prop · GN03140 · 2000-01-01 00:00:00 — I första stycket uppställs tre kumulativa kriterier för att undantaget skall gälla. Av punkt 1 framgår att undantaget omfattar sådana avtal mellan taxi- företag eller mellan en beställningscentral och taxiföretag som avser gemensam transportverksamhet genom samverkan i beställningscentral eller på annat sätt i syfte att uppnå effektivitetsvinster eller andra sådana ekonomiska fördelar. Avtalet skall vara skriftligt för att omfattas av undantaget. Detta är ett ovillkorligt krav. Kravet upprätthålls därför att det finns ett påtagligt be- hov av att det samarbete som parterna bedriver kan bli föremål för effek- tiv granskning från främst det allmännas sida. Med skriftlighetskravet avses att utesluta muntliga avtal. I begreppet skriftlig innefattas också ingångna avtal på annat varaktigt medium än pappersbaserade avtal (jfr prop. 1999/2000:89 s. 91). Samma kontrollmöjligheter torde föreligga om avtal ingåtts på t.ex. ett varaktigt elektroniskt medium. I uttrycket "gemensam" ligger att fler medlemmar än en enda deltar. Det behöver å andra sidan inte röra sig om fler än två, även om så får vara fallet. Undantaget lägger inte hinder i vägen för att vissa av taxi- företagen tillämpar ett mer lokalt samarbete. De ekonomiska fördelar som kan vara aktuella har belysts i den all- männa motiveringen. Generellt sett rör det sig om någon form av sam- ordning som skapar ekonomisk nytta. Det ligger i sakens natur att de ekonomiska fördelarna måste vara av beaktansvärt slag. Enligt punkt 2 krävs vidare att samarbetet behövs för att tillgodose det samhälleliga intresset av tillgång till taxiservice. Härmed avses att sam- verkan skall bidra till att allmänt förbättra tillgången till taxiservice. Kraven bör i detta avseende inte ställas allt för högt. Förhållandena torde i allmänhet vara sådana att det kan hållas för sannolikt att en taxiservice i mindre tätbefolkade områden av inte kan upprätthållas utan en samverkan av detta slag. Av punkt 3 följer därtill att samverkan får omfatta högst 30 taxifordon. Om samverkan överstiger 30 taxifordon gäller alltjämt förbudet i 6 § konkurrenslagen. Med taxifordon avses antalet fordon anmälda för användning i taxitrafik enligt YTL. Anmälda fordon registreras i bilregistret (jfr 71 § bilregisterkungörelsen (1972:599) samt bilaga 1 till kungörelsen). I det andra stycket finns en bestämmelse om att undantaget enligt det första stycket inte gäller i vissa fall. Här hänvisas till avsnitt 11.4. Denna s.k. spärregel avser samarbete som till sin art är av allvarligt slag, näm- ligen fastställande av gemensamma priser och uppdelning av marknader. Vidare gäller det en uppsägningstid för anslutet taxiföretag som över- stiger respektive förbud för anslutet taxiföretag att efter av- talstidens utgång konkurrera med den gemensamma transportverksam- heten. Om avtalet innehåller en konkurrenssklausul brukar innebörden av den bl.a. vara att taxiföretaget också är förhindrat att göra reklam för egen verksamhet vid sidan om den gemensamma marknadsföringen. I fråga om en ekonomisk förening finns regler i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, om rätt för medlem att säga upp sig efter inträdet (3 kap. 4 §), uppsägningstid och avgång (3 kap. 5 §) m.m. Enligt 3 kap. 4 § första stycket nämnda lag har en medlem rätt att säga upp sig till ut- träde ur föreningen utan några i lagen angivna inskränkningar. Det får dock enligt andra stycket i samma paragraf i en förenings stadgar före- skrivas att uppsägningsrätt inte föreligger förrän , högst , från inträdet. Om registreringsmyndigheten medger det får utsträckas till . Lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar medger således att med- lemmen fråntas möjligheten att med rättslig verkan säga upp sitt medlemskap i föreningen. Detta kan i det enskilda fallet medföra inlåsningseffekter. I den föreslagna bestämmelsen kan en tillämpning av spärregeln komma i fråga om uppsägning enligt stadgarna inte får göras förrän tidigast eller från inträdet. Vad som sagts är inte tillämpligt på vad som i nämnda lag sägs om avgång vid räkenskapsårets utgång eller återbetalning av medel (se 3 kap. 5 § och 4 kap.). När spärregeln är tillämplig innebär detta att förbudet i 6 § konkurrenslagen i princip kan tillämpas på de förfaranden eller villkor som nämnts. Däremot blir 6 § konkurrenslagen inte tillämplig på övriga delar av avtalet. Bestämmelsen gäller oavsett vilken juridisk avtalsform samarbetet kommer till uttryck i. Även t.ex. stadgar för en ekonomisk förening om- fattas. 