prop · GN0360 · 2000-01-01 00:00:00 — Denne kommer att ha ett ansvar för att i samarbete med ordförandeskapet se till att överläggningar och insatser i fråga om utrikes- och säkerhetspolitik genomförs effektivt i syfte att främja kontinuitet och konsekvens i politiken på grundval av unionens gemensamma intressen. MOT EN UNION FÖR FRIHET, SÄKERHET OCH RÄTTVISA: MILSTOLPARNA I 1. Den europeiska integrationen har från allra första början varit fast förankrad i ett gemensamt åtagande om frihet som grundar sig på mänskliga rättigheter, demokratiska institutioner och rättsstatsprincipen. Dessa gemensamma värden har visat sig vara nödvändiga för att säkra freden och utveckla välståndet i Europeiska unionen. De kommer även att utgöra en hörnsten i den utvidgade unionen. Europeiska unionen har redan upprättat de viktigaste delarna av ett gemensamt område för välstånd och fred för sina medborgare: en inre marknad, en ekonomisk och monetär union samt möjligheten att anta globala politiska och ekonomiska utmaningar. Genom Amsterdam- fördraget är utmaningen nu att garantera att alla under säkra och rättvisa förhållanden kan komma i åtnjutande av frihet, som omfattar rätten till fri rörlighet inom hela unionen. Detta projekt utgör ett svar på den oro som medborgarna ofta givit uttryck för och har direkt betydelse för deras dagliga liv. Denna frihet bör dock inte betraktas som ett privilegium uteslutande för unionens egna medborgare. Att denna frihet överhuvudtaget finns fungerar som en magnet för människor över hela världen som inte kan åtnjuta den frihet som unionsmedborgarna tar för given. Det skulle stå i strid mot europeiska traditioner att förvägra människor denna frihet när de lever under omständigheter som får dem att på goda grunder söka tillträde till vårt territorium. Men detta kräver att unionen utarbetar en gemensam politik för asylfrågor och invandring, som den beaktar nödvändigheten av en konsekvent kontroll av de yttre gränserna för att stoppa olaglig invandring och bekämpa dem som organiserar denna och begår därmed sammanhängande internationella brott. Denna gemensamma politik måste vara grundad på principer som både är tydliga för våra egna medborgare och ger garantier till dem som söker skydd i eller tillträde till Europeiska unionen. Målet är en öppen och säker Europeisk union, som förbinder sig att fullständigt uppfylla förpliktelserna i angående flyktingars rättsliga ställning och i andra relevanta instrument för de mänskliga rättigheterna, och som är i stånd att reagera på humanitära behov på grundval av solidaritet. Ett gemensamt förhållningssätt måste även utvecklas för att garantera integreringen i våra samhällen av de medborgare i tredje land som är lagligen bosatta i unionen. Friheten kan åtnjutas endast inom ett område där verklig rättvisa råder, där människor kan vända sig till domstolar och myndigheter i vilken medlemsstat som helst lika lätt som i sin egen stat. Brottslingar får inte ges några möjligheter att utnyttja skillnader mellan medlemsstaternas rättssystem. och beslut bör efterlevas och verkställas i hela unionen, som den grundläggande rättssäkerheten för människorna och de ekonomiska aktörerna tryggas. Bättre överens- stämmelse och ökad konvergens måste uppnås mellan medlemsstaternas rättssystem. Människor har rätt att förvänta sig att unionen tar itu med det hot mot deras frihet och lagliga rättigheter som den grova brottsligheten utgör. Gemensamma insatser mot detta hot är nödvändiga för att förebygga och bekämpa brottslighet och kriminella organisationer i hela unionen. En gemensam mobilisering av polisiära och rättsliga resurser är nödvändig för att garantera att det inte finns några gömställen för brottslingar eller av brott inom unionen. Området med frihet, säkerhet och rättvisa bör vara grundat på princi- perna om insyn och demokratisk kontroll. Vi måste utveckla en öppen dialog med det civila samhället om målen och principerna för detta område för att i högre grad få medborgarnas godkännande