prop · GN0330 · 2000-01-01 00:00:00 — Försvarsmakten avsåg därför att påbörja en översyn av dagens system med syfte att ge statsmakterna underlag för de beslut som behövdes om slutlig utformning och införande av ett nytt system. Regeringen anförde vidare i propositionen att det var av stor vikt att ett nytt personalförsörjningssystem togs fram. Detta borde enligt regeringen innefatta alla kategorier således även civilanställda, reservofficerare, pliktpersonal och frivilliga. I ett sådant personalförsörjningssystem borde jämställdhetsfrågorna få en framträdande roll. Försvarsmakten har på regeringens uppdrag redovisat sin samlade principiella syn på myndighetens framtida personalförsörjning. 6.2 Anställd personal Försvarsmakten redovisade i sitt underlag till regeringen ett minskande behov av anställd personal. Behovet (årsarbeten) bedömdes till cirka 9 500 yrkesofficerare (f.n. cirka 14 300) och till cirka 6 550 civilanställda (f.n. cirka 8 900) . Vad gäller antalet yrkesofficerare ingick en bedömning om att cirka 8 900 kommer att vara anställda av Försvarsmakten, att cirka 200 kommer att vara anställda i utlandsstyrkan och att cirka 400 kommer att vara anställda vid närstående myndigheter. Därutöver bedömde Försvarsmakten att det fortlöpande kommer att finnas ca 500 tjänstlediga yrkesofficerare i ett balanserat personalförsörjningssystem. Det senare har sin betydelse för bland annat rekryteringen som måste dimensioneras mot 10 000 (dvs 9 500 som är i tjänst och 500 tjänstlediga). Vad avser reservofficerare föreslog Försvarsmakten att rekryteringen skulle inriktas mot cirka 150 reservofficerare . Försvarsmaktens bedömningar bygger på ett antagande om Försvarsmaktens långsiktiga utformning och på en antagen värnpliktsvolym om 16 350. Som framgår av avsnitt 6.6 förordar regeringen en större värnpliktsvolym. Mot bakgrund härav bedömer regeringen att det långsiktiga behovet av yrkesofficerare och civilanställda kan bli något större än vad Försvarsmakten redovisat enligt ovan. Regeringen har denna dag gett Försvarsmakten i uppdrag att lämna underlag i denna fråga (avsnitt 6.6). Även om antalet anställda bedöms öka något i förhållande till Försvarsmaktens redovisning delar regeringen slutsats att det inte kommer att vara möjligt att uppnå nödvändig personalreduktion med enbart spontana avgångar och pensionsavgångar. Försvarsmakten har arbetat fram ett åtgärdspaket som syftar till att stimulera stora grupper av anställd personal att på eget initiativ lämna Försvarsmakten. Åtgärderna avser stöd till yrkesväxling, olika former av pensionsåtgärder, avgångsvederlag och uppsägningar. Regeringen framhåller betydelsen av att Försvarsmakten tar tillvara alla möjligheter som finns för att minska antalet anställda och att Försvarsmakten härvid särskilt skall beakta möjligheterna till yrkesväxling. Regeringen finner anledning att i detta avsnitt även lyfta fram några av de konsekvenser för Försvarsmaktens kompetensuppbyggnad som följer med deltagande i internationell verksamhet. För att svenska militära enheter skall ha nödvändig interoperabilitet och för att svenska insatser skall kunna genomföras med tillräckligt stöd av ledningspersonal i olika stabsnivåer krävs att militär personal genomgår olika former av internationell utbildning. Det är också av stort värde att utländsk personal deltar i utbildningen vid våra militära skolor. Kompetensuppbyggnaden bör dessutom kompletteras med att placera militär personal i internationella staber, oavsett om dessa leder svenska enheter eller inte. Nato:s kvarvarande ledningsorganisation i utgör därvidlag ett exempel på verksamhet som kan erbjuda denna form av kompetensutveckling. medverkan i planerings- och övervägandeprocessen PARP förstärker behovet av att inhämta internationell kompetens inom ett bredare område. Utbytet med omvärlden bör också ses i ett förtroendeskapande perspektiv. Erfarenheterna, inte minst från PFF (Partnerskap för fred), är att militärt utbyte med ett brett spektrum av länder ger nyttiga influenser men också goda påverkansmöjligheter. Regeringen konstaterar att militära verksamhet utomlands är av stor betydelse och att den kompetensuppbyggnad och det internationella utbyte som pågår bör fortgå. Dessutom anser regeringen att denna verksamhet bör formaliseras ytterligare gentemot de länder där utbytet är av störst omfattning och betydelse. 