prop · GN0379 · 2000-01-01 00:00:00 — Undantag bör ske endast när det inte är praktiskt och ekonomiskt möjligt att välja sådana lokaler. Regeringen har den 17 feb- ruari 2000 beslutat tillsätta en utredare som ska göra en teknisk och ad- ministrativ översyn av delar av valsystemet (dir. 2000:10). Utredaren skall bland annat överväga om det i vallagen uttryckligen skall anges att som vallokal i första hand bör väljas en lokal som är tillgänglig för per- soner med funktionshinder samt överväga om det skall vara möjligt för valförättarna att i särskilda fall ta emot röster utanför vallokalen. Ökade möjligheter för funktionshindrade att åta sig politiska uppdrag Regeringen beslutade vid sammanträde att till- sätta en kommitté som skall föreslå åtgärder för att stärka den medbor- gerliga insynen och deltagandet i den kommunala demokratin (dir. 1999:98). Bakgrunden är att människor i högre utsträckning än tidigare väljer att uttrycka sig genom andra kanaler än de den representativa de- mokratin bygger på. Allt färre vill ägna sig åt politiska uppdrag på deltid eller heltid. Oroande är också att medborgarnas förtroende för politiker och de politiska institutionerna minskar och att medborgarnas deltagande i de etablerade politiska partierna och förtroende för deras förmåga att lösa problem och visa handlingskraft försvagas successivt. Kommittén skall bland annat lämna förslag på åtgärder som kan un- derlätta för medborgare med funktionshinder att åta sig och genomföra politiska förtroendeuppdrag och i övrigt få insyn i och goda möjligheter att delta i den kommunala verksamheten. I direktiven påpekas att den kommunala demokratins former och villkor inte alltid är anpassade uti- från funktionshindrade medborgares behov. Direktiven hänvisar till en undersökning som har gjort om kommunernas tillgänglighet. Den visar att av kommunfullmäktiges sam- manträdeslokaler inte är tillgängliga för personer med rörelsehinder, av lokalerna saknar hörselslinga och av kommu- nerna tar inte fram anpassad information på förfrågan. Enligt direktiven innebär detta att en stor grupp medborgare utestängs från att ta del av och delta i den politiska debatten och från att fullgöra sina rättigheter som medborgare och att vara politiskt aktiva. Det finns därför enligt regeringen anledning att ägna särskild uppmärksamhet åt funktionshindrade medborgares möjligheter att delta i den kommunala demokratin och närmare undersöka vilka åtgärder som behöver vidtas för att undanröja hindren för delaktighet, bl.a. de fysiska förutsättningarna för att deltaga i möten. 7.8 Utredning om formerna för en reglering av tillgänglighet Regeringens bedömning: En utredning bör tillsättas för att se över områden där det inte finns regler om tillgänglighet för personer med funktionshinder. Skälen för regeringens bedömning: finns det i en rad lagar som berör människor med funktionshinder. Det finns lagar och för- ordningar som innehåller rättigheter, insatser och positiva regler som skall underlätta och säkerställa delaktighet och trygghet. Det finns lag- stiftning som reglerar vissa myndigheters och andra organs tillsynsverk- samhet och bevakning av funktionshindrade personers rättigheter och intressen och det finns lagstiftning som förbjuder diskriminering i arbets- livet av personer med funktionshinder. En utredning pågår om olaga dis- kriminering i näringsverksamhet av personer med funktionshinder. Ur rättslig synpunkt har människor med funktionshinder således stärkt sina positioner och är på väg att uppfylla FN:s stan- dardregler i detta avseende. Det finns emellertid relativt få regler och lagar som kräver generell tillgänglighet för människor med funktionshinder och på många områden saknas helt riktlinjer eller lagstiftning om tillgänglighet och användbar- het. Det finns t.ex. inga regler för tillgänglighet till bankomater och bil- jettautomater och inte heller för olika former av tjänster som sköts via knapptelefon. Andra områden som är oreglerade är tillgängligheten