prop · GN03140 · 2000-01-01 00:00:00 — Givetvis kan som nämnts inte nya svenska regler tillämpas på ett sätt i det enskilda fallet som strider mot den fulla och enhetliga tillämpningen av . På ifrågavarande område torde dock risken för sådana konflikter vara liten. kommer nämligen inte att aktualiseras med mindre än att det s.k. samhandelskriteriet är uppfyllt, vilket synes vara mindre sannolikt i taxibranschen. Möjligen kan gemenskapsreglerna bli tillämpliga på samarbete vid landsgränserna. Flera remissinstanser, bl.a. och flera advokatbyråer, är kritiska till ett införande av regler för viss taxisamverkan mot bak- grund av inriktningen av det pågående arbetet inom EU. Regeringen vill framhålla följande. Vad det handlar om är införandet av regler där intresset av konkurrens så långt möjligt kan förenas med intresset av tillgång till taxiservice på orter främst i glesbygd där förut- sättningarna för konkurrens är svag. Det finns därtill ett behov av klarhet om vilka regler som näringen har att följa. I , till skillnad från i de allra flesta medlemsstaterna i EU, är taximarknaden avreglerad. Där taximarknaderna är reglerade får övergripande konkurrensregler mycket liten betydelse. I , där konkurrenslagen tillämpas till följd av att marknaden är avreglerad, motsvarar den materiella förbudsregeln i 6 § konkurrenslagen i huvudsak artikel 81.1 i EG-fördraget, med undantag för det samhandelsrekvisit som uppställs i artikel 81.1. Detta får till följd att 6 § konkurrenslagen gäller även samarbete på mycket lokala marknader i mindre tätbefolkade områden, om samarbetet kan anses märkbart konkurrensbegränsande. För de enskilda små företag det här uppenbarligen är fråga om torde stora svårigheter föreligga att avgöra huruvida samarbetet är konkurrens- begränsande i konkurrenslagens mening. Enligt regeringens uppfattning är det av regional- och småföretags- politiska skäl angeläget att taxiverksamhet i glesbygd och på mindre orter kan bedrivas inom ramen för ett regelsystem som tar hänsyn till att de särskilda förutsättningarna för sådan verksamhet under vissa förhållanden kräver samarbete om taxiservice skall kunna tillhandahållas. Även med beaktande av det pågående arbetet inom EU blir slutsatsen därför att övervägande skäl talar för att nu föreslå särskilda regler, av det nämnda slaget, på konkurrensrättens område för viss taxisamverkan. 11.3 Undantag från förbudet i 6 § konkurrenslagen för viss taxisamverkan Regeringens förslag: Ett undantag från förbudet i 6 § konkurrenslagen införs för skriftligt avtal mellan taxiföretag eller mellan en beställnings- central och taxiföretag om avtalet 1. avser gemensam transportverksamhet genom samverkan i en beställ- ningscentral eller på annat sätt i syfte att uppnå effektivitetsvinster eller andra sådana ekonomiska fördelar, 2. behövs för att tillgodose det samhälleliga intresset av tillgång till taxiservice, och 3. omfattar högst 30 taxifordon. Promemorian: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Många, däribland , , , , , Länsstyrelserna i respektive , , , och , tillstyrker eller har ingen erinran mot promemorieförslaget. Flera framhåller särskilt vikten av att hänsyn tas till förhållandena i glesbygd. vid samt flera advokatfirmor avstyrker förslaget. anser att det föreslagna undantaget i konkurrenslagen skall omfatta beställningscentraler där de ingående företagens sammanlagda omsättning understiger 4 000 basbelopp. I andra hand menar man att gränsen skall sättas vid beställningscentraler med högst 200 taxifordon. anser att utredningen borde kompletteras med en kartläggning av hur konkurrensförhållandena på mindre orter skulle komma att utvecklas om förslaget genomförs. Skälen för regeringens förslag: De skäl som i föregående avsnitt redovisats för införandet av särskilda regler för viss taxisamverkan avser främst den oklarhet som råder om hur långt konkurrenslagens regler är tillämpliga på viss samverkan mellan taxiföretag i mindre tätbefolkade delar av . En konflikt