28 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka hänsyn som skall tas när konkurrensskadeavgift fastställs. Första stycket har bl.a. numrerats och fått ett tillägg. Tillägget består i punkterna 3 och 4. Av punkt 3 följer att det faktum att företaget lämnat viktig information till kan tillmätas betydelse vid fastställande av kon- kurrensskadeavgift, om det gäller företagets egen överträdelse. Företaget skall i väsentlig mån ha underlättat utredningen. Med detta avses att den information företaget lämnat är betydelsefull för att kunna konstatera att företaget överträtt någon av förbudsreglerna i 6 eller 19 § konkurrens- lagen eller åsidosatt ett villkor som beslutats med stöd av 10 § andra stycket (jfr 26 §). Däremot avses inte situationen när informationen är lätt tillgänglig på annat sätt eller redan känd hos . Vad det handlar om här är att företaget samarbetar väl med och tillhandahåller information som berör den egna överträdelsen. Det kan i sammanhanget ofta vara så att lämnade uppgifter även berör andra företags överträdelser av förbudsreglerna i konkurrenslagen och att detta kan vara till nytta för verkets utredning. I den mån så är fallet kan dock dessa uppgifter rörande andra inte med stöd av detta lagrum tillmätas rättslig betydelse vid fastställandet av konkurrensskadeavgiften. Enligt punkt 4 kan även andra omständigheter vara av betydelse. När det gäller försvårande omständigheter hänvisas till vad som sägs i prop. 1992/93:56 s. 93. När det gäller förmildrande omständigheter kan näm- nas exempelvis om företaget snabbt upphör med överträdelsen sedan den påtalats av , svår ekonomisk situation för företaget, påtryckningar på företaget från andra företag, begränsad medverkan i överträdelsen och om företaget har ålagts att betala skadestånd för över- trädelsen. Med tanke på att bestämmelsen med dessa ändringar uttömmande reg- lerar vilka hänsyn som skall tas när konkurrensskadeavgiften fastställs har uttrycket särskild tagits bort. Andra stycket är oförändrat. 14.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler 2 § Den tidigare 2 § har flyttats till 2 a §. I paragrafen har införts de nya bestämmelserna om behörighet för svenska konkurrensmyndigheter att tillämpa . Paragrafen är indelad i fyra stycken. Första stycket innehåller de grundläggande behörighetsreglerna. I andra stycket anges vilka bestäm- melser i konkurrenslagen som skall tillämpas för det nya syftet. Av tredje stycket framgår att vissa hänvisningar till konkurrenslagens bestämmelser skall avse bestämmelser i . I fjärde stycket, slutligen, regleras en särskild fråga om överklagande av ett visst slag av beslut. Första stycket har huvudansvaret för konkurrensövervakningen på nationell nivå med stöd av EG:s konkurrensrätt på samma sätt som gäller i fråga om konkurrensövervakningen enligt konkurrens- lagen. Verkets uppgifter motsvarar de uppgifter som har på gemenskapsnivå. Av första meningen i första stycket framgår att får tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. En utgångspunkt härvidlag är att verket i och för sig är behörigt att ta upp varje fall på vilket EG:s konkurrensrätt är tillämplig enligt de principer som har formulerat och kan komma att formulera . Inom ramen för denna fakultativa behörighet ankommer det sedan på verket att avgöra för varje fall om detta bör tas upp till prövning. Detta avgörande får grundas på lämplighetsöverväganden, där det ifrågasatta förfarandets anknytning