prop · GN036 · 2000-01-01 00:00:00 — För värdering tillämpas då samma regler som gäller i ett anställningsförhållande. Reglerna för värdering av förmån av fri eller delvis fri bil återfinns i punkterna 2 och 4 av anvisningarna till 42 § kommunalskattelagen och tillämpas såväl vid inkomsttaxeringen som vid beräkning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter. Reglerna fick i huvudsak sin nuvarande utform- ning 1996 och justerades 1997 (prop. 1996/97:19, bet. 1996/97:FiU1, SFS 1996:1208 samt prop. 1996/97:173, bet. 1997/98:SkU4, SFS 1997:770). Huvudregeln Huvudregeln innebär att värdet av bilförmån exklusive drivmedel för helt kalenderår skall bestämmas till ett fast belopp med tillägg av ett räntere- laterat och ett prisrelaterat belopp. Det fasta beloppet motsvarar 0,3 prisbasbelopp. Vid beräkningen används det för beskattningsåret gällande prisbasbeloppet. Det ränterela- terade beloppet skall beräknas till av statslåneräntan vid utgången av november månad andra året före taxeringsåret multiplicerat med nybilspriset för årsmodellen. Det prisrelaterade beloppet skall för en bil med ett nybilspris för årsmodellen som uppgår till högst 7,5 prisbas- belopp beräknas till av nybilspriset. Överstiger nybilspriset 7,5 prisbasbelopp skall det prisrelaterade beloppet bestämmas till av 7,5 prisbasbelopp med tillägg av ett belopp motsvarande av den del av nybilspriset som överstiger 7,5 prisbasbelopp. Till nybilspriset för årsmodellen skall i förekommande fall läggas anskaffningskostnaden för all extrautrustning. Sexårsbilar och äldre bilar För äldre bilar gäller en spärregel som innebär att om bilen är eller äldre skall nybilspriset för årsmodellen anses motsvara fyra prisbas- belopp, om inte det verkliga nybilspriset med tillägg av anskaffningskostnad för extrautrustning är högre. 4.1.2 Nedsättning av förmånsvärdet Värdet av bilförmån skall schablonmässigt sättas ned om den skattskyldige använt bilen för omfattande körning i tjänsten. För den som kört minst 3 i tjänsten under ett kalenderår skall förmånsvärdet bestämmas till av det värde som skulle följa vid beräkning av förmånsvärdet enligt huvudregeln eller spärregeln. Delvis fri bil Nedsättning av förmånsvärdet skall ske, om förmånshavaren betalar ersättning för annat än drivmedel till arbetsgivaren eller själv betalar vissa kostnader för bilen. Förmånsvärdet skall då sättas ned med ersätt- ningens belopp. Del av år Om den skattskyldige har bilförmån endast under en del av året skall förmånsvärdet sättas ned med en tolftedel för varje hel kalendermånad som han inte åtnjutit förmånen. 4.1.3 Jämkning av förmånsvärdet Värdet av bilförmån får enligt punkt 4 av anvisningarna till 42 § kommu- nalskattelagen jämkas nedåt eller uppåt, om det finns synnerliga skäl. Som synnerliga skäl för jämkning nedåt av värdet av bilförmån anses att bilen använts som arbetsredskap, att bilen använts i taxinäring och har körts minst 6 i tjänsten under ett kalenderår och dispositionen för privat körning i mer än ringa utsträckning varit begränsad eller att andra sådana omständigheter föreligger. I de fall den skattskyldige har haft förmånen av fri eller delvis fri bil endast exempelvis under semestern bör förmånsvärdet jämkas uppåt. Förmånsvärdet bör då beräknas till det belopp som motsvarar den inbesparing som gjorts jämfört med om bilen i stället hyrts . Bilar som deltar i test Jämkning nedåt av bilförmånsvärdet får också ske när bilen ingår i en större grupp av bilar som deltar i ett test eller liknade för utprovning av en ny eller förbättrad miljö- eller säkerhetsteknik eller dylikt och bilen i det utförandet inte finns att köpa på den allmänna marknaden inom Europeiska unionens medlemsländer eller EES-länderna. 