till media och kultur och till offentliga tjänster och service. Utvecklingen går raskt mot ökad användning av ny teknik. riskerar grupper av funktionshindrade som döva, hörselskadade och synskadade att stängas ute. Regeringen förbereder just nu en omfattande satsning på IT-området. Syftet är att skapa en god och bred användning av IT som gynnar både producenter och konsumenter och som ökar välfärd och livskvalitet. För t.ex. personer med funktionshinder kan den nya IT-tekniken, rätt använd, skapa nya och ökade möjligheter att ta del av samhällets utbud av varor, tjänster, information m.m. och underlätta kommunikationen människor emellan. Men finns en risk för att nya kommunika- tionsmönster och ny teknik kan innebära att funktionshindrade personer ställs utanför utvecklingen och således inte har möjligheter att ta del av de positiva effekterna som t.ex. bredbandstekniken kan medföra. Frågor om synskadade och deras tillgång till information på Internet är ett om- råde som bör ses över närmare, påpekar om konsument- rättigheter i IT-samhället i betänkandet (SOU 1999:106) Konsumenterna och IT en utredningen om datorer, handel och marknadsföring. Nya tjänster och produkter inom IT-området måste därför göras tillgängliga och användbara för alla. En generell tillgänglighet är samhällsekonomiskt lönsam och bör eftersträvas. Staten har här en viktig roll när det gäller att påverka tillverkarna av nya system och produkter och att styra utvecklingen i mer tillgänglig riktning. En satsning från statens sida på t.ex. bredbandsinfrastruktur bör på olika sätt innehålla åtgärder som säkerställer en sådan utveckling. Regeringen gör därför den bedömningen att det är viktigt att funk- tionshindrade personers behov beaktas tidigt i en kommande satsning inom bredbandsområdet. Det är därvid angeläget att få kunskap om vilka som skulle kunna ha nytta av bredbandstekniken, vilka praktiska och tek- niska förutsättningar som måste vara uppfyllda, vilka speciella anpass- ningar som måste göras, vilken utrustning och vilket IT-stöd som kan behövas samt vilka extra kostnader som kan uppkomma för den enskilde. Regeringen anser att det behövs mer kunskap om på vilka områden det saknas lagstiftning eller annan reglering för tillgänglighet och i vad mån nuvarande regelverk hindrar eller utestänger personer med funktionshin- der från att ta del av samhällets service, varor och tjänster. Regeringen avser därför att utreda dessa frågor. 7.9 Bostadsanpassningsbidrag 7.9.1 Bakgrund Lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag har till ändamål att genom bidrag till anpassning av bostäder ge personer med funktionshin- der möjlighet till ett självständigt liv i eget boende. Bidraget är ett uttryck för samhällets mål att personer med funktionshinder skall kunna leva som andra i en egen bostad. Bidraget ger möjligheter för den enskilde att enligt lagens förutsättningar göra de individuella anpassningar av bostaden och närmiljön som hon eller han behöver. Lagen skall ses som ett komplement till plan- och bygglagens bestämmelser. Enligt vad som närmare har angetts i kapitel 3 har på regeringens uppdrag bl.a. lämnat förslag till vissa förändringar i denna lag. 7.9.2 Bostadsanpassningsbidrag som en direkt åtgärd Regeringens bedömning: Det saknas tillräckliga skäl för att införa en ny form av bostadsanpassningsbidrag en direkt utförd åtgärd. Det finns inte heller anledning att byta ut begreppet bostadsanpassningsbidrag mot bostadsanpassningstöd när bostadsanpassningsbidraget behålls i sin nuvarande form som ett penningbidrag. förslag: Reglerna för bostadsanpassningsbidrag ändras så att stöd kan lämnas både som bidrag och i form av utförda åtgärder. Be- greppet stöd skall föras in i lagen. Enligt är det i den övervägande delen kommunerna som i eget namn eller som ombud för sökanden ingår avtal med entrepre- nör eller leverantör om att utföra åtgärder. Enligt de kommuner som till- frågats i rapporten är det ointressant för sökanden hur stort bidraget