prop · GN0379 · 2000-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1999/2000:79 Från patient till medborgare en nationell handlingsplan för handikappolitiken Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslår regeringen nationella mål och inriktning för han- dikappolitiken. Regeringen bedömer att insatserna bör koncentreras till företrädesvis tre huvudområden: - att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhällssektorer, - att skapa ett tillgängligt samhälle, samt - att förbättra bemötandet. Det innebär bl.a. att statliga myndigheter bör integrera handikapperspek- tivet i sin verksamhet och vara ett föredöme när det gäller att göra verk- samhet, information och lokaler tillgängliga. Krav bör införas i på att enkelt åtgärdade hinder i befintliga lokaler dit allmän- heten har tillträde och på befintliga allmänna platser bör vara eliminerade och kraven på tillgänglighet i samband med nybyggnad och om- byggnad bör förtydligas. Kollektivtrafiken bör vara tillgänglig för perso- ner med funktionshinder och gällande föreskrifter om tillgäng- lighet till färdmedel inom olika trafikslag bör ses över och skärpas. Bemötande handlar inte bara om mötet mellan människor utan även om hur samhället i lagar, resursfördelning m.m. visar vilken syn på personer med funktionshinder som råder. Regeringen föreslår åtgärder mot s.k. domstolstrots. Särskilda medel bör avsättas för en flerårig satsning på kompetensutveckling för personal inom olika samhällsområden kring frågor som rör bemötande av personer med funktionshinder. På området kultur och media bör ökade resurser tillföras för ökad tillgänglighet. På utbildnings- och arbetsmarknadsområdet aviseras uppdrag och utred- ningar. Statsbidragen till handikapporganisationerna bör höjas. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 5 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 7 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1574) om bostads anpassningsbidrag m.m. 9 3 Ärendet och dess beredning 10 4 Bakgrund 11 4.1 Handikappolitikens utveckling 11 4.2 Handikappolitik i ett internationellt perspektiv 18 4.3 21 4.3.1 Vad innehåller reglerna? 21 4.3.2 och standardreglerna 22 5 En nationell handikappolitik för demokrati och full delaktighet 23 5.1 Nationella mål 23 5.2 Inriktning på regeringens handikappolitik 27 5.2.1 Tre huvudområden 29 5.2.2 Standardreglerna 31 6 Handikapperspektivet skall genomsyra alla samhällssektorer 32 6.1 Myndigheternas ansvar 32 6.2 Sektorsansvar och etappmål 35 6.3 Statlig upphandling 37 6.4 Samordningsfrågor 38 6.5 Sekretess hos 39 7 Ett tillgängligare 39 7.1 Offentlig miljö 39 7.2 Nationellt tillgänglighetscenter 44 7.3 Design för alla 47 7.4 Kommunikationer 48 7.5 Bilstöd 59 7.6 Alternativ telefoni 59 7.7 Kommunaldemokrati och valfrågor 64 7.8 Utredning om formerna för en reglering av tillgänglighet 66 7.9 Bostadsanpassningsbidrag 67 7.9.1 Bakgrund 67 7.9.2 Bostadsanpassningsbidrag som en direkt åtgärd 67 7.9.3 Köp eller byte av bostad 69 7.9.4 Standardhöjande åtgärder 71 8 Bättre bemötande 72 8.1 Lika behandling, diskriminering 73 8.2 Åtgärder mot domstolstrots m.m. 76 8.3 Rådgivning och annat personligt stöd (råd och stöd) 85 8.4 Tillgänglig samhällsinformation 87 8.5 Klagomål och kvalitetsutveckling 89 8.6 Brukarstöd 90 8.7 Ökad kompetens om bemötande m.m 92 8.8 Forskning 97 8.9 Kunskap och kultur mot fördomar 99 9 Kultur och media 100 10 Utbildning 104 10.1 Skola och vuxenutbildning 104 10.2 Högskolan 109 10.3 Hjälpmedel inom utbildning 110 10. Assistans vid folkhögskolor 114 11 Arbetsmarknad 117 12 Habilitering och rehabilitering 123 13 Individuella planer och samverkan 125 14 Statsbidrag till handikapporganisationerna 128 15 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser 130 16 Författningskommentar 134 16.1 Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) 134 16.