prop · GN0344 · 2000-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1999/2000:44 Psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen lämnas förslag på förändringar av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT), lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV) samt lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Flertalet av förslagen syftar till att stärka rättssäkerheten, främst för patienterna men även för vårdpersonalen. Förslagen innebär att ett tillstånd till vistelse utanför sjukvårdsinrätt- ningen (permission) alltid skall tidsbestämmas. Permission skall kunna ges för visst tillfälle, vissa återkommande tillfällen, eller när särskilda skäl föreligger, för . För att permission skall kunna med- ges ställs krav på att det står i överensstämmelse med vårdplanen. Den tidigare möjligheten att ge permission till vårdtidens slut avskaffas. Vidare lämnas, beträffande övergång från frivillig vård till tvångsvård (konvertering), förslag om tvåläkarprövning samt skärpt domstolspröv- ning. Detta innebär att samtliga beslut om konvertering skall prövas i sak av allmän förvaltningsdomstol. De tvångsåtgärder innan beslut om intagning som vidtas med stöd av allmänna regler om ansvarsfrihet i 24 kapitlet föreslås regleras genom nya bestämmelser i respektive LRV. När det gäller förutsättningarna för att besluta om tvångsvård med stöd av LPT föreslås mindre förändringar avseende frågan om samtycke till vård samt vissa språkliga justeringar. Några förändringar i sak förslås dock inte. Det lämnas vidare förslag om att sakkunnig skall förordnas i förvalt- ningsdomstol vid muntlig förhandling om det inte är uppenbart obehöv- ligt. Slutligen lämnas förslag för att öka förekomsten av stödpersoner, samt för att ett sådant förordnande skall kunna kvarstå efter det att tvångsvården har upphört. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 5 2 Lagtext 6 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 6 2.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 18 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 29 3 Ärendet och dess beredning 31 4 Nuvarande rättslig reglering 32 4.1 Nationella regler 32 4.1.1 Lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 32 4.1.2 Lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 34 4.1.3 Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) 36 4.1.4 Socialtjänstlagen (1980:620) 36 4.2 Internationella förhållanden 36 4.2.1 Nordiska länder 36 4.2.2 Vissa andra europeiska länder 38 4.2.3 Konventioner och rekommendationer 39 4.2.4 Etiska riktlinjer 41 5 Allmänna utgångspunkter 42 5.1 Utvecklingen av tvångsvården 42 5.2 Synpunkter på nuvarande lagstiftning 43 5.2.1 Patienterna 44 5.2.2 Anhöriga 45 5.2.3 Polismyndigheterna 45 5.2.4 Länsrätterna 46 6 Allmänna överväganden 47 6.1 Patientens rättssäkerhet 47 6.2 Psykiatrireformen 49 6.3 Samhällsskyddet i LRV 51 6.4 Stärkt patientinflytande 52 6.5 Nationell översyn 53 6.6 55 7 Intagningsförfarandet 57 7.1 Tvångsåtgärder före intagningsbeslut 57 8 Förutsättningar för tvångsvård 60 8.1 Allvarlig psykisk störning 60 8.2 Heldygnsvård på sjukvårdsinrättning 63 8.3 Samtycke till vård 64 9 Övergång från frivillig vård till tvångsvård (konvertering) 67 9.1 Bakgrund och allmänna överväganden 67 9.2 Tvåläkarprövning och skärpt domstolsprövning 69 10 Stödpersoner 72 11 Behandling under tvångsvård 76 11.1 Behandlingsplanering (vårdplan) 76 11.2 Riktlinjer för tvångsbehandling och andra tvångs- och kontrollåtgärder 80 12 Permission 85 12.1 Intagna i kriminalvårdsanstalt eller särskilt ungdomshem 97 12.2 Häktade 98 13 Riskbedömning vid upphörande av LRV-vård 100 13.1 Verkställighet av beslut om utvisning, avvisning eller utlämning 102 14 Processuella frågor 104 14.1 Sakkunnigmedverkan 104 14.2 Partsställning för chefsöverläkare 105 14.3 Åttadagarsregeln 107 15 Vårdavgifter vid rättspsykiatrisk vård 108 16 Kostnadsansvar för rättspsykiatrisk vård av vissa utlänningar 110 17 Ekonomiska konsekvenser 112 18 Författningskommentar 113 18.