prop · GN0372 · 2000-01-01 00:00:00 — Om ledningsinneha- varen, då han mottagit framställningen, överväger att vägra utföra trans- porten kan han alltså välja mellan att ansöka om undantag och att dröja med sin ansökan till senast då han just har underrättat trans- portören att han vägrar utföra transporten. En sådan underrättelse bör naturligtvis lämnas . I fjärde stycket föreskrivs att ett beslut om undantag skall innehålla en underrättelse att det kan komma att ändras eller upphävas. Skälet för detta är att ett beviljat undantag, enligt femte stycket, skall anmälas till Europeiska kommissionen, vilket även framgår av artikel 25.2 i gasmark- nadsdirektivet. Av artikeln framgår också att kommissionen på visst sätt kan begära att undantaget skall ändras eller upphävas, vilket kan komma att medges av regeringen. Mätning av transporterad naturgas 4 § Den som innehar en naturgasledning är skyldig att utföra mät- ning av transporterad naturgas och att rapportera resultaten av des- sa mätningar i enlighet med de närmare föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Kostnaden för den mätning och rapportering som avser transpor- terad naturgas skall av ledningsinnehavaren debiteras den som mot- tar naturgasen. Paragrafen motsvarar 2 § i utredningens förslag. Kraven på mätning och rapportering av mängden överförd naturgas ökar på den avreglerade marknaden. har denna fråga bara berört förhållandet dels mellan ledningsinnehavaren och de förbrukare som varit anslutna till hans ledningsnät, dels mellan innehavarna av ledningar som ansluter till varandra. Dessa frågor har därför reglerats i avtal mellan be-rörda parter. På den avreglerade gasmarknaden kommer ledningsinnehavaren att bli tvungen att mäta och rapportera också för andra aktörers räkning, aktörer med vilka han inte har något avtalsförhållande. Därför måste föreskrifter meddelas om denna mätning och rapportering. Detta föreskrivs i första stycket. Dessa föreskrifter kommer bara att gälla mätning och rapporte- ring av transporterad naturgas. Därmed avses naturgas som ledningsin- nehavaren transporterar för en annan leverantörs räkning till ett natur- gasföretag eller en berättigad kund. Detta följer av definitionen av trans- port av naturgas i 1 kap. 6 §. Mätning och rapportering av annan överfö- ring av naturgas lämnas, som , oreglerad. I andra stycket regleras kostnaden för den mätning och rapportering som avser transporterad naturgas. Kostnaden skall debiteras den som tar emot gasen. Kostnaden får alltså inte ingå i den gemensamma transport- tariffen. Mottagaren kan vara ett naturgasföretag vars ledning är ansluten till den ledning genom vilken transporten sker. Mätningen sker då i an- slutningspunkten mellan de två ledningarna. Mottagaren kan också vara en berättigad kund. Mätningen sker då i den berättigade kundens anslut- ningspunkt. Anslutningsavgifter 5 § Avgifter och övriga villkor för anslutning av ett naturgasföretag eller en berättigad kund till en naturgasledning skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. Vid bedömningen av en avgifts skälighet skall det beaktas att ledningsinnehavaren får en rimlig av- kastning av verksamheten. Den som innehar en naturgasledning skall vid begäran om ny an- slutning inom skälig tid lämna skriftlig uppgift om avgiften och öv- riga villkor för anslutningen. Enligt 1 § är innehavaren av en naturgasledning skyldig att på skäliga villkor ansluta en annan naturgasledning som innehas av ett naturgas- företag eller en berättigad kund till sin ledning. I första stycket preciseras innebörden av begreppet skäliga villkor. Med detta avses att avgifter och övriga villkor för en anslutning skall vara dels skäliga, dels utformade på sakliga grunder. Med det sista menas att avgifter och övriga villkor skall vara objektiva och icke- diskriminerande. Hur skäligheten skall bedömas regleras i andra meningen. Vid denna bedömning skall företagets