6.3 Översyn av Försvarsmaktens personalförsörjning Försvarsmaktens personalförsörjningssystem skall vara så utformat att de uppgifter som statsmakterna ger kan lösas med effektivitet och god kvalitet. Systemet omfattar kategorierna yrkesofficerare, civilanställda, reservofficerare, frivilliga inkl. hemvärnspersonal samt totalförsvarspliktiga. har , (bet. 1997/98:FöU1), begärt förslag från regeringen om ett sammanhållet, reformerat personalförsörjningssystem gällande samtliga personalkategorier inom Försvarsmakten. har i rapporten inom försvaret (RRV 1998:47) uppmärksammat vissa strukturella obalanser i fråga om personalen i Försvarsmakten. underströk i rapporten vikten av att Försvarsmakten vidtog åtgärder som bl. a. avsåg ökad yrkesväxling, ökad användning av reservofficerare i grundorganisationen, ökad tid i befattning, reducering av förmåner till officersaspiranter samt avkortade tider mellan nivåhöjande utbildningar. Försvarsmakten har yttrat sig över rapporten. Regeringen redovisade i propositionen Förändrad omvärld - omdanat försvar sin syn på personalförsörjningsfrågan. 1998/99:FöU5) anslöt sig till den problembeskrivning som regeringen gjorde i propositionen. Försvarsmakten har i underlaget redovisat sin uppfattning om personalförsörjningen och därvid tagit hänsyn till det som anför i nämnda rapport. Med hänsyn till vad som ovan anförts har regeringen funnit skäl att tillsätta en utredning i denna fråga. Regeringen beslutade därför om direktiv till en utredning om Försvarsmaktens personalförsörjning. Enligt direktiven skall utredningen redovisa en samlad syn på Försvarsmaktens personalförsörjning. Utredningen skall därvid i huvudsak belysa förutsättningarna för och lämna förslag till hur Försvarsmakten skall kunna rekrytera, utveckla och avveckla personal på ett väl avvägt sätt och över tiden. Detta skall avse alla personalkategorier. Utredningen skall redovisa resultatet av sitt arbete . 6.4 Brigadgeneraler och flottiljamiraler tog i den nämnda kontrollstationspropositionen upp frågan om att införa en tjänstegrad för yrkesofficerare benämnd brigadgeneral respektive flottiljamiral och anförde där bl.a. följande. har Försvarsmakten på olika sätt anmält att man önskar ändra i nuvarande tjänstegradssystem för yrkesofficerare. Tanken är att den nuvarande tjänstegraden överste av 1. graden respektive kommendör av 1. graden skall avskaffas och i stället ersättas med tjänstegraden brigadgeneral respektive flottiljamiral. Motivet för detta angavs vara att det numera nästan bara är som inte har denna tjänstegrad. Det utökade internationella samarbetet ansågs därigenom ha försvårats. , och har infört brigadgeneralsgraden. Regeringen angav i samma propositionen att frågan borde beredas ytterligare innan ställning togs till förslaget. Regeringen anser att den nämnda tjänstegraden nu bör införas och avser att göra förändringar i förordningen (1994:642) med instruktion för Försvarsmakten och officersförordningen (1994:882) med ikraftträdande . Ändringarna i författningarna bör innebära att tjänstegraden brigadgeneral respektive flottiljamiral införs, att det högsta antalet som får finnas i Försvarsmakten anges samt att det är regeringen som beslutar om denna anställning. Beslut om antalet bör dock inte fattas förrän behovet av högre chefer i den omstrukturerade Försvarsmakten går att beräkna. Beräkningen bör kunna göras genom att - efter förslag från Försvarsmakten - ett antal befattningar pekas ut som lämpliga att besätta med brigadgeneraler och flottiljamiraler. Antalet sådana befattningar bör vara högre än det tillåtna antalet i denna tjänstegrad, dels för att en befattning inte med automatik skall innebära