prop · GN0373 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare har den nuvarande tidsgränsen, , som skall ha löpt ut innan föreningen kan fatta beslut om upplösning, förkortats till . Bestämmelsens förs- ta mening har också formulerats om i enlighet med Lagrådets förslag så att det framgår att beslut inte bara innebär att föreningen upplöses utan också att viltvårdsområdet upphör att finnas. 38 § Paragrafen har sin motsvarighet i 31 § lagen om jaktvårdsområden. Av paragrafens första stycke följer att en viltvårdsområdesförening inte får upplösas förrän föreningens skulder är betalda eller medel som fordras för betalningen har satts ned hos . Paragrafens andra stycke innehåller en regel för att få en upplösning till stånd också i sådana fall då föreningen inte kan betala sina skulder. skall under alla förhållanden anses upplöst om föreningen i konkurs och denna avslutats utan överskott. Överklagande 39 § I paragrafen ges regler om överklagande av en viltvårdsområdesförenings beslut. Bestämmelser om överklagande finns i 33 § lagen om jaktvårds- områden. Överklagandebestämmelserna skiljer sig från de nuvarande reglerna genom att prövning skall omfatta inte bara det överklagade beslutets laglighet utan också dess lämplighet. Ett överklagat beslut kan därmed också ändras av . Den utvidgade prövningsrätten innebär att endast sådana beslut som kan sägas innefatta myndighetsutövning bör kunna överklagas av den enskilde. Det bör inte komma i fråga att beslut i rent föreningsrättsliga angelägenheter skall bli föremål för en lämplighetsprövning. Vidare har i förhållande till den nuvarande lagen kretsen av klagoberättigade utökats till att omfatta även den som inte är medlem men vars rätt berörs av beslutet. 40 § Paragrafen motsvarar i stort sett 34 § i lagen om jaktvårdsområden. Fjärde stycket har formulerats i enlighet med Lagrådets förslag. Be- stämmelsen innebär att kan förordna att ett beslutet, som annars gäller , skall gälla först då det vunnit laga kraft. Övergångsbestämmelser Av andra punkten framgår att de jaktvårdsområden som finns vid ikraft- trädandet skall anses bildade enligt bestämmelserna i den nya lagen. För dessa jaktvårdsområden och dess föreningar gäller alltså de nya reglerna. Vissa undantag från denna ordning har emellertid ansetts nödvändiga. Punkten 3 innebär att de jaktvårdsområden som bildats innan den nya lagen trätt i kraft och som endast omfattar vården av småvilt inte behöver upplösas eller ändra sin verksamhetsinriktning efter lagens ikraftträdan- de. Ett sådant jaktvårdsområde kan alltså fortsätta sin verksamhet och samordna vården av småviltet. Bestämmelserna om verksamheten i den nya lagen om viltvårdsområden, som ju blir tillämpliga på områdesbild- ningen, innebär dock att de beslut som fattas av föreningen rörande vilt- vården inte får medföra oönskade ingrepp i den enskildes rätt. Regering- en, som delvis har anslutit sig till Lagrådets förslag rörande bestämmel- sens utformning, har ansett att det bör sägas ut att viltvårdsområdet består efter den nya lagens ikraftträdande. I punkten 4 klargörs att en viltvårdsområdesförenings beslut enligt 28 § i den nya lagen att avstänga någon från områdesjakt endast får avse sådana överträdelser som skett efter det att lagen trätt i kraft. Punkten 5 reglerar vad som skall göras om en förenings stadgar strider mot bestämmelserna i den nya lagen. Bestämmelsen innebär att styrelsen utan dröjsmål skall lägga fram förslag till föreningsstämman om ändring av stadgarna så att de överensstämmer med de nya föreskrifterna. Sjätte punkten gör det möjligt att under en övergångstid säga upp ett nyttjanderättsavtal på grund av den nya lagregleringen. En eventuell tvist prövas vid den tingsrätt där fastigheten är belägen. På inrådan av Lagrådet har vissa justeringar av redaktionell art gjorts i texten. 