prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — I 28 kap. 4 § första och andra styckena finns föreskrifter om att förordnande om husrannsakan skall meddelas av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten. I den paragrafens tredje stycke finns särskilda regler om förordnande för att eftersöka den som skall häktas i visst fall eller hämtas till inställelse vid rätten. I 28 kap. 5 § ges polisman befogenhet att företa husrannsakan utan att det finns något förordnande enligt 28 kap. 4 § om det är fara i dröjsmål och det inte gäller delgivning. Första stycket Bestämmelsen har sin motsvarighet i 18 § andra meningen VSL. Genom bestämmelsen ges alltså tjänstemän vid eller befogenhet att utan förordnande av undersökningsledare, åklagare eller rätten företa husrannsakan, om det är fara i dröjsmål. Liksom för polismän gäller att befogenheten inte omfattar husrannsakan för delgivning av stämning i brottmål. Det torde dock i praktiken sakna betydelse i de fall som det här är fråga om. Befogenheten kan aldrig gå utöver polismans befogenhet enligt . Det innebär att en husrannsakan med stöd av den här bestämmelsen förutsätter, att det förekommer anledning att det begåtts ett brott på vilket kan följa fängelse eller att det är fråga om en sådan lokal som avses i 28 kap. 3 § första stycket . Även i övrigt gäller förutsättningarna i 28 kap. 1 3 a §§ . Vad som för de här tjänstemännens del i huvudsak kan komma i fråga är att i brådskande fall företa husrannsakan för att gripa en misstänkt (21 § i denna lag) eller för att verkställa beslag (22 § i denna lag). Dessa befogenheter är inte geografiskt begränsade. Enligt denna bestämmelse kan husrannsakan alltså i princip företas på vilken plats som helst i landet. Är det inte fara i dröjsmål och är inte heller andra stycket tillämpligt, får husrannsakan göras av en tulltjänsteman sedan undersökningsledare, åklagare eller domstol meddelat ett förordnande. Andra stycket Bestämmelsen motsvarar 18 § första meningen VSL. Genom denna bestämmelse utsträcks befogenheten att företa husrannsakan jämfört med . Befogenheten gäller nämligen även om det inte kan följa fängelse på det aktuella brottet. Befogenheten tillkommer såväl polisman som tjänsteman vid eller . På förslag av Lagrådet föreslås att polisman och nämnda tjänstemän måste ha förordnande av undersökningsledare, åklagare eller rätten, om det inte är fara i dröjsmål (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 5.9). Bestämmelsen är utformad i linje med Lagrådets förslag men är förtydligad på så sätt att det uttryckligen anges att det skall förekomma anledning att ett brott har begåtts (dvs. motsvarande formulering som i 28 kap. 1 § ). Vidare är förordnanderegeln uttryckligen angiven. Befogenheten enligt detta stycke begränsad i förhållande till första stycket i två avseenden. Det ena är att husrannsakan får ske endast i magasin eller liknande utrymmen. Det andra är att husrannsakan får ske endast i förverkandesyfte. Med magasin eller liknande utrymmen avses motsvarande som i 18 § VSL, dvs. magasin, upplagsbodar och uthus. Det skall alltså vara fråga om lokaler som i princip används endast för förvaring av varor. Därav följer att husrannsakan enligt denna bestämmelse inte kan vidtas i affärs- och kontorslokaler. Om fängelse kan följa på det misstänkta brottet och det är fara i dröjsmål, kan emellertid husrannsakan i lokaler av det slaget göras av tjänstemän vid eller med stöd av bestämmelsen i första stycket. Annars får frågan om husrannsakan avgöras enligt de allmänna reglerna i . Om en magasinsbyggnad innehåller exempelvis något avskilt kontors- eller personalutrymme, omfattar den i detta stycke angivna rätten till husrannsakan inte dessa delar av byggnaden. Inte heller den här rätten att företa husrannsakan är geografiskt begränsad. 