befordran, dels för att medge nödvändig personalrörlighet. Olika befattningar kan också ha varierande betydelse över tiden varför handlingsfrihet bör finnas vid tillsättning. Exempel på befattningar som får eller kan besättas med brigadgeneral bör tas fram senare mot bakgrund av Försvarsmaktens nya struktur. Benämningen brigadgeneral kan användas för alla utom för flottan. Inom flottan bör benämningen flottiljamiral utnyttjas för att fullfölja tanken om internationell anpassning. föreligger ett behov om cirka 70 yrkesofficerare på nivån överste av 1. graden och kommendör av 1. graden. Antalet brigadgeneraler och flottiljamiraler bör även det sättas i relation till behovet på högre nivåer. Med Försvarsmaktens nuvarande utformning och storlek uppgår detta behov till en general eller amiral, cirka 10 generallöjtnanter eller viceamiraler och cirka 20 generalmajorer eller konteramiraler. I en befordringspyramid skulle behovet av brigadgeneraler och flottiljamiraler därmed uppgå till totalt cirka 40. Försvarsmakten står dock inför omfattande organisationsförändringar. Beträffande chefer i nivåerna överste eller kommendör och högre bedöms behovet komma att minska med cirka en tredjedel, dvs från dagens cirka 300 till cirka 200. Detta leder i sin tur till att ovanstående behov av yrkesofficerare i de högsta tjänstegraderna också nedgår. Antalet brigadgeneraler och flottiljamiraler bör därför inte sättas för högt inledningsvis. Befordringstakten bör dessutom vara måttlig och samordnad med Försvarsmaktens omstrukturering. Behovet av att för internationell tjänstgöring ha en viss reserv måste beaktas. Regeringen konstaterar att det föreligger ett behov av övergångsbestämmelser till dess att alla överstar av 1. graden respektive kommendörer av 1. graden lämnat sina anställningar eller befordrats. Problemet bedöms dock vara av ringa omfattning. Slutsatsen grundas framför allt på att åldersstrukturen hos berörda yrkesofficerare är sådan att huvuddelen bedöms ha lämnat sina anställningar till följd av spontana avgångar, ålderspension, eller till följd av en förtida pension med stöd av särskild pension med beredskapskontrakt (SPB), . Ytterligare argument för att övergångsproblematiken bedöms bli begränsad är att det inte bör utnämnas några nya överstar av 1. graden eller kommendörer av 1. graden efter det att de föreslagna graderna införts, att de nya graderna införs successivt och att det föreligger ett visst befordringsbehov till redan befintliga generals- och amiralsgrader. 6.5 beslutade om direktiv till en översyn av totalförsvarspliktens tillämpning och andra pliktfrågor m.m. (dir. 1997:106). Vidare beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till utredningen (dir. 1998:49). Mot bakgrund av de beslut som fattats med anledning av kontrollstationspropositionen m.m. anser regeringen att det finns anledning att vid översynen av pliktsystemet beakta ytterligare aspekter än de som har angetts i utredningens tidigare direktiv. Framförallt anser regeringen att utredningen, i sitt fortsatta arbete, skall beakta att grunden för det framtida pliktsystemet skall vara vilka uppgifter som skall lösas genom totalförsvarsverksamhet och att förmågan att kunna möta ett väpnat angrepp skall vara dimensionerande för pliktsystemet. Regeringen har därför beslutat om ytterligare tilläggsdirektiv till utredningen. Mot bakgrund av att Försvarsmakten har föreslagit ett förändrat inskrivningssystem som är mer inriktat mot rekrytering och där ett ökat inslag av frivillighet införs skall utredningen enligt tilläggsdirektiven också överväga lämpligheten av att införa ett inskrivningssystem för totalförsvarspliktiga där större hänsyn tas till frivillighet och, om så är fallet, lämna förslag till ett sådant system. Försvarsmakten har även föreslagit att utbildningen bör inriktas mot större inslag av internationella uppgifter och att krigplaceringssystemet förändras. Utredningen skall därför enligt tilläggsdirektiven och mot bakgrund av det anförda pröva frågan om värnpliktsutbildningen även kan anpassas till ökningen av förmågan till internationella insatser och så att krigplaceringssystemet för totalförsvarspliktiga kan bli mer flexibelt. Enligt de tidigare direktiven skall utredningen redovisa sitt uppdrag . I nämnda tilläggsdirektiv förlängs tiden för slutredovisning till . 