kan där uppkomma mellan å ena sidan det samhälleliga intresset av tillgång till taxiservice och å andra sidan intresset av en effektiv konkurrens. I den mån ett krav på konkurrens i meningen förbud mot samverkan mellan flera företag eller grupper av företag får den faktiska konsekvensen att tillgången till taxiservice helt eller delvis måste upphöra, bör det av konkurrenslagen framgå under vilka förhållanden förbudet i 6 § konkurrenslagen inte är tillämpligt. En översiktlig kartläggning av antalet beställningscentraler i visar att av antalet beställningscentraler har högst 20 registrerade taxifordon, att har 30 registrerade fordon samt att har högst 40 registrerade fordon . I storstadsområdena finns en handfull grupper av taxiföretag med ett mycket stort antal registrerade fordon. Den största har cirka 1 600 regist- rerade fordon. Många kommuner utanför storstadsområdena och vissa städer med ett relativt stort befolkningsunderlag har en dominerande beställningscentral med hög eller mycket hög andel av den lokala marknad där den är verk- sam. Det förefaller inte sannolikt att flertalet av dessa skulle kunna få icke-ingripandebesked eller individuella undantag enligt konkurrenslagen för sitt samarbete. Det är därför inte möjligt att på den grunden och inom det nuvarande konkurrensrättsliga systemets ram utfärda ett gruppundantag avseende samverkan mellan taxiföretag i mindre tätbefolkade delar av , eftersom den legala grunden för utfärdandet av gruppundantag är att dessa avser avtal som uppfyller förutsättningarna för individuella undantag i 8 § konkurrenslagen. För att uppnå en situation som tryggar tillgång till taxiservice i mindre tätbefolkade områden och som skyddar konkurrensintresset så långt som möjligt måste således en annan väg väljas. Ett sätt vore att undanta sådan samverkan mellan taxiföretag som är av mindre omfattning men som medför effektivitetsvinster eller andra sådana ekonomiska fördelar. Ett sådant undantag bör även ta hänsyn till att det kan behövas ett antal for- don i en beställningscentral för att ekonomiskt kunna bära vissa gemen- samma funktioner m.m. Det bör också förutsättas att samverkan behövs för att tillgodose det samhälleliga intresset av tillgång till taxiservice. I promemorian redovisades det att avgränsningen kunde tänkas ske genom ett omsättningskriterium. Det ansågs emellertid svårt av flera or- saker. Bland annat kunde ett sådant kriterium få den olyckliga konsek- att det blir ett incitament till att inte redovisa alla uppdrag. Vidare kunde det leda till sådana tillämpningssvårigheter som förekommit i några ärenden, där olika uppgifter förelegat i fråga om de samverkande taxiföretagens totala omsättning. Vissa tröskeleffekter skulle troligen också uppkomma. Regeringen instämmer i dessa slutsatser. I promemorian ansågs det i stället att reglerna lämpligen borde utfor- mas så att undantaget omfattar centraler med ett visst antal registrerade taxifordon, låt vara att gränsen för vad som skall undantas i någon ut- sträckning blir skönsmässig och att vissa tröskeleffekter uppkommer. Huvuddelen av remissinstanserna har inte haft någon erinran mot detta. Ett par remissinstanser förordar i stället en marknadsandelsgräns. Regeringen anser i likhet med förslaget i promemorian att reglerna lämpligen kan utgå från antalet taxifordon. Enligt promemorian föreföll vid en samlad bedömning en gräns på 25 registrerade fordon sakligt motiverad. Effekten av ett sådant undantag torde bli att det genom undantaget klargörs att ett stort antal beställnings- centraler huvudsakligen i mindre tätbefolkade områden av inte omfattas av förbudsregeln i 6 § konkurrenslagen, givet av att vissa ytterligare förutsättningar är uppfyllda. Detta svarar mot de behov och motiv som redovisats tidigare. Visserligen kommer en så stor andel av antalet beställningscentraler som 70 att omfattas, men räknat på omsättningen i branschen kommer det att motsvara en avsevärt mindre del av marknaden med tanke på att större