27 § En tjänsteman vid eller har i fråga om brott enligt denna lag eller andra brott som avses i 1 § andra stycket samma befogenhet som en polisman att enligt 28 kap. 13 § besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning utan förordnande enligt 28 kap. 4 och 13 §§ . Om det finns anledning att anta att en person, som i samband med inresa till eller utresa från landet uppehåller sig i trakterna invid landgräns eller kuster eller i närheten av eller inom en flygplats eller något annat område som har direkt förbindelse med utlandet, har med sig egendom som kan tas i beslag på grund av brott enligt denna lag eller sådana brott mot narkotikastrafflagen (1968:64) som avses i 12 § tredje stycket, får kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning eller urinprovstagning utföras på honom eller henne. På den som är får ytlig kroppsbesiktning utföras endast om det finns särskilda skäl. Ingen får hållas kvar för urinprovstagning. Åtgärder enligt detta stycke får beslutas av en tjänsteman vid eller . En sådan tjänsteman får besluta om åtgärden utan förordnande enligt 28 kap. 4 och 13 §§ . En tjänsteman vid eller som med stöd av denna lag ingriper mot någon får i anslutning till ingripandet i den utsträckning som är nödvändig av säkerhetsskäl 1. ta hand om vapen eller andra farliga föremål medan ingripandet pågår, och 2. kroppsvisitera personen för att sådana föremål skall kunna tas om hand. I 28 kap. 11 13 §§ finns bestämmelser om kropps- visitation och kroppsbesiktning. Dessa innebär sammanfattningsvis följande. Kroppsvisitation får ske endast om det finns anledning att anta att det har begåtts ett brott som det kan följa fängelse på. Kroppsvisitationen får göras på den som skäligen kan misstänkas för brottet för att söka efter föremål som kan tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredningen om brottet. Även annan än den som skäligen kan misstänkas får kroppsvisiteras. Det förutsätter att det finns synnerlig anledning att anta att det därigenom kommer att anträffas föremål som kan tas i beslag eller att det annars är av betydelse för utredningen om brottet. Kroppsbesiktning får göras på den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa. Syftet skall vara detsamma som för kroppsvisitation. Den som skall kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, . Beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning får fattas av undersökningsledare, åklagare eller rätten. Om det är fara i dröjsmål, får kroppsvisitation eller kroppsbesiktning dock beslutas av polisman (28 kap. 13 § första stycket andra meningen). Vidare finns det föreskrifter om var och hur kroppsvisitation eller kroppsbesiktning skall utföras. I 35 § lagen om unga lagöverträdare föreskrivs att om någon är misstänkt för att ha begått ett brott och det finns särskilda skäl, får kroppsvisitation företas. Genom 19 § har i egenskap av undersökningsledare rätt att besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning enligt vad som föreskrivs i . Första stycket i den här paragrafen innebär att tjänstemän vid såväl som får samma befogenhet som en polisman att fatta ett sådant beslut. Bestämmelsen är ny i förhållande till VSL. Andra stycket innebär att tjänstemän vid och får befogenhet att, i huvudsaklig överensstämmelse med 19 § första stycket första och andra meningarna VSL, besluta om kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning och urinprovstagning i situationer som inte omfattas av bestämmelser. I tredje stycket införs en ny bestämmelse som ger tjänstemän vid och befogenhet att av säkerhetsskäl kroppsvisitera den som är föremål för ett ingripande enligt SL. Med begreppen "kroppsvisitation" och "kroppsbesiktning" förstås detsamma som i . Med ytlig kroppsbesiktning förstås detsamma som i VSL (jfr promemorians redogörelse s. 378 f). Paragrafen har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.9. Första stycket Bestämmelsen, som motsvarar 29 § första stycket i promemorian, saknar motsvarighet i VSL. Genom denna bestämmelse ges tjänstemän vid och befogenhet att utan förordnande av undersökningsledare, åklagare eller rätten besluta om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, om