6.6 Totalförsvarspliktiga Mot bakgrund av regeringens förslag om en förändrad grundorganisation som redovisats i avsnitt 5.4 så vill regeringen anföra följande i fråga om totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt. Vid flera av de organisationsenheter som föreslås läggas ned bedrivs utbildning av totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt. Regeringen anser att den pliktpersonal som utbildas /2000 i största möjliga utsträckning skall slutföra sin utbildning vid dessa organisationsenheter. Regeringen anser däremot att ingen utbildning av pliktpersonal som skall utbildas /2001 skall bedrivas vid de organisationsenheter som enligt regeringens förslag skall läggas ned. Det är en uppgift för myndigheterna att fatta nödvändiga beslut om ändrad inskrivning. Regeringen förutsätter att största möjliga hänsyn tas till den totalförsvarspliktige. När det gäller antalet totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt konstaterar regeringen att Försvarsmaktens förslag till framtida struktur innebär ett minskat antal i förhållande till vad som beslutades i samband med försvarsbeslut. Regeringen har därefter vid olika tillfällen beslutat om förändrade volymer, bl.a. som ett led i att komma till rätta med de tidigare bristerna i Försvarsmaktens ekonomi och planering. Regeringen har i proposition 1998/99:74 Förändrad omvärld - omdanat försvar redovisat sin syn på antalet totalförsvarspliktiga som skall fullgöra värnplikt. Regeringen har vidare beslutat att Försvarsmakten skall inrikta utbildningen av totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt mot en utbildningsvolym om cirka 15 000. Denna inriktning är avsedd att bidra till att underlätta den förestående omstruktureringen av Försvarsmakten. Regeringen konstaterar att det råder en viss osäkerhet om vissa delar av Försvarsmaktens fortsatta utveckling som har betydelse för behovet av totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt, bl.a. inom de olika stridskrafterna, hemvärnet och de nationella skyddsstyrkorna. Mot bakgrund av vad som ovan nämnts anser regeringen att antalet totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt inte bör minska i förhållande till antalet som är cirka 18 000. I avvaktan på ett slutligt ställningstagande till framtida värnpliktsvolym har Försvarsmakten fått i uppdrag att i samband med budgetunderlaget för redovisa ett kompletterande underlag beträffande behovet av totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt. Försvarsmakten skall särskilt belysa behovet för rekrytering till hemvärnet och för att utveckla kompetensen inom vissa delar av markstridskrafternas insatsförband och då särskilt mot bakgrund av behovet av att öka den internationella förmågan. Försvarsmakten skall vidare redovisa kostnaderna för det utökade antalet totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt samt förslag till motsvarande besparingar. Regeringen har uppdragit åt att i samråd med berörda myndigheter och genomföra en uppföljning avseende totalförsvarspliktiga som fullgör civilplikt med längre än 60 dagars utbildning. Den rapport som inkom till regeringen behandlade bl.a. civilt meritvärde, Överstyrelsens roll gentemot övriga berörda utbildningsanordnare och utbildningstidernas längd. I regeringens proposition 1998/99:74 Förändrad omvärld - omdanat försvar bedömde regeringen att en minskning av antalet totalförsvarspliktiga borde ske även inom det civila försvaret. Som en konsekvens av regeringens bedömning reducerades utbildningsvolymen för det kommunala behovet av totalförsvarspliktiga till cirka 1500 totalförsvarspliktiga . Regeringen ansåg vidare att behovet av totalförsvarspliktiga inom det civila försvaret bör utredas. Mot bakgrund av detta har regeringen uppdragit åt att efter samråd med berörda myndigheter och utreda såväl det statliga som det kommunala behovet av totalförsvarspliktiga inom det civila försvaret . Uppdraget skall redovisas . 