blir i kronor räknat. Det är åtgärden, dvs. funktionen, som betyder något. Ett beslut om bostadsanpassningsbidrag (i form av viss åtgärd) behöver i så fall inte uppta något belopp. Åtgärden blir en avtalsfråga mellan kommu- nen och entreprenören/leverantören. Kommunen blir ägare till åtgärden. Kommunen kan sedan välja att antingen låta den stödberättigade bli ägare till åtgärden eller själv förbehålla sig äganderätten. Remissinstanserna: , Länsrätten i och Länsrätten i tillstyrker förslaget att bostadsanpass- ningsbidrag skall kunna lämnas både som bidrag och i form av utförda åtgärder. Länsrätten i anför också att kommunen bör stå som garant för åtgärdernas utformande. Frågor som övriga äganderätts- frågor får lösas genom tillämpning av civilrättsliga regler och praxis. anser att konstruktionen med bidrag eller direkt åtgärdsstöd är bra och förutsätter att den stödberättigade efter ett åtgärdsstöd kan vända sig till kommunen och inte till entreprenören med klagomål om man inte är nöjd med åtgärdens utförande. Kammarrätten i , Kammarrätten i och Länsrätten i har inte några erinringar mot förslaget. Kammarrätten i tycker att kommunernas äganderätt till bl.a. lyftanordningar måste klargöras i specialmotivering till lagändringarna. kan på principiella grunder instämma i de bedöm- ningar som ligger till grund för att stöd kan lämnas även i form av utförda anpassningsåtgärder och har inga erinringar i övrigt. anser att utbytet av "bidragstöd" öppnar möjligheter att undanröja problem. De juridiska konsekvenserna av att anbringa egendom i någon annans hus samt ansvar för försäkringar, underhåll m.m. måste dock klargöras i samband med en lagändring. Föreningen kommunala förmedlingsorgan anser att förslaget om åtgärdsstöd inte skapar någon ökad klarhet vad gäller ägar-, underhålls- och ansvarsfrågor. Frågan om bostadsanpassningsåtgärder vidtagna för en enskild person automatiskt kan överföras till fastigheten måste i så fall prövas. anser att det alltid är sökanden själv som skall av- göra om stöd skall ges i form av bidrag eller i form av att kommunen ut- för eller låter utföra åtgärderna. Handikappförbundens samarbetsorgan anser att den föreslagna kon- struktionen inte får bli huvudregel. Rätten till stöd genom bidrag är an- gelägen och skall behållas. Först efter egen begäran skall stöd i form av åtgärd beviljas. Kritik framförs såsom att det är tveksamt om den stödbe- rättigade överhuvudtaget får något inflytande i åtgärdsprocessen när det är kommunen som handlägger åtgärden. anser att den enskilde alltid skall ha rätt att själv välja den roll han/hon vill ha mot entreprenörer och att det inte löser rollfördelningsproblemet med att ge kommunen ansvar för hela hanteringen. Det är en risk när kommunen skall besluta om både innehållet, nivån, kvaliteten och kost- naden i utförda åtgärder. Den stödberättigade bör kunna överklaga åtgär- dens kvalitet genom besvär. Kommunen bör kunna åläggas att göra kompletterande anpassning vid brister i den redan gjorda anpassningen. avvisar förslaget att bidrag skall bytas ut mot åtgärd. Den stödberättigade skall själv avgöra om hon eller han vill göra upphandlingen. Lagen förbjuder ju inte heller kommunen att hjälpa till vid upphandlingen om den stödberättigade önskar. Neurologiskt Han- avvisar förslaget om stöd i stället för bidrag. Den boende kan mista kontrollen över utformningen av den egna bosta- den. Skälen för regeringens bedömning: Enligt regeringens mening pekar på att systemet med fullmakt till kommunerna från de enskilda bidragstagarna fungerar i de flesta fall. Enligt dagens system får den enskilde välja om hon eller han vill agera själv eller om kommunen skall ges fullmakt att agera i den enskildes ställe. Regeringen anser att detta rollfördelningssystem fungerar bra och att de stödberättigade oftast får den åtgärd de vill ha med hjälp av sina befullmäktigade ombud i kommunerna eller genom att själv vara avtalsslutande part med entreprenörer och leverantörer. Andra bidragskonstruktioner (bostads- bidrag, bilstöd, assistansersättning, socialbidrag m.m.) är utformade som ett rent penningstöd och fungerar bra. Regeringen anser inte att det finns tillräckliga skäl att införa ett kompletterande system med stöd i form av utförda åtgärder. 