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård 113 18.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 121 18.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 127 Bilaga 1 Kommitténs sammanfattning av delbetänkandet Vårdavgifter vid rättspsykiatrisk vård, m.m. (SOU 1996:141) 128 Bilaga 2 Kommitténs sammanfattning av slutbetänkandet Rättssäkerhet, vårdbehov och samhällsskydd vid psykiatrisk tvångsvård (SOU 1998:32) 132 Bilaga 3 Förteckning över remissinstanser 144 Bilaga 4 Lagrådsremissens lagförslag 146 Bilaga 5 Lagrådets yttrande 169 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 178 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, 2. lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, 3. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdom- stolar. 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård dels att 26 § skall upphöra att gälla, dels att nuvarande 6 § skall betecknas 6 b §, dels att 3, 4, 11, 12, 14, 16 18, 23, 25, 29 33, 35 37, 39 och 48 §§ och den nya 6 b § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas sex nya paragrafer, 2 a, 2 b, 6, 6 a, 25 a och 31 a §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 a § Tvångsåtgärder vid vård enligt denna lag får användas endast om de står i rimlig proportion till syf- tet med åtgärden. Är mindre ingri- pande åtgärder tillräckliga, skall de användas. Tvång skall utövas så skonsamt som möjligt och med största möj- liga hänsyn till patienten. 2 b § Tvångsåtgärder i syfte att ge- nomföra vården får användas en- dast om patienten inte genom en individuellt anpassad information kan förmås att frivilligt medverka till vård. De får inte användas i större omfattning än vad som är nödvändigt för att förmå patienten till detta. 3 § Tvångsvård får ges endast om 1. patienten lider av en allvarlig psykisk störning, 2. patienten på grund av sitt psykiska tillstånd och sina person- liga förhållanden i övrigt har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen på en sjukvårdsinrätt- ning för heldygnsvård, och 3. patienten motsätter sig sådan vård som sägs i 2 eller till följd av sitt psykiska tillstånd uppenbart saknar förmåga att ge uttryck för ett grundat ställningstagande i frågan. 2. patienten på grund av sitt psykiska tillstånd och sina person- liga förhållanden i övrigt har ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård, som inte kan tillgodoses på annat sätt än genom att patienten är intagen på en sjukvårdsinrätt- ning för kvalificerad psykiatrisk dygnetruntvård, och 3. patienten motsätter sig sådan vård som sägs i 2 eller det till följd av patientens psykiska tillstånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke. Tvångsvård får inte ges, om patientens psykiska störning enligt första stycket 1 utgör enbart en utvecklingsstörning. Vid bedömning av vårdbehovet enligt första stycket 2 skall även beak- tas, om patienten till följd av sin psykiska störning är farlig för annans personliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa. 4 § Ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för tvångsvård får inte fattas utan att ett läkarintyg (vårdintyg) har utfärdats, av vilket det fram- går att det finns sannolika skäl för att förutsättningarna för tvångsvård av patienten är uppfyllda. Vårdintyget skall grundas på en särskild läkarun- dersökning. En undersökning för vårdintyg får företas endast om det finns skälig anledning till det. Undersökningen utförs av en legitimerad läkare. Om undersökningen inte kan utföras med patientens samtycke, får patienten tas om hand för undersökning. Beslut om sådant omhändertagande får fattas endast av läkare i allmän tjänst. Vårdintyg får inte utfärdas för den som är intagen på en sjuk- vårdsinrättning för frivillig psy- kiatrisk vård. 6 § En patient får, sedan vårdintyg har utfärdats, efter beslut av läka- re hållas kvar på vårdinrättningen tills frågan om intagning har av- gjorts. Om andra åtgärder inte är tillräckliga, får det tvång använ- das som är nödvändigt för att hindra patienten att lämna den del av vårdinrättningen där patienten skall vistas, för att upprätthålla ordningen på inrättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården. Om det är nödvändigt får pati- enten, sedan beslut om att hålla kvar denne har fattats, kroppsvi- siteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att denne inte bär på sig egendom som anges i 21 §. Föreskrifterna i 23 och 24 §§ skall därvid tillämpas. 