till är en viktig omständighet att beakta. Såsom uttalats i den allmänna motiveringen (avsnitt 8) talar principiella och praktiska skäl för att bör ingripa i första hand mot förfaranden med en närmare anknytning till . Anknytningen kan bestå exempelvis i att förfarandet äger rum i eller har effekter här. tillgängliga resurser kan också få betydelse för verkets möjligheter i praktiken att inleda undersökningar. Formuleringen får är också avsedd att uttrycka den rätt som verket skall ha att självt avgöra om ett ifrågasatt avtal eller förfarande skall tas upp till prövning. I den allmänna motiveringen (avsnitt 8) har angetts att Konkurrens- verket får bestämma att antingen EG-rätten eller konkurrenslagen skall tillämpas eller också båda regelverken. Såsom där angavs skall bedöm- ningen ske utifrån objektiva grunder, exempelvis att lika fall behandlas lika. I ett vitboksperspektiv kan den fakultativa prövningsrätten komma att få en ny karaktär. Enligt kommissionens förslag kan ärendena komma att fördelas mellan medlemsstaternas myndigheter efter överläggningar i det nätverk som kommissionen vill organisera. Detta har behandlats i avsnitt 8.1. Vad som har sagts om fakultativa prövnings- möjlighet gäller i fråga om ingripanden på grund av anmälningar från tredje man och verkets egna initiativ. De bestämmelser i som ges behörighet att tillämpa är i första hand dels artikel 81.1, som förbjuder konkurrens- begränsande samarbete mellan företag och motsvarar 6 § konkurrens- lagen, dels artikel 82, som förbjuder missbruk av en dominerande ställ- ning och motsvarar 19 § konkurrenslagen. behörighet enligt paragrafen omfattar även artikel 81.3, som föreskriver en möjlighet att besluta om undantag från förbudet i artikel 81.1 och motsvarar 8 § konkurrenslagen. I det sist nämnda hänseendet kan verket dock för när- varande utnyttja behörigheten bara undantagsvis, eftersom beslut om undantag nu nästan helt är förbehållna för . Den förevarande bestämmelsen begränsar inte den nationella behörig- heten att tillämpa de angivna EG-reglerna. Det är i stället EG-rätten som avgör i vilken utsträckning dessa EG-regler får tillämpas på nationell nivå. I det hänseendet innehåller bestämmelsen en allmän hänvisning till rättsakter antagna med stöd av EG-fördraget. De rättsakter som avses är i första hand de som räknas upp i 5 § punkterna 1 4. Därutöver kan näm- nas förordning 19/65, i vilken kommissionen bemyndigats att anta gruppundantagsförordningar. Undantagsvis kan den nationella behörigheten grundas direkt på be- stämmelser i EG-fördraget, nämligen artikel 84 och i viss mån artikel 85. Av andra meningen framgår att också och är behöriga att tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-för- draget. Så sker när domstolarna prövar frågor i anslutning till Kon- kurrensverkets tillämpning av dessa artiklar. I paragrafens andra stycke anges vilka bestämmelser i konkurrenslagen som skall tillämpas när prövning sker med stöd av EG-rätten. Detta innebär att den domstols- prövning som aktualiseras i är åläggande av kon- kurrensskadeavgift (26 §), beslut om undersökningar hos företag (47 §) eller hos någon annan (48 §) samt prövning av om en skriftlig handling är skyddad enligt 54 §. Tingsrätten skall också vara behörig att döma ut viten enligt 59 § konkurrenslagen. I aktualiseras överklaganden dels av beslut (60 och 61 §§), dels av domar och beslut av (63 §). I alla dessa fall initieras domstolsprövningen av i anslutning till verkets tillämpning av EG-rätten. En prövning av delvis annat slag som också aktualiseras är Marknads- domstolens prövning enligt 23 § andra stycket och 15 § konkurrenslagen när ett företag utnyttjar den särskilda talerätten. En förutsättning för den särskilda talerätten är enligt 23 § andra stycket konkurrenslagen att Kon- kurrensverket i ett visst fall har beslutat att inte ålägga ett företag att upp- höra med en överträdelse av ett förbud. skall alltså i ett beslut ha funnit att en tillämpning av artikel 81 eller 82 inte