1996/97:19 s. 63 anges att sådana bilar har ett lika högt och ibland högre nybilspris än sina traditionella motsvarigheter på bil- marknaden. Det är då rimligt att den som deltar i ett sådant försök eller test skall kunna få värdet jämkat nedåt. Försöket eller testet innebär ju att tekniken inte är fullt utprovad eller att man t.ex. inte vet hur bilen klarar ett kallt klimat. Även andra inskränkningar kan förekomma, som t.ex. är fallet för de bilar som körs på andra drivmedel än bensin eller dieselolja för vilka det endast finns få tankställen. På s. 91 i nämnda proposition anges att jämkning bör ske ned till en nivå som motsvarar förmånsvärdet för motsvarande bil utan den särskilda utrustningen eller tekniken som testas eller är under utprovning eller med beaktande av de särskilda inskränkningar som deltagandet i testet får antas medföra. 4.1.4 Förmån av fritt eller delvis fritt drivmedel (drivmedelsförmån) Om arbetsgivaren betalar drivmedel för den skattskyldiges privata kör- ning skall den skattskyldige påföras förmån av fritt drivmedel med ett belopp som motsvarar förmånens marknadsvärde multiplicerat med 1,2. Marknadsvärdet skall antas motsvara värdet av den mängd drivmedel som kan antas ha förbrukats för den sträcka som bilen totalt körts , om inte den skattskyldige kan göra sannolikt att värdet är något annat. Om arbetstagaren ersätter arbetsgivaren för drivmedel skall förmånsvärdet sättas ned med ersättningens belopp. 4.2 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Om en bil är utrustad med teknik för drift helt eller delvis med miljövänligare drivmedel än bensin och dieselolja eller med elektricitet och bilens nybilspris därför är högre än ny- bilspriset för närmast jämförbara bil utan sådan teknik, skall förmåns- värdet få jämkas ned till en nivå som motsvarar förmånsvärdet för den jämförbara bilen. Promemorieförslaget överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Promemorians förslag har överlag fått ett positivt mottagande. ställer sig positiv till att nybilspriset för s.k. miljöbilar får justeras ned till en nivå som motsvarar nybilspriset för en jämförbar bil som drivs med endast bensin eller dieselolja. förordar emellertid en bestämmelse om detta som är utformad som en värderingsregel och som kompletterar den nuvarande huvudregeln. Några remissinstanser anser att det bör övervägas om det inte är möjligt att ytterligare sänka förmånsvärdet i de fall där miljöbilen på grund av den särskilda tekniken är mindre brukbar än en jämförbar traditionell bil. och avstyrker förslaget med motiveringen att de anförda miljöskälen till stöd för förslaget om ändrad förmånsbeskattning av miljöbilar inte är tillräckligt starka för att frångå principen om likformig och neutral beskattning. Skälen för regeringens förslag: Arbetet med att introducera bilar som körs med miljövänligare drivmedel än dieselolja och bensin eller med elektricitet (s.k. miljöbilar) pågår hos många biltillverkare. Högt ställda miljökrav medför vanligen att kostnaden för biltillverkaren ökar, varför försäljningspriset för dessa bilar blir högre. En bil som drivs med exempelvis gas eller har dubblerade bränslesystem har i regel ett väsent- ligt högre nybilspris än närmast jämförbara bil av samma märke och årsmodell som drivs med endast bensin eller dieselolja. En annan för- dyrande faktor är att produktionsserierna är korta. Med nuvarande bil- förmånsregler får därför miljöbilen ett högre förmånsvärde än dess tradi- motsvarighet. Nybilspriset för en traditionell av modell uppgår till , vilket för ger ett förmånsvärde på . En Bi-Fuel (som kan köras på både biogas och bensin) har ett nybilspris på . Förmånsvärdet blir då , vilket är högre än det som gäller för originalmodellen. De högre miljökraven leder däremot i regel inte till att komforten, till- gängligheten eller körbarheten hos bilarna ökar. Många av miljöbilarna har en begränsad räckvidd (särskilt elbilarna) och vad gäller gasbilar tar gastanken upp en stor del av bilens bagageutrymme. Vidare är tillgången på tankställen för andra drivmedel än bensin och dieselolja begränsad. Detta försvårar introduktionen av miljöbilar på bilmarknaden. Det finns en mängd olika lösningar som alla syftar till att minska bilarnas negativa miljöpåverkan. I promemorian (avsnitt 4.2) nämns