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade 135 16.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. 136 Bilaga 1 Sammanfattning av betänkandet nio vägar att utveckla bemötandet av personer med funktionshinder 137 Bilaga 2 Författningaförslag 141 Bilaga 3 Ändringsförslagen i 1994:11 gällde följande paragrafer i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. 146 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagtext 149 Bilaga 5 Lagrådets yttrande 153 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 159 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att dels antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620), 2. lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, 3. lag om ändring i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m., dels godkänner vad regeringen förslår om mål och inriktning för handi- kappolitiken (avsnitt 5.1 och 5.2). 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Härigenom föreskrivs i fråga om socialtjänstlagen (1980:620) dels att 68 och 74 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 68 a §, av följande ly- delse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 68 § skall inom länet följa socialnämndernas tillämpning av denna lag, informera och ge råd till allmänheten i frågor som rör , biträda socialnämnderna med råd i deras verksamhet, främja samverkan på område mellan kommunerna och andra samhällsorgan, verka för att kommunerna planerar för att kunna tillgodose framtida behov av bistånd enligt 6 f §, även i övrigt se till att socialnämnderna fullgör sina uppgifter på ett ändamålsenligt sätt. 68 a § Om finner att en kommun inte fullgör vad som ålagts kommunen i en lagakraft- vunnen dom om rätt till bistånd enligt 6 b eller 6 f § får länsstyrel- sen förelägga kommunen att av- hjälpa bristen. Föreläggandet får förenas med vite. får inte meddela ett vitesföreläggande enligt första stycket om verkställlighet av do- men redan har sökts enligt utsök- ningsbalken. Ett meddelat vites- föreläggande förfaller om verk- ställighet söks enligt utsöknings- balken. 74 § beslut i ärenden om tillstånd enligt 69 §, om före- läggande eller förbud enligt 70 § och om omhändertagande av per- sonakt enligt 70 c § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. I fråga om överklagande av länssty- relsens beslut enligt 70 b § gäller i tillämpliga delar bestämmelserna i 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100). beslut i ärenden om tillstånd enligt 69 §, om före- läggande eller förbud enligt 70 §, om omhändertagande av personakt enligt 70 c § och beslut om avslag på en begäran om vitesfö- reläggande enligt 68 a § får över- klagas hos allmän förvaltnings- domstol. I fråga om överklagande av beslut enligt 70 b § gäller i tillämpliga delar be- stämmelserna i 15 kap. 7 § sekre- tesslagen (1980:100). beslut om föreläggande eller förbud enligt 70 § och om omhändertagande av personakt enligt 70 c § samt domstols motsvarande beslut gäller . skall lämna den hjälp som behövs för att verkställa ett beslut om omhändertagande av personakt. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade dels att 26 och 27 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 26 a §, av följande ly- delse. 26 § har inom länet tillsyn över verksamhet enligt denna lag och får då inspektera verksamheten. skall också inom länet 1. informera och ge råd till allmänheten i frågor som rör verksamheten, 2. ge kommunerna råd i deras verksamhet, samt 2. ge kommunerna råd i deras verksamhet, 3. verka för att kommunerna och landstingen planerar för att kunna tillgodose framtida stöd- och ser- vicebehov, samt 3. främja samverkan i planering mellan kommunerna, landstingen och andra samhällsorgan. 4. främja samverkan i planering mellan kommunerna, landstingen och andra samhällsorgan. 