11.2 Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) 10 a § I paragrafen anges inom vilka marker staten har jakträtten oavsett vem som äger marken. Bestämmelsen har införts för att bibehålla Statschefens jakträtt på de i paragrafen angivna områdena. Paragrafen har ändrats så att i inte längre ingår bland de uppräknade områdena. Anledningen till detta är att Konungen beslutat att avstå från dispositionsrätten till jakten och att staten inte längre äger de marker som ingår i . 15 § I paragrafens första stycke anges tillämpningsområdet för de regler som finns i 16 §. I stycket har också tagits in en erinran om att förutom be- stämmelserna i 16 § skall bestämmelserna i 7 kap. jordabalken om nytt- janderätt i allmänhet tillämpas i fråga om upplåtelse av jakträtt. Det bör uppmärksammas att jaktlagens regler om upplåtelse och avtalsförlängning inte gäller vid s.k. kombinerade upplåtelser, dvs. upplåtelser där jakträtten är kombinerad med besittningsrätt till marken. Sådana upplåtelser följer i stället de allmänna reglerna om arrende och hyra i 8 12 kap. jordabalken. Detta klargörs i paragrafens andra stycke. Reglerna i detta stycket överensstämmer i sak med bestämmelserna i paragrafens tredje stycke i dess nu gällande lydelse. Tredje stycket motsvarar nuvarande 15 § fjärde stycket. I sak har dock bestämmelsen ändrats genom att orden mot nyttjanderättshavaren eller den som har rätt att träda i hans ställe tagits bort. Reglerna i 16 § blir därmed tvingande även i förhållande till fastighetsägaren. Det finns enligt regeringens mening skäl att tro att en bestämmelse om minsta uppsäg- ningstid som är tvingande också mot nyttjanderättshavaren kan motivera fastighetsägaren till att teckna avtal . 16 § Reglerna i första stycket motsvarar i stort sett nuvarande 15 §. I sak har dock bestämmelserna, som reglerar uppsägning av tidsbestämda jakträttsavtal, ändrats så att det föreskrivs att även tidsbestämda avtal med en överenskommen avtalstid skall sägas upp för att upphöra att gälla vid avtalstidens utgång. Avtal med en ettårig avtalstid upphör enligt allmänna civilrättsliga bestämmelser automatiskt att gälla när avtalstiden gått ut om inte annat överenskommits. Även bestämmelserna om tidsfrister för uppsägning har ändrats. Ändringen innebär att uppsägning av sådana avtal som inte upphör automatiskt skall ske senast före avtalstidens utgång. Det skall dock vara möjligt att avtala om längre uppsägningstid. I nuvarande 15 § finns bestämmelser som reglerar förfarandet vid en begäran om ändring av villkoren för avtalet. Eftersom bestämmelserna om nyttjanderättshavarens besittningsskydd tagits bort saknas det skäl att behålla rätten till särskild prövning av upplåtelsevillkoren. Även dessa bestämmelser har därför tagits bort. Bestämmelsen i paragrafens andra stycke motsvarar nuvarande 15 § andra stycket. Av bestämmelsen följer att avtal med en ettårig eller längre löptid förlängs med oförändrad avtalstid, om ingen av parterna säger upp avtalet. I tredje stycket har införts regler om uppsägning av avtal som löper . Ett avtal upphör inte av sig självt, utan nå- gon av parterna måste ta initiativ och säga upp avtalet. Bestämmelsen i tredje stycket, som saknar motsvarighet i gällande rätt, innebär att om parterna inte avtalat om längre uppsägningstid upphör ett avtal som in- gåtts att gälla vid det månadsskifte som kommer närmast efter uppsägningen. I fjärde stycket behandlas förfarandet vid uppsägning. Bestämmelsen, som med endast redaktionella ändringar har förts över från nuvarande 15 §, är tillämplig oavsett om avtalet gäller för bestämd tid eller tills vi- dare. 39 § I paragrafen ändras begreppet länsviltnämnd till viltvårdsnämnd. Motive- ringen till detta finns i avsnitt 7. 