prop · GN03102 · 2000-01-01 00:00:00 — Kommunernas planering för sin samordningsroll (områdesansvaret) kan emellertid ytterligare förbättras. Framstegen inom detta område är begränsade jämfört med föregående år. i krig planeras i enlighet försvarsbeslut att vara fullt genomförd först . Förra årets bedömning avseende räddningstjänsten i krig kvarstår därför. Förmågan bedöms som icke god- tagbar. Bristerna finns främst i kapacitet och för insatser i svåra miljöer. Kostnader och prestationer Den statliga ersättningen till kommunerna för beredskapsförberedelser regleras i lagen (1994:1720) om civilt försvar och förordning (1995:128) om civilt försvar. och ger även ekonomiskt stöd vid vissa typer av investeringar. Regeringen har i skrivelsen Ut- vecklingen inom den kommunala sektorn (skr. 1998/99:97) översiktligt redogjort för utformningen av dessa ersättningssystem. Tabell 10.1 Ersättning till kommunerna för beredskapsförberedelser, budgetåren 1995/96-1999 Ersättningsbeloppet fördelas per kommun enligt riskklassificering och befolkningsmängd. Beloppet betalas ut av ÖCB. Tabell 10.2 Ekonomiskt stöd till kommunerna för investeringar budgetåren 1995/96-1999 Av ÖCB:s och SRV:s redovisning av beredskapsläget i kommunerna framgår bl.a. följande: - Samtliga kommuner har av länsstyrelserna fått del av förändringarna av totalförsvaret enligt försvarsbeslut. - Kommunernas områdesledning har inte förbättrats nämnvärt samverkan har ägt rum i samband med förberedelserna inför skiftet samt i planeringen inför kommunala ledningsövningar. - Kommunernas förmåga att lednings- och informationsmässigt hantera en allvarlig händelse i fredstid har förbättrats. Översyn av rutiner, övningar samt förberedelser att hantera ev. konsekvenser i samband med har märkbart förbättrat beredskapen även inom det civila försvaret. Den interna ansvarsfördelningen har klarats ut, teknisk utrust- ning och system har säkrats, organisation och former för att hantera följder av händelser har setts över och övats m.m. Huvuddelen av kommunerna har etablerat kontakt på försvarsom- rådesnivå och etablerat en fungerande samverkan. Denna är mest uttalad inför övningar och i frågor som har med materiel att göra, främst inom räddningstjänstens område. - Som ett resultat av förberedelserna inför skiftet , genomförda ledningsanalyser och projektet kommunens beredskap (KUB) har så gott som alla kommuner sett över och reviderat sin planläggning, främst vad avser lednings- och informationsplaner. - Informationen till allmänheten och övriga, har uppmärksammats inför årsskiftet vilket medfört en betydande förbättring av informations- beredskapen och insikten om behovet av informationsansvarig i kommunledningen. - Endast ett fåtal kommuner saknar en särskilt utsedd ledningsgrupp på politisk nivå. Övningsverksamheten har varit omfattande. Tabell 10.3 Utbildning av totalförsvarspliktiga för krigsplacering i kommunerna Utbildningen av totalförsvarspliktiga med civilplikt bekostas i huvudsak av statliga medel via SRV:s och anslag. Antalet kvinnor med civilplikt uppgick till fyra stycken, vilket motsvarar av det totala antalet totalförsvarspliktiga med civilplikt. 11 Miljöarbete Sammanfattande slutsatser Kommunerna har flera viktiga uppgifter i miljöpolitiken och i arbetet för en hållbar utveckling. Även om det är svårt att följa upp den kommunala verksamhetens specifika betydelse för att uppnå uppställda miljömål bidrar kommunernas insatser verksamt till att förbättra miljö- tillståndet i landet. Inom ramen för de lokala investeringsprogrammen har 47 kommuner beviljats statsbidrag om sammanlagt till investeringar för perioden 2001. Bruttokostnaden för miljö- och hälsoskyddsverksamheten i kommunerna uppgick till . Nationella miljömål Det övergripande målet för miljöarbetet är att till nästa generation kunna lämna över ett samhälle där de stora miljöproblemen är lösta. har fastställt femton nya miljökvalitetsmål (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, skr. 1998/99:183). Miljökvalitetsmålen