7.9.3 Köp eller byte av bostad förslag: Vid nybyggnad skall det fortfarande krävas sär- skilda skäl för anpassning av bostaden. Vid köp och byte av bostad skall bidrag kunna lämnas till åtgärder som inte är kostnadskrävande även om det inte finns några särskilda skäl för att välja en bostad som kräver anpassning. Är åtgärderna kostnadskrävande krävs dock sär- skilda skäl även vid köp och byte av bostad. Förslagen finns intagna i 8 och 9 §§ lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Enligt har av de kommuner som tillfrågats inte några särskilda problem vad gällde bidrag vid nybyggnad. Enligt rapporten finns det i praktiken stor osäkerhet om vad som skall anses vara särskilda skäl för att vid köp eller byte välja en bostad som kräver anpassningsåtgärd. Innebörden av begreppet kan variera med hänsyn till omfattningen och kostnaden för åtgärden. De särskilda skälen kan rimligtvis inte vara desamma vid t.ex. bidrag till tröskelborttagning som vid en hissinstallation. Enligt tidigare praxis fick den funktionshind- rade bidrag vid köp och byte om det inte var fråga om omfattande eller kostnadskrävande åtgärder. Vid omfattande eller kostnadskrävande åt- gärder krävdes särskilda skäl. Den nuvarande regeln har inneburit en skärpning i förhållande till tidigare lagstiftning. Det är skälen till valet av bostad och inte skälen till att man vill flytta som skall prövas som sär- skilda skäl. Frågan bör avgöras när första ansökan som aktualiserar en bedömning av särskilda skäl kommer in till kommunen. Om bostadsvalet inte ifrågasätts vid en initial prövning bör sökanden rimligen kunna utgå från att det föreligger särskilda skäl. Vissa handikappanordningar finns mer sällan i bostadsutbudet. har gett exempel på sådana anord- ningar. föreslår en ny lydelse som gör att bidrag till mindre kost- nadskrävande åtgärder lämnas vid köp och byte även om det inte finns särskilda skäl. Det skulle något förenkla och underlätta den praktiska hanteringen. anser att motivuttalanden bör göras som fångar upp resonemanget. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget vid byte eller köp av ny bostad. Kammarrätten i och har inget att in- vända mot förslaget. Föreningen kommunala förmedlingsorgan menar att förslaget innebär en förenkling. Länsrätten i , Länsrätten i , Kammar- rätten i , Länsrätten i Svenska Kommunförbun- det, , Handikappförbundens samarbets- organ vill att innebörden av begreppet särskilda skäl skall klargöras vid genomförandet av förslaget. Länsrätten i vill att be- greppet "kostnadskrävande åtgärder" kopplas till en viss del av basbelop- pet. Neurologiskt menar att sökradie och prisklass för särskilda skäl behöver klargöras. accepterar lagändringen om den inte medför strängare bedömning för de funktionshindrade som flyttar in i nybyggnad. anser att 8 § lagen om kommunalt bostadsanpassningsbidrag om begränsningar av bostadsanpassningsbi- draget skall utgå. Ett av skälen för detta är att även personer som behöver mer omfattande bostadsanpassningsåtgärder skall kunna byta bostad som människor i allmänhet. Skälen för regeringens förslag: (1987:10) inne- håller krav på en generell anpassning av bostäder i samband med ny- och ombyggnad. Bostadsanpassningsbidrag lämnas inte för generell anpass- ning i samband med ny- och ombyggnad. Möjligheten att bevilja bidrag är alltså begränsad till åtgärder som går utöver den generella anpassning som krävs enligt . Vid nybyggnad krävs omfattande och mycket kostsamma anpassningsåtgärder för att tillgodose en funktionshindrad persons behov. Det är av kostnadsskäl rimligt att den funktionshindrade vid nybyggnad väljer en bostad som är lämplig med hänsyn till hans eller hennes behov så att anpassning i möj- ligaste mån