41 § I avsnitt 5.2 föreslås att begreppet jaktvård i olika sammansättningar utmönstras ur författningarna. I paragrafens första stycke, punkten 1, ändras därför begreppet jaktvårdsavgift till viltvårdsavgift. I paragrafens andra stycke ändras begreppet jaktvårdsfonden till vilt- vårdsfonden. Någon ändring vad gäller skyldigheten att erlägga sådan avgift eller hur fondens medel får användas är däremot inte avsedd. Övergångsbestämmelserna De nya bestämmelserna om jakträttsupplåtelser gäller enligt huvudregeln inte för avtal som slutits före ikraftträdandet. De äldre bestämmelserna om besittningsskydd och villkorsprövning gäller alltså vid det första för- längningstillfället efter lagens ikraftträdande. Är nyttjanderättshavaren inte nöjd med de villkor som fastställs vid denna prövning har han rätt att säga upp avtalet med stöd av bestämmelsen i nuvarande 22 §. Om upplå- telsen förlängs efter det att de nya reglerna trätt i kraft skall däremot de nya reglerna om uppsägningsplikt och uppsägningstid tillämpas på av- talet. 11.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1973:188) om arrendenämnder och hyresnämnder 1, 8, 11, 23 a §§ och övergångsbestämmelserna. Ändringarna är föranledda av att tvister angående upplåtelse av jakt- rätt inte längre skall prövas av arrendenämnden. 11.4 Förslag till lag om ändring i rennäringslagen (1971:437) 32 § I paragrafens andra stycke ändras begreppet jaktvård till viltvård. Motiveringen till detta finns i avsnitt 5.2. 11.5 Förslag till lag om ändring i lagen (1904:48 s. 1) om samäganderätt 19 § I paragrafens andra stycke ändras begreppet jaktvårdsområde till vilt- vårdsområde. Motiveringen till detta finns i avsnitt 4.2.1. 11.6 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 5 kap. 5 § Paragrafen innehåller bestämmelser om sekretess för uppgifter som hän- för sig till vapenregister. Paragrafen ändras så att sekretess även skall gälla hos Kammarkollegiet och för uppgift som hänför sig till jaktkortsregistret och hos avseende uppgift som hänför sig till jägarexamensregistret. Ändringen är föranledd av att an- svaret för de båda registren skall föras över från till . Kammarkollegiet är den myndighet som bokför in- betald viltvårdsavgift. Motiveringen till detta finns i avsnitt 6. Sammanfattning av utredningens förslag Utredningen behandlar i betänkandet vissa jaktfrågor. Frågorna kan med utgångspunkt i direktiven sammanfattas i följande punkter. Undersöka hur fler personer skall kunna ges möjlighet att jaga. Analysera utvecklingen på prisområdet för jaktupplåtelser. Utvärdera besittningsskyddet vid upplåtelse av jakträtt. Utveckla jaktvårdsområdena så att de utgör en bas för lokalt inflytan- de under demokratiska former. Se över ansvarsfördelningen mellan myndigheterna och jägarorgani- sationerna Fler jakttillfällen I kapitlen 3 och 4 analyserar utredningen behovet av fler jakttillfällen och tillgången på jaktmark. De undersökningar utredningen gjort bland jägare och vad utredningen valt att kalla presumtiva jägare visar att det finns behov av fler jakttillfäl- len. Genom bl.a. enkätundersökningar har utredningen undersökt hur jaktmarkerna utnyttjas och vilka möjligheter det finns att skapa fler jakttillfällen. Utredningen konstaterar att småviltjakten på statens mark ovan od- lingsgränsen och på renbetesfjällen gör det möjligt för ett stort antal marklösa jägare att bedriva småviltjakt. När det gäller våra nationalparker och naturreservat gör utredningen den bedömningen att det inte är möjligt att skapa fler jakttillfällen där. I fråga om statlig mark som förvaltas av Försvarsmakten föreslår utredningen att reglerna vad gäller jaktupplåtelser ses över. Utredningen föreslår utökade möjligheter att jaga fågel och mink på allmänt vatten. Utredningens undersökning av de sex största skogsbolagens mark och den kyrkliga marken visar att all jaktbar mark utnyttjas för jakt men att det finns utrymme för fler jägare i befintliga jaktlag. Även när det gäller den kommunala marken är marken i det närmaste fullt utnyttjad och det finns endast ett litet utrymme för fler jakttillfällen. Resultatet från under- sökningen av de privata brukningsenheterna visar att dessa utnyttjas i mycket hög grad för jakt. Enligt utredningen är det möjligt att skapa fler jakttillfällen inom jakt- vårdsområdena. Detta kan ske genom att ägare till små fastigheter får till- baka rätten att upplåta