6 a § I sådana fall som anges i 19 § eller 20 § får en patient som hålls kvar enligt 6 § kortvarigt spännas fast med bälte eller liknande an- ordning eller kortvarigt hållas avskild från de andra patienterna. En patient som hålls kvar enligt 6 § får, om det finns en överhäng- ande fara för patientens liv eller hälsa, ges nödvändig behandling. Beslut enligt denna paragraf fattas av legitimerad läkare. 6 b § Frågan om intagning för tvångsvård skall avgöras skynd- samt efter undersökning av patien- ten, timmar efter patien- tens ankomst till vårdinrättningen. Ett beslut om intagning får inte grundas på ett vårdintyg som är äldre än . Beslut i fråga om intagning fat- tas av en chefsöverläkare vid en enhet för psykiatrisk vård. Beslutet får inte fattas av den läkare som har utfärdat vårdintyget. 11 § Om en patient är intagen på en sjukvårdsinrättning för frivillig psykiatrisk vård, får chefsöver- läkaren vid den enhet där patienten vårdas, utan hinder av att vård- intyg inte har utfärdats, besluta om tvångsvård när 1. förutsättningarna enligt 3 § föreligger och 2. patienten till följd av sin psy- kiska störning kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon annan. Föreskrifterna i 6 § gäller inte i fall som avses i första stycket. Om en patient är intagen på en sjukvårdsinrättning för frivillig psykiatrisk vård, får chefsöver- läkaren vid den enhet där patienten vårdas besluta om tvångsvård när 1. förutsättningarna enligt 3 § är uppfyllda och 2. patienten till följd av sin psy- kiska störning kan befaras komma att allvarligt skada sig själv eller någon annan. Ett sådant beslut får inte fattas utan att ett vårdintyg har utfärdats av en annan läkare än chefsöver- läkaren. I fråga om vårdintyg gäller bestämmelserna i 4 § och 5 § första och andra styckena. Beslut om vård enligt första stycket skall fattas timmar efter det att vårdintyg har utfärdats. Det som sägs i 6 och 6 a §§ gäller också vid övergång från frivillig vård till tvångsvård enligt första stycket. 12 § När beslut har fattats om tvångsvård enligt 11 §, skall chefsöverläkaren skyndsamt och senast för beslutet ansöka hos länsrätten om medgivande till att tvångsvår- den fortsätter. Föreskrifterna i 7 § andra stycket skall därvid tilläm- pas. När beslut har fattats om tvångsvård enligt 11 §, skall be- slutet av chefsöverläkaren senast dagen efter beslutet underställas länsrättens prövning. Anser chefsöverläkaren att tvångsvården bör fortsätta skall han senast för beslutet om tvångsvård ansöka hos länsrätten om medgiv- ande till att tvångsvården fortsät- ter. Det som sägs i 7 § andra stycket skall därvid tillämpas. 14 § När rättspsykiatrisk vård skall upphöra i fall som avses i 15 § lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, får chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas, utan hinder av att vårdintyg inte har utfärdats, be- sluta om tvångsvård enligt denna lag, om förutsättningarna enligt 3 § föreligger. Föreskrifterna i 6 § gäller inte i fall som avses i första stycket. I stället tillämpas föreskrifterna i 12 och 13 §§, varvid ett beslut enligt denna paragraf jämställs med ett beslut enligt 11 §. Föreskrifterna i 6 b § gäller inte i de fall som avses i första stycket. I stället tillämpas föreskrifterna i 12 § andra stycket och 13 §, var- vid ett beslut enligt denna paragraf jämställs med beslut enligt 11 §. 