preciserar de framtida tillstånd i miljön som eftersträvas. Förhållanden som relaterar till människors hälsa, den biologiska mångfalden, kulturmiljön och naturen står i centrum. Det övergripande generationsmålet och den nya strukturen för miljömålen innebär ett helt nytt sätt att arbeta inom miljöpolitiken. En förutsättning för att målen skall få genomslag och kunna uppnås är bl.a. att de är tydliga och uppföljningsbara. har arbetet med att vidareutveckla målen, t.ex. att utarbeta delmål och handlingsstrategier, pågått vid olika myndigheter. Myndigheternas bedömningar och förslag redovisades till regeringen . En parlamentarisk kommitté, (M 1998:07), har i uppdrag att göra en samlad översyn av vilka delmål som behövs för att miljökvalitetsmålen skall kunna nås. Kommittén skall redovisa resultatet av sitt arbete till regeringen . De nationella målen skall kunna utgöra en grund för regionala och lokala miljömål. Det är regeringens avsikt att återkomma till med en närmare redovisning av det fortsatta arbetet med miljökvalitetsmålen. Måluppfyllelse och kvalitet Kommunerna har en viktig roll i miljöpolitiken och i arbetet för en hållbar utveckling. Ett av kommunens starkaste instrument för att med- verka till att miljömålen nås sker i samband med tillsynen enligt (1998:808) som trädde i kraft . Genom utformning med övergripande mål, allmänna hänsynsregler och nya verktyg - t.ex. miljökvalitetsnormer - har förutsättningar skapats att styra miljöarbetet mot de av beslutade miljömålen. kan tillämpas på alla verksamheter och åtgärder som inte är av försumbar betydelse för människors hälsa och för miljön. I och med har kommunerna fått ökade möjligheter att utöva tillsyn och att ta ut avgifter för bl.a. tillsynsverksamhet. Kommunen beslutar själv om den taxa som skall täcka kostnaderna för den prövning och tillsyn som kommunen utför enligt balken. Kommunerna har enligt numera samma möjligheter som länsstyrelserna att skydda värdefulla natur- och kulturområden. Inom renhållningen har kommunerna utöver ansvaret för tillsynen också det operativa ansvaret. Varje kommun skall således svara för att hushållsavfall transporteras till behandlingsanläggningar och att det återvinns eller bortskaffas. Skyldigheten gäller dock inte avfall som omfattas av producentansvar. I varje kommun skall det vidare finnas en renhållningsordning som skall innehålla de föreskrifter om hantering av avfall som gäller för kommunen och en avfallsplan. Avfallsplanen skall innehålla uppgifter om avfall inom kommunen och kommunens åtgärder för att minska avfallets mängd och farlighet. Genom , som antogs vid om miljö och utveckling i , har kommunerna fått både ett större ansvar och förutsättningar för att driva på arbetet med att nå en hållbar utveckling. Vid i om boende, bebyggelse och stadsutveckling (Habitat II) antogs den s.k. Habitatagendan. Den innehåller ett program för hållbar utveckling av städer och bebyggelsemiljöer. Habitatagendan har en direkt koppling till den lokala samhällsplaneringen och är en viktig del i det lokala Agenda 21-arbetet. För att öka takten i omställningen av till en ekologiskt hållbar utveckling har beslutat om stöd till lokala investeringsprogram (prop. 1997/98:1, utg. omr. 18, bet. 1997/98:BoU1, rskr. 1997/98:81). Kommunerna har möjlighet att i samverkan med lokala företag och organisationer ansöka om stöd till investeringar för att öka den ekologiska hållbarheten. Investeringarna skall bidra till att minska miljöbelastningen, öka effektiviteten i resursanvändningen och bidra till ökad sysselsättning. Tillsynen enligt kommer även i fortsättningen att utgöra kärnan i kommunernas miljöarbete. Omställningen till ett ekologiskt hållbart samhälle kräver emellertid ett handlande över ett vidare fält än det som tidigare omfattats av den traditionella miljöpolitiken. initiativ till , som just betonar demokratiaspekter, har fått ett stort genomslag i kommunerna. Många kommuner strävar efter att integrera Agenda 21-arbetet med den övriga kommunala