26 a § Om finner att en kommun eller ett landsting inte fullgör vad som ålagts kommunen eller i en lagakraft- vunnen dom om rätt till insatser enligt 9 §, får före- lägga kommunen eller att avhjälpa bristen. Föreläggan- det får förenas med vite. får inte meddela ett vitesföreläggande enligt första stycket om verkställighet av domen redan har sökts enligt utsöknings- balken. Ett meddelat vitesföreläg- gande förfaller om verkställighet söks enligt utsökningsbalken. 27 §1 Beslut av en sådan nämnd som avses i 22 § eller av får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol om beslutet avser 1. insatser för en enskild enligt 9 §, 2. utbetalning till någon annan enligt 11 §, 3. återbetalning enligt 12 §, 4. förhandsbesked om rätt till in- satser enligt 16 § andra stycket, 5. tillstånd till enskild verksam- het enligt 23 §, eller 6. föreläggande eller återkallelse av tillstånd enligt 24 §. Beslut av en sådan nämnd som avses i 22 § eller av får överklagas hos allmän förvalt- ningsdomstol om beslutet avser 1. insatser för en enskild enligt 9 §, 2. utbetalning till någon annan enligt 11 §, 3. återbetalning enligt 12 §, 4. förhandsbesked om rätt till in- satser enligt 16 § andra stycket, 5. tillstånd till enskild verksam- het enligt 23 §, 6. föreläggande eller återkallelse av tillstånd enligt 24 §, eller 7. avslag på en begäran om vi- tesföreläggande enligt 26 a §. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut i frågor som avses i första stycket gäller . Länsrätten eller kammarrätten får dock förordna att dess beslut skall gälla först sedan det vunnit laga kraft. Beslut i frågor som avses i första stycket 1 6 gäller . Länsrätten eller kammarrätten får dock förordna att dess beslut skall gälla först sedan det vunnit laga kraft. Denna lag träder i kraft . 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1992:1574) om bostadsanpass- ningsbidrag dels att 6, 8 och 9 §§ skall ha följande lydelse, dels att 10 §1 och rubriken närmast före 9 § skall upphävas. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 6 § Bostadsanpassningsbidrag lämnas för åtgärder för anpassning av bo- stadens fasta funktioner i och i anslutning till den bostad som skall anpassas. Bidrag lämnas endast om åtgärderna är nödvändiga för att bostaden skall vara ändamålsenlig som bostad för den funktionshindrade. Bidrag lämnas dock inte om de sökta åtgärderna behöver vidtas redan av väsentligen andra orsa- ker än behovet av anpassningen. 8 § Vid nybyggnad samt vid köp el- ler byte av bostad lämnas bostads- anpassningsbidrag endast om det finns särskilda skäl för att välja en bostad som kräver anpassningsåt- gärd. Bostadsanpassningsåtgärder för standardhöjande åtgärder Vid nybyggnad lämnas bostads- anpassningsbidrag endast om det finns särskilda skäl för att välja en utformning av bostaden som krä- ver anpassning. 9 § Med standardhöjande åtgärd avses en åtgärd som i väsentlig mån förbättrar husets eller bosta- dens funktioner eller som tillför huset eller bostaden ny funktion. Vid köp eller byte av bostad lämnas bostadsanpassningsbidrag till kostnadskrävande åtgärder endast om det finns särskilda skäl för att välja en bostad som kräver anpassning. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppdrag att kartlägga och analysera frågan om bemötande av personer med funktionshinder och mot bakgrund av detta lämna förslag som kunde bidra till att avhjälpa brister och missförhållanden i bemötan- det av personer med funktionshinder. överlämnade utred- ningen sitt betänkande nia nio vägar att utveckla bemötan- det av personer med funktionshinder (SOU 1999:21). En sammanfattning av förslagen i betänkandet finns i bilaga 1. De lagförslag som lades fram i betänkandet finns i bilaga 2. Betänkandet har remissbehandlats. En remissammanställning finns tillgänglig i (dnr S1999/1696/ST). Regeringen beslutade att bemyndiga chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppgift att se över och utvärdera verksamhet. Utredaren