exempel på bränslen som kan komma att ersätta de traditionella driv- medlen. En av de grundläggande principerna i det nuvarande skattesystemet är principen om likformig och neutral beskattning. Denna innebär att skatteuttaget skall vara detsamma oavsett om en ersättning för arbete utgår i form av kontant lön eller annan förmån, som exempelvis förmån av fri bil. En utgångspunkt vid beskattning av bilförmån är således att förmånen skall motsvara kostnaden för en motsvarande privat bil (prop. 1996/97:19 s. 55). Detta kommer också till uttryck i 42 § andra stycket kommunalskattelagen där det anges som huvudregel att förmåner skall värderas till marknadsvärdet. För att skattesystemet skall behålla sin sta- bilitet och för att undvika ekonomiska snedvridningar av inte önskvärt slag bör avsteg från neutralitetsprincipen göras endast om starka skäl talar för det. En differentierad förmånsbeskattning av bilar med hänsyn till deras effekt på miljön innebär ett avsteg från principen om likformig och neutral beskattning. Regeringen har vårproposition (prop. 1998/99:100 s. 167f) sagt sig dela bedömning att ekonomiska styr- medel har visat sig effektiva för att hejda och minska miljöhot samt att den successivt ökade miljörelateringen av skattesystemet bidrar till att viktiga miljömål kan uppnås. Värderingsreglerna för bilförmån har genomgått förändringar som delvis har varit påverkade av miljömässiga aspekter. Det senaste exemplet på detta är att värdet av bil- förmån skall beräknas exklusive drivmedel. Inriktningen är att inneha- varen av en förmånsbil själv betalar allt drivmedel och därmed får ett incitament att köra mindre privat. I promemorian sägs att det från flera håll framförts kritik mot den nu- varande utformningen av bilförmånsreglerna som uppfattas som ett hin- der mot det miljömässiga arbetet och utvecklingen av nya drivmedel. Man efterlyser flera incitament i skattesystemet i syfte att nå positiva miljöeffekter. Genom gynnsammare bilförmånsregler skulle introduk- tionen av miljöbilar på bilmarknaden kunna underlättas. Därigenom skulle bättre förutsättningar skapas för att göra beståndet av förmånsbilar miljövänligare än . Förmånsbilarnas egenskaper ger dessutom kvar- dröjande effekter i bilparken genom att bilarna säljs vidare som andra- handsbilar. Sammantaget anses de anförda positiva miljöeffekterna av en ändrad förmånsbeskattning av miljöbilar motivera ett avsteg från princi- pen om likformig och neutral beskattning. De i promemorian anförda omständigheterna till stöd för en positiv särbehandling av miljöbilarna vid förmånsbeskattningen godtas eller lämnas utan erinran av de flesta remissinstanserna. Även regeringen an- sluter sig till den gjorda bedömningen. Det är således regeringens upp- fattning att förmånsreglerna för miljöbilar bör förbättras. Det återstår härefter att ta ställning till det sätt på vilket detta bör ske. I promemorian redovisas tre olika lösningar, nämligen en ändring av huvudregeln, en ny möjlighet att sätta ned förmånsvärdet respektive en ny jämkningsregel. Redan i det nuvarande skattesystemet finns en möjlighet att få bilför- månsvärdet jämkat nedåt med hänsyn till bilens miljöegenskaper. I punkt 4 tredje stycket av anvisningarna till 42 § kommunalskattelagen före- skrivs att jämkning av förmånsvärdet får ske när bilen ingår i en större grupp bilar som deltar i ett test eller liknade för utprovning av en förbätt- rad miljö- eller säkerhetsteknik eller dylikt och bilen i det utförandet inte finns att köpa på den allmänna marknaden inom Europeiska unionens medlemsländer eller EES-länderna. Jämkning på denna grund bör enligt motiven (prop. 1996/97:19 s. 63) endast vara möjlig när det är fråga om utveckling av teknik eller drivmedel som kan förbättra bilarnas miljö- eller trafiksäkerhetsegenskaper. I motiven (s. 91) uttalas även att jämk- ning i ett sådant fall bör ske ned till en nivå som motsvarar förmåns- värdet för motsvarande bil utan den särskilda utrustning eller teknik som testas eller är under utprovning