krav på en rimlig avkastning av verksamheten beaktas. Anslutning är dock inte en kontinuerligt pågående verksamhet. Priset för en anslutning måste bedömas från fall till fall. Detta beror på att kostnaden för anslutningar varierar beroende på avståndet mellan den befintliga ledningen och den som skall anslutas samt terrängförhållande-na på platsen. Skälighetsbedömningen av avgiften för en anslutning får därför baseras på kostnaden för anslutningen samt ett rimligt vinstpåslag. Enligt andra stycket skall ledningsinnehavaren lämna skriftlig uppgift om avgifter och övriga villkor för en begärd anslutning. Eftersom kost- naden för en anslutning varierar från fall till fall måste ledningsinnehava- ren få rimlig tid att beräkna dessa kostnader. Därför krävs bara att upp- giften lämnas inom skälig tid. Transporttariffer 6 § Transporttariffer skall vara skäliga och utformade på sakliga grunder. Vid bedömningen av en tariffs skälighet skall det beaktas att ledningsinnehavaren får en rimlig avkastning av verksamheten. Transporttariffer skall utformas så, att den avgift ett naturgasföretag eller en berättigad kund betalar för transporten till sin anslutningspunkt innefattar avgift för transporten i samtliga rörledningar, genom vilka transporten sker. Begreppet transporttariff finns definierat i 1 kap. 7 §. Därav framgår att med transporttariff avses avgifter och övriga villkor för transport av naturgas. Begreppet transport av naturgas definieras i 1 kap. 6 §. Till följd av den definitionen avser transporttariff endast avgifter och villkor som tillämpas gentemot naturgasföretag och berättigade kunder. Utanför definitionen faller alltså de avgifter och villkor som tillämpas gentemot förbrukare som inte är berättigade kunder. Vad gäller överföring betalar dessa kunder ett samlat pris som innefattar priset för såväl den levererade gasen som överföringen till anslutningspunkten. Någon separat tariff för själva överföringen finns alltså inte. I första stycket anges att transporttarifferna skall vara skäliga och ut- formade på sakliga grunder. Att transporttarifferna skall vara skäliga framgår redan av 2 §, där det föreskrivs att ledningsinnehavaren är skyl- dig att på skäliga villkor transportera naturgas. Hur skäligheten skall be- dömas regleras i andra meningen. Vid bedömning av en transporttariffs skälighet skall företagets krav på en rimlig avkastning av verksamheten beaktas. Vad gäller transport utgör den verksamheten ett naturligt mono- pol. Denna verksamhet bedrivs på ett affärsmässigt sätt, vilket bl.a. inne- bär att den skall ge en rimlig avkastning. Däremot får inte ledningsinne- havarna utnyttja sin monopolställning genom att ta ut oskäliga monopol- vinster. Regleringen i andra meningen syftar till att förhindra det. Det låter sig inte göras att nu närmare ange hur denna fråga skall regleras. Skälen är främst att gassektorn i sin helhet är förhållandevis ung, att den varit helt monopoliserad och att den tillämpat s.k. alternativpris- sättning, dvs. att priserna har fastställts utifrån priset på andra energislag och inte baserats på förhållandena inom gassektorn. Priset har alltid in- kluderat såväl priset för själva gasen som priset för överföringen. Innebörden av att tarifferna skall vara utformade på sakliga grunder är att de skall vara objektiva och icke-diskriminerande. Kunder får delas in i grupper efter kostnadsbild. Inom samma kundkategori skall dock den principiella utformningen av transporttariffen vara likadan för alla kun- der. En berättigad kund är i allmänhet ansluten till en distributionsledning. Den transporterade gasen mäts i kundens anslutningspunkt. På grundval av mätresultatet betalar kunden för transporten till ledningsinnehavaren i enlighet med dennes transporttariff. Enligt andra stycket skall transport- tariffen inkludera de kostnader som ledningsinnehavaren har för att få gasen överförd till sin rörledning genom