16 § En behandlingsplan skall upp- rättas efter det att patienten har tagits in för tvångsvård. Så långt möjligt skall planen upprät- tas i samråd med patienten. När det är lämpligt skall samråd ske också med dennes närstående. I samråd med patienten skall det klarläggas om denne har behov av stöd från . En vårdplan skall upprättas sna- rast efter det att patienten har ta- gits in för tvångsvård. Vårdplanen skall ange de behandlingsåtgärder och andra insatser som behövs för att syftet med tvångsvården skall uppnås och för att resultaten av dessa insatser skall kunna bestå. Så långt möjligt skall planen upprättas i samråd med patienten. Om det inte är olämpligt skall samråd ske också med dennes när- stående. Chefsöverläkaren skall under- söka om patienten har behov av stöd från . Så långt det är möjligt skall detta ske i samråd med patienten. 17 § I fråga om behandlingen skall samråd äga rum med patienten när det kan ske. Samråd skall ske också med pati- entens närstående när det är lämpligt. Frågor om behandlingen avgörs ytterst av chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas. I fråga om behandlingen skall samråd äga rum med patienten när det kan ske. Samråd skall ske också med pati- entens närstående, om det inte är olämpligt. Frågor om behand- lingen avgörs ytterst av chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas. Behandlingsåtgärderna skall anpassas till vad som krävs för att uppnå syftet med tvångsvården enligt 2 §. 18 § En patient får hindras att lämna vårdinrättningens område eller den del av inrättningen där han skall vistas. Om andra åtgärder inte är till- räckliga, får det tvång användas som är nödvändigt för att hindra patienten att lämna vårdinrätt- ningens område eller den del av inrättningen där denne skall vis- tas, för att upprätthålla ordningen på vårdinrättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården. 23 § Om det är påkallat får en patient kroppsvisiteras eller ytligt kropps- besiktigas, när han kommer till sjukvårdsinrättningen, för kontroll av att han inte bär på sig egendom som avses i 21 §. Detsamma gäller om det under vistelsen på vårdin- rättningen uppkommer misstanke att sådan egendom skall påträffas hos patienten. Kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning får inte göras mer ingående än vad ändamålet med åtgärden kräver. All den hän- syn som omständigheterna medger skall iakttas. Om möjligt skall ett vittne närvara. Om det är nödvändigt får en pa- tient kroppsvisiteras eller ytligt kroppsbesiktigas för kontroll av att han inte bär på sig egendom som avses i 21 §. Om möjligt skall ett vittne närvara när åtgärden utförs. Chefsöverläkaren beslutar om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesikt- ning. 25 § Chefsöverläkaren får ge patien- ten tillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanför sjuk- vårdsinrättningens område. Till- ståndet får ges för återstoden av vårdtiden, om det finns skäl att anta att åtgärden är angelägen för att förbereda att tvångsvården upphör. Chefsöverläkaren får ge en pati- ent tillstånd att under en viss del av vårdtiden vistas utanför sjuk- vårdsinrättningens område. Till- ståndet får ges för visst tillfälle eller för vissa återkommande till- fällen. Tillståndet får också ges för , om det finns sär- skilda skäl att anta att åtgärden är angelägen för att förbereda att tvångsvården upphör. Tillstånd får ges endast under förutsättning att det står i överensstämmelse med vårdplanen. Ett tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område får för- enas med särskilda villkor. Chefsöverläkaren får återkalla ett tillstånd som avses i första stycket om förhållandena kräver det. 25 a § Ett tillstånd enligt 25 § att vistas utanför vårdinrättningens område får förenas med särskilda villkor. Dessa får avse skyldighet att underkasta sig medicinering eller annan vård eller behandling, skyldighet att hålla kontakt med en viss person, skyldighet att vistas på ett hem eller annan eller behandling eller att besöka en vårdcentral eller anlita social- tjänsten, vistelseort, bostad, utbildning eller arbete, förbud att använda berus- ningsmedel, samt förbud att vistas på en viss plats eller att ta kontakt med en viss person, eller annat som är nödvändigt eller följer av vårdplanen. 