beställningscentraler i många fall har en väsentligt högre omsättning, anfördes det ytterligare. menar att de av beställ- ningscentraler som skulle omfattas av de föreslagna undantagsreglerna endast representerar av beställningscentralernas samlade om- sättning. Några remissinstanser anser att underlaget i promemorian inte över- tygande kunnat motivera varför undantaget skall vara avgränsat vid 25 taxifordon. anser att gränsen förefaller rimlig, även om den är godtycklig. Förbundet menar att gränsen ger uttryck för samhällsintresset av beställningscentral också på mindre marknader sam- tidigt som konkurrerande beställningscentraler skall vara regeln på större marknader, eftersom det på sådana marknader finns större förutsättningar för minst två konkurrerande beställningscentraler. anser att det kan finnas skäl att sätta gränsen lägre i all synnerhet som den kommer att omfatta 70 av antalet beställningscentraler. Regeringen anser att det ligger i sakens natur att gränsen i någon mån måste bli godtycklig. Att fullt ut överblicka samtliga konsekvenser denna gräns får för varje enskilt samarbete är självfallet inte möjligt. Vid den samlade bedömning regeringen har att göra med beaktande av olika aspekter är avgränsningen i promemorieförslaget ett tänkbart alternativ. För att säkerställa syftet att bestämmelsen får avsedd effekt bör dock en- ligt regeringens mening regeln justeras något så att den avser högst 30 taxifordon. Regeringen föreslår därför att ett undantag från förbudet i 6 § konkurrenslagen införs för sådana skriftliga avtal mellan taxiföretag eller mellan en beställningscentral och taxiföretag som avser gemensam transportverksamhet genom samverkan i en beställningscentral eller på annat sätt i syfte att uppnå effektivitetsvinster eller andra sådana ekonomiska fördelar, som behövs för att tillgodose det samhälleliga intresset av tillgång till taxiservice, och som omfattar högst 30 taxifordon. Innebörden av det sagda blir att undantaget kan komma att omfatta olika typsituationer. Den vanligaste med nuvarande marknadsstruktur torde vara ett samarbete inom en beställningscentral mellan taxiföretag. En annan situation kan vara att en grupp av taxiföretag inom en beställ- ningscentral ingår skriftligt avtal om hur vissa tjänster skall tillhanda- hållas vid sidan av beställningscentralen. Det bör därför inte uppställas ett krav att samtliga i beställningscentralen ingående taxiföretag skall delta i varje form av samarbete som sker mellan företagen för att sam- arbetet skall omfattas av undantaget från konkurrenslagen. Det är dock viktigt att understryka att undantag endast gäller i den utsträckning avtalet uppfyller samtliga tre kriterier i undantagsbestämmelsen. Det första kravet innebär att taxiföretagens samverkan skall syfta till att uppnå ekonomiska fördelar som inte hänför sig till möjligheter till överpriser till följd av marknadsmakt, utan till effektivitetsvinster. Detta och den närmare innebörden av de två andra rekvisiten utvecklas i författningskommentaren. Regeringen vill understryka att i den mån ett företag har en domine- rande ställning på sin lokala marknad regeln om missbruk av en domine- rande ställning dock alltjämt är tillämplig. har t.ex. i ett ärende ålagt bolaget i fråga vid vite att vid anbudsgivning inte till- lämpa ett rabattsystem som var utformat så att rabatt lämnades om kunden köpte hela sitt behov av de taxitransporter som omfattades av upphandlingen från företaget. Förfarandet ansågs av utgöra missbruk av bolagets dominerande ställning. 