prop · GN0330 · 2000-01-01 00:00:00 — Resultatet visade på skrämmande sårbarhet i såväl el- och telesystem, där intrång simulerades, som i militära kommunikationssystem. Kontrollgrupperna lyckades få s.k. källbehörighet för flera militärbasers och hangarfartygs informationssystem. Metoden med denna typ av aktiv IT-kontroll har visat sig vara en fungerande metod för att identifiera allvarlig sårbarhet i komplexa informationssystem och nätverk. Övningar och simuleringar av denna typ torde även kunna leda till viktiga erfarenheter för svenskt vidkommande t.ex. för att identifiera de mest angelägna skyddsbehoven varför sådan verksamhet även bör övervägas inom det svenska totalförsvarets ram. I samband med FN:s 53:e generalförsamling antogs en enig resolution (UNGA 53/70) initierad av , där man konstaterade att hotet mot civila informationssystem, t.ex. från terrorister och andra kriminella, måste uppmärksammas av världssamfundet och åtgärder vidtas över nationsgränserna. I den fortsatta behandlingen av frågan inför årets generalförsamling har behovet av såväl bilaterala som multilaterala (FN, ) kontakter framkommit. Användning av informationsvapen utgör inte våld i folkrättslig mening men kan givetvis ändå vara folkrättsstridigt. torde informationsvapen kunna användas med stöd av (artikel 41) - efter FN-resolutioner och motsvarande folkrättsliga mandat - för att upprätthålla sanktioner eller för andra konfliktförebyggande åtgärder, även om det inte skett. En mer flexibel arsenal av denna typ av tvingande icke-våldsåtgärder ligger väl i linje med traditionell svensk politik på området. En annan rättslig fråga är hur man med folkrättsliga medel skall komma åt t.ex. terrorister som använder sig av dessa medel. En internationell översyn av det folkrättsliga regelverket torde vara ett svenskt intresse, såväl vad gäller angrepp med informationsvapen från stater eller enskilda som vad gäller möjligheterna att använda detta instrument som sanktionsinstrument. Skyddet och säkerheten för samhällsviktiga informationssystem måste förbättras. En viktig del i detta är att snabbt kunna förhindra och avvärja dataintrång som syftar till att, öppet eller dolt, påverka systemens funktionalitet. Hackare är ett fenomen i sammanhanget, men möjligheten till anonymitet i angreppen innebär att det inte är självklart att det handlar om ett intrång från en sådan. Angreppet kan lika väl vara utfört av en kriminell aktör, någon individ eller organisation med politiska motiv eller av en statlig eller statligt understödd aktör, något som ytterligare försvårar frågan om vem som bör hantera ett akut hot. Likväl måste detta bestämmas för att kunna öka möjligheten att använda samhällets samlade resurser på ett effektivt sätt. Ett första problem är att ha sådan teknisk förmåga inom ett företag, organisation eller myndighet att ett hackarangrepp upptäcks. På den privata sidan tillkommer därefter problemet att man inte vill rapportera incidenter av affärsmässiga skäl. Mörkertalet anses här vara stort. Regeringen har i propositionen Förändrad omvärld omdanat försvar (prop. 1998/99:74) tagit upp inrättandet av en särskild s.k. statistikenhet som även skall kunna samverka med Näringslivets Säkerhetsdelegation (NSD). Till denna enhet skall avidentifierad incidentinformation kunna rapporteras från både privat och offentlig sektor för att man på så sätt skall få en uppfattning om hotbildens omfattning och karaktär. Tillgången till adekvat incidentstatistik inom området är av stor betydelse för det fortsatta arbetet. Det är också viktigt att det positiva gensvaret från den privata sektorn för detta initiativ tillvaratas. Regeringen har i propositionen Förändrad omvärld omdanat försvar (prop. 1998/99:74) även behandlat inrättandet av en särskild funktion, en s.k. Stats-CERT (CERT = Computer Emergency Response Team), för att övervaka i första hand statsförvaltningens informationssystem. Syftet med Stats-CERT är att kunna skilja mellan osystematiska och okvalificerade