29 § Har beträffande någon som vårdas enligt denna lag beslut meddelats om 1. avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (1989:529), 2. utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, 3. utlämning enligt lagen (1957:668) om utlämning för brott, 4. utlämning enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till Dan- mark, , och , eller 5. utlämning enligt lagen (1970:375) om utlämning till , Fin- land, eller för verkställighet av beslut om vård eller be- handling, skall tvångsvården upphöra, om det begärs av den myndighet som skall verkställa beslutet och chefsöverläkaren finner att pati- entens tillstånd tillåter att detta verkställs. får utan hinder av tvångsvården verkställighet av beslutet ske, om det begärs av den myndighet som skall verkställa beslutet och chefsöverläkaren finner att pati- entens tillstånd tillåter att beslutet verkställs. Tvångsvården upphör i sådant fall när beslutet har verk- ställts. I fråga om en patient som är utlänning upphör tvångsvården vid verk- ställighet av ett beslut om hemsändande som har meddelats med stöd av 12 kap. 3 § utlänningslagen. Chefsöverläkaren skall se till att en patient som vårdas enligt denna lag, så snart patientens tillstånd tillåter, genom en individuellt an- passad information upplyses om sin rätt att få en stödperson. När patienten begär det, skall en stödperson utses. En stödperson kan utses också i annat fall, om patienten inte motsätter sig det. Stödpersonen skall bistå patien- ten i personliga frågor så länge denne ges tvångsvård. Stödper- sonen har rätt att besöka patienten på vårdinrättningen. Han får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han under uppdraget har fått veta om patientens hälsotillstånd eller personliga förhållanden i övrigt. Stödpersonen skall bistå patien- ten i personliga frågor så länge denne ges tvångsvård enligt denna lag och, om patienten och stöd- personen samtycker till det, även efter det att tvångsvården har upphört. Stöd- personen har rätt att besöka pati- enten på vårdinrättningen. Han får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han under uppdraget har fått veta om patientens hälsotillstånd eller personliga förhållanden i öv- rigt. Stödpersonen utses av en sådan nämnd som avses i lagen (1998:1656) om patientnämndsverksamhet m.m. Vid en nämnds handläggning av ärenden om stödpersoner gäller, ut- över vad som i övrigt föreskrivs, följande bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223), nämligen 14 § om muntlig handläggning, 15 § om anteckning av uppgifter, 16 och 17 §§ om parters rätt att få del av uppgifter, 20 § om motivering av beslut, 21 § om underrättelse om beslut, 26 § om rättelse av skrivfel och liknande, och 27 § om omprövning av beslut. 31 § Chefsöverläkaren vid den enhet där patienten vårdas skall anmäla till en sådan nämnd som avses i 30 § när det kan finnas skäl att utse en stöd- person. Har stödperson för patienten inte redan utsetts, skall anmälan alltid gö- ras när 1. chefsöverläkaren ansöker om medgivande till tvångsvård enligt 7, 12 eller 14 §, 2. patienten överklagar chefs- överläkarens beslut om intagning enligt 6 §, 2. patienten överklagar chefs- överläkarens beslut om intagning enligt 6 b §, 3. patienten överklagar chefsöverläkarens beslut att avslå en begäran att tvångsvården skall upphöra. När tvångsvården av en patient, för vilken stödperson utsetts, har upphört, skall chefsöverläkaren möjligt underrätta en sådan nämnd som avses i 30 § om detta. I en sådan anmälan skall chefsöverläkaren ange patientens inställning till att få en stödperson. Nämnden skall, om patienten inte har uttryckt en klar uppfattning, kontakta patienten eller vårdper- sonal med kännedom om patienten för att få besked om patienten vill ha en stödperson. När tvångsvården av en patient, för vilken stödperson utsetts, har upphört, skall chefsöverläkaren möjligt underrätta nämn- den om detta och om i fall stödper- sonens uppdrag fortsätter därefter. 