11.4 Spärregel mot vissa konkurrensbegränsningar Regeringens förslag: Undantaget skall inte gälla till den del samarbetet avser vissa speciella typer av förfaranden eller villkor, om det är uppen- bart att syftet med den gemensamma transportverksamheten eller in- tresset av tillgång till taxiservice kan tillgodoses utan att samarbetet om- fattar ett sådant förfarande eller villkor. Promemorian: Undantaget gäller inte för samarbete som innebär fast- ställande av gemensamma priser eller uppdelning av marknader, om det är uppenbart att syftet med den gemensamma transportverksamheten eller intresset av tillgång till taxiservice kan tillgodoses utan att samarbetet omfattar ett sådant förfarande. Remissinstanserna: , , och har olika synpunkter på behovet och utformningen av spärregeln. Skälen för regeringens förslag: Det generella undantag som angetts i avsnitt 6.1 skulle få den konsekvensen att inte några avtal mellan taxi- företag kunde angripas med stöd av förbudsregeln i 6 § konkurrenslagen, under förutsättning bl.a. att de samverkande företagen inte sammanlagt har över 30 taxifordon registrerade. I promemorian anses att möjligheter till ingripande i vissa situationer bör finnas om begränsningarna inte kan försvaras av ekonomiska fördelar respektive samhällsintresset av tillgång till taxiservice. Där sägs därför att när syftet med eller effekten av samarbetet är att konkurrensen begränsas till följd av de till sin art allvarliga företeelserna prissamverkan och marknadsdelning detta bör kunna leda till ingripande enligt 6 § konkurrenslagen. anser att spärregeln förefaller onödig och blir komplicerad att tillämpa. Advokatbyrån bedömer att regeln skapar en osäkerhet som inte synes uppvägas av några fördelar. menar bl.a. att spärregeln riskerar att bli ett slag i luften. Verket anser att det blir svårt att kontrollera om informella överenskommelser sluts om gemensamma priser eller marknadsdelning. Regeringen anser i likhet med slutsatserna i promemorian att en spärr- regel behövs för de nämnda, till sin art allvarliga konkurrensbegräns- ningarna. I promemorian anses vidare att regeln bör medge ingripande endast där det är uppenbart att konkurrensbegränsningarna inte kan försvaras av ekonomiska fördelar respektive samhällsintresset av tillgång till taxi- service finns. Annars får undantagsregeln en för snäv räckvidd. Utgångs- punkten bör vara att bevisbördan inte ligger på taxiföretagen, utan på . Det anförda innebär enligt promemorian ett högt beviskrav. bedömer att kravet på att förhållandet skall vara uppenbart i praktiken kan göra undantaget omotiverat långtgående. Förbundet menar att det bör övervägas att slopa uppenbarhetsrekvisitet. För tydlighetens skull bör det i så fall klargöras i kommentaren att bevis- bördan för att syftet kan uppnås utan de angivna förfarandena åvilar . anser att granskningsmöjligheten blir mycket starkt begränsad om det krävs att det skall vara uppenbart att syftet med samarbetet och behovet av tillgång till taxiservice kan tillgodoses utan att samarbetet omfattar prissamarbete eller marknadsdelning. Enligt samfundet bör det därför övervägas om beviskravet bör sänkas så att i stället har att visa att det inte är nödvändigt att samarbetet omfattar sådana förfaranden. Regeringen delar den uppfattning om spärregelns innehåll och inne- börd som kommit till uttryck i promemorian. Därtill kommer behovet av tydliga spelregler. I promemorian föreslås att spärregeln skall gälla för samarbete som medför fastställande av gemensamma priser eller uppdelning av mark- nader. anser att samma krav bör också gälla konkurrensförbud. Man menar att en konkurrensmöjlighet för företagen i beställningscentralen kan verka som en nyttig motvikt till beställnings- centralen i konkurrenshänseende. anser att de samarbetsformer som omfattar en alltför lång uppsägningstid, eller kon- kurrensklausuler med lång löptid, inte bör omfattas av legalundantaget. Man menar att taxiföretagens möjligheter att starta konkurrerande verk- samhet eller ansluta sig till en konkurrerande verksamhet kan begränsas väsentligt genom att företagen knyts hårt till samarbetet. Regeringen anser att det kan finnas anledning att låta spärregeln om- fatta även vissa andra förfaranden och avtalsvillkor som tagits upp vid remissbehandlingen och som kan ha mycket negativa effekter på kon- kurrensförhållandena på den lokala taximarknaden. Till en början handlar det om uppsägningstid för