motiverar någon vidare åtgärd från verkets sida. Andra stycket Genom första meningen i andra stycket görs de flesta av konkurrens- lagens regler om förfarandet tillämpliga när ett ingripande sker med stöd av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. I åtskilliga av de bestämmelser som skall tillämpas enligt detta stycke används orden företag och avtal. Dessa begrepp definieras i 3 §, som därför skall vara tillämplig även när förfarandet gäller ingripanden med stöd av EG-rätten. Definitionernas innebörd ligger väl i linje med EG- rätten. Det är vid tillämpningen av bestämmelserna i konkurrenslagen om förfaranden osv. som den lagens definitioner aktualiseras som en del av regleringen. Innebörden av de materiella bestämmelserna i artiklarna 81 och 82 bestäms däremot helt av EG-rätten. Skillnaden torde dock vara väsentligen formell; de svenska definitionerna hämtar sitt innehåll från EG-rätten (se prop. 1992/93:56 s. 66) Härefter anges att konkurrenslagens regler i 9 12 §§ om anmälan, återkallelse och ändring av undantag skall tillämpas. Som har framhållits i kommentaren till första stycket är det ytterst EG-rätten som avgör i vilken utsträckning artiklarna 81 och 82 kan tillämpas nationellt. För när- varande kan undantag enligt EG-rätten meddelas av nationella myndig- heter bara i fråga om avtal som inte faller under någon tillämpningsför- ordning. Det är emellertid möjligt att EG-rätten, så som föreslås i kom- missionens vitbok (se avsnitt 8.1), kommer att ge nationella konkurrensmyndigheter ökade möjligheter att tillämpa artikel 81.3. I avsnitt 8.4.2 har motiverats varför bestämmelserna i 13 och 14 §§ konkurrenslagen om automatiska undantag även bör vara tillämpliga vid ingripanden med stöd av EG-rätten. Vidare skall vara behörig att besluta om undantag enligt 15 §, dock bara inom ramen för vad EG- rätten tillåter. Även 16 § skall då vara tillämplig. Bestämmelserna om icke-ingripandebesked i 20 och 21 §§ kon- kurrenslagen skall vara tillämpliga av skäl som anges i avsnitt 8.4.1. En begränsning finns dock som redovisas nedan. Vidare skall handläggningsregeln i 22 § konkurrenslagen tillämpas i de få fall där det blir aktuellt att besluta om undantag. Genom hänvisningen till 23 25 §§ konkurrenslagen blir lagens be- stämmelser om ålägganden tillämpliga också vid överträdelser av artik- larna 81.1 och 82 i EG-fördraget. Det gäller även bestämmelsen i 23 § andra stycket om den särskilda talerätten. Någon begränsning i denna talerätt föreskrivs inte. Det betyder att den omfattar alla förfaran- den som utgör överträdelser av EG-rätten. En förutsättning för att ett företag som väcker talan om åläggande mot ett annat företag skall få framgång är dock att företaget kan lägga fram tillräcklig utredning till stöd för sin talan. Det finns anledning att utgå från att företagen i allmän- het inte kommer att finna det meningsfullt att lägga ned de kostnader som rättegången medför i andra fall än där det ifrågasatta förfarandet har en närmare anknytning till . Det har ansetts att det inte behövs någon särskild regel som begränsar talerätten i internationella förhållanden. Vid prövningen enligt 23 § får enligt 15 § kon- kurrenslagen besluta om undantag, naturligtvis dock endast i den ut- sträckning som EG-rätten tillåter. Även bestämmelserna i 26 32 §§ konkurrenslagen om konkurrens- skadeavgift skall tillämpas vid överträdelser av artikel 81.1 och 82. Mot- svarande gäller i fråga om åsidosättande av villkor i samband med ett beslut om undantag. EG-rätten medger, som påpekats tidigare, mycket begränsade möjligheter för nationella konkurrensmyndigheter att bevilja undantag enligt artikel 81.3. Bestämmelsen om konkurrensskadeavgift vid överträdelse av villkor kommer därför med nuvarande EG-rättsliga reglering sannolikt inte att tillämpas i någon större utsträckning. En fråga som uppkommer vid tillämpningen av 28 § konkurrenslagen på en överträdelse av artikel 81.1 eller 82 är i vilken utsträckning effekter utanför det svenska territoriet