skulle pröva vilken betydelse ombudsmannen haft för utvecklingen inom handikappområdet i stort samt bedöma om, och i så fall hur, ombuds- mannens roll och arbetsuppgifter borde förändras i något avseende. överlämnade utredningen sitt betänkande Handikappombudsman- nens framtida förutsättningar och arbetsuppgifter (SOU 1999:73). Betänkandet nia nio vägar att utveckla bemötandet av personer med funktionshinder (SOU 1999:21) ligger till grund för änd- ringsförslagen i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade och socialtjänstlagen (1980:620). Lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag trädde i kraft och ersatte förordningen (1987:1050) om statskommunalt bostadsanpassningsbidrag och förordningen (1985:489) om statsbidrag till att återställa handikappanpassade bostäder m.m. I beslut (S93/3671/H) gav regeringen i uppdrag att följa upp och beskriva utvecklingen när det gäller verksamheten med bostadsanpass- ningsbidrag m.m. har i en slutrapport, Rapport 1994:11, analyserat och beskrivit vilka förändringar lagen om bostadsan- passningsbidrag m.m. har medfört vad gäller kommunernas verksamhet med bostadsanpassningsbidrag m.m. Rapporten innehåller förslag till vissa förändringar i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. De lagförslag som lades fram i finns i bilaga 3. Rapporten har remissbehandlats. En remissammanställning finns till- gänglig på (S94/6338/H). Rapporten ligger till grund för regeringens ändringsförslag i lagen (1992:1574) om bostadsan- passningsbidrag m.m. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 8.2. Ändringen i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. är ej sådan att Lagrådets yttrande behöver inhämtas. Ändringarna i 27 § lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade och i 74 § socialtjänstlagen (1980:620) har inte heller granskats av Lagrådet. Anledningen till detta är att ändringarna är av enkel beskaffenhet. 4 Bakgrund 4.1 Handikappolitikens utveckling Från välgörenhet till välfärdspolitik I ett historiskt perspektiv har människor med funktionshinder allt för ofta varit diskriminerade och utestängda från stora delar av samhället. Bero- endet av andras välvilja har begränsat möjligheterna att utforma ett liv på egna villkor. Institutionstänkande och segregation har ibland syftat till att skydda funktionshindrade från övriga samhället och ibland tvärtom, att skydda samhället från funktionshindrade. Ett tänkande som står i stark kontrast till de målsättningar som dagens handikappolitik bygger på full delaktighet, jämlikhet och alla människors lika värde. Mycket har gjorts, men en hel del återstår att göra. Detta är grunden för regeringens handlingsplan. Den moderna svenska handikappolitiken har på många sätt sina rötter jämlikhetssträvanden. Fram till dess dominerades synen på personer med funktionshinder av att problemet låg hos individen. Det var funktionsnedsättningen och andra fysiska eller psykiska svagheter eller begränsningar hos individen som orsakade svårigheterna att leva ett liv som andra. De offentliga insatserna var därför i huvudsak begränsade till institutioner och med påtaglig medicinsk prägel. skedde gradvis en svängning av synsättet till att fokusera på de problem som samhällets utforming medförde för personer med funktionshinder. Men även den allmänna samhällspolitiska debatten ökade uppmärksamheten på att det var samhället som skulle förändras. Den största betydelsen för denna utveckling hade funktionshindrade själva genom sina organisatio- ner. Det miljörelaterade handikappbegreppet anammades snabbt av han- dikapprörelsen. I Handikappförbundens Centralkommittés (HCK:s) pro- gram Ett samhälle för alla slås fast: "Handikapp är i stor utsträckning en följd av brister i samhället. Därför kan handikapp elimi- neras. Det gör man genom att förändra samhället." Denna definition av var problemen