s.k. överliggande rörlednings- nät. Det rör sig i praktiken om den avgift innehavaren av distributions- ledningen betalar till innehavaren av stamledningen enligt dennes trans- porttariff. Med denna utformning av transporttariffen har en berättigad kund, när han har betalat till innehavaren av den ledning till vilken han är ansluten, därmed också betalat för transport genom alla rörledningar som krävs för att han skall få naturgas till sin anslutningspunkt. Därmed kan den berät- tigade kunden köpa gas från vilken aktör som helst på den svenska gas- marknaden utan att hans transportkostnader påverkas. Detta i sin tur leder till att handeln på den avreglerade gasmarknaden underlättas. 7 § Den som innehar en naturgasledning skall offentliggöra sin transporttariff samt på begäran utan dröjsmål lämna skriftlig upp- gift om tariffen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om offentliggörande av transport- tariff. I första stycket föreskrivs till en början att ledningsinnehavaren är skyldig att offentliggöra sin transporttariff. Syftet med bestämmelsen är att kunder inom EU skall kunna få kännedom om tariffen utan att kontakta ledningsinnehavaren. Vidare föreskrivs att transporttariffer skall finnas i skriftlig form och att de skall lämnas ut utan dröjsmål. I andra stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om offentliggörande av transporttariffer. Redovisning och revision Redovisning av överföring och lagring av naturgas 1 § Verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning skall ekonomiskt redovisas var för sig och skilda från annan verksamhet. Redovisning av överföringsverksamhet som omfattas av samma transporttariff skall ske samlat. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela ytterligare föreskrifter om redovisning av verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räk- ning samt om skyldighet att ge in redovisningshandlingar till den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen motsvarar 1 och 2 §§ i utredningens förslag. Bestämmelser om naturgasföretags redovisning finns i artikel 13 i gasmarknadsdirektivet. Enligt artikel 13.2 skall naturgasföretag upprätta, låta revidera och offentliggöra sin årsredovisning enligt de bestämmelser i nationell rätt som avser årsräkenskaper i aktiebolag. Naturgasföretag är underkastade sedvanliga regler om redovisning av verksamheten. Viktigast i detta hänseende är bokföringslagen (1999:1078) och årsredovisningslagen (1995:1554). De företagsformer som kan bli aktuella för naturgasföretag är aktiebo- lag, ekonomiska föreningar och kommunala verk. Juridiska personer, däribland aktiebolag och ekonomiska föreningar, är, med vissa undantag som i det här sammanhanget saknar betydelse, bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen, vilket framgår av 2 kap. 1 §. Kommuner är däremot inte bokföringsskyldiga enligt bokföringslagen, vilket föreskrivs i 2 kap. 5 §. Föreskrifter om kommuners bokförings- skyldighet finns i 8 kap. kommunallagen (1991:900) och i 2 kap. lagen (1997:614) om redovisning. Vad gäller årsredovisning är aktiebolag och ekonomiska föreningar skyldiga att upprätta och offentliggöra en årsredovisning enligt årsredo- visningslagen, vilket föreskrivs i 1 kap. 1 § årsredovisningslagen och 6 kap. 1 § bokföringslagen. Föreskrifter om kommuners skyldighet att upprätta årsredovisning finns i 8 kap. kommunallagen och 3 8 kap. lagen om redovis- ning. Enligt artikel 13.3 skall integrerade naturgasföretag i sin interna bok- föring särredovisa verksamhetsgrenarna överföring, distribution och lag- ring av naturgas. I paragrafen ges vissa föreskrifter som syftar till att genomföra denna bestämmelse. Föreskrifterna kommer alltså att gälla utöver föreskrifterna i årsredovisningslagen och bokföringslagen. I första stycket stadgas att verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning skall redovisas skilt från annan verksamhet. Vad