verksamheten - inte minst med den fysiska planeringen - och att utveckla nya former för delaktighet från medborgarnas sida. I sammanhanget bör också uppmärksammas att kommunerna fungerar dels som producenter, dels som konsumenter av en rad varor och tjänster. Även här har kommunerna stora möjligheter att påverka miljöarbetet i positiv riktning. Genom de lokala investeringsprogrammen ökar takten i arbetet med att ställa om till ett ekologiskt hållbart samhälle. Erfarenheterna är mycket positiva. kan konstateras att det behövs ytterligare ansträngningar för att utveckla helhetstänkandet i programmen och göra kopplingen till det lokala Agenda 21-arbetet tydligare. Med hänsyn till de tidigare miljömålens karaktär har det varit svårt att fastställa kommunernas medverkan i måluppfyllelsen. Den nya av beslutade målstrukturen bör - när delmål och åtgärdsstrategier har fastställts avsevärt kunna underlätta uppföljningen och värderingen av olika aktörers inklusive kommunernas betydelse för möjligheterna att nå miljömålen. Med stöd av förordningen (1998:900) om tillsyn enligt har regeringen inrättat ett särskilt Tillsyns- och föreskriftsråd med uppgiften att vara ett samrådsorgan för myndigheternas arbete i frågor som rör tillsyn och föreskrifter enligt . Rådet, som påbörjade sitt arbete , avser bl.a. att utveckla ett system för uppföljning och utvärdering av det operativa tillsynsarbetet samt att bygga upp ett register med samtliga föreskrifter som utfärdas med stöd av balken. Medvetenheten om miljöfrågornas betydelse har enligt de bedömningar som gjorts, bl.a. av och utredningen om samordning av det lokala Agenda 21-arbetet (M 1998:04), ökat i kommunerna. Kommunerna ställer i ökande utsträckning miljökrav i samband med upphandling. I många kommuner arbetar man aktivt med att integrera frågor om hållbar utveckling enligt i planer och program. Samarbetet mellan kommuner och mellan kommuner, företag och organisationer med ekologisk hållbarhet som förtecken utvecklas. Den viktigaste förändringen som brukar framhållas är de minskade avfallsmängderna. Här har kommunerna en central roll, men exakt hur stor del av denna positiva utveckling som beror på kommunala insatser är givetvis svårt att bedöma. Kostnader och prestationer Det lokala Agenda 21-arbetet är ofta utgångspunkten för ett vidareutvecklat samarbete mellan kommunen och företag, organisationer och andra aktörer i arbetet för en hållbar utveckling. Som framgår av föregående års skrivelse om utvecklingen inom den kommunala sektorn (skr. 1998/99:97) är aktiviteten fortfarande hög i flertalet kommuner. Lokala investeringsprogram De lokala investeringsprogrammen inrättades för att stödja det lokala arbetet för omställningen till en hållbar utveckling. Programmen tas fram i samverkan med lokala företag, organisationer och enskilda. Det är kommunens ansvar att bedöma förslagen samt att prioritera och ställa samman ett investeringsprogram som kommunen kan ställa sig bakom. De kommuner vars investeringsprogram bedöms ge de bästa miljömässiga resultaten får statligt stöd till sina investeringar. De kriterier som anges är att minska belastningen på miljön, öka effektiviteten i användningen av energi och andra naturresurser, gynna användningen av förnybara råvaror, öka inslaget av återbruk, återanvändning och återvinning, bidra till att bevara och förstärka den biologiska mångfalden samt att tillvarata kulturvärden och bidra till att förbättra cirkulationen av växtnäringsämnen i ett kretslopp. Programmen skall också bidra till ökad sysselsättning. Därutöver kan kommunen få stöd till bl.a. folkbildningsinsatser som knyts till åtgärder i programmet. Den första programomgången omfattade och den andra . Totalt har 81 kommuner beviljats sammanlagt i bidrag till de lokala investeringsprogrammen . Detta ger tillsammans med de medel som bidragsmottagarna själva satsar en total investeringsvolym om , varav de direkt miljörelaterade investeringarna uppgår till . Programmen beräknas enligt kommunernas