jakträtten på sin fastighet. Varje fastighetsägare skall enligt utredningen ha rätt att genom upplåtelse av sin jakträtt sätta en annan person i sitt ställe. Utredningen föreslår att jägarorganisationerna får i uppdrag att verka för införande av ett faddersystem. Avgifter för upplåtelse av nyttjanderätt till jakt I kapitel 5 redovisas de undersökningar som utredningen har utfört för att utröna vilka priser som gäller vid upplåtelse av jakt . Utredningen har jämfört materialet med de undersökningar som Jakt- och viltvårdsbe- redningen gjorde . Utredningen kommer fram till att nuvarande avgifter för upplåtelse av nyttjanderätt till jakt är på en accep- tabel nivå samt att utvecklingen på avgiftsområdet /1980 följt konsumentprisindex. Utredningen anser att utvecklingen är godtagbar. Metoden med anbudsförfarande är, enligt utredningens undersökning- ar, ytterst ovanlig . Därför finns det inte skäl att föreslå några sär- skilda åtgärder för att arbeta bort anbudsförfarandet som metod för pris- sättning på jaktupplåtelser. Besittningsskyddet Utredningen föreslår i kapitel 6 att reglerna i 17 § jaktlagen (1987:259), om nyttjanderättshavarens rätt till förlängning av ett jakträttsavtal i vissa fall, skall upphöra. För att främja längre upplåtelsetider vill utredningen införa andra tvingande regler. Utredningen föreslår att huvudregeln skall vara att tidsbestämda jakträttsavtal upphör att gälla först efter uppsägning och att det införs en lagstadgad uppsägningstid . Bestämmelsen i nuvarande 15 § enligt vilken ett avtal som inte sägs upp inom rätt tid anses förlängt som motsvarar upplåtelsetiden dock längst blir kvar oförändrad. Viltvårdsområden Utredningen föreslår i kapitel 7 relativt omfattande förändringar av den nuvarande jaktvårdsområdeslagstiftningen och döper om insti- tutet jaktvårdsområde till viltvårdsområde. Bland annat har det ägande- rättsskydd som gäller enligt 2 kap. regeringsformen och den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () föranlett vissa föränd- ringar. Nedan sammanfattas de viktigaste förändringarna punktvis. Lagen föreslås omfatta hela landet. Det undantag som gällt för kronomark ovanför odlingsgränsen och mark på renbetesfjällen upphör. Villkoren för att tvångsvis kunna bilda ett viltvårdsområde skärps. Området får bildas endast om det tillgodoser ett för viltvården angeläget allmänt intresse samt om fyra femtedelar av fastighetsägarna, vilka skall äga minst fyra femtedelar av viltvårdsområdets areal, medger det. För mycket starkt ägosplittrade områden införs en särbestämmelse. Fastigheter som genom avtal eller på annat sätt samordnat viltvården får inte anslutas till ett viltvårdsområde utan ägarens samtycke. Verksamheten inom ett viltvårdsområde regleras tydligare. Vad som får respektive inte får beslutas av en viltvårdsområdesförening skall tyd- ligt framgå av lag eller underlydande författning. De möjligheter som finns för en förening att inskränka jaktut- övningsrätten minskar. Generella inskränkningar i rätten att jaga inom ett viltvårdsområde får endast gälla älg, kronhjort och dovhjort samt avse regler om områdesjakt, gemensamhetsjakt och avskjutningens omfatt- ning. Beträffande småvilt får viltvårdsområdesföreningen alltjämt besluta om områdesjakt och upplåtelse av sådan jakt. Föreningens beslut omfattar inte fastigheter som motsätter sig områdesjakt på småvilt. Den möjlighet som finns att inskränka vissa fastighetsägares rätt att förfoga över jakträtten genom upplåtelse försvinner. Systemet med jakträttsbevis lagfästs. Det blir möjligt att i vissa fall undanta en fastighet från områdesjakt om den ombildas eller nybildas. Det införs en bestämmelse i lagen som innebär att beslut med stöd av lagen inte får vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastighet. Beträffande stadgarna ändras kravet på vad de skall innehålla. Röstningsreglerna ändras så att rösträtt tillkommer endast fastighets- ägarna i viktiga frågor som innebär inskränkningar i jakträtten. Ett