gäller överföring av naturgas bör följande uppmärksammas. Re- dovisningen av överföringsverksamhet avser all överföring, alltså dels den som ledningsinnehavaren utför för egen räkning till de kunder som han säljer gas till, dels den överföring som han utför för ett annat företags räkning när detta företag säljer gas till berättigade kunder. Den senare formen av överföring definieras i 1 kap. 6 § som transport av naturgas. Det är endast tariffen för sådan transport som är reglerad i 3 kap. 6 §. Det torde dock vara ogörligt att redovisa dessa två former av överföring sepa- rat. Vid bedömningen av skäligheten i transporttariffen får man kontrollera hur stor del av de totala överföringskostnaderna som ligger till grund för transporttariffen. Om denna andel ter sig orimligt stor kan man misstänka att företaget korssubventionerar sin egen verksamhet och att transportta- riffen därmed är för hög. Som nämnts skall överföring och distribution av naturgas redo- visas skilda från varandra. Naturgaslagen gör dock ingen åtskillnad mellan dessa två begrepp. I andra stycket föreskrivs att den del av en överföringsverksamhet som omfattas av samma transporttariff skall redovisas samlat, dvs. bedömas som en och samma verksamhet. Därav följer att de delar av en överföringsverksamhet som omfattas av olika tariffer skall redovisas åtskilt. Det förekommer aldrig att transporttariffen på en överföringsledning är densamma som tariffen på en distributions- ledning, varför överföring och distribution alltid kommer att redovisas åtskilt. I tredje stycket bemyndigas regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om redovisning av verksamhet som rör överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning. Dessa föreskrifter kommer att gälla oavsett om nämnda verksamheter särredovisas eller ej i ett naturgasföretag. Föreskrifterna kommer alltså att gälla utöver sedvanliga redovisningsregler. Dessutom kommer också att föreskrivas en skyldighet för berörda företag att till en myndighet ge in redovisningshandlingar. I redovisningen skall bl.a. anges alla kostnader och intäkter som är hänförliga till den redovisade verksamheten. Vad gäller själva anlägg- ningarna, dvs. naturgasledningar och naturgaslager, ingår bland kostna- derna inte bara kostnaden för att bygga anläggningen utan också kostna- derna för alla förberedande åtgärder som varit nödvändiga för själva byggandet. Revision 2 § Revisor i ett naturgasföretag som bedriver överföring av natur- gas eller lagring av naturgas för annans räkning skall göra en sär- skild granskning av redovisningen av denna verksamhet. Revisorn skall i ett särskilt intyg avge ett utlåtande i frågan om redovisningen av verksamheten skett enligt gällande bestämmel- ser. Företaget skall lämna in intyget till den myndighet som rege- ringen bestämmer. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om revisionen. Paragrafen motsvarar 3 § i utredningens förslag. I första stycket anges att revisorn i ett naturgasföretag som bedriver överföring av naturgas eller lagring av naturgas för annans räkning skall granska den särskilda redovisningen av dessa verksamheter. Den särskil- da granskningen syftar till att kontrollera att redovisningen har skett i överensstämmelse med föreskrifterna i 1 § eller i överensstämmelse med föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 §. Enligt andra stycket skall revisorn upprätta ett särskilt intyg som skall innehålla ett utlåtande i frågan om redovisningen skett i överensstämmel- se med nämnda föreskrifter. Detta intyg skall företaget lämna in till den myndighet som regeringen bestämmer. I tredje stycket finns ett bemyndigande för regeringen att meddela när- mare föreskrifter om revision av överföring av naturgas och lagring av naturgas för annans räkning. 