fanns gjorde handikappfrågorna långt mer politiska . Förändringen skedde parallellt i flera andra länder. Den moderna handikappolitiken För den offentliga handikappolitiken har två utredningar haft särskilt stor betydelse, dels den (tillsatt ) och dels handikapputredning (tillsatt ). Ur dessa två utredningar kan åtskilligt av dagens handikappolitiska grundpelare härrö- ras. hade bland annat till uppgift att be- handla frågor som rörde det som då betecknades som den sociala om- vårdnaden av handikappade bostäder, vård och service i hemmen samt rekreation. Kommitténs främsta uppdrag var att granska den svenska socialpolitikens verkningar och effektivitet. För att få en överblick av situationen gjordes en omfattande inventering av situationen i landet. I utredningen omvårdnad av handikappade (SOU 1964:43) formu- lerades flera principer, bland annat att hänsyn till handikappade måste tas överallt i samhället: i samhällsplaneringen och bostadsbyggandet, i ut- bildningsväsendet och på arbetsmarknaden, i socialförsäkringen och i kulturlivet. Utredningen lade fram förslag till ett program för ansvarsför- delningen mellan stat, kommun och landsting rörande handikappvården. Det innehöll en rad uppgifter som täckte såväl arbete, bostad, hjälpmedel som kultur och rekreation. Kommunerna fick ansvar för att inventera, planera och genomföra huvudparten av åtgärderna. En annan viktig prin- cip som fastslogs av kommittén var att hjälpen till handikappade skulle utformas som rättigheter. Den första handikapputredningen tillsatte som fick i uppdrag att se över hur väl stat, kommun och landsting hade genomfört de åtgärder som den socialpolitiska kommittén föreslog i sitt program. fick utredningen en rad tilläggsdirektiv. Utredningen, som arbetade , kom att få stor betydelse. Avveckling av de s.k. vanföreanstalterna, införandet av bostadsanpassningsbidrag, kommunala handikappråd, statsbidrag till färdtjänst, styrelsen för vårdartjänst och tillskapandet av är några exempel på resultat av . Utredningen hade även en stor del i utvecklandet av det miljörelaterade handikapperspektivet. I slutbetänkandet Kultur åt alla (SOU 1976:20) fick innebörden av handikapp följande lydelse: "Ordet handikapp används i olika betydelser. Vi använder ordet handi- kappad för att beteckna en person som av fysiska eller psykiska skäl har mer betydande svårigheter i den dagliga livsföringen. I denna beskrivning ligger att ett handikapp påverkas av den enskildes livsvillkor, av samhällets utformning. En blind kan ha en skada på synnerven, en utvecklingsstörd kan vara hjärnskadad och en rullstolsbunden kan ha blivit skadad i en trafikolycka. Men det är inte själva skadan som vi främst tänker på när vi använder ordet handikapp, utan de följder som skadan kan medföra. Skillnaden är väsentlig: skadan är något som ständigt finns antingen är en person skadad eller också är han det inte. En funktionsnedsättning, däremot, föreligger i vissa situationer. Vid andra tillfällen finns inget handikapp i denna mening även om skadan är oförändrad. Man kan således vara handikappad i en situation eller funktion, men är det inte i en annan." Välfärdspolitikens betydelse Den svenska handikappolitiken är en del av den generella välfärdspoliti- ken. Regeringen och har formulerat de handikappolitiska målen jämlikhet och full delaktighet (rskr. 1996/97:120). Olika reformer med generella och individuella insatser har genomförts för att stärka den enskildes självbestämmande, inflytande och integritet och underlätta delaktighet och jämlikhet. För människor med funktionshinder har den sociala och ekonomiska utvecklingen haft mycket stor betydelse. Fram svarade fattigvården och enskild välgörenhet i stort sett för det enda ekonomiska stödet för personer med funktionshinder. Successivt infördes olika former av stödinsatser, till exempel invalidpension. skedde ett omfattande