anslutet taxiföretag. Långa uppsägningstider kan skapa icke önskvärda inlåsningseffekter för ett anslutet företag. Det kan därför vara betydelsefullt att ingripande- möjligheter för finns för sådana villkor. En rimlig av- gränsning för spärregelns tillämpning kan här som i det i promemorian föreslagna gruppundantaget vara sex månaders uppsägningstid. När det gäller ekonomiska föreningar får bestämmelsen anpassas något till regel- verket för sådana föreningar. Se vidare i författningskommentaren. Det bör noteras att en uppsägningstid som överstiger blir i lik- het med de övriga uppräknade förfaranden och villkor inte med auto- matik förbjuden. Samma krav som ovan gäller även här i fråga om bevis- bördeplacering och beviskrav. Vidare bör det finnas en möjlighet att ingripa mot s.k. konkurrens- klausuler. En sådan klausul innebär i regel ett förbud att konkurrera med den gemensamma verksamheten. Ett taxiföretag i en beställningscentral får normalt tillgång till och kunskap om kundkretsen. Genom samverkan erhåller vidare de enskilda taxiföretagen konfidentiell information om beställningscentralernas affärsverksamhet, strategier, know-how m.m. Eftersom det inte finns några större etableringshinder för att starta taxi- verksamhet skulle de företag som deltar i en beställningscentral relativt enkelt kunna etablera konkurrerande verksamhet vid sidan av beställ- ningscentralen och där effektivt utnyttja nämnda kunskaper. För att säkerställa att beställningscentralens kundavtal och andra affärshemlig- heter inte utnyttjas i konkurrerande verksamhet kan ett förbud för ett taxiföretag att bedriva konkurrerande verksamhet i allmänhet inte anses ålägga berörda företag längre gående begränsningar än vad som är nödvändigt för att uppnå de avsedda positiva verkningarna av samarbetet. I avgörande u.p.a. MD 1996:4 gavs undantag beträffande förbud för taxiföretaget att under avtals- och uppsägningstiden bedriva med beställningscentralen konkurrerande verksamhet. Däremot skulle det skapa oönskade inlåsningseffekter och innebära ett allvarligt ingripande i taxiföretagens självständighet om de inte omedel- bart efter avtalstidens utgång kan ta upp konkurrerande verksamhet. Därför bör en möjlighet till ingripande finnas i de fall det i avtalen upp- ställs förbud för anslutet taxiföretag att efter avtalstidens utgång kon- kurrera med den gemensamma transportverksamheten. Spärregeln bör således omfatta nämnda avtalsvillkor. Uppenbarhetsrekvisitet bör omfatta även dessa avtalsvillkor. Sammantaget bör mot denna bakgrund spärregeln gälla för samarbete som medför fastställande av gemensamma priser, uppdelning av mark- nader samt vissa uppsägningsvillkor och konkurrensklausuler, om det är uppenbart att syftet med den gemensamma transportverksamheten eller intresset av tillgång till taxiservice kan tillgodoses utan att samarbetet omfattar ett sådant förfarande eller villkor. 11.5 Förordning om gruppundantag enligt konkurrenslagen för viss taxisamverkan Promemorian innehöll också ett förslag till ett helt nytt gruppundantag för avtal om viss taxisamverkan som inte omfattas av den föreslagna undantagsregeln i 18 e § konkurrenslagen. Det gäller bl.a. beställningscentraler som har över 25 taxifordon. Förslaget till gruppundantag innehåller undantag för viss närmare angiven samverkan mellan taxiföretag eller mellan en beställningscentral och taxiföretag för i huvudsak gemensam inköpsverksamhet, skydd av affärshemligheter, gemensam marknadsföring och skyldighet för taxi- företagen att utföra köruppdrag, ställa bilar till förfogande, inte konkurrera med beställningscentralen, överlåta affärsförbindelser, inklusive rätten att fastställa priset till kund, Undantag gäller, enligt förslaget, för dessa förfaranden om samarbetet omfattar högst av den relevanta marknaden. Den begräns- ningen gäller dock inte för gemensam inköpsverksamhet eller skydd av affärshemligheter. Remissinstanserna är positiva till förordningsförslaget. Regeringen avser att besluta en förordning om gruppundantag i huvudsaklig överensstämmelse med vad som föreslagits i promemorian. Avsikten är att denna förordning skall träda i kraft sam- tidigt med lagändringarna . Ett slutligt ställnings- tagande i frågan får ske efter riksdagsbehandlingen av det här presente- rade lagförslaget. 