av ett förfarande skall få beaktas när stor- leken på konkurrensskadeavgiften bestäms. Ett syfte med att införa en nationell tillämpning av artikel 81 och 82 är att skall ges en möjlighet att utreda förfaranden i hela deras vidd. Det är därför naturligt att även effekter utomlands av ett förfarande skall kunna beaktas vid bestämmande av storleken på konkurrensskadeavgiften. Det följer dock av EG-rätten att påföljder som i annat sammanhang dömts ut för samma förfarande skall beaktas. Frågan kan komma att få större betydelse i perspektivet av vitbokens förslag om att ett nätverk av nationella konkurrensmyndigheter och kommissionen skall inrättas, jämför avsnitt 8.1. Hänvisningen i andra stycket till 45 56 §§ konkurrenslagen innebär att konkurrenslagens regler om uppgiftsskyldighet och undersökning blir tillämpliga även i fråga om utredningar som rör överträdelser av artikel 81.1 eller 82, jämför avsnitt 8.4.3. Genom hänvisningen till 57 § första stycket och 59 § konkurrenslagen gäller motsvarande i fråga om före- läggande av och utdömande av viten i samband med ålägganden enligt 23 § konkurrenslagen att upphöra med överträdelser eller i samband med ålägganden enligt 45 § att lämna information. Konkurrenslagens regler om överklagande blir genom hänvisningen till 60 första stycket 1, 2, 3 och 5, 61 och 62 §§ och 63 § första stycket 1, 2, 4 och 5 och andra stycket konkurrenslagen tillämpliga även på domar och beslut som rör tillämpningen av artikel 81 eller 82. Motsvarande gäller rättegångsbestämmelserna genom hänvisningen till 64, 65 och 69 §§ konkurrenslagen. Av andra meningen i andra stycket framgår att en ansökan om icke-in- gripandebesked endast skall prövas om avtalet eller förfarandet har sär- skild anknytning till . Härmed avses i princip att det aktuella avtalet eller förfarandet har den anknytningen till att förfarandet genomförts här i landet eller har effekter här. Saknas sådan särskild anknytning är inte behörig att pröva huruvida förutsättningarna för icke-ingripandebesked enligt artikel 81 eller 82 i EG-fördraget är uppfyllda. Det får överlämnas till rättstillämpningen att närmare precisera vilka faktorer som skall tillmätas betydelse vid be- dömningen av om anknytningen har tillräcklig styrka. Vissa av konkurrenslagens regler om förfarande osv. har inte gjorts tillämpliga. Flertalet av dessa bestämmelser avser företagskoncentration. Som framgår av avsnitt 8.7 har inte någon lagbestämmelse om rätt till skadestånd vid överträdelser av artikel 81 eller 82 i EG-fördraget föres- lagits. Rättsläget är f.n. inte är helt klart och med hänsyn till detta vore det olämpligt i vart fall att lagreglera rätten till skadestånd vid överträdelser av artikel 81.1 eller 82. En sådan reglering skulle i dagens situation få anpassas efter innebörden av föreskrifterna i 33 § kon- kurrenslagen och skulle därvid kunna innebära att en avvikelse från vad som senare kommer visa sig vara EG-rättens innebörd beträffande skade- ståndsskyldighet. Tredje stycket Av tredje stycket framgår att hänvisningar till konkurrenslagens materiella bestämmelser i 6, 8 respektive 19 §§ vid tillämpning av artikel 81 eller 82 i stället skall avse artikel 81.1, 81.3 respektive artikel 82. Fjärde stycket Av fjärde stycket framgår att ett beslut av av innebörd att en gruppundantagsförordning som är beslutad av inte skall tillämpas i ett visst fall får överklagas till . Genom att bestämmelserna om handläggning i lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas gäller samma regler för överklagande i detta hänseende som i fråga om överklagande av beslut av att återkalla ett undantag som gäller på grund av gruppundantag enligt 17 § konkurrenslagen. 2 a § Paragrafen motsvarar nuvarande 2 §. I lagtexten har införts en ut- trycklig begränsning till att behörigheten endast avser åtgärder enligt 3 § och handräckning enligt 4 §. 