bedömningar skapa cirka 11 500 årsarbeten fram till och med . Investeringarna kan också antas öka efterfrågan på olika varor och tjänster vilket ger arbetstillfällen i de företag som tillhandahåller dessa. Om de resultat uppnås som kommunerna angivit i sina investerings- program kommer åtgärderna att ge märkbara effekter på miljön. Satsningarna på effektivare energianvändning medverkar till mindre koldioxidutsläpp. Olika naturvårdande åtgärder leder till minskade utsläpp av näringsämnen i vattendragen och till ökat skydd för den biologiska mångfalden. Det beviljade stödet beräknas bl.a. med- föra energieffektiviseringar på cirka 1,64 Twh och en minskning av koldioxidutsläpp till luften med ungefär . Inför har 191 kommuner ansökt om stöd till sina inversteringsprogram. Beslut om dessa program fattas . De program som beviljats stöd följs upp . Kommunerna lämnar därvid årliga verksamhetsrapporter som ger en beskrivning av hur genomförandet av investeringsprogrammen fortskrider. Det gäller främst miljö- och sysselsättningseffekter samt utvecklingen av ny miljöteknik. har regeringens uppdrag att följa upp och utvärdera de lokala investeringsprogrammen. Den första utvärderingen genom- fördes och en andra och slutlig utvärdering planeras . Personal och kostnader Av personalstatistik framgår att cirka 2 100 personer var verksamma inom miljö- och hälsoskyddsområdet även . Inga större neddragningar av verksamheten har skett . Samarbetet mellan kommuner i fråga om tillsynsuppgifter har ökat. var bruttokostnaden för miljö- och hälsoskyddsverksamheten medan netto- kostnaden uppgick till . 12 Kommunerna och de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna Sammanfattande slutsatser befann sig i ett dramatiskt arbetsmarknadsläge som ställde stora och delvis nya krav på arbetsmarknadspolitiken. Erfarenheten hade visat att det var svårt att bevara kvaliteten och effektiviteten när åtgärdsvolymen blev för stor. Det fanns mot denna bakgrund ett behov att pröva om nya åtgärder kunde ge en förbättrad effektivitet i användningen av de arbetsmarknadspolitiska resurserna. Samtliga av dessa åtgärder har utvärderats och nedan sammanfattas de viktigaste resultaten: - Försöksverksamhet med lokal samverkan leder i större utsträckning till arbete jämfört med ordinarie arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Försöksverksamheten kan leda till större inlåsningseffekter än vad som normalt är brukligt inom den ordinarie arbets- marknadspolitiken. - Offentligt tillfälligt arbete för äldre arbetslösa (OTA) leder sällan till reguljära arbeten. - Den ringa omfattningen av resursarbete har berott på otillräcklig information, komplex administration och det förbättrade arbetsmarknadsläget. Därtill fick endast hälften av deltagarna kompetensutveckling och då främst genom att utföra ordinarie arbets- uppgifter. - av de ungdomar som genomgått det kommunala programmet för ungdomar har kunnat gå vidare till arbete eller studier. - Ungdomar som deltagit i utvecklingsgarantin ser ut att hitta ett arbete eller påbörja en utbildning snabbare än andra långtidsarbetslösa ungdomar. befinner sig i en högkonjunktur och det ställer nya krav på arbetsmarknadspolitiken. Under rådande situation är arbets- marknadspolitikens främsta uppgift att snabbt och effektivt tillsätta de lediga platserna och att stimulera arbetskraftens geografiska och yrkesmässiga rörlighet i syfte attmotverka inflationsdrivande flaskhalsar och bristsituationer. Genom det förändrade arbets- marknadsläget har försöksverksamheten med lokal samverkan, OTA och resursarbete fasats ut. Nationella mål Regeringens övergripande mål på kort sikt är att minska den öppna arbetslösheten till och öka andelen reguljärt syssel- satta i befolkningen i åldern till . Därefter är målet full sysselsättning. uppgick den totala sysselsättningen till . Kommunernas ansvar för ungdomar Regeringens mål är att ingen ungdom i åldern skall vara arbetslös i utan att få ett erbjudande om arbete, utbildning eller arbetsmarknadspolitisk