5 kap. 1 § Ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16 18 §§ kom- munallagen (1991:900) får, utan hinder av bestämmelsen i 2 kap. 1 § kommunallagen om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar, utanför kommunens område bedriva 1. handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksam- het, eller 2. överföring av naturgas i geografisk närhet till företagets över- föringsverksamhet inom kommunen i syfte att uppnå en ändamåls- enlig överföringsverksamhet. I paragrafen avhandlas undantag från den kommunala lokaliseringsprin- cipen. Sådant undantag blir tillåtet i två fall. Det första fallet omfattar handel med naturgas och därmed samman- hängande verksamhet. Med därmed sammanhängande verksamhet för- stås exempelvis konsultverksamhet och entreprenadverksamhet med anknytning till naturgasförsäljning. Någon geografisk begränsning av undantaget från lokaliseringsprincipen gäller inte. Detta innebär således att ett kommunalt naturgasföretag har rätt att bedriva handel med natur- gas i hela landet. Det andra fallet omfattar överföring av naturgas. Detta undantag får ba-ra utnyttjas i syfte att uppnå en ändamålsenlig överföringsverksamhet. Härmed förstås att få en lämplig utformning av infrastrukturen, dvs. Därför gäller undantaget bara i geografisk närhet till kommunens rörledningsnät. En förutsättning för att undantag från lokaliseringsprincipen skall vara tillåten är i båda fallen att verksamheten bedrivs i en egen juridisk per- son. Det är alltså inte tillåtet att i de här fallen bedriva verksamheten i ett kommunalt verk. 2 § Om ett sådant kommunalt företag som avses i 3 kap. 16 18 §§ kommunallagen (1991:900) bedriver handel med naturgas samt därmed sammanhängande verksamhet, skall verksamheten drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. Om företaget även be- driver sådan verksamhet som avses i 7 kap. 2 § ellagen (1997:857) får företaget redovisa båda verksamheterna tillsammans. En kommun som bedriver handel med naturgas kan välja att bedriva verksamheten i ett kommunalt verk eller i en fristående juridisk person, vanligen ett aktiebolag. Om den förstnämnda formen väljs skall verk- samheten bedrivas med iakttagande av sedvanliga kommunalrättsliga principer. Om kommunen däremot väljer bolagsformen får verksamheten drivas med undantag från lokaliseringsprincipen, vilket framgår av 1 §. Om kommunen väljer bolagsformen för sin handel med naturgas måste verksamheten, enligt förevarande paragraf, drivas på affärsmässig grund. Detta innebär att likställighets- och självkostnadsprinciperna inte får till- lämpas. Att verksamheten skall drivas på affärsmässig grund innebär främst att företaget skall ha ett affärsmässigt beteende och tillämpa en korrekt pris- sättning. En viss vinstmarginal bör normalt räknas in i priset. De villkor som gäller för det privata näringslivets affärsdrivande verksamhet skall alltså normalt vara vägledande. Den verksamhet som skall drivas på affärsmässig grund skall redovi- sas särskilt. Det förekommer att kommuner samlar all sin energirelate- rade verksamhet i ett företag. Ett sådant företag kan då också bedriva produktion av och handel med el och/eller distribution av fjärrvärme. Dessa verksamheter skall också, enligt 7 kap. 2 § ellagen (1997:857), drivas på affärsmässig grund och redovisas särskilt. I denna situation får företaget tillsammans redovisa all verksamhet som skall drivas på affärsmässig grund. Tillsyn 1 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och av föreskrifter eller villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen motsvarar 19 § första stycket rörledningslagen. Den viktigaste delen i tillsynen kommer till en början att gälla de nya regler som syftar till att öppna gasmarknaden för konkurrens, nämligen naturgasföretagens anslutnings- och transportskyldighet, skyldigheten att ha skäliga trans- porttariffer och redovisningsskyldigheten. Dessutom kommer tillsynen att omfatta de föreskrifter och villkor som gäller inom ramen för koncessionerna. Det inte bara de företag, vars