälla. 7.5 Punktskatterevision Regeringens förslag: Skattemyndigheterna i , , och ges befogenhet att besluta om uppgiftsskyldighet och att besluta om och genomföra revision utan att det föreligger något uppdrag från (beskattningsmyndigheten). Skälen för regeringens förslag: I 3 kap. 16 § lagen (1984:151) om punktskatter och prisregleringsavgifter anges att beskattningsmyndigheten får uppdra åt i , i eller i att fatta beslut om uppgiftsskyldighet enligt 3 kap. 5 § eller skatterevision enligt 3 kap. i dess ställe. Det innebär att nämnda skattemyndigheter inte kan agera utan att det finns ett uppdrag från beskattningsmyndigheten. har anfört att detta hindrar att kontrollarbetet planeras och genomförs effektivt. Mot bakgrund av angivna förhållanden anser regeringen att kravet på uppdrag i 3 kap. 16 § lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter bör slopas och ersättas med en generell befogenhet för skattemyndigheterna i , , och att besluta om uppgiftsskyldighet och att besluta om och genomföra revisioner. Motsvarande förändring föreslås även beträffande bestämmelserna om kontroll av ansökningar om återbetalning av skatt i lagen (1984:409) om skatt på gödselmedel, lagen (1994:1563) om tobaksskatt, lagen (1994:1564) om alkoholskatt och lagen (1994:1776) om skatt på energi samt i fråga om den tillsyn som skall utövas enligt alkohollagen (1994:1738). De nu föreslagna förändringarna ställer krav på samordning för att det skall kunna undvikas att olika skattemyndigheter t.ex. förbereder revision av samma skattskyldig. bör därför inom ramen för sitt ledningsansvar utarbeta riktlinjer för hur punktskattekontrollen skall samordnas. Förändringarna föreslås träda i kraft . 7.6 Förhandsbesked Regeringens förslag: möjlighet att begära förhandsbesked i punktskattefrågor upphör. Skälen för regeringens förslag: har enligt bestämmelser i 1 § lagen (1998:189) om förhandsbesked i skattefrågor möjlighet att begära förhandsbesked i bl.a. punktskattefrågor. Som ytterligare förutsättningar för att förhandsbesked skall lämnas på ansökan av gäller bl.a. att skattemyndigheten fattat beslut som gått den enskilde emot och att det är av vikt för en enhetlig lagtolkning eller rättstillämpning att förhandsbesked lämnas. har anfört att möjligheten för verket att begära förhandsbesked bör finnas kvar. Lagrådet har i sitt yttrande anfört att det är tveksamt om den aktuella organisationsförändringen motiverar att möjlighet att begära förhandsbesked tas bort. Beslutet att inordna punktskatteverksamheten och vissa mervärdesskattefrågor organisatoriskt i innebär att förutsättningarna för förhandsbesked efter ansökan från verket förändras avsevärt. Som exempel kan nämnas att det i 6 § i lagen om förhandsbesked i skattefrågor föreskrivs att ett förhandsbesked lämnas efter ansökan av verket om det finns ett beslut av skattemyndighet som gått den enskilde emot. I förarbetena till lagen, prop. 1997/98:65 s. 37 uttalas att en grundläggande förutsättning för att ett förhandsbesked skall kunna lämnas är att den prövade frågan är tvistig. inställning i frågan bör därför ha föranlett ett ställningstagande i sak. När blir beskattningsmyndighet kommer något beslut av en skattemyndighet inte längre finnas. Fråga uppkommer då och under vilka förutsättningar i övrigt ansökan skall göras. Ytterligare ett krav för att förhandsbesked skall kunna lämnas efter ansökan av är att den fråga som ansökan avser efter överklagande inte får vara anhängiggjord vid allmän förvaltningsdomstol innan ansökan kom in till , jfr. 12 § andra stycket lagen om förhandsbesked i skattefrågor. Det kan ifrågasättas om inte den enskildes ställning i processen blir försvagad i detta hänseende när blir beskattningsmyndighet. Som Lagrådet påpekat kan det även fortsättningsvis uppkomma behov för att begära förhandsbesked i syfte att uppnå en enhetlig rättstillämpning eller lagtolkning. De nu påpekade problemen gör dock att det inte nu är lämpligt att föreslå förändringar i lagen om förhandsbesked i skattefrågor. Frågan om möjligheter att begära förhandsbesked i punktskattefrågor måste övervägas ytterligare. Ändringen föreslås träda i kraft . Om skattemyndigheten meddelat beslut i punktskatteärenden före ikraftträdandet skall dock äldre bestämmelser tillämpas. I dessa ärenden kommer alltså även fortsättningsvis att kunna begära förhandsbesked. 