kan undvikas eller minimeras. För att bostadsanpassnings- bidrag skall kunna lämnas krävs att det finns särskilda skäl för att välja en bostad som gör det nödvändigt att ordna anpassningsåtgärder. Det kan (enligt prop. 1992/93:58 s. 19) t.ex. vara fråga om en bostad som ligger nära en vårdinrättning som den funktionshindrade bör ha tillgång till. Det kan också gälla fall där den funktionshindrade trots omfattande försök inte lyckats få tag i någon annan lämplig bostad. Avgörandet av vad som är särskilda skäl i det enskilda fallet får bedömas av den beslutande kommunen. Det krävs även särskilda skäl för att få bostadsanpassnings- bidrag vid köp och byte av bostad. När det gäller köp eller byte av bostad kan det också på samma sätt som vid nybyggnad vara fråga om omfat- tande och mycket kostsamma anpassningsåtgärder. Särskilt om det är fråga om friliggande hus eller kedjehus. Det kan t.ex. vara fråga om att installera hiss, trapplift eller lyftplatta. Regeringen anser att den regelförändring som föreslås förenklar lagens tillämpning eftersom den gör det lättare för kommunerna att t.ex. ge ut bidrag till borttagning av trösklar och till uppsättning av stödhandtag el- ler blandare till handfat eller vask utan att behöva ta ställning till om det finns särskilda skäl för att välja just den bostaden. När det gäller nybygg- nad är det endast fråga om en redaktionell ändring av bestämmelserna. Det är mindre lämpligt att låsa fast begreppet kostnadskrävande åtgärder till någon form av index eller anknytning till basbeloppet. Vid bedöm- ning av om åtgärderna är kostnadskrävande eller ej bör beaktas att bosta- den skall vara ändamålsenlig som bostad för den funktionshindrade. Detta innebär att samtliga de åtgärder som vid ansökningstillfället kan bedömas som nödvändiga måste beaktas. Undantag från särskilda skäl avser sålunda inte att lämna en öppning för etappvis anpassning av bosta- den. Regelns syfte är att funktionshindrade personer skall välja bostad med stor omsorg. Om kommunen inte kan visa att det finns en bostad som är mer lämplig än den bostad som den funktionshindrade har valt föreligger det i princip särskilda skäl för valet av bostad. Det finns stora lokala skillnader i bostadsutbudet. De särskilda skälen för valet av bostad kan därför variera från fall till fall och från kommun till kommun. Inne- börden av särskilda skäl har utformats av praxis. Regeringen tycker inte att det finns anledning att ge mer detaljerade instruktioner om vad begreppet innebär. Regeringen föreslår att 8 och 9 §§ lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. ändras enligt förslag. 7.9.4 Standardhöjande åtgärder Regeringens förslag: Reglerna om standardhöjande åtgärder utmönstras ur lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. och det införs en ny bestämmelse om att bostadsanpassningsbidrag inte lämnas för åtgärder som behöver vidtas redan av väsentligen andra orsaker än sådana som direkt har att göra med funktionshindret. Förslaget finns intaget i 6 § andra stycket i lagen (1992:1574) om bostadsanpassningsbidrag m.m. förslag: Överensstämmer med regeringens. Enligt en enkätundersökning som redovisas i lämnas bidrag till standardhöjande åtgärder bara i mycket liten utsträckning (av samtliga bidrag). Många tillfrågade kommuner upplyste om problem vid bidragshanteringen. Enligt är praktiskt taget hela bostadsbeståndet modernt (SCB FoB 90). Att som huvudregel neka bidrag till standardhöjande åt- gärder när bostadens utrustningsstandard är låg torde enligt i praktiken inte innebära någon begränsning och fyller därför inte någon funktion. Nästan alla definitionsmässigt sett standardhöjande åtgärder prövas endast mot lagens övriga krav och principer. Bestämmelsen kan därför utmönstras och ersättas av den allmänna principen att bidrag inte lämnas för åtgärder som behöver vidtas redan av väsentligen andra orsa- ker än sådana som direkt har att göra med funktionshindret. Remissinstanserna: tillstyrker förslaget att utmönstra