angrepp å ena sidan och kvalificerade och systematiska å den andra. Den förra kategorin är primärt inte av nationell karaktär, varför koncentrationen ligger på den senare kategorin. Denna Stats- CERT skulle ha funktionen både som driftövervakningscentral och kvalificerad rådgivare vid fel eller större avvikelser i nätet samt innehålla s.k. responsfunktioner, vilket bl.a. innebär att i nära realtid kunna spåra ursprunget till ett dataangrepp. bör även privata CERT-funktioner (teleoperatörer, Internetoperatörer, bankföreningar m.fl.) via avtal kunna ansluta sig till Stats-CERT. Regeringen bereder frågan om IT-incidenthantering. IT-revolutionen är i högsta grad en global företeelse. Kommunikation, IT-system, utveckling av produkter m.m. sker på internationell basis och med marknaden som drivkraft. Om ett angrepp mot svenska IT-system har sitt ursprung i ett annat land kan det handla om från det att t.ex. en utsatt teleoperatör väljer att kontakta svensk polis som i sin tur kontaktar polisen i det land som angreppet närmast kom ifrån och begär assistans från berörd teleoperatör där. Det är viktigt för att aktivt stödja internationella avtal och regler för spårningar utan tidsfördröjning över nationsgränser. I det senare fallet har på området uttalat rekommendationer i denna riktning, vilka senare också ställts sig bakom. Regeringen vill betona att arbetet som sker i för att öka grundsäkerheten i samhällsviktiga IT-system och för att minska riskerna och effekterna av såväl IT-incidenter som mer allvarliga informationsattacker har hög prioritet. Den internationella utvecklingen inom detta område har tydligt visat att frågan berör hela samhället. De rent militära aspekterna på informationskrigföring omfattar en rad defensiva åtgärder för att säkra militära lednings- och IT-system, vapensystems funktionalitet m.m. Det är dock viktigt att de offensiva metoderna studeras noga för att erhålla defensiv kompetens och förmåga, samt för att ha förmåga att slå tillbaka mot en angripande stat. Regeringen anser att frågan om samhällets sårbarhet i detta hänseende är av säkerhetspolitisk stor betydelse och att det därför är nödvändigt med ett fortsatt och fördjupat arbete kring frågor som rör övergripande informationssäkerhet och skyddet mot informationsoperationer. Regeringen överväger att genomföra en övningsverksamhet liknande den som genomförts i ( Eligble Receiver ) och redovisats ovan. De närmare formerna för en sådan övning bör dock prövas ytterligare. En första och mindre del bör dock genomföras . 9.5 Bättre samordning av informations- och underrättelseverksamhet inom sjöövervakningen Regeringens bedömning: Ansvarsfördelningen inom sjöövervakning och sjöinformation bör tydliggöras enligt följande. Försvarsmakten bör även fortsättningsvis ha ansvaret för produktion och drift av sjöcentralerna samt för att sammanställa sjölägesinformation från Försvarsmakten och civila myndigheter. bör ges ett formaliserat samordningsansvar att koordinera de civila behoven av sjöövervakning samt förmedla denna information till berörda civila verksamheter. Som ett led i detta bör ett samrådsorgan för civil sjöövervakning och sjöinformation med representation från berörda myndigheter och organisationer knytas till . Regeringen uppdrog åt att göra en översyn av informationssystem för att tillgodose den civila havsövervakningens behov av underrättelser om sjöläget. Till arbetet har en lednings- och referensgrupp varit knuten med representanter för berörda myndigheter. redovisade uppdraget i rapporten sjöinformation (). Rapporten har remissbehandlats. Remissvaren finns i Försvarsdepartementets akt (dnr Fö98/556/). Regeringen har i skrivelsen Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (skr. 1998/99:33) redogjort för huvuddragen i utredningens förslag. Regeringen angav i proposition 1998/99:74 Förändrad omvärld - omdanat försvar att det finns behov av samverkan och samutnyttjande av de maritima resurser som disponerar genom och Försvarsmakten. Med anledning av detta gav regeringen och Försvarsmakten i uppdrag att utarbeta ett gemensamt förslag till hur ökad samordning och samutnyttjande av resurser skall kunna åstadkommas. I den rapport myndigheterna redovisade hemställer de bl.a. om att regeringen skall besluta om att vissa delar av förslag skall genomföras. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser delar i huvudsak utredningens slutsatser och förslag eller lämnar förslagen utan erinran i den nu aktuella delen. anser att det bör tilldelas huvudansvaret för ett samordningssystem av relevant sjöinformation för den civila sjöfarten. och vill särskilt peka på vikten av att en säkerhets- och sårbarhetsanalys genomförs. delar i huvudsak utredningens förslag men anser att bör ansvara för den del av informationsinsamlingen som syftar till ökad sjötrafik- och sjösäkerhetsinformation till sjöfarten. anser att huvudansvaret för samordning av övervakningssystemet bör innehas av . saknar en redovisning av de möjligheter en förbättrad internationell samordning kan erbjuda. Skälen för regeringens bedömning: Sjöinformation omfattar civil och militär sjölägesinformation samt olika typer av underrättelseinformation. För flertalet sjöverksamheter är det ett gemensamt intresse att denna information samlas, bearbetas och sammanställs alternativt vidareutvecklas. Detta gäller inte minst i militärt och säkerhetspolitiskt perspektiv. De civila myndigheternas behov av sjöinformation måste därför ses i ett helhetsperspektiv där även säkerhetspolitiska dimensioner beaktas. Omvärldsförändringarna leder till nya hot och förutsättningar samt successivt förändrade behov. En väl fungerande sjöövervakning har en förebyggande verkan mot olika hot och risker. Systemen för sjöövervakning och sjöinformation kan effektiviseras bl.a. genom ökad samordning och samverkan samt genom bättre gemensamt utnyttjande av teknik. Försvarsmakten inhämtar och sammanställer information om sjöläget genom Försvarsmaktens sjöcentraler. Samverkan sker då också med civila myndigheter. Såväl en alltmer komplex hotbild som rationella ekonomiska överväganden talar för att sjöcentralerna även framgent skall ses som en gemensam resurs för sjöverksamheterna. Försvarsmakten bör även fortsättningsvis ansvara för produktion och drift av sjöcentralerna samt att sammanställa sjölägesinformation från civila och militära myndigheter. De civila myndigheternas behov av sjöinformation kommer att öka, bl.a. avseende gränskontroll och gränsöverskridande brottslighet, men även för att öka tillgängligheten, framkomligheten och säkerheten för sjöfarten. När det specifikt gäller sjöövervakning är det angeläget att man inom de civila sjöverksamheterna får en möjlighet att påverka informationssystemen och utförandet. Detta kan lämpligen åstadkommas genom att en civil myndighet ges ett samordningsansvar för att inhämta övriga civila myndigheters övervakningsbehov samt tillse att berörda civila myndigheter ges tillgång till aktuell information. bör tilldelas denna roll eftersom myndigheten till övervägande del svarar för den civila sjöövervakningen. För att förbättra den löpande utvecklings- och samordningsprocessen anser regeringen vidare att ett övergripande samordningsorgan med representanter för respektive sjöverksamhet bör knytas till myndigheten. Syftet bör primärt vara att följa teknikutvecklingen och där så är lämpligt samordna systemlösningar för att bättre tillgodose informationsbehoven. Regeringen avser inte att genomföra någon ändring av nuvarande myndighetsstruktur och myndighetsuppgifter. Hur de operativa behoven av olika typer av information skall kunna tillgodoses kommer att behöva regleras mellan berörda myndigheter. Regeringen vill dock starkt betona vikten av att den information som finns i olika system görs tillgänglig för sammanställning och tillhandahålls de myndigheter som behöver den så att kostnadskrävande dubbleringar av system för informationsinhämtning kan undvikas. Självfallet måste dock sekretessbestämmelser iakttas. Regeringen avser att genomföra en uppföljning av hur informationsbehovet tillgodosetts. Det finns behov av att få en tydligare bild av vilken övervakning och vilka sjöinformationssystem som finns runt . Regeringen avser att ta initiativ i denna fråga. 