åtgärd. infördes en möjlighet för kommunen att ta ett samlat ansvar för unga arbetslösa upp till och tillkom den s.k. utvecklingsgarantin, vilket innebar att kommunen, efter överenskommelse med staten övertog ansvaret för långtidsarbetslösa ungdomar i åldern (som långtids- arbetslös räknas arbetssökande med en arbetslöshetstid över , eller - för ungdomar - ). Syftet med åtgärderna är att genom olika individanpassade insatser underlätta ungas inträde på arbetsmarknaden eller övergång till reguljär utbildning. Till- sammans omfattar ungdomsprogrammen av ungdomarna i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Måluppfyllelse och kvalitet Den utvärdering av det kommunala programmet för ungdomar som redovisade till regeringen visar att av de ungdomar som genomgått programmet har kunnat gå vidare till arbete eller studier. Statskontoret och har utvärderat utvecklingsgarantin och lämnade var sin rapport till regeringen. Enligt både Statskontorets och utvärdering har ungdomar som deltagit i utvecklingsgarantin hittat arbete eller påbörjat utbildning snabbare än andra långtidsarbetslösa ungdomar. menar att utvecklingsgarantin är en arbetsmarknads- åtgärd som passar ungdomar för vilka de traditionella åtgärderna inte fungerar och att åtgärden kan öppna upp för ett nytt sätt att arbeta gränsöverskridande mellan utbildning, personlig utveckling och arbete. skedde det en kraftig minskning av antalet lång- tidsarbetslösa ungdomar från i genomsnitt 17 000 till 6 400 i genomsnitt 1998. har den kraftiga minskningen av antalet långtidsarbetslösa ungdomar fortsatt t.o.m. tredje kvartalet och uppgick i genomsnitt till 4 100 . Den kraftiga minskningen av antalet långtidsarbetslösa ungdomar förklaras av det allt ljusare arbets- marknadsläget för ungdomar och införandet av utvecklingsgarantin . hade av de arbetslösa ungdomarna erbjudits reguljärt arbete, lämplig utbildning, praktik eller arbetsmarknadspolitiskt program inom 100 dagars arbetslöshet. Detta är en förbättring jämfört med då motsvarande resultat var . Regeringens mål att ingen ungdom skall bli långtidsarbetslös utan att fått jobb, utbildning eller erbjudande om en aktivitet är alltså nästan uppfylld. Prestationer Kommunernas ansvar för ungdomar upp till har i genomsnitt omfattat 7 300 vilket är knappt 4 900 färre än 1998 och 6 900 färre än 1997. Detta är en avspegling av det minskade antalet 18-19- åringar som är registrerade vid Arbetsförmedlingen. Den genomsnittliga tiden för ungdomar i det kommunala programmet uppgick vilket är drygt mindre än 1998 och mindre . Den genomsnittliga kostnaden och deltagare uppgick till vilket motsvarar en kostnadsökning med . Enligt AMS uppgick andelen i arbete efter avslutad period i programmet till . Utvecklingsgarantin för 20-24-åringarna har omfattat i genomsnitt 5 555 ungdomar vilket motsvarar en höjning med 2 700 deltagare jämfört med . Den genomsnittliga tiden för ungdomar i utvecklingsgarantin uppgick vilket är en ökning . Den genomsnittliga kostnaden och deltagare uppgick till vilket motsvarar en kostnads- minskning med . Enligt AMS uppgick andelen i arbete efter avslutad period med utvecklingsgaranti till . Försöksverksamhet med lokal samverkan Försöksverksamhet med lokal samverkan inleddes och pågick till . Regeringen tecknade avtal om försöksverksamhet med 28 kommuner. Försöksverksamheten innebar att medel från anslaget för arbetsmarknadspolitiska åtgärder ingick i projekt som en arbetsförmedling och en kommun drev gemensamt. Kommunerna bidrog med minst en fjärdedel av utgifterna. Samtliga medel som ingick i projektet fick användas otraditionellt. För samtliga kommuner som deltog i försöksverksamheten gällde att denna skulle uppfylla såväl över- gripande mål som verksamhetsmål för arbetsmarknadspolitiken. Måluppfyllelse och kvalitet (RRV 1997:26 och RRV 1997:58) samt (Utvärdering av Lokal samverkan mot arbetslöshet) har utvärderat försöksverksamheten med lokal samverkan. har funnit att det otraditionella inslaget i försöksverksamheten