och stöd. För att bevara förtroendet för myndigheterna bör gemensamma normer utarbetas i fråga om myndigheternas integritet. anser att det är nödvändigt att unionen på dessa områden även utvecklar möjligheter att agera och bli betraktad som en viktig aktör på den internationella arenan. För detta krävs det ett nära samarbete med partnerländerna och internationella organisationer, särskilt , , och . uppmanar rådet och kommissionen att i nära samarbete med främja en fullständig och omedelbar tillämpning av Amsterdamfördraget på grundval av handlingsplanen från och följande politiska riktlinjer och konkreta mål, som man enats om här i . EN GEMENSAM ASYL- OCH MIGRATIONSPOLITIK FÖR EU 10. De skilda men närbesläktade frågorna om asyl och migration kräver att det utvecklas en gemensam EU-politik som omfattar följande delar: Partnerskap med ursprungsländerna 11. Europeiska unionen har behov av en övergripande migrationsstrategi, som behandlar frågor som rör politik, mänskliga rättigheter och utveckling i ursprungs- och transitländerna och ursprungs- och transitregionerna. Detta kräver att man bekämpar fattigdomen och att levnadsvillkoren och möjligheterna till arbete förbättras, konflikter förebyggs och de demokratiska staterna konsolideras samt att man säkerställer respekten för mänskliga rättigheter, särskilt minoriteternas, kvinnornas och barnens rättigheter. Unionen och medlemsstaterna uppmanas därför att, inom sina respektive behörighetsområden enligt fördragen, bidra till bättre samstämmighet när det gäller unionens interna och externa politik. Partnerskap med berörda tredje länder kommer också att vara en nyckelfaktor för att en sådan politik skall lyckas och för att främja en gemensam utveckling. I detta sammanhang välkomnar från den av rådet inrättade högnivågruppen för asyl- och migrationsfrågor och samtycker till en fortsättning av dess mandat och till utarbetandet av ytterligare handlingsplaner. Det anser att de första handlingsplanerna från denna arbetsgrupp, vilka har godkänts av rådet, är ett värdefullt bidrag och uppmanar rådet och kommissionen att rapportera tillbaka till om hur de genomförts. Ett gemensamt europeiskt asylsystem 13. bekräftar den vikt unionen och medlemsstaterna fäster vid den absoluta respekten för rätten att söka asyl. Det har enats om att arbeta för att ett gemensamt europeiskt asylsystem skapas, grundat på en fullständig och absolut tillämpning av och på så sätt garantera att ingen skickas tillbaka för att bli utsatt för förföljelse, att principen om "non-refoulement" bevaras. Detta system bör på kort sikt omfatta ett tydligt och praktiskt genomförbart sätt att fastställa vilken stat som är ansvarig för prövning av en asylansökan, gemensamma normer för ett rättvist och effektivt asylförfarande, gemensamma minimivillkor för mottagande av asylsökande samt tillnärmning av reglerna för erkännande och innebörd av flyktingstatus. Det bör också kompletteras med åtgärder för andra former av skydd som erbjuder en lämplig status för den som behöver ett sådant skydd. Därför uppmanas rådet att på grundval av kommissionens förslag anta de beslut som krävs enligt den tidsplan som anges i Amsterdamfördraget och handlingsplanen från . betonar vikten av samråd med UNHCR och andra internationella organisationer. På bör gemenskapsbestämmelserna leda till ett gemensamt asylförfarande och en enhetlig status för dem som beviljas asyl, som är giltig i hela unionen. Kommissionen uppmanas att utarbeta ett meddelande i detta ämne. uppmanar rådet att öka sina ansträngningar att nå en överenskommelse om frågan om tillfälligt skydd för fördrivna personer på grundval av solidaritet mellan medlemsstaterna. anser att man bör överväga att inrätta någon form av finansiell reserv som skall finnas tillgänglig i situationer av massiv tillströmning av flyktingar som söker tillfälligt skydd. Kommissionen uppmanas att undersöka möjligheterna för detta. uppmanar rådet att slutföra sitt arbete med systemet för identifiering av asylsökande (Eurodac). Rättvis behandling av medborgare i tredje land 18. Europeiska unionen måste säkerställa en rättvis behandling av medborgare i tredje land som lagligen vistas på medlemsstaternas territorium. En mer kraftfull integrationspolitik bör syfta till att ge dem rättigheter och skyldigheter som är jämförbara med EU-medborgarnas. Den bör också stärka icke-diskriminering i det ekonomiska och sociala livet och i kulturlivet och utarbeta åtgärder mot rasism och främlingsfientlighet. Med kommissionens meddelande om en handlingsplan mot rasism som grund uppmanar till en intensivare kamp mot rasism och främlingsfientlighet. Medlemsstaterna kommer att utnyttja bästa praxis och vunna erfarenheter. Samarbetet med det europeiska centrumet för övervakning av rasism och främlingsfientlighet och kommer att förstärkas ytterligare. Kommissionen uppmanas dessutom att lägga fram förslag om genomförandet av artikel 13 i EG-fördraget om kampen mot rasism och främlings- fientlighet. För att bekämpa diskriminering mer allmänt uppmanas medlemsstaterna att utarbeta nationella program. inser behovet av tillnärmning av nationell lagstiftning om villkoren för rätt till inresa och vistelse för medborgare i tredje land, grundad på en gemensam bedömning av den ekonomiska och demografiska utvecklingen i unionen, samt situationen i ursprungs- länderna. kräver därför att rådet, på grundval av förslag från kommissionen, snabbt fattar beslut om detta. I dessa beslut bör hänsyn inte bara tas till varje medlemsstats kapacitet för att ta emot flyktingar utan även till deras historiska och kulturella band med ursprungsländerna. Den rättsliga ställningen för medborgare i tredje land bör tillnärmas den som medlemsstaternas medborgare åtnjuter. En person som har vistats lagligen i en medlemsstat som skall fastställas och som har uppehållstillstånd bör i den medlemsstaten beviljas en uppsättning enhetliga rättigheter som ligger så nära EU-medborgarnas rättigheter som möjligt; t.ex. rätten till vistelse, utbildning och arbete, som anställd eller egenföretagare, liksom principen om icke- diskriminering i förhållande till medborgarna i den stat man vistas i. stöder målet att medborgare i tredje land som lagligen vistats skall erbjudas möjlighet att få medborgarskap i den medlemsstat där de vistas. Hantering av migrationsströmmar 22. framhåller behovet av att migrationsströmmarna hanteras effektivare i alla skeden. Det efterlyser informationskampanjer, i nära samarbete med ursprungs- och transitländerna, om de faktiska möjligheterna för laglig invandring samt förebyggande av all form av människohandel. En gemensam, aktiv politik angående viseringar och falska dokument bör vidare utvecklas och då omfatta ett närmare samarbete mellan i tredje land och vid behov inrättande av viseringskontor som är gemensamma för EU. är fast beslutet att hantera den olagliga invandringen vid källan, särskilt genom att bekämpa dem som sysslar med människohandel och ekonomiskt utnyttjande av migranter. Det yrkar på att lagstiftning skall antas om stränga påföljder för detta grova brott. Rådet uppmanas att före utgången av 2000 på grundval av förslag från kommissionen anta lagstiftning om detta. Medlemsstaterna bör tillsammans med Europol, inrikta sina ansträngningar på att upptäcka och upplösa de kriminella nätverk som berörs. Rättigheterna för offren för sådan verksamhet skall säkerställas, i synnerhet när det gäller kvinnor och barn. efterlyser ett närmare samarbete och ömsesidigt tekniskt bistånd mellan medlemsstaternas gränskontrollorgan, t.ex. utbytesprogram och tekniköverföring, särskilt för sjögränser samt att kandidatländerna skyndsamt engageras i detta samarbete. Rådet välkomnar i detta sammanhang samförståndsavtalet mellan och för att öka samarbetet mellan dessa båda stater i och vid bekämpningen av organiserad brottslighet, smuggling och människohandel. Till följd av införlivande i unionen måste kandidatländerna fullt ut godta det regelverket och ytterligare åtgärder som bygger på