5 a § Rådets förordning kräver att kommissionen ges den hjälp som behövs för att kunna genomföra ett kontrollbesök, om ett företag motsätter sig detta. I bestämmelsen föreskrivs därför att kommissionen har rätt att få hand- räckning av kronofogdemyndigheten för att genomföra ett kontrollbesök enligt förordningen. Det anges inte uttryckligen att handräckning endast får lämnas om ett företag motsätter sig besöket men det följer av all- männa principer att tvångsmedel endast skall användas om behov före- ligger. Det är alltid fråga om besök som har beslutats av kommissionen. befogenheter överensstämmer med dem som kommissionens tjänstemän har enligt artikel 22.2. En möjlighet att få handräckning står av naturliga skäl inte till buds då det gäller rätten att begära muntliga förklaringar. I andra stycket föreskrivs att dessa ärenden skall prövas av Kronofog- demyndigheten i . Bestämmelsen ersätter forumreglerna i 16 kap. 10 § utsökningsbalken. Avsikten är att samtliga ärenden skall handläggas av i för att på så sätt bygga upp den nödvändiga kompetensen inom området. Om en förrättning äger rum på annan ort än i finns möjlighet för kronofogdemyndigheten att förordna en tjänsteman vid en annan myndighet för att handlägga målet, dock utan att målet överlämnas. Av tredje stycket framgår att kronofogdemyndigheten inte skall under- rätta det företag där kontrollbesöket skall äga rum om att en ansökan om handräckning har lämnats in. Bestämmelsen skall tillämpas istället för 16 kap. 11 § utsökningsbalken. Regeln är obligatorisk, vilket innebär att kronofogdemyndigheten alltid är förhindrad att underrätta svaranden om en handräckningsansökan innan verkställighet sker. Av andra meningen angivna stycke framgår att övriga bestämmelser i balken som gäller vid sådan handräckning som avses i 16 kap. 10 § ut- sökningsbalken skall tillämpas vid handräckning enligt denna paragraf. Det innebär att bl.a. följande bestämmelser blir tillämpliga: 2 kap. 1 § om ansökan, 2 kap 15 § om tvångsmedel, 2 kap. 17 § om förrättnings- mannens befogenheter och 16 kap. 12 § om hur verkställighet sker. Andra bestämmelser som blir tillämpliga är 18 kapitlets bestämmelser om överklagande av kronofogdemyndighetens beslut. Av 2 kap. 19 § följer att kronofogdemyndighetens beslut gäller och att verkställigheten fortgår även om beslutet överklagas, om inte något annat förordnas av en domstol. Till följd av bestämmelsen i andra stycket skall kronofogdemyndighetens beslut alltid överklagas till . Det kan särskilt anmärkas att kommissionens beslut att företa ett kontrollbesök får överklagas i särskild ordning, dvs. till Förstainstansrätten efter fördragets regler. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Lagändringarna föreslås träda i kraft . En särskild övergångsbestämmelse har ansetts erforderlig i fråga om utdömande av konkurrensskadeavgift. Bestämmelsen innebär att konkurrensskadeavgift inte får dömas ut för överträdelser av artikel 81.1 eller 82 i EG-fördraget, i den mån överträdelsen eller åsidosättandet i tiden ligger före ikraft- trädandet. Det innebär att om förfaranden har upphört före ikraftträdandet någon konkurrensskadeavgift inte kan dömas ut. Om förfarandet pågår vid ikraftträdandet kan någon konkurrensskadeavgift inte dömas ut, såvitt avser tiden före ikraftträdandet. Även i fråga om 5a § föreslås lagförslaget träda i kraft . Enligt artikel 22.6 skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder efter det att förordningen har trätt i kraft. Förordningen trädde i kraft den tjugonde dagen efter offentliggörandet i Europeiska gemenskapernas officiella tidning, dvs. Den försening av ikraftträdandet som uppkommer torde sakna praktisk betydelse 14.3 Förslaget till lag om ändring i 1 § lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. 1 § Den inledande bestämmelsen 1 § första stycket lagen om marknadsdom- stol m.m. har kompletterats med en hänvisning till lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler. Motsvarande ändring har gjorts i andra stycket i lagen om marknadsdomstol i fråga om undantag från tillämpningen av vissa förfaranderegler i lagens 14, 15 och 16 22 §§.