9.6 Möjligheter för vissa myndigheter att utnyttja militära resurser Regeringens bedömning: Polisen, och bör ges ökade möjligheter att utnyttja Försvarsmaktens resurser. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 34 § räddningstjänstlagen (1986:1102) är myndigheter skyldiga att medverka i räddningstjänst. I förordningen (1986:1111) finns bestämmelser som ytterligare reglerar Försvarsmaktens medverkan i civil verksamhet. Enligt 2 § skall Försvarsmakten vid livshotande situationer där omedelbar transport är avgörande för behandlingen av skadade eller sjuka personer, utföra transporter med helikopter på begäran av sjukvårdshuvudman. Denna skyldighet får dock inte allvarligt hindra ordinarie verksamhet av större betydelse inom myndigheten eller myndighetens medverkan i räddningstjänst. Försvarsmakten får härutöver ställa personal och egendom till förfogande för transporter av sjuka eller skadade eller för transporter åt polismyndighet, eller åt , om det finns ett trängande behov av transporten. Enligt 5 § förordningen får Försvarsmakten åta sig att bygga vägar och broar samt att utföra transporter, andra arbeten och tjänster, om denna verksamhet kan inordnas som ett led i utbildning som bedrivs vid myndigheten eller främjar staten eller annat allmänt samhällsintresse. Försvarsmakten får enligt 6 § hyra ut, låna ut eller sälja lös egendom, om det kan ske utan olägenhet. Som ytterligare förutsättning gäller i fråga om upplåtelser till andra än myndigheter att åtgärden skall främja Försvarsmakten eller ett allmänt samhällsintresse. I 7 § finns bestämmelser om hur frågan om konkurrensintrång skall beaktas. I en skrivelse till (Försvarsdepartementet) (dnr Fö1999/1171/MIL) lämnade () förslag om ändringar i förordningen (1986:1111) om militär medverkan i civil verksamhet. RPS anförde att den helhetssyn som skall prägla totalförsvaret och dess utformning inte återspeglas i möjligheterna för polisen att kunna nyttja Försvarsmaktens helikoptrar för vissa polisiära ändamål. RPS föreslog därför att polisen skall få möjlighet att kunna nyttja Försvarsmaktens helikoptrar och personal vid utförandet av tjänsteuppgifter. RPS förslag har remissbehandlats och yttranden har inkommit från (), Justitiekanslern, , Riksåklagaren, , och . Flertalet myndigheter är positiva till förslaget eller har lämnat förslaget utan erinran. JO anser sammanfattningsvis att frågan om utnyttjande av militära resurser till stöd för andra myndigheter som är lagligen berättigade att använda tvång eller våld mot civila bör bli föremål för en mera generell översyn. anmäler i sitt yttrande en liknande uppfattning. En utförligare redovisning av remissutfallet finns i bilaga 2. Genom totalförsvarsbeslut, etapp 1 och 2 (prop. 1995/96:12, bet. 1995/96:FöU1, rskr. 1995/96:45-46, prop. 1996/97:4, bet. 1996/97:FöU1, rskr. 1996/97:110-112) och det vidgade säkerhetsbegrepp som där lades fast, beslutade regeringen och att en helhetssyn skall prägla samhällets satsningar och åtgärder för att förebygga och hantera hot och risker såväl i fred som krig. Totalförsvarsresurserna skall utformas så att de kan användas vid bl.a. svåra påfrestningar på samhället i fred. Syftet var att totalförsvarsresurserna skall kunna förstärka det normala fredssamhällets resurser för hantering av risker och störningar. Regeringen uttalade också att resurserna även skall kunna användas i situationer som inte är svåra påfrestningar på samhället i fred. Regeringen framhöll också, när det gäller Försvarsmaktens uppgift Stöd till samhället att denna uppgift inte skulle vara dimensionerande. Totalförsvarets planering har efter försvarsbeslutet haft denna inriktning. När det gäller Försvarsmaktens stöd till samhället