varit ytterst litet även om variationen mellan olika kommuner har varit påtaglig. De flesta projekt hade kunnat genomföras inom ramen för ordinarie verksamhet. De resultat av försöks- verksamheten som kunnat studeras tyder, enligt RRV, på en högre effektivitet i försöket än i de ordinarie arbetsmarknadspolitiska åtgärderna. Vidare menar RRV att insatserna i försöksverksamheten i större utsträckning leder till arbete jämfört med ordinarie arbets- marknadspolitiska åtgärder. I sin rapport befarar dock RRV att vissa inlåsningseffekter kan ha uppstått då tiden i åtgärderna varit längre än vad som normalt är brukligt inom ramen för den mer traditionella arbetsmarknadspolitiken. skriver i sin slutrapport, Utvärdering av lokal samverkan mot arbetslöshet, som lämnades till regeringen att de inte kan se något entydigt resultat vad gäller effekter på arbetsmarknadspolitiska mål. Detta kan, enligt författarna, delvis förklaras med att det vuxit fram ett starkare samarbete även i kommuner som inte deltagit i försöket. Detta gäller till exempel de jäm- förelsekommuner man använt i utvärderingen. Resursarbete Resursarbete är en åtgärd som trädde i kraft och avslutades i och med utgången av 1999. Den bygger på försöksverksamheten med den s.k. Kalmarmodellen. Resursarbete är ett slags beredskapsarbete, vilket innebär att den som deltar utför reguljära arbetsuppgifter i stat, kommun, landsting, kyrkliga kommuner och de allmänna försäkringskassorna. Deltagarna betraktas som anställd men lagen om anställningsskydd gäller inte. Resursarbete regleras i kollektivavtal. Arbetsgivare och berörd arbets- tagarorganisation ansökte gemensamt hos arbetsförmedlingen om att få ta emot arbetstagare i resursarbete. Resursarbete innebar att en person, som varit inskriven vid arbetsförmedling av och som uppburit arbetslöshetsersättning, deltog i kvalitetshöjande arbete hos en arbetsgivare av arbetstiden. deltog personen i kompetensutveckling enligt en individuell handlingsplan som upprättades tillsammans med arbetsförmedlingen. Måluppfyllelse och kvalitet Åtgärden har haft en så pass knapp omfattning att den endast på marginalen kan bedömas sänka långtidsarbetslösheten och få ut fler i arbete. Den försöksverksamhet som bedrevs i har dock utvärderats av beträffande effekter för deltagarna och eventuell undanträngning av befintliga arbeten. En jämförelse av deltagarna med en s.k. tvillinggrupp (motsvarande ålder, yrkesutbildning och arbetsmarknadsstatus) visar att de som deltog i försöksverksamheten efteråt hade högre lön och arbetade fler timmar än tvillinggruppen. Undanträngningen uppskattades till , vilket i jämförelse med andra åtgärder får beaktas som måttlig. IFAU har i rapporten (1999:4) kommit fram till att den ringa omfattningen av åtgärden har berott på otillräcklig information om åtgärden, krånglig administration och det förbättrade arbetsmarknadsläget. Kostnader och prestationer Det genomsnittliga antalet deltagare i resursarbete uppgick till 2 950 vilket är en minskning med 1 150 . Av samtliga resursarbeten var inrättade i kommunerna. Den genomsnittliga kostnaden för en deltagare uppgick till vilket är en ökning med jämfört med . Enligt AMS uppgick andelen deltagare i arbete efter avslutat resursarbete till . Offentligt tillfälligt arbete för äldre arbetslösa infördes en ny arbetsmarknadspolitisk åtgärd, offentligt tillfälligt arbete (OTA) för personer som varit arbetslösa och som får ersättning från arbets- löshetsförsäkringen. Offentliga arbetsgivare kan vara anordnare, men verksamheten kan även bedrivas inom kommunalt eller landstingskommunalt finansierade privata och kooperativa alternativ till verksamhet. Syftet med åtgärden är att ta till vara de äldre arbetslösas kompetens samt att höja kvaliteten i verksamheten. OTA som är en tillfällig åtgärd skulle gälla , men förlängdes till och med . Förlängningen gäller endast för de personer som deltog i åtgärden innan . För personer som fyllt innan kan åtgärden förlängas till dess att de fyller .