detta. betonar vikten av att unionens kommande yttre gränser effektivt kontrolleras av utbildade specialister. efterlyser en utveckling av biståndet till ursprungs- och transitländer i syfte att främja frivilligt återvändande och hjälpa myndigheterna i dessa länder att öka sin förmåga att effektivt bekämpa människohandel och klara sina återtagandeskyldigheter gentemot unionen och medlemsstaterna. Amsterdamfördraget gav gemenskapen befogenheter när det gäller återtagande. uppmanar rådet att sluta avtal om återtagande eller införa standardklausuler i andra avtal mellan Europeiska gemenskapen och relevant tredje land eller relevanta grupper av länder. Regler om internt återtagande bör också övervägas. ETT EUROPEISKT OMRÅDE MED VERKLIG RÄTTVISA 28. I ett europeiskt område med verklig rättvisa bör inte individer och företag hindras eller avskräckas från att utöva sina rättigheter på grund av att medlemsstaternas rättsliga och administrativa system är oförenliga eller komplicerade. Bättre tillgång till rättvisa i 29. För att underlätta tillgången till rättvisa uppmanar att i samarbete med andra relevanta forum, t.ex. , lansera en informationskampanj och publicera lämpliga "användarguider" om det rättsliga samarbetet inom unionen och om medlemsstaternas rättssystem. Det efterlyser vidare ett lättillgängligt informationssystem som underhålls och uppdateras via ett nätverk av behöriga nationella myndigheter. uppmanar rådet att på grundval av förslag från kommissionen upprätta miniminormer för att säkerställa en tillräckligt hög nivå på rättshjälp i gränsöverskridande fall i hela unionen samt särskilda, gemensamma regler för förenklade och påskyndade för- faranden vid mindre, gränsöverskridande konsument- och handelstvister, underhållstvister samt vid obestridda fordringar. Alternativa utom- rättsliga förfaranden bör också inrättas av medlemsstaterna. Gemensamma miniminormer bör slås fast för flerspråkiga formulär eller dokument som kan användas i gränsöverskridande domstolsärenden i hela unionen. Formulären eller dokumenten bör sedan godtas av alla parter som giltiga dokument i alla rättsliga förfaranden inom unionen. Med beaktande av kommissionens meddelande bör miniminormer för skydd av brottsoffer utarbetas, särskilt offrens tillgång till rättvisa och rätt till skadestånd, inbegripet för juridiska kostnader. Det bör dessutom inrättas nationella program för att finansiera såväl statliga som icke- statliga åtgärder för bistånd till och skydd av offren. Ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden 33. Ett ökat ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden och domar samt en nödvändig tillnärmning av lagstiftningen skulle underlätta samarbetet mellan myndigheter och det rättsliga skyddet av enskildas rättigheter. stöder därför principen om ömsesidigt erkännande, som enligt dess förmenande bör bli en hörnsten i det rättsliga samarbetet på både det civilrättsliga och det straffrättsliga området inom unionen. Principen bör gälla såväl domar som andra avgöranden som fälls av rättsliga myndigheter. När det gäller civilrättsliga ärenden uppmanar att lägga fram förslag om en ytterligare minskning av de mellanliggande åtgärder som fortfarande krävs för att möjliggöra erkännandet och verkställigheten av avgörandena och domarna i den anmodade staten. Som ett första steg bör dessa mellanliggande förfaranden avskaffas när det gäller beslut i mindre konsument- och handelstvister och vissa domar vid familjerättsliga processer (t.ex. underhållstvister och umgängesrätt). Sådana beslut skulle automatiskt erkännas i hela unionen utan några mellanliggande förfaranden eller grunder för att vägra verkställighet. Detta kunde ske i samband med att miniminormer fastställs för vissa aspekter av den civilprocessrättsliga lagstiftningen. I fråga om straffrättsliga ärenden anmodar medlemsstaterna att utan dröjsmål ratificera 1995 och EU- konventioner om utlämning. anser att det formella utlämningsförfarandet bör avskaffas bland medlemsstaterna