eller med beaktande av de särskilda inskränkningar som deltagandet i testet får antas medföra. För det fall bilen sedermera efter avslutat test eller liknande finns att köpa på den allmänna marknaden upphör möjligheten till jämkning av förmånsvärdet på den grunden. Jämkningsgrunderna vid beräkning av värdet på bilförmån är även i övrigt i allt väsentligt knutna till bilens fysiska skick och tillstånd. Jämkning nedåt av förmånsvärdet får bl.a. ske när bilen har karaktär av arbetsredskap eller använts i taxinäring. Möjligheten att jämställa förmånsvärdet för miljöbilar med förmånsvärdet för närmast jämförbara konventionella bil är också knuten till bilens fysiska skick. En jämkningsregel kan också sägas innebära en fortsatt jämkningsmöjlighet för s.k. testbilar. När de introduceras på marknaden bortfaller den nuvarande jämkningsmöjligheten, trots att dessa bilar då normalt torde ha ett högre nybilspris än de konventionella bilmodellerna. Nedsättning av förmånsvärdet skall ske dels när den skattskyldige be- talar ersättning till arbetsgivaren för att nyttja bilen, dels när den skatt- skyldige har haft förmånen endast en del av året. Dessutom skall nedsätt- ning av förmånsvärdet ske vid omfattande tjänstekörning. Dessa omstän- digheter är i regel knutna till den skattskyldiges användning av förmåns- bilen. Förhållandena är emellertid i princip desamma för konventionella bilar och miljöbilar. En tredje möjlighet är som nämnts att komplettera huvudregeln. Detta skulle kunna ske genom att nybilspriset för miljöbilarna beräknas och anges på det sätt som sker med övriga bilar. förordar denna lösning och framhåller främst dess administrativa fördelar. Regeringen gör följande bedömning. En ändring av nedsättningsreg- lerna torde vara den minst ändamålsenliga lösningen eftersom dessa regler är knutna till förmånstagarens användning av bilen. En nedsätt- ningsregel för miljöbilar skulle således bryta systematiken i reglernas uppbyggnad. En ny jämkningsregel blir aktuell att tillämpa vid den skattskyldiges inkomsttaxering och när arbetsgivare hos skattemyndigheten ansökt om justering av underlaget för beräkning av arbetsgivaravgifter och skatte- avdrag enligt skattebetalningslagen. En ny jämkningsregel skulle enligt medföra merarbete och merkostnader för skattemyndig- heterna till följd av ett ökat antal jämkningsärenden. är emellertid antalet förmånsbilar för vilka jämkning enligt den föreslagna regeln skulle ske starkt begränsat. Någon märkbar förändring för skatte- myndigheterna bör det därför till en början inte bli. De av Riksskatte- verket framförda farhågorna om en ökad administrativ börda torde därför vara överdrivna. Den av föreslagna ändringen av huvudregeln skulle medföra att fiktiva nybilspriser måste fastställas för miljöbilarna och an- ges i verkets föreskrifter. Detta skulle innebära en principiellt mer ingri- pande ändring av regelsystemet än ett införande av en jämkningsregel. Med hänsyn bl.a. till att någon etablerad metod att fastställa fiktiva ny- bilspriser på miljöbilar ännu inte finns är en sådan lösning mindre lämp- lig. Mot bakgrund av det anförda är det regeringens uppfattning att en jämkningsregel leder till den mest ändamålsenliga lösningen. Den nya bestämmelsen bör införas i ett nytt fjärde stycke i punkt 4 av anvis- ningarna till 42 § kommunalskattelagen. Bilförmånsvärdet för miljöbilar bör i likhet med förmånsvärdet för bilar som deltar i test eller liknande jämkas ned till en nivå som motsva- rar förmånsvärdet för motsvarande bil utan den särskilda utrustningen eller tekniken. I första hand bör jämförelsen göras med bilar av samma märke och årsmodell. Detta bör vara tämligen enkelt eftersom de flesta bilar som drivs med andra drivmedel än bensin och dieselolja bygger på modifikationer av redan framtagna originalmodeller. I andra hand kan jämförelsen göras med nybilspriset för närmast jämförbara konventio- nella bil i samma storleksklass eller med ett genomsnittligt nybilspris för storleksklassen. Vid jämförelsen