det är fara i dröjsmål (jfr 28 kap. 13 § första stycket andra meningen ). Förslaget skiljer sig från promemorian på så sätt att även tjänstemän vid tillerkänns denna befogenhet. Befogenheten kan aldrig gå utöver polismans befogenhet enligt . Vad som föreskrivs där om exempelvis misstankegrad, brottets svårighetsgrad och ändamålet med åtgärden gäller således även för kroppsvisitation och kroppsbesiktning enligt den här bestämmelsen. För misstänkt som är gäller att endast kroppsvisitation kan företas och att det krävs särskilda skäl för sådan (jfr 35 § lagen om unga lagöverträdare). Bestämmelsen gäller i fråga om brott enligt SL eller andra brott som avses i 1 § andra stycket. Innebörden av hänvisningen till 1 § andra stycket behandlas i kommentaren till 1 §. Bestämmelsen kompletterar befogenheten enligt andra stycket på så sätt att bestämmelsen inte är knuten till in- eller utresesituationer, vare sig tidsmässigt eller geografiskt, något som förutsätts i andra stycket. Som exempel på fall där det kan bli aktuellt att tillämpa den här bestämmelsen kan nämnas att en person behöver kroppsvisiteras i anslutning till en husrannsakan exempelvis på ett tillfälligt lager eller ett tullager. Vidare kan det bli aktuellt då personer, som inte är resande men som misstänks ha köpt insmugglade varor, påträffas på eller i närheten av ett fartyg där försäljningen antas ha skett. Det kan gälla exempelvis personer som besöker ett fartyg i hamn eller ett fartyg till havs. I förhållande till andra stycket föreligger också den skillnaden att befogenheten omfattar även sådan kroppsbesiktning som inte är ytlig. Är det inte fara i dröjsmål, får kroppsvisitation eller kroppsbesiktning göras av en tjänsteman vid eller med stöd av andra stycket eller av en tulltjänsteman sedan undersökningsledare, åklagare eller domstol meddelat förordnande. Andra stycket Bestämmelsen motsvarar 19 § första stycket första och andra meningarna VSL och 29 § andra stycket i promemorian. I bestämmelsen ges tjänstemän vid såväl som befogenhet att företa kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning samt ta urinprov avseende en person som i samband med inresa till eller utresa från landet uppehåller sig i gränsområde eller motsvarande. Denna bestämmelse utgör grunden för den tullkontroll som utövar i förhållande till resenärer, då de efter utlandsvistelse passerar en bemannad tullplats. Bestämmelsen har behandlats även i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.9. De nuvarande bestämmelserna infördes såvitt avser kroppsvisitation redan vid VSL:s tillkomst (prop. 1960:115 s. 127 f), ytlig kroppsbesiktning (SFS 1981:1079; prop. 1981/82:2, JuU 11, rskr 35) och urinprovstagning (SFS 1993:1408; prop. 1993/94:24 s. 55 f, 82 f och 120 f, JuU 7 och rskr 67). En grundläggande förutsättning är att det finns anledning att anta att den person som skall undersökas har med sig sådan egendom som kan tas i beslag på grund av brott enligt SL eller sådant narkotikabrott som avses i 12 § tredje stycket SL. Bakgrunden till att bestämmelsen innehåller en hänvisning till 12 § tredje stycket framgår av kommentaren till den bestämmelsen. Genom den nu föreslagna lagen begränsas tillämpningsområdet något i förhållande till vad som gäller enligt VSL. I grova drag kan sägas att förslaget innebär att befogenheterna får utövas endast mot resenärer. I VSL får befogenheterna däremot utövas även mot den som, utan att vara resenär, anträffas vid hamn eller annan sådan plats som avses i bestämmelsen. Ingripande mot en sådan person får enligt förslaget i stället göras med tillämpning av bestämmelser om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Den befogenheten har en tjänsteman vid eller genom första stycket. I praktiken torde det inte innebära någon förändring när det gäller de situationer då ett ingripande kan ske. För de befogenheter som anges i detta stycke finns begränsningar, både tidsmässiga och geografiska, som något avviker från VSL. Begränsningarna har