reformarbete på socialförsäkringsområdet. Den allmänna sjukförsäk- ringen trädde i kraft och inkomstbortfallsprincipen infördes. Olycksfalls- försäkringen reformerades och samordnades med sjukförsäkringen. Genom reformerna på socialförsäkringsområdet skapades ett ekonomiskt skydd vid sjukdom, arbetslöshet, invaliditet och ålderdom. Detta ledde till att antalet personer med behovsprövad hjälp minskade kraftigt. socialförsäkringsreform den allmänna försäkringen och andra reformer, ledde till förbättringar för långtidssjuka. Handikapp- ersättning och vårdbidrag till föräldrar med funktionshindrade barn byggdes ut . Genom den generella välfärden minskas det utanförskap som ett selek- tivt system medför i synnerhet om det är kopplat till arbete och in- komst. Erfarenheterna från andra länder stödjer den uppfattningen. Ut- byggnaden och de ökade satsningarna på den offentliga sektorn har och har haft stor betydelse för människor med funktionshinder. Solidariskt finansierat stöd och service har lett till ökade förutsättningar att utforma det egna livet. Integration och normalisering tilltog kritiken av framförallt skolundervis- ning och boende för funktionshindrade, som var segregerade från övriga samhället. Detta ledde till att vanföreanstalterna avskaffa- des och att de stora institutionerna minskade kraftigt i antal. Normalise- ring och integrering blev målet för den nationella handikappolitiken. Barn och ungdomar med i synnerhet omfattande funktionshinder hade varit hänvisade till undervisning på särskilda institutioner och vid spe- cialskolor, ofta långt ifrån föräldrahemmet. Genom en ändring av skollagen 1962 fick kommunerna skyldighet att sörja för undervisningen för alla barn inom kommunen med undantag för särskolan som inte blev en angelägenhet . Detta gällde i stort sett alla handikappgrupper förutom barndomsdöva där situationen var an- norlunda. För att skapa verkliga möjligheter till integration krävdes att döva fick undervisning på sitt eget språk och sina egna villkor i sin egen skolform. (dir. 1978:69), som tillsattes , kom att få stor betydelse för utformningen av dagens stöd till elever med funk- tionshinder. Utredningen betonade att integrationspolitiken inom utbild- ningsområdet inte får stanna vid skolplacering, utan måste ses i ett sam- manhang där både tillrättaläggande av miljön och särskilda åtgärder är nödvändiga. Rätten till arbete Efter fick rehabilitering och utveckling av hjälpmedel en starkt framskjuten position i många länder till följd av de behov av insatser som det stora antalet krigsskadade medförde. Detta påverkade även . Målet i länder som deltagit i var att åter- föra krigsskadade personer till vardagen. I fick rehabilitering en försvenskad term återföring. Teknisk och medicinsk utveckling och ökade offentliga insatser ledde till att insatserna för funktionshindrade ökade. Under efterkrigsårens brist på arbetskraft gavs ökade möjligheter för funktionshindrade att få arbete. Många förutspådde en fortsatt arbetskraftsbrist. Därför ökade intresset för de s.k. partiellt arbetsföra, vilket var den tidens benämning för arbetshandikappade. tillsattes en kommitté för att utreda hur de partiellt arbetsföra kunde öka sina möjligheter att få arbete. , som den kom att heta, fick stor betydelse för arbetsvården. Begreppet "arbetsvård" användes som ett samlat begrepp för olika arbetsförberedande åtgärder för att ta till vara funktionshindrades arbetsförmåga. Kommittén lanserade även en "normaliseringsprincip", vilket här betydde att inga säråtgärder skulle vidtas förrän man utan resultat prövat andra reguljära åtgärder. Det stora genombrottet för en aktiv arbetsmarknadspolitik skedde . Till delar beror det på att arbetsmarknadspolitiken sam- mankopplades med den ekonomiska politiken. Arbetsmarknadspolitiken och arbetsmarknadsutbildningen blev medel för att öka rörligheten hos arbetskraften.