standardhöjande åtgärder ur lagen. De anser att förändringen bör följas upp och utvärderas. Föreningen kommunala förmedlingsorgan anser att förslaget om bidrag till standardhöjande åtgärder är bra och skulle underlätta tillämpningen av lagen. Länsrätten i anser att det är rimligt att reglerna om anpassningsbidrag för standardhö- jande åtgärder utmönstras ur lagen och att man i stället betonar kopp- lingen mellan själva funktionshindret och anpassningsåtgärderna. Kammarrätten i , Kammarrätten i , Länsrätten i , Handikappförbundens samarbetsorgan, , och Neurologiskt har ingenting att invända mot den föreslagna förändringen. Länsrätten i föreslår att bestämmelsen om standard- höjande åtgärder bibehålls. En närmare redogörelse för vad som kan för- stås med "väsentligt andra orsaker" efterlyses. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser i likhet med mer- parten av remissinstanserna att förslag är en förenkling och en anpassning till dagens bostadsstandardförhållanden. kan det i glesbygd finnas enstaka bostäder som inte uppfyller dagens krav på stan- dard. Kvarboende i sådana bostäder bör kunna underlättas på annat sätt än med bostadsanpassningsbidrag. Regeringen gör samma ställningsta- gande som . Regeringen föreslår att lagen (1992:1574) om bo- stadsanpassningsbidrag m.m. ändras enligt förslag. 8 Bättre bemötande Synen på personer med funktionshinder har stor betydelse för inrikt- ningen av de handikappolitiska insatserna. Det är svårt att beskriva hur enskilda människor bemöts när de har kontakt med olika myndigheter utan att analysera den syn på människor med funktionshinder och på handikappolitik som råder i samhället som helhet. Åtgärder för att förbättra bemötandet måste därför gå hand i hand med åtgärder inom hela det politiska fältet. Bemötandefrågor är således inte en angelägenhet enbart för funktionshindrade personer själva och de politiker och tjäns- temän som i sin yrkesverksamhet möter dem. Det är en politisk fråga som angår oss alla. Forskare har gjort många försök att förklara vad som kan ligga bakom olika attityder och bemötanden. Men förklaringarna är motsägelsefulla och forskarna är inte eniga om varför attityderna till personer med funk- tionshinder ser ut som de gör i olika sammanhang. Det finns, säger många forskare, ett samband mellan attityd och bemötande, men det är svårt att klargöra hur detta samband ser ut. En gemensam slutsats är dock att personalens värderingar och erfarenheter spelar en avgörande roll och att ett grundläggande villkor för ett bra bemötande är att personen i fråga uppmärksammas som den hela person han eller hon är. Funktionshindret är enbart en aspekt av personen. När samhället brister i sitt sätt att bemöta människor med funktions- hinder får det ofta ännu större konsekvenser för dem som är funktions- hindrade och har invandrat. För att få det stöd som behövs krävs ofta att man själv driver sitt ärende vilket kan vara svårt för den som inte helt behärskar det svenska språket och inte känner till hur samhället fungerar. De flesta som möter personer med funktionshinder och utländsk bak- grund i sitt yrke har antingen specialkunskap om funktionshinder eller om kulturmöten och invandrares situation. Det är få som har den dubbla kompetensen. Klyfta mellan värderingar och verklighet Det finns ett stort antal forskningsresultat som tyder på att det har upp- stått en klyfta mellan funktionshindrade personers rättmätiga förvänt- ningar och den verklighet de möter när de kommer i kontakt med myn- digheter, sjukvård, skola, barnomsorg etc. De grundläggande handi- kappolitiska värderingarna tycks inte nå fram till den verklighet där be- slut som berör personer med funktionshinder fattas. De skildringar av bemötandet som presenteras understryker detta. Personer med funktions- hinder och deras anhöriga skall inte vara beroende av vilken människo- syn enskilda handläggare hos olika myndigheter har. Stat, kommun och landsting kan tillsammans verka för att denna klyfta minskas.