12 Lantbruket 12.1 Bakgrund 12.1.1 Bakgrunden till införandet av legalundantaget för lantbruket Bakgrunden till det s.k. legalundantaget för lantbruket i konkurrenslagen (jordbruk, trädgårdsnäring och skogsbruk) kan beskrivas enligt följande. Den svenska jordbrukspolitiken var vid konkurrenslagens ikraft- trädande 1993 delvis avreglerad på så sätt att den tidigare pris- och mark- nadsregleringen hade upphört att gälla . pågick förberedelser för ett eventuellt svenskt medlemskap i , som senare kom till stånd. Ett svenskt medlemskap i unionen innebar att jordbruks- näringen skulle komma att omfattas av den gemensamma jordbruks- politiken (CAP). Ett utredningsarbete bedrevs därför för att förbereda jordbruk och livsmedelsindustri för denna möjlighet. I propositionen (1992/93:56) till ny konkurrenslagstiftning konstatera- des (s. 22) beträffande jordbruket att artikel 85.1 (nuvarande artikel 81.1) i EG-fördraget inte tillämpas fullt ut på jordbruksområdet. Frågan om konsekvenserna på jordbruksområdet av en anslutning till unionen borde därför prövas i särskild ordning vid ett eventuellt medlemskap i unionen. Några särskilda begränsningar vad gällde tillämpningen av konkurrens- lagen på jordbrukets område föreslogs inte. Vad avser jordbruksområdet redovisades (s. 79) en positiv syn på samverkan mellan jordbrukare och andra råvaruproducenter. I fråga om möjligheterna att bevilja individuella undantag enligt kon- kurrenslagen skulle enligt regeringen hänsyn tas till en näringsgrens speciella natur. På jordbruksområdet ansågs det naturligt och oftast nödvändigt för deras överlevnad att enskilda, mindre jordbrukare och andra liknande primärproducenter sluter sig samman i s.k. primär- föreningar såvitt avser produktion eller försäljning av jordbruksprodukter samt utnyttjande av gemensamma anläggningar för lagring, behandling eller förädling av jordbruksprodukter. Bedömningen var att sådan samverkan i primärföreningar i många fall torde omfattas av förbudet i 6 § konkurrenslagen mot konkurrensbegränsande samarbete, men att denna samverkan sammantaget hade så positiva effekter att den i allt väsentligt borde kunna kvalificera för undantag enligt lagens bestäm- melser om detta. Det betonades dock att förhållandet mellan den enskilde jordbrukaren eller råvaruproducenten som leverantör och primärföreningen som köpare inte fick innehålla faktorer som förhindrade eller försvårade rör- lighet för medlemmarna, exempelvis att sälja sina produkter till andra köpare eller bli medlem i en annan primärförening. Samarbetet fick inte heller vara av den karaktären att det hindrade eller försvårade utom- stående förädlingsverksamhet eller försvårade för jordbrukare eller rå- varuproducenter som stod utanför samarbetet i en primärförening. Inne- höll samarbetet faktorer av nu berört slag var risken stor att konkurrensen på marknaden helt sattes ur spel. De torde heller inte vara nödvändiga för att uppnå de positiva verkningarna av samarbetet. Sedan lagen antagits i enlighet med regeringens förslag, fann Kon- kurrensverket emellertid efter en närmare prövning av förhållandena på berörda marknader att lagens bestämmelser knappast lämnade utrymme för att meddela undantag för den samverkan som inom primärföreningar bedrevs mellan enskilda jordbrukare och andra råvaruproducenter. Detta gällde särskilt med avseende på den prissamverkan som förekom inom lantbrukets föreningsrörelse. Verket förordade därför i en skrivelse till regeringen , med hänvisning till statsmakternas intentioner inom lantbruksektorn, att vissa slag av samverkan mellan jordbrukare och andra råvaruproducenter inom jordbruket skulle undantas från förbudet i 6 § konkurrenslagen.