skall, i de fall förmånsvärdet för miljö- bilen innefattar kostnader för extrautrustning, motsvarande värde läggas till nybilspriset för den jämförbara bilen. En svårighet föreligger beträffande miljöbilar som inte har någon kon- ventionell motsvarighet på bilmarknaden. Klart är att även dessa unika bilmodeller skall omfattas av förslaget. Lagrådet påpekar i sitt yttrande att det inte kan uteslutas att det kan uppstå situationer där det framstår som oklart vilken bilmodell som skall anses som närmast jämförbar och att det är viktigt att en enhetlig rättstillämpning upprätthålls i detta avseende. Enligt Lagrådets mening torde det främsta medlet att åstad- komma ett sådant resultat vara genom verkställighetsföreskrifter på mot- svarande sätt som redan finns vad gäller värdering av bilförmån. Regeringen delar Lagrådets uppfattning att det är betydelsefullt att upprätthålla en enhetlig rättstillämpning på området. Som tidigare framhållits finns det emellertid inte ännu någon etablerad metod att beräkna det nybilspris som skulle ha gällt för en miljöbil om den inte varit försedd med den särskilda miljövänliga utrustningen. En sådan bestämning av nybilspriset eller av ett belopp med vilket nybilspriset skall sättas ned torde i praktiken utgöra en nödvändig del av en av Riks- skatteverket utfärdad föreskrift om jämkning. skulle det därför knappast medföra någon ökad enhetlighet vid tillämpningen av jämkningsregeln att ge i uppdrag att utfärda föreskrifter på området. Regeringen vill därför inte förorda en sådan lösning. Det är emellertid angeläget att följa utvecklingen på området för att därigenom få ett underlag för en bedömning av jämkningsregelns praktiska funktion och administrativa konsekvenser. För det fall det saknas en konventionell motsvarighet på bilmarknaden torde förmånsvärdet för den aktuella miljöbilen kunna jämföras med förmånsvärdet för andra liknande miljöbilar som i sin tur jämförs med motsvarande konventionella bil. En elbil som inte har någon konventio- nell motsvarighet på marknaden skulle exempelvis kunna jämföras med andra elbilar, som i sin tur jämförs med motsvarande konventionella bil. Av särskild betydelse vid jämförelsen är den merkostnad som den utvecklade utrustningen eller tekniken innebär i förhållande till den jäm- förbara bilen. Hur stor jämkning som bör ske i ett sådant fall får bedömas med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet. Som framgår av avsnitt 4.1 där de nuvarande reglerna om beskattning av bilförmån beskrivs kan värdet av bilförmån komma att bestämmas med hänsyn såväl till jämknings- som nedsättningsregler. Det kan alltså förekomma situationer då flera regler är tillämpliga när det gäller att bestämma förmånsvärdet för den aktuella bilen. Likaså kan det förekomma situationer där jämkning kan anses motiverad enligt flera jämkningsgrunder i punkt 4 av anvisningarna till 42 § kommunalskatte- lagen. För tydlighetens skull bör i detta sammanhang framhållas att jämkning enligt en grund inte utesluter jämkning enligt en annan. I en sådan situation bör storleken av jämkningen grunda sig på en samlad bedömning av de hinder som begränsar det privata nyttjandet av för- månsbilen. 4.3 Beräkning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter Reglerna för värdering av förmån av fri eller delvis fri bil tillämpas också vid beräkning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter. Vid beräkning av underlag för skatteavdrag och arbetsgivaravgifter skall skattepliktiga förmåner tas upp till ett värde som bestäms enligt 8 kap. 14 17 §§ samt 9 kap. 2 § skattebetalningslagen (1997:483). Om arbetstagaren betalat ersättning för en förmån skall ersättningen beaktas vid beräkningen av förmånsvärdet. Förmån av fritt eller delvis fritt drivmedel skall värderas till marknadsvärdet. Av 9 kap. 2 § skattebetalningslagen framgår vidare att skattemyndigheten på begäran av arbetsgivaren får justera värdet av förmånen om det finns grund för jämkning enligt punkt 4 andra eller tredje stycket av anvisningarna till 42 § kommunalskattelagen. Enligt 8 kap. 16 § skattebetalningslagen skall, om arbetsgivarens ansökan bevil- jas, det justerade förmånsvärdet användas även vid beräkning av skatte- avdrag. Förslaget om införandet av ytterligare en jämkningsgrund med inrikt- ning på miljöbilar föranleder en följdändring i 9 kap. 2 § andra stycket skattebetalningslagen. 