viltvårdsområde skall upplösas om fler än en femtedel av antalet fastighetsägare eller fastighetsägare som äger mer än en femtedel av vilt- vårdsområdets areal på två på varandra följande ordinarie föreningsstäm- mor uttalar sig för en upplösning. Bestämmelsen att ett område inte får upplösas innan har förflutit från bildandebeslutet försvinner. Möjligheterna att utesluta en fastighet ur ett viltvårdsområde utökas. Straffbestämmelsen i lagen tas bort och ersätts med en möjlighet för fö- reningen att besluta om tillfällig avstängning från områdesjakt. Den prövning som och förvaltningsdomstol skall göra vid ett överklagande skall i fortsättningen inte bara avse beslutets laglighet utan även dess lämplighet. Administrationen av jakten I kapitel 9 behandlar utredningen vad som kan kallas administrationen av jakten. Utredningen föreslår att inte skall ha stats- makternas uppdrag att ensamt ansvara för ledningen av den praktiska viltvården och jakten. Det bör i stället vara en gemensam uppgift för be- rörda myndigheter, markägare, jägare och andra intressenter att i sin verksamhet verka för att målen för jakten och viltvården uppnås. Ett fortsatt aktivt engagemang från medlemmarna i de båda jägarorga- nisationerna är av allmänt intresse. Ett medlemsrelaterat bidrag skall där- för utgå till jägarorganisationerna för deras oegennyttiga allmänna verk- samhet i frågor om jakt och viltvård. Utredningen föreslår att en förord- ning om bidrag ur jaktvårdsfonden till jägarorganisationerna införs. I bi- dragsbeslutet skall preciseras vilka verksamheter som jägarorganisatio- nerna skall främja för att erhålla bidrag. För verksamheten bör fastställas mål och riktlinjer som fortlöpande kan utvärderas. Jägarorganisationerna skall i sin ansökan om bidrag redovisa hur denna verksamhet bedrivits. Utöver organisationsbidrag grundat på antal medlemmar skall det vara möjligt att ge bidrag ur jaktvårdsfonden till jägarorganisationerna för vis- sa specifika uppdrag. Av informations-, rättssäkerhets- och konkurrensskäl bör, enligt utred- ningen, en myndighet vara registeransvarig för jaktkortsregistret och jä- garexamensregistret. Utredningen föreslår att , som stat- lig tillsynsmyndighet för faunavård innefattande jakt och viltvård, ansva- rar för dessa register. Utredningen kommer fram till att det finns ett behov av opartisk infor- mation på jaktens och viltvårdens område. Det finns vidare ett behov av att informationen sprids bredare. Utredningen föreslår att Naturvårdsver- ket och skogsvårdsorganisationen får en mer aktiv roll inom detta områ- de. Regeringen bör därför ställa medel ur jaktvårdsfonden till myndighe- ternas förfogande för informationsinsatser. Utredningen föreslår den förändringen beträffande länsviltnämnderna att organisationsrepresentationen i nämnden kompletteras med en politisk företrädare Utredningens förslag till lagtext Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs i fråga om jaktlagen (1987:259) dels att 17-22 §§ skall upphöra att gälla, dels att rubriken närmast före 15 § skall ha följande lydelse, dels att 15 och 16 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Upplåtelse av jakträtt i vissa fall Upplåtelse av jakträtt 15 § Har jakträtt upplåtits mot ersätt- ning och gäller avtalet som överstiger , skall upp- sägning alltid ske för att avtalet skall upphöra att gälla vid avtals- tidens utgång. Sådan uppsägning skall ske på det sätt som gäller för uppsägning enligt 8 kap. 8 § jor- dabalken. Vill fastighetsägaren el- ler nyttjanderättshavaren att vill- koren för avtalet ändras för en ny upplåtelseperiod, skall han medde- la motparten detta i den ordning som gäller för uppsägning av avtalet. Uppsägning och begäran om villkorsändring skall ske senast före avtalstidens utgång. Om avtal som avses i första stycket inte sägs upp inom rätt tid, anses det förlängt som motsvarar upplåtelsetiden, dock längst , eller, om begäran om villkorsändring har gjorts, och de villkor i övrigt som bestäms enligt 19 §. Första och andra stycket gäller inte upplåtelser med stöd av ren- näringslagen (1971:437). För upp- låtelser som ingår i arrende eller hyra gäller särskilda bestäm- melser. I fråga om avtal, varigenom nå- gon mot ersättning upplåter jakt- rätt åt annan, skall utöver vad som beträffande nyttjanderätt i allmän- het följer av 7 kap. jordabalken, gälla vad som sägs i 16 §. 