när det gäller personer som är på flykt undan rättvisan efter att ha fått sin slutgiltiga dom och ersättas med enkelt överförande av personerna i enlighet med artikel 6 i . Förfaranden för brådskande utlämningsärenden bör också övervägas utan att detta påverkar principen om rättvis prövning. uppmanar kommissionen att mot bakgrund av lägga fram förslag i frågan. Principen om ömsesidigt erkännande bör också gälla för beslut som föregår en rättegång, särskilt för de beslut som skulle göra det möjligt för de behöriga myndigheterna att snabbt säkra bevismaterial och beslagta tillgångar som lätt kan flyttas; bevismaterial som lagligen samlats in av en medlemsstats myndigheter bör godtas som bevis inför domstol i en annan medlemsstat, med hänsyn till de normer som är tillämpliga där. anmodar rådet och kommissionen att senast anta ett åtgärdsprogram för att kunna genomföra principen om ömsesidigt erkännande. I detta program bör också arbetet påbörjas med en europeisk exekutionstitel och de delar av processrätten för vilka gemensamma miniminormer är nödvändiga för att underlätta tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande som medlemsstaternas grundläggande rättsprinciper respekteras. Bättre överensstämmelse mellan lagstiftningarna på det civilrättsliga området 38. uppmanar rådet och kommissionen att utarbeta en ny processrättslagstiftning för gränsöverskridande mål, särskilt när det gäller sådana inslag som bidrar till att underlätta det rättsliga samarbetet och till att stärka rätten att få sin sak prövad i domstol, t.ex. interimistiska åtgärder, bevisupptagning, beslut om penningutbetalningar och tidsfrister. I fråga om materiell rätt uppmanas rådet att genomföra en övergripande undersökning om behovet av en tillnärmning av medlemsstaternas civilrättsliga lagstiftning för att undanröja hinder mot smidigt fungerande civilrättsliga förfaranden när detta är nödvändigt. Rådet bör rapportera om detta . KAMP MOT BROTTSLIGHETEN I HELA UNIONEN 40. är starkt engagerat för att förstärka kampen mot grov organiserad och gränsöverskridande brottslighet. En hög säkerhets- nivå inom området med frihet, säkerhet och rättvisa förutsätter ett effektivt och övergripande förhållningssätt i kampen mot alla former av brottslighet. En väl avvägd utveckling av åtgärderna mot brottslighet på unionsnivå bör uppnås som enskildas och ekonomiska aktörers frihet och juridiska rättigheter skyddas. Att förebygga brottslighet på unionsnivå 41. uppmanar till en integrering av de brottsförebyggande aspekterna i åtgärderna mot brottslighet och till en vidareutveckling av de nationella brottsförebyggande programmen. Gemensamma prioriteringar bör utarbetas och fastställas för brotts- förebyggande åtgärder i unionens yttre och inre politik, och dessa bör beaktas vid utarbetandet av ny lagstiftning. Utbytet av bästa praxis bör utvecklas, nätverket av behöriga nationella myndigheter för brottsförebyggande åtgärder och samarbete mellan nationella brottsförebyggande organisationer bör stärkas, och möjligheten att skapa ett program som finansieras av gemenskapen bör utforskas. Ungdomsbrottslighet, brottslighet i städerna och narkotika- relaterad brottslighet skulle kunna få högsta prioritet. Utökat samarbete när det gäller brottsbekämpning 43. Samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter vid utredningar av gränsöverskridande brottslighet i varje medlemsstat bör leda till största möjliga nytta. uppmanar till att det utan dröjsmål bildas gemensamma utredningsgrupper i enlighet med fördraget, som ett första steg i kampen mot narkotikahandel och människohandel samt terrorism. De bestämmelser som skall fastläggas i detta avseende bör tillåta företrädare för Europol att när så är lämpligt delta i sådana grupper i en stödjande funktion. uppmanar till inrättandet av en europeisk aktionsgrupp med europeiska polischefer som i samarbete med Europol skall utbyta erfarenheter, bästa praxis och information om aktuella tendenser i gränsöverskridande brottslighet