6.6.1 Ekonomiska förmåner för totalförsvarspliktiga Reglerna för ersättning till värnpliktiga som fullgör grundutbildning finns i förordningen (1995:239) om förmåner till totalförsvarspliktiga. Ersättningen under tjänstgöringen för en totalförsvarspliktig som fullgör grundutbildning längre än utgörs av dagersättning. av grundutbildningen är dagersättningen per tjänstgöringsdag. har den totalförsvarspliktige rätt till tillägg till dagersättningen. Regeringen anser att det är skäligt att höja dagersättningen per tjänstgöringsdag. Regeringen avser därför besluta om ändring av nämnda förordning i detta avseende. Ändringen skall träda i kraft . Regeringen har som tidigare nämnts gett Försvarsmakten i uppdrag att redovisa behovet av totalförsvarspliktiga som fullgör värnplikt. Försvarsmakten skall i det sammanhanget också lämna förslag till besparingar som motsvarar kostnaderna för den höjda dagersättningen. Regeringen avser att återkomma i denna fråga i samband med den ekonomiska vårpropositionen . Regeringen har vidare gett Försvarsmakten i uppdrag att redovisa kostnaderna för att införa ett särskilt bidrag till underkläder för kvinnor som genomför grundutbildning. Bidraget avses bli infört från . 6.7 Frivillig försvarsverksamhet Den frivilliga försvarsverksamheten omfattar de frivilliga försvarsorganisationerna samt hemvärnet. Den har bl.a. genom sin kompetens inom skilda samhällsområden och sin breda geografiska spridning och lokalkännedom utgjort en betydelsefull del av vårt totalförsvar. Inriktningen av verksamheten har liksom när det gäller det övriga totalförsvaret utgått från hotet om ett väpnat angrepp i form av en militär invasion. Regeringen anser det vara av stor vikt att den frivilliga försvarsverksamheten förnyas i takt med ominriktningen av totalförsvaret. Regeringen har tidigare denna dag beslutat tillkalla en särskild utredare med uppgift att utreda vilken roll den frivilliga försvarsverksamheten skall ha inom totalförsvaret mot bakgrund av totalförsvarets förändrade inriktning. I uppdraget ingår bl.a. att utreda den statliga finansieringen av de frivilliga försvarsorganisationerna i relation till ny inriktning och nya uppgifter, den frivilliga försvarsverksamhetens betydelse och uppgifter vid situationer där landet hotas av eller blir utsatt för ett väpnat angrepp, de frivilliga försvarsorganisationernas roll när det gäller att stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra påfrestningar på samhället i fred samt deras medverkan i internationell verksamhet. Utredaren skall även utreda behov av och former för förstärkning av de frivilliga försvarsorganisationerna med materiel som framledes avvecklas av Försvarsmakten. Utredningen skall redovisa resultatet av sitt arbete . En delredovisning av arbetsläget skall ske till regeringen . 7 Civila frågor 7.1 Det civila försvaret har med anledning av den säkerhetspolitiska kontrollstationspropositionen (prop. 1998/99:74 Förändrad omvärld omdanat försvar) godkänt att det övergripande målet för det civila försvaret och utformningen av resurserna skall vara att - värna civilbefolkningen, trygga en livsnödvändig försörjning, säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna och bidra till Försvarsmaktens förmåga vid väpnat angrepp och vid krig i vår omvärld, - bidra till fred och säkerhet i omvärlden och - stärka samhällets förmåga att förebygga och hantera svåra påfrestningar på samhället i fred. Regeringen finner inte anledning att ompröva detta mål. Gränssättande faktorer för funktionerna inom det civila försvaret är tillgång till el, telekommunikationer och datorstöd samt effekter av kemiska stridsmedel. Då förmågan inom det civila försvaret bygger på det fredstida samhällets kapacitet har förändringar i samhället stor påverkan på inriktningen av beredskapsåtgärder. Mot bakgrund av detta angav regeringen i den nämnda propositionen att planeringen för det civila försvaret i ökad utsträckning skall inriktas mot att säkra viktiga infrastrukturområden och därmed minska sårbarheten i de för beredskapsförmågan gränssättande faktorerna. Regeringen anser att ovan nämnda inriktning bör ligga fast och vill framhålla att erfarenheterna från understryker behovet av en sådan inriktning. Som ovan framhållits kan det finnas anledning att ta tillvara bl.a. tekniska erfarenheter av konflikten. 