ledningar kräver koncession, som kom- mer att stå under tillsyn. Även de företag, vars ledningar inte kräver kon- cession, men där innehavaren har anslutnings- och transportskyldighet kommer att omfattas av tillsynen. Det gäller i praktiken de företag som innehar distributionsledningar. Däremot faller företag som endast innehar interna ledningar utanför tillsynens omfattning. Som framgår av 2 kap. 8 § andra stycket skall en koncession förses med de villkor som behövs bl.a. av säkerhetsskäl. I kommentaren nämns att dessa villkor fastställs efter samråd med . Vad gäller tillsynen beträffande dessa villkor sker den inte inom ramen för naturgaslagen. Naturgas är en brandfarlig gas och omfattas därmed av bestämmelserna i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor. Enligt 16 § den lagen utövas den centrala tillsynen av Sprängämnesin- spektionen och den lokala tillsynen av den eller de kommunala nämnder som svarar för räddningstjänsten. 2 § har rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. En begäran får förenas med vite. I paragrafen, som delvis motsvarar 19 § andra stycket rörledningslagen, regleras tillsynsmyndighetens befogenheter närmare. 3 § får meddela de förelägganden som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfat- tas av tillsynen. Ett föreläggande får förenas med vite. Paragrafen motsvarar 4 § i utredningens förslag och 20 § första stycket rörledningslagen. Paragrafen anger tillsynsmyndighetens grundläggande befogenhet för att åstadkomma rättelse, nämligen förelägganden. Förelägganden får all- tid förenas med vite. Bestämmelser om viten finns i lagen (1985:206) om viten. Befogenheten att utfärda föreläggande, eventuellt i förening med vite, omfattar även den situation som regleras i 5 §. Ett företag som inte läm- nar in föreskrivna redovisningshandlingar eller revisorsintyg skall enligt nämnda paragraf betala förseningsavgift. Närmare föreskrifter om förse- ningsavgift ges i 6 11 §§. Om ett företag inte har uppfyllt sina skyldigheter sedan möjligheterna att besluta om förseningsavgift har ut- tömts har alltså tillsynsmyndigheten möjlighet att förelägga företaget, eventuellt i förening med vite, att fullgöra sina skyldigheter. Dessa skyldigheter är grundläggande för gasmarknadens funktion, varför tillsynsmyndigheten måste kunna använda alla möjligheter att åstadkomma rättelse. Om inte ett vitesföreläggande kan åstadkomma rättelse återstår bara att återkalla koncessionen. Denna sista möjlighet gäller dock bara gentemot innehavare av överföringsledningar, eftersom distributionsledningar inte omfattas av koncessionskravet. Avgifter 4 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för att finansiera de uppgifter en myndighet har enligt denna lag och enligt föreskrifter som har med- delats med stöd av lagen. Paragrafen motsvarar 5 § i utredningens förslag. Med stöd av bemyndigandet i denna paragraf kommer regeringen eller en myndighet att meddela föreskrifter om vissa avgifter. Avgiften syftar till att finansiera alla de uppgifter en myndighet kommer att få enligt la- gen. Samtliga uppgifter kommer att läggas på en och samma myndighet. De viktigaste uppgifterna är att bereda koncessionsärenden, granska naturgasföretagens redovisning samt att utöva tillsyn. De viktigaste till- synsuppgifterna kommer att bli övervakning av att naturgasföretagen tillämpar skäliga anslutnings- och transportvillkor. Avgiften kommer att tas ut från alla företag som omfattas av tillsynen. Förseningsavgift Bestämmelserna i detta avsnitt har utformats efter mönster från motsva- rande föreskrifter i 12 kap. 7 13 §§ ellagen (1997:857). Dessa föreskrif- ter i sin tur har utformats efter mönster från 8 kap. 5 11 §§ årsredovis- ningslagen (1995:1554). Kommentarer till dessa bestämmelser finns i Regeringens proposition (prop. 1995/96:10) Års- och koncernredovisning Del II s. 262 ff. 5 11 §§ motsvarar 6 12 §§ i utredningens förslag.