utformats efter mönster av 5 § första stycket inregränslagen (jfr prop. 1995/96:166 s. 55 ff och 92 f). Begränsningarna innebär att kontrollåtgärden får tillgripas endast på en person som i samband med inresa eller utresa uppehåller sig i det geografiska område som anges i bestämmelsen. Kontrollåtgärden skall alltså inledas i nära anslutning till inresan eller utresan. Bestämmelsen förutsätter därmed att ett ingripande på den som reser till görs efter det att han har kommit till området. Det förutsätts att ankomsten till området utgör ett led i inresan till . Bestämmelsen blir tillämplig även på den som uppehåller sig i ett sådant område och då står i begrepp att ganska omgående lämna landet. Att bedöma om och när någon på nämnda sätt har rest in till landet torde sällan vålla några större problem. Däremot kan det av naturliga skäl vara svårare att avgöra om någon avser att lämna landet och när avresan i så fall är tänkt att ske. Den bedömningen får göras bl.a. utifrån hur personen i fråga uppträder och är utrustad samt med ledning av biljetter eller andra resedokument. Utgångspunkten för den tidsfrist inom vilken kontrollen måste ske är alltså vid inresa den tidpunkt då personen ankommer till det geografiska området respektive vid planerad utresa den tidpunkt då utresan skall ske. Det bör inte i och för sig föreligga hinder mot att ett beslut om tvångsåtgärden fattas i ett något senare skede än exempelvis själva inresan eller passerandet av en tullplats. Åtgärden skall emellertid i så fall ha föranletts av iakttagelser och överväganden som gjorts i anslutning till inresan. Det skall alltså finnas ett direkt samband mellan inresan och det något senare beslutet om tvångsmedlet. Som framgår av lagtexten skall personen vara kvar i det geografiska område som anges i bestämmelsen. Bestämmelsen är tillämplig inte bara på resenärer i inskränkt mening utan även på anställda på transportmedel, reparationspersonal, tulltjänstemän eller andra befattningshavare som har anlänt till landet eller skall avresa därifrån. Andra personer som uppehåller sig inom det angivna geografiska området, exempelvis anställda i hamnar och på flygplatser, får inte bli föremål för tvångsmedel med stöd av den här bestämmelsen. Beträffande dessa kategorier får alltså beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning grundas enbart på allmänna regler och den därtill knutna bestämmelsen i första stycket. Bestämmelsen att det skall finnas "särskilda skäl" för ytlig kroppsbesiktning av den som är har sin grund i att speciella integritetshänsyn är påkallade när det gäller barn. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.9). Med "särskilda skäl" åsyftas i första hand att brottsmisstanken avser någonting som utifrån gängse värderingar är särskilt skadligt eller farligt och som det finns ett klart uttalat samhällsintresse att genast ta hand om. I praktiken torde det huvudsakligen bli fråga om narkotika som bestämmelsen kommer att vara tillämplig på. I den allmänna motiveringen har utvecklats ytterligare vad som bör avses med "särskilda skäl". Bedömningen i sådana här fall bör lämpligen göras av någon befattningshavare i överordnad ställning. Bestämmelsen är utformad i linje med den lydelse som föreslagits av Lagrådet. Lagrådet har dock föreslagit att åtgärder enligt bestämmelsen skall förutsätta förordnande av undersökningsledare, åklagare eller rätten. Förslaget har inte godtagits (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 5.9). I förhållande till den av Lagrådet föreslagna ordalydelsen har bestämmelsen förtydligats på så sätt att det uttryckligen anges att befogenheten tillkommer tjänstemän vid och Kust- bevakningen. Att det inte behövs något förordnande anges också uttryckligen. Tredje stycket Detta stycke motsvarar 29 § tredje stycket i promemorian men saknar motsvarighet i VSL. Stycket innehåller en särskild bestämmelse som ger befogenhet åt tjänstemän vid och att av säkerhetsskäl besluta om kroppsvisitation och tillfälligt omhändertagande avseende vapen och andra farliga föremål. Bestämmelsen motsvarar 19 § första stycket 1 polislagen (1984:387). Ett omhändertagande av ett föremål får bestå endast fram till dess att ingripandet kan anses avslutat. Omhändertagandet skall alltså hävas, när fara för våldsanvändning i anledning av tjänstemannaingripandet kan anses föreligga. Om omständigheterna är sådana att föremålet misstänks ha samband med något brott enligt smugglingslagen eller annat brott enligt 1 § andra stycket, skall omhändertagandet i allmänhet resultera i ett beslag. 