7.2 Helhetssyn när det gäller det civila försvaret och beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred Moderna samhällen har i många avseenden en inbyggd flexibilitet och styrka. Allt fler viktiga infrastrukturer vilar emellertid på en sofistikerad teknik som - eftersom den trots allt kan utsättas för störningar - utgör vad som skulle kunna kallas samhällets akilleshäl. Det snabbt ökande beroendet av IT-system inom varje viktigt samhällsområde är ett tydligt bevis för denna tes. Samband och beroenden mellan olika infrastrukturområden blir allt mera komplexa. Sambanden är inte bara teknologiska utan utgörs också av internationella nätverk bestående av kompetens och kunnande, komplexa beroendeförhållanden som påverkar robusthet och säkerhet i systemen. Därtill kommer den nya rollfördelning som ägt rum det inom infrastrukturområdena och som har sin grund i internationalisering och ändrade ägarformer. Elförsörjning, telekommunikationer och transporter sker nu i globala nätverk där de nationella systemen i många fall ägs och styrs av utländska ägare. En fortsatt uppmärksamhet måste således ägnas den sårbarhet som hänger samman med förändringar i viktiga infrastruktursystem. Dessa förändringar har flera dimensioner varav särskilt utvecklingen inom IT- området måste uppmärksammas. Skyddet av viktig infrastruktur bör ses som en nationell säkerhetsfråga som i många avseenden måste hanteras i internationell samverkan. Samhället skall ha en förmåga att klara olika tänkbara hot. Det kan avse mindre olyckor som sker mer eller mindre ofta men även stora olyckor och svåra påfrestningar på samhället i fred. Mot bakgrund av bl.a. det vidgade säkerhetsbegreppet beslutade om en ambition för beredskapen mot svåra fredstida påfrestningar (se vidare avsnitt 7.3.1). Med detta begrepp avses inte en enskild händelse i sig, exempelvis en olycka, ett sabotage osv. utan ett tillstånd som kan uppstå när en eller flera händelser utvecklar sig eller trappas upp till att omfatta flera delar av samhället. Tillståndet skall då vara av en sådan omfattning att det uppstår allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner eller att det hotar grundläggande värden av olika slag i samhället och kräver att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situationer och därmed begränsa konsekvenserna. Ansvaret för att kunna hantera skilda slag av olyckor och påfrestningar är uppdelat på samhällets olika aktörer. I de flesta fallen är det på nivå som olyckor och påfrestningar skall hanteras. Uppdelning av ansvar regleras bl.a. i räddningstjänslagen (1986:1102). Ansvarsfördelningen vad gäller olika former av hot utgår som nämnts från den normala fredstida verksamheten. Detta utgör även grunden för planeringen för det civila försvaret. Den s.k. ansvarsprincipen innebär att den som har ansvar för en verksamhet i fred även skall ha det i krig. På en skala av olika tänkbara hot mot samhället kan förmågan att klara mer vardagliga olyckor och störningar anses utgöra samhällets basförmåga. Denna basförmåga kompletteras genom det civila försvarets planering med åtgärder för den mest extrema situationen, nämligen krig. Beredskapen mot mellanliggande situationer, dvs. svåra påfrestningar på samhället i fred, grundas på resurser "underifrån" genom basförmågan mot normala störningar och på resurser "ovanifrån" genom de kompletterande beredskapsåtgärderna för ett krig. Ett sårbart samhälle kräver mer långtgående åtgärder för kriget. Det omvända, dvs.