har planeringen särskilt inriktats på uppgiften att kunna stödja samhället vid svåra påfrestningar i fred och på att öka möjligheterna att få till stånd ett effektivare samarbete mellan framförallt Försvarsmakten och sjukvården respektive polisen. Regeringen har i avsnitt 5.2, mot bakgrund av att uppgiften för Försvarsmakten att kunna stärka samhället i fred skall påverka utformningen av resurserna, anfört att vid militärt och ekonomiskt likvärdiga alternativ skall den lösning väljas där Försvarsmakten bäst kan stödja samhället vid räddningstjänst, vid svåra påfrestningar i fred och vid andra former av stöd till myndigheter enligt gällande regler. Regeringen anser att det är av största vikt att de bestämmelser som reglerar Försvarsmaktens medverkan i andra myndigheters verksamhet är klara och entydiga samt ligger i linje med uttalanden av regeringen och . Det är därför angeläget att redan nu göra vissa ändringar av bestämmelserna. Regeringen avser därför att besluta om ändringar i förordningen (1986:1111) om militär medverkan i civil verksamhet. Regeringen anser att polisen bör ges möjlighet att kunna använda Försvarsmaktens materiel och personal även för uppgifter av transportkaraktär som är nödvändiga för att polisen skall kunna utföra sina uppgifter. Regeringen vill betona att ett polisiärt utnyttjande av Försvarsmaktens materiel och personal i tjänsteuppgifter skall vara förbehållet särskilda undantagsfall. Polisen skall i första hand utföra sina uppgifter med de egna resurserna. Polisen bör således vända sig till Försvarsmakten för biträde och stöd endast då de egna resurserna är otillräckliga eller då den resurs som behövs inte finns att tillgå inom den egna organisationen. Det är vidare, vill regeringen understryka, Försvarsmakten som har att själv ta ställning till om myndigheten kan och bör biträda polisen i det enskilda fallet. En författningsändring bör enligt regeringen inte begränsas till enbart transport med helikopter utan avse samtliga de transportmedel Försvarsmakten förfogar över, dvs. markfordon, transportflygplan och helikoptrar samt fartyg. Det ankommer på Försvarsmakten att pröva lämpligheten av att använda det begärda transportmedlet. Regeringen anser vidare att vid sidan om polisen, även och - som båda har polisiära befogenheter - bör omfattas av regleringen. Vad regeringen således anfört om polisens möjligheter i det föregående avser därför också och . Regeringen konstaterar att ett än mer nyttjande av Försvarsmaktens resurser från polisens och andra myndigheters sida rymmer olika frågeställningar, bl.a. statsmakternas övergripande syn på utnyttjandet av samhällets samlade resurser samt frågor om tvångs- och våldsanvändning mot enskilda när det gäller biträde i polisiär verksamhet. Regeringen vill peka på två beslut av JO som är av särskilt intresse i saken. Det första (JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 197 f) gällde medverkan av militär helikopter vid ett polisiärt ingripande på grund av husockupation. Planeringen för att använda den militära helikoptern vid insatsen mot husockupationen avbröts och helikoptern kom därför aldrig till användning. JO konstaterade att den luftlandsättning som var planerad inte var tillåten eftersom författningsbestämmelser inte ger stöd för annan form av militär medverkan än medverkan med transporter. JO, som i sitt beslut uttalade viss kritik, anförde att användningen av militär personal och materiel i polisens arbete utgör ett extraordinärt inslag som strikt måste förbehållas situationer där gällande regler medger sådant bistånd. JO ansåg vidare att det från principiell synpunkt är ytterst väsentligt att rågången mellan militäraktioner och normalt polisarbete hålls klar. Börjar man tumma på reglerna, kan konsekvenserna bli förödande , ansåg JO. Det andra ärendet är JO:s beslut (JO 4110-1998). Ärendet gällde Försvarsmaktens biträde till polisen vid eftersökning av personer som stulit militära vapen. Hjälpen bestod av att Försvarsmakten