8 Trafikbeskattning 8.1 Skattelättnad för bilar i miljöklass 1 Regeringens förslag: För personbilar och lätta bussar med en tjänstevikt om högst samt lätta lastbilar med en tjänstevikt om högst som uppfyller kraven för miljöklass 1 enligt 2 a § bilavgaslagen införs en skattelättnad i fordonsskattelagen. Skattelättnad ges med om skatteplikt inträder och med om skatteplikt inträder . Lättnadsbeloppet skall avräknas efter hand vid påförandet av fordonsskatt, dock längst till och med . För personbilar och lätta bussar med en tjänstevikt överstigande samt lätta lastbilar med en tjänstevikt överstigande som uppfyller kraven för miljöklass 1 enligt 2 a § bilavgaslagen införs en skattelättnad i fordonsskattelagen med om skatteplikt inträder och med om skatteplikt inträder . En förutsättning är dock att totalvikten inte överstiger . Lättnadsbeloppet skall avräknas efter hand vid påförandet av fordonsskatt, dock längst till och med . Någon kompensation enligt glesbygdsreglerna i 14 § för bilar som uppfyller kraven för miljöklass 1, skall inte ges förrän lättnadsbeloppet i sin helhet avräknats. Utredningens förslag: Miljöklassdifferentierad försäljningsskatt bör införas så snart nya miljöklasser fastställts i enlighet med EG:s kravnivåer. Om det av administrativa skäl inte anses lämpligt att införa en sådan skatt kan miljöstyrning i stället ske genom att fordon i den bästa miljöklassen befrias från fordonsskatt . Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser har tillstyrkt ett införande av ett ekonomiskt incitament men är oeniga om i vilken lagstiftning ett sådant incitament lämpligen bör införas. , Gröna Bilister, i , , , , , , , Särskilda Skattekontoret i , och anser att en differentiering av fordonsskatten för att gynna bilar med låga utsläpp av avgaser bör väljas i stället för ett införande av en försäljningsskatt. , , , , samt anser att försäljningsskatten är ett effektivare styrmedel än fordonsskatten när det gäller att gynna bilar med låga utsläpp av avgaser. Bakgrunden till regeringens förslag: införde bestämmelser i bilavgaslagen om en indelning av bilar i olika miljöklasser. Syftet var att rangordna bilmodeller efter deras utsläpp av kväveoxider, kolväten, kolmonoxid och partiklar. Miljöklassindelningen innebar att nya personbilar, lastbilar och bussar i samband med avgasgodkännandet skulle placeras i en av tre miljöklasser. Miljöklass 3 omfattade bilar som endast uppfyllde gällande avgaskrav. Bilar i miljö- klass 2 hade väsentligt lägre utsläpp av avgaser eller uppfyllde högre krav i fråga om avgasreningssystemens hållbarhet. Miljöklass 1 omfattade bilar som dessutom uppfyllde särskilt höga krav beträffande hållbarhet eller som var särskilt lämpade för användning i tätortstrafik. Miljöklasserna 1 och 2 skulle så långt som möjligt anpassas till strängare krav som var beslutade eller planerade utomlands. För bilar som helt eller delvis drivs med elektricitet inrättades miljöklasserna 1E och 1H. För att underlätta introduktionen av bilar med bättre miljöegenskaper infördes från och med årsmodell ett ekonomiskt incitament i försäljningsskatten på motorfordon (SFS 1991:608, prop. 1990/91:156, bet. 1990/91:SkU25). Det ekonomiska incitamentet innebar att försäljningsskatten skulle ökas eller minskas beroende på till vilken miljöklass bilen tillhörde. För personbilar innebar det att försäljningsskatten höjdes med i miljöklass 3, var oförändrad i miljöklass 2 samt sänktes med i miljöklass 1. Vad gällde kravnivåerna i den bästa miljöklassen ansågs det naturligt att utforma dessa med de kaliforniska bilavgasbestämmelserna som förebild eftersom de mest långtgående kraven fanns där. Avsikten var att tillämpa kraven även efter 1996, om eller så länge EG inte införde lika stränga krav. I propositionen uttalades bland annat att en anpassning av kravnivåerna i de olika miljöklasserna till kommande EG-regler bör ske "där så är möjligt med bibehållen miljöambition". avskaffades differentieringen av försäljningsskatten mellan bilar i miljöklass 1 och miljöklass 2 (SFS 1994:1789, prop. 1994/95:55, bet. 1994/95:SkU5). Anledningen var att reglerna om nedsättning av försäljningsskatten på bilar i miljöklass 1 inte var förenliga med EG-rätten eftersom ekonomiska styrmedel endast får tillämpas på bensin- och dieseldrivna bilar som uppfyller en standard för avgasrening som beslutats inom EG. Miljöklass 1 grundades inte på någon sådan standard. Skattedifferensen mellan miljöklass 1 och 2 utjämnades genom att bilarna i miljöklass 1 inte längre skulle få någon nedsättning av försäljningsskatten. Ändringen innebar således att försäljningsskatt togs ut med samma belopp för personbilar och andra lätta bilar i miljöklass 1 som för motsvarande bilar i miljöklass 2. Lätta bilar i miljöklass 1 blev i stället befriade från fordonsskatt från det att bilen registrerats. Denna befrielse från fordonsskatt omfattade dock inte miljöklass 1 E och 1 H, dvs. el- och elhybridbilar. Dessa var i stället befriade från försäljningsskatt. slopades försäljningsskatten på personbilar i miljöklass 1 och 2 och skatten sänktes till i miljöklass 3.