28 § får besluta om kroppsvisitation av varje resande som med ett visst transportmedel eller under en viss angiven, kortare tidrymd ankommer till eller avreser från en viss gräns- eller kustort eller annan plats som har förbindelse med utlandet (särskild kontroll). En särskild kontroll får beslutas endast om 1. det finns anledning att anta att en eller flera resande, som med transportmedlet eller under tidrymden ankommer till eller avreser från platsen, har begått eller står i begrepp att begå ett brott enligt 5 § eller 6 § tredje stycket eller försök till ett sådant brott, 2. tillräckliga uppgifter saknas för att rikta misstanke mot en bestämd person eller en mindre krets av personer, och 3. åtgärden är nödvändig för att ett ingripande mot brottet skall kunna ske. Beslut om särskild kontroll får fattas av chefen för en tullregion. Beslutet skall prövas av chef eller den han sätter i sitt ställe. Om det uppenbarligen är fara i dröjsmål, får beslutet utan sådan prövning verkställas . Denna paragraf motsvarar 19 § första stycket tredje och fjärde meningarna VSL om s.k. skärpt tullkontroll eller pådragskontroll. Paragrafen motsvaras vidare av 30 § i promemorian. En kontroll enligt VSL kan användas dels för att kontrollera efterlevnaden av gällande in- och utförselbestämmelser, dels för att ingripa vid misstanke om brott enligt VSL men där misstanken inte är tillräckligt konkret för att kunna riktas mot någon särskild person eller enbart en mindre personkrets. Kontrollbefogenheten enligt den nya lagen betecknas som "särskild kontroll" och gäller enbart vid misstanke om brott. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.9). Första stycket Beslutet kan gälla samtliga resande som kommer med ett visst transportmedel, i allmänhet ett flygplan eller en färja i reguljär trafik. Det kan emellertid även omfatta alla in - eller utresande som kommer till en viss plats under en bestämd tidrymd. Om exempelvis information erhållits om att en person som medför ett större narkotikaparti skall komma till med någon av färjorna från , okänt vilken, kan ett beslut meddelas om särskild kontroll beträffande alla som ankommer till från en viss dag. Kontrollen får avse "en viss angiven, kortare tidrymd". I allmänhet bör det inte kunna komma ifråga med en kontroll som pågår längre än . Det kan dock inte uteslutas att det i mycket speciella undantagsfall kan bli aktuellt med kontroll som pågår . Om kontrollen skulle pågå , kan det ifrågasättas om den åberopade misstanken är så bestämd som förutsätts för en särskild kontroll. Vid kontroll enligt den här paragrafen finns det alltså inte brottsmisstanke mot någon viss person. Kontrollen riktas i stället mot alla som anländer med det avsedda transportmedlet eller under den angivna tidrymden. Kontrollen bör utföras med särskilt hänsynstagande till detta, ett hänsynstagande som innebär att hänsynen till de resandes integritet väger särskilt tungt. Exempelvis bör endast i mycket speciella undantagsfall en resenär tvingas ta av sig kläderna för att dessa skall undersökas. Bestämmelsen är tillämplig även mot s.k. inre gräns, dvs. vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land. Det bör här framhållas att bestämmelsen måste tillämpas i överensstämmelse med gemenskapsrätten. Beslutet får således varken när det gäller grunder eller utformning bryta mot principerna för den fria rörligheten inom gemenskapen (jfr kommentaren till 3 § under