16 § omfattar dock inte upplåtelser eller om inte upplåtelsen på grund av för- längning eller eljest fortlöper un- der än . Förbehåll som strider mot 16 § är utan verkan. Första stycket gäller inte upplå- telser med stöd av rennäringslagen (1971:437). För upplåtelser som ingår i arrende eller hyra gäller särskilda bestämmelser. 16 § Förbehåll som strider mot 15 § första eller andra stycket eller mot 17 22 §§ är utan verkan mot nytt- janderättshavaren eller den som har rätt att träda i hans ställe. Vid upplåtelse skall uppsägning alltid ske för att jakt- rättsavtal skall upphöra att gälla vid avtalstidens utgång. Jakträttsavtal överstigande skall, om inte längre uppsägningstid avtalats, sägas upp senast före upplåtelsetidens utgång. Om avtalet inte sägs upp inom rätt tid anses det förlängt som motsvarar upplåtelsetiden, dock längst . Jakträttsavtal eller kortare och jakträttsav- tal , som fortlöpt , kan tidigast sägas upp för att upphöra att gälla vid det månadsskifte som inträffar närmast från upp- sägningen. För jakträttsavtal som fortlöpt eller kortare gäller två månaders uppsägningstid. Uppsägning skall ske på det sätt som gäller för uppsägning enligt 8 kap. 8 § jordabalken. Denna lag träder i kraft den 2. I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet, och som om- fattas av de äldre bestämmelserna i 15 22 §§, gäller de nya bestämmel- serna först efter den tidpunkt då upplåtelsetiden för avtalet förlängts ef- ter ikraftträdandet. Förslag till lag om ändring i lagen (1980:894) om jaktvårdsområden Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1980:894) om jaktvårdsområden dels att nuvarande 7, 8, 11 och 12 §§ skall betecknas 8, 7, 12 respek- tive 12 a §§, dels att rubriken till lagen samt 1 5, nya 7 och 8, 9 11, 12 17, 19 21, 23 29 och 31 33 §§ samt rubrikerna närmast före 26 och 32 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas tre nya paragrafer, 10 a och 35 §§ samt närmast före 10, 11, 12 och 35 §§ fyra nya rubriker, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Lag om jaktvårdsområden Lag om viltvårdsområden Allmänna bestämmelser 1 § I syfte att främja jaktvården och jakträttsinnehavarnas gemensam- ma intressen genom en samord- ning av jakten och viltvården kan enligt denna lag två eller flera fas- tigheter eller delar av fastigheter sammanföras till ett jaktvårdsom- råde och jakträttsinnehavare inom detta bilda en jaktvårdsområdes- förening. Enligt denna lag kan beslutas att ägare till fastigheter inom ett visst område (viltvårdsområde) skall samordna den jakt och de övriga åtgärder inom området som be- hövs för att främja viltvården. För genomförande av sådan samord- ning skall ägarna av de fastigheter som ingår i området bilda en vilt- vårdsområdesförening. 2 § Ett jaktvårdsområde får inte omfatta mark, där samerna har rätt till jakt enligt rennäringslagen (1971:437), såvitt fråga är om kro- nomark ovanför odlingsgränsen som står under statens omedelbara disposition eller mark på renbetes- fjällen. Beträffande annan mark, där samerna har rätt till jakt enligt rennäringslagen, får någon in- skränkning inte ske i denna rätt genom bildande av jaktvårdsområ- den. Bildande av viltvårdsområden och verksamheten inom dessa får inte inskränka samernas rätt till jakt enligt rennäringslagen (1971: 437). 3 § Den som äger mark som ingår i ett jaktvårdsområde är medlem i jaktvårdsområdesföreningen. Den som på grund av upplåtelse har rätt att under minst ett jaktår () jaga på mark som ingår i ett jaktvårdsom- råde skall på begäran antas som medlem i jaktvårdsområdesföre- ningen , om inte särskilda skäl föranleda annat.