4.4 Kontrolluppgiftsskyldigheten Den närmare regleringen av kontrolluppgiftsskyldigheten för bl.a. bil- förmån finns i 3 kap. 4 7 §§ lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter. På kontrolluppgiften skall alltid anges värdet av bil- förmån exklusive drivmedel enligt punkt 2 första fjärde styckena av an- visningarna till 42 § kommunalskattelagen. Vid beräkning av värdet av bilförmån skall bestämmelserna om jämkning i punkt 4 andra eller tredje stycket av anvisningarna till 42 § i nämnda lag tillämpas endast om skattemyndigheten på ansökan av arbetsgivaren beslutat om jämkning av förmånsvärdet vid beräkning av underlaget för arbetsgivaravgifter. Förslaget om införandet av ytterligare en jämkningsgrund med inrikt- ning på miljöbilar föranleder en följdändring i 3 kap. 7 § lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter. 5 Privatpersoners redovisning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter 5.1 Nuvarande ordning 5.1.1 Skyldighet att göra skatteavdrag och betala arbetsgivar- avgifter Skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter på ersättning för arbete beror i huvudsak på om mottagaren har A-skattsedel eller F-skattsedel. Den som betalar ut ersättning för utfört arbete till en person som har A-skattsedel är enligt huvudregeln skyldig att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter. Detsamma gäller om motta- garen saknar skattsedel på preliminär skatt. Utbetalaren behöver dock inte göra skatteavdrag eller betala arbetsgivaravgifter om ersättningen understiger under inkomståret. Är utbetalaren en fysisk person eller ett dödsbo behöver utbetalaren inte heller göra skatteavdrag eller betala arbetsgivaravgifter om den sammanlagda ersättningen understiger under inkomståret, under förutsättning att utgiften inte är en kostnad i utbetalarens näringsverksamhet. Denna beloppsgräns kom till i samband med lagstiftningen om F-skattsedel (se prop. 1991/92:112). Syftet var att från reglerna om skyldighet att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter undanta vanliga transaktioner mellan enskilda perso- ner samt mellan enskilda och näringsidkare som inte hade F-skattsedel, eller enklare uttryckt transaktioner mellan privatpersoner. På ersättningar understigande skall i stället mottagaren själv betala skatt och socialavgifter i form av egenavgifter. I regel sker detta först i samband med debiteringen av den slutliga skatten. 5.1.2 Redovisning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter Den som har varit skyldig att göra skatteavdrag och betala arbetsgivar- avgifter är skyldig att lämna en skattedeklaration. Förutom avdragen skatt och arbetsgivaravgifter skall ingående och utgående mervärdesskatt redovisas i deklarationen. Deklaration skall lämnas för varje redo- visningsperiod. Normalt omfattar en redovisningsperiod en kalender- månad. registrerar den som är skyldig att göra skatte- avdrag och betala arbetsgivaravgifter. Om skatteavdrag eller arbetsgivar- avgifter inte skall redovisas för en eller flera perioder, måste detta skrift- ligen anmälas till skattemyndigheten. I annat fall kan skönsbeskattning komma att ske på grund av utebliven deklaration. 5.1.3 Skyldighet att lämna kontrolluppgift Kontrolluppgift om lön, arvode och andra ersättningar eller förmåner som utgör skattepliktig intäkt av tjänst skall lämnas av den som betalat ut beloppet eller gett ut förmånen om de sammantagna uppgår till . På ersättningar som uppgår till och som betalas ut av fysiska personer med anledning av tillfälliga arbeten är utbetalaren skyldig att lämna kontrolluppgift först efter föreläggande av skattemyndigheten.