med helikopter med besättning spanade med bl.a. värmekamera. I sitt beslut refererade JO sitt uttalande från beslutet om användningen av militär personal och materiel i polisens verksamhet. JO konstaterade i beslutet bl.a. att Försvarsmaktens medverkan inte enbart bestått i att biträda polisen med transport av personal och materiel utan att den militära helikoptern använts i operativ polisverksamhet. Mot bakgrund av bl.a. otydligheterna i regelsystemet fann JO inte tillräcklig grund för kritik mot Försvarsmakten. Regeringen anser att JO i sitt beslut pekar på flera förhållanden som är av väsentlig betydelse när det gäller en ytterligare utökning av möjligheterna för polisen att nyttja Försvarsmaktens resurser. Det gäller bl.a. gränsdragningen mellan militäraktioner och polisarbete och riskerna för den militära personalen vid biträde. Frågorna är inte av enkel natur och kräver således noggranna överväganden. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att frågan om utnyttjande av militära resurser till stöd för andra myndigheter bör bli föremål för en mera generell översyn. Som ett led i en sådan översyn kan det vara värdefullt med en regional försöksverksamhet för att belysa möjligheterna till ytterligare samverkan mellan Försvarsmakten och civila myndigheter. Regeringen avser att låta pröva frågan om en sådan försöksverksamhet bör genomföras. Objektsramar I syfte att förbättra styrning och uppföljning av materielförsörjningen har regeringen beslutat att s.k. objektsramar successivt skall införas för större materielinvesteringar. Erfarenheterna från JAS 39 investeringsram har utgjort grundläggande utgångspunkt för utformning av de övriga objektsramarna. Fortsättningsvis kommer verksamheten inom JAS 39 Gripen-programmet och verksamheten inom de övriga större materielsystem som kommer att styras med objektsramar att redovisas samlat under redovisningen av objektsramar. En objektsram innebär inte en anslagstilldelning utan är ett sätt för regeringen att styra och följa upp större materielinvesteringar. En objektsram skall bestå av ett väldefinierat materielinnehåll, en ekonomisk ram samt en tidsplan. Dessa tre komponenter skall tillsammans utgöra ramen. Det är regeringen som fastställer objektsramen och beslutar om anskaffningar inom varje objektsram. Objektsramarna skall redovisas av Försvarsmakten till regeringen. Regeringen informerar om utvecklingen inom respektive objektsram. Nedan lämnas en redogörelse för de nu aktuella materielprojekten som skall styras och följas upp med objektsramar. har anfört att regeringens redogörelse för viktigare materielsystem i s.k. objektsramar är ett betydande framsteg för att ge en bättre helhetsbild av materielfrågorna (bet. 1998/99: FöU1, rskr. 1998/99:222). Utskottet konstaterar även att en redovisningsstruktur aldrig blir helt färdigutvecklad och anmodar därför regeringen att successivt förbättra utformningen av beslutsunderlag i materielärenden och övriga investeringar. Vidare saknar utskottet en redovisning i objektramform av ett gemensamt ledningssystem. Redovisningen har därför utvecklats från för att ge en tydligare helhetsbild av de större materielanskaffningarna. Regeringen har tidigare fastställt att anskaffning och uppföljning av materiel till JAS 39 och anskaffning och uppföljning av spanings- och eldledningsradar för kustförsvarsförbanden (Arte 740) fortsättningsvis skall styras med objektsramar. Regeringen avser att successivt i regleringsbrevet fastställa objektsramar för de övriga större materielinvesteringarna. Försvarsmakten har lämnat in en uppdaterad materielplan prisläge som underlag för regleringsbrevet. Materielplanen är under beredning i . Objektsramarna som redovisas nedan är angivna prisläge och utgår från Försvarsmaktens materielplan från . Generellt för samtliga objektsramar Om inget annat sägs under respektive objektsram så skall varje objektsram innehålla reserver, kostnader, räntekostnader för förskott till industrin och för rörelsekapital.