31 a § Om en patient önskar att stöd- personens uppdrag skall övergå till ett uppdrag som kontaktperson enligt 10 § socialtjänstlagen (1980:620) när tvångsvården upp- hört och stödpersonen samtycker till det, skall den nämnd som avses i 30 § underrätta socialnämnden i den kommun där patienten är folk- bokförd om patientens önskemål. 32 § Patienten får hos länsrätten överklaga chefsöverläkarens beslut om intagning för tvångsvård enligt 6, 11 eller 14 §. Ett sådant över- klagande skall anses innefatta även en begäran att tvångsvården skall upphöra Patienten får hos länsrätten överklaga chefsöverläkarens beslut om intagning för tvångsvård enligt 6 b, 11 eller 14 §. Ett sådant över- klagande skall anses innefatta även en begäran att tvångsvården skall upphöra. Innan länsrätten prövar ett överklagande enligt första stycket, skall rätten utan dröjsmål förelägga chefsöverläkaren att yttra sig i de hänseen- den som anges i 7 § andra stycket. 33 § Patienten får hos länsrätten överklaga ett annat beslut av chefsöverlä- karen enligt denna lag som innebär 1. avslag på en begäran att tvångsvården skall upphöra, 2. förordnande enligt 24 § om förstöring eller försäljning av egendom, 3. avslag på en begäran om till- stånd enligt 25 § att vistas utanför vårdinrättningens område eller meddelande av villkor i samband med en sådan vistelse, eller 3. avslag på en begäran om till- stånd enligt 25 § att vistas utanför vårdinrättningens område eller meddelande av villkor enligt 25 a § i samband med en sådan vistelse, eller 4. återkallelse enligt 26 § av till- stånd att vistas utanför vårdinrätt- ningens område. 4. återkallelse enligt 25 § andra stycket av tillstånd att vistas utan- för vårdinrättningens område. I övrigt får beslut av chefsöverläkaren enligt denna lag inte överklagas. Chefsöverläkaren får inte överklaga rättens beslut enligt denna lag. När ett beslut av chefsöverläka- ren överklagas, skall skrivelsen med överklagandet ges in till läns- rätten. Länsrätten prövar om skri- velsen har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , skall länsrätten avvisa den, om förse- ningen inte beror på att chefsöverläkaren har lämnat pati- enten en felaktig underrättelse om hur man överklagar. Skrivelsen skall inte avvisas, om den har kommit in till chefsöverläkaren innan tiden för överklagande har gått ut. I ett sådant fall skall chefsöverläkaren vida- rebefordra den till länsrätten. När ett beslut av chefsöverläka- ren överklagas, skall överklagan- det ges in till länsrätten. Länsrätten prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. Har överkla- gandet kommit in , skall länsrätten avvisa det, om förse- ningen inte beror på att chefsöverläkaren har lämnat pati- enten en felaktig underrättelse om hur man överklagar. Överklagan- det skall inte avvisas, om det har kommit in till chefsöverläkaren innan tiden för överklagande har gått ut. I ett sådant fall skall chefsöverläkaren vida- rebefordra överklagandet till läns- rätten. 35 § Mål enligt denna lag skall handläggas skyndsamt. Så snart en ansökan som avses i 28 § har kommit in till länsrätten, skall rätten pröva om ansö- kan har kommit in . Har ansökan kommit in , skall rätten skyndsamt underrätta chefsöverläkaren om detta. Ett mål hos en länsrätt skall tas upp till avgörande från den dag då ansökan eller skri- velsen med överklagandet kom in till länsrätten. Länsrätten får för- länga , om det behövs ytterligare utredning eller om nå- gon annan särskild omständighet gör det nödvändigt. Föreskrifterna i första och andra meningen gäller inte mål som avses i 33 § första stycket 2.