samt bidra till planeringen av operativa åtgärder. Europol har en nyckelroll när det gäller att stödja brottsförebyggande åtgärder, analyser och utredningar i hela unionen. uppmanar rådet att ge Europol nödvändigt stöd och nödvändiga resurser. Dess roll bör stärkas genom att Europol får operativa uppgifter från medlemsstaterna och bemyndigas att anmoda medlemsstaterna att påbörja, genomföra eller samordna utredningar eller att inrätta gemensamma utredningsenheter inom vissa brottsområden, som medlemsstaternas system för domstolskontroll respekteras. har för att stärka kampen mot grov organiserad brottslighet kommit överens om att en enhet (Eurojust) skall upprättas, bestående av nationella åklagare, domare eller polismän med motsvarande behörighet, vilka har avdelats från varje medlemsstat i enlighet med dess rättssystem. Eurojusts uppgift skall bestå i att underlätta själva samordningen av de nationella åklagarmyndigheterna och stödja brottsutredningar som gäller organiserad brottslighet, särskilt grundade på Europols analyser, samt att bedriva ett nära samarbete med det europeiska rättsliga nätverket, särskilt för att förenkla bevis- upptagning. anmodar rådet att anta det nödvändiga rättsliga instrumentet års slut. En europeisk polisskola för utbildning av högre tjänstemän för brotts- bekämpning bör inrättas. Den bör startas som ett nätverk av befintliga nationella utbildningsinstitut. Den bör även stå öppen för myndigheterna i kandidatländerna. Utan att det påverkar de bredare områden som avses i Amsterdam- fördraget och i handlingsplanen från , anser att med avseende på nationell straffrätt bör insatserna för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i ett första skede koncentreras till ett begränsat antal sektorer med särskild betydelse, t.ex. ekonomisk brottslighet (penningtvätt, korruption, förfalskning av euron), narkotikahandel, människohandel, särskilt utnyttjande av kvinnor, sexuellt utnyttjande av barn, högteknologisk brottslighet och miljöbrott. Grov ekonomisk brottslighet får i ökande grad skatte- och tull- aspekter. uppmanar därför medlemsstaterna att ge fullständig ömsesidig rättshjälp vid utredning och åtal av grov ekonomisk brottslighet. betonar vikten av att ta itu med narkotikaproblemet på ett övergripande sätt. Det anmodar rådet att anta den europeiska strategin mot narkotika 2004 före i . Särskilda åtgärder mot penningtvätt 51. Penningtvätt är en central del i den organiserade brottsligheten. Den bör utrotas varhelst den förekommer. är fast beslutet att se till att det vidtas konkreta åtgärder för spårande, spärrande, beslag och förverkande av av brott. Medlemsstaterna uppmanas att till fullo genomföra bestämmelserna i direktivet om penningtvätt, Strasbourgkonventionen och rekommendationerna från Finansiella aktionsgruppen, även i alla de beroende territorierna. uppmanar rådet och att anta det utkast till reviderat direktiv om penningtvätt som kommissionen föreslog. Med vederbörlig hänsyn till dataskyddet bör insynen i finansiella transaktioner och ägandet i företagsenheter förbättras och informations- utbytet mellan befintliga finansunderrättelseenheter (FIU) underlättas när det gäller misstänkta transaktioner. Såväl rättsliga myndigheter som finansunderrättelseenheterna måste ha rätt att med förbehåll för domstolskontroll få information oberoende av de sekretessbestämmelser som tillämpas på bankverksamhet och annan kommersiell verksamhet när sådan information är nödvändig för att utreda penningtvätt. uppmanar rådet att anta de bestämmelser som krävs för detta. uppmanar till tillnärmning av straffrätten och förfarandena vid penningtvätt (t.ex. spårande, spärrande och förverkande av medel). Definitionen av brottslig verksamhet som utgör förbrott till penningtvätt bör vara enhetlig och tillräckligt omfattande i alla medlemsstaterna. uppmanar rådet att utvidga Europols behörighet till att omfatta penningtvätt i allmänhet, oberoende av vilken typ av brott som vinningen av penningtvätt härrör från.