rubriken och utförselregleringar i förhållande till andra EU-länder). Andra stycket Här anges under vilka förutsättningar ett beslut om särskild kontroll får fattas. Dessa förutsättningar, som anges under tre punkter, skall samtliga vara uppfyllda. Enligt den första punkten skall det finnas anledning att anta att en eller flera resande, som med transportmedlet eller under tidrymden ankommer till eller avreser från platsen, har begått eller står i begrepp att begå brott enligt 5 § eller 6 § tredje stycket, dvs. grov smuggling, grov narkotikasmuggling eller försök till något sådant brott. Misstanken skall alltså gälla att någon bryter mot ett in- eller utförselförbud eller någon annan in- eller utförselrestriktion och att brottet är grovt på det sätt som anges i 5 § eller 6 § tredje stycket. Ett beslut om särskild kontroll får således inte grundas på att det är fråga om ett brott som rör undandragande av pålagor. Bestämmelsen är tillämplig om det finns anledning att anta, att ett grovt smugglingsbrott har begåtts eller skall begås och att gärningsmannen är en av de resande som skall ankomma eller avresa. Dessa villkor är tillräckliga men inte nödvändiga villkor enligt första punkten. Den är nämligen tillämplig även om det råder visshet om brottet i sig och om det förhållandet att gärningsmannen är en av de resande. För att bestämmelsen skall vara tillämplig krävs att det finns tillräckliga uppgifter för att göra en totalbedömning av om brottet är grovt, åtminstone i så måtto att det finns anledning att anta att så är fallet. Vilka omständigheter som särskilt skall beaktas framgår av 5 § och 6 § tredje stycket. Typiskt sett torde den här bestämmelsen i praktiken kunna bli tillämplig när det gäller smuggling av narkotika. I sådana sammanhang finns det ofta ett tillräckligt bedömningsunderlag såvitt avser exempelvis mängden och slaget av narkotika. Utan större tillämpningssvårigheter torde bestämmelsen emellertid kunna användas även i andra sammanhang, exempelvis i den mån det finns upplysningar som ger anledning att anta att det är fråga om olovlig införsel av sådant som svårt smittsamma eller annars sjukdomsframkallande substanser, radioaktiva ämnen och annat som kan orsaka allvarliga samhällsskador. Redan av första stycket framgår indirekt att kontrollen kan vidtas trots att det inte finns misstanke mot någon viss person. Genom andra punkten görs detta till ett nödvändigt villkor för att bestämmelsen skall få tillämpas. I denna punkt föreskrivs att en förutsättning för ett beslut om särskild kontroll är att det saknas tillräckliga uppgifter för att rikta misstanken mot en bestämd person eller en mindre krets av personer. Det skall med andra ord sålunda råda ovisshet om vem gärningsmannen är. Om det i samband med kontrollen görs några särskilda iakttagelser som ger anledning till misstanke mot en viss person skall frågan om vidare användning av tvångsmedel mot honom prövas enligt allmänna regler eller andra bestämmelser i denna lag. I tredje punkten ges uttryck för ett långtgående hänsynstagande till proportionalitetsprincipen. Där föreskrivs att åtgärden måste vara nödvändig för att ett ingripande mot brottet skall kunna ske. Det innebär med andra ord att ett beslut om särskild kontroll skall vara oundgängligen påkallat på så sätt att en mindre långtgående åtgärd inte är tillräcklig för att ett ingripande skall kunna ske. Tredje stycket Detta stycke motsvarar 19 § första stycket VSL såvitt avser behörighet att besluta om s.k. skärpt tullkontroll. Stycket har utformats i enlighet med vad Lagrådet föreslagit. 29 § Kroppsvisitation, som är av mera väsentlig omfattning, och kroppsbesiktning skall verkställas inomhus i avskilt rum eller i lämpligt utrymme i transportmedel samt, om undersökningsmannen eller den undersökte begär det och det kan ske utan större omgång, i vittnens närvaro. Kroppsvisitation och kroppsbesiktning av kvinnor får inte verkställas eller bevittnas av andra än kvinnor, läkare eller legitimerade sjuksköterskor.