prop · GN03137 · 2000-01-01 00:00:00 — Av artikel 42 i konventionen framgår att konventionsstaterna genom lämpliga och aktiva åtgärder skall göra konventionens bestäm- melser och principer allmänt kända hos såväl barn som vuxna. Enligt regeringens proposition om en ny läroplan för (prop. 1992/93:220), är ett av de grunddokument som utgör basen för läroplaner och kursplaner och som på lämpligt sätt skall göras tillgänglig och känd i skolorna. har informerat om barn- konventionen genom att sända ut skriften Överenskommet till samtliga skolor. Den innehåller de internationella konventioner som ligger till grund för läroplanerna. Många skolor arbetar också aktivt med att sprida kunskap om och hur den skall tillämpas. Detta sker antingen som arbete inom en enskild undervisningsgrupp eller temadagar för en hel skola. har i en enkätundersökning undersökt kunskapsnivån om bland barn och ungdomar i årskurs 4 6 och 7 9. Av svaren i enkäten framgår att många mellan- och högsta- dieelever saknar kunskap om . Ungefär sju av tio mellanstadiebarn och hälften av högstadieungdomarna kände till kon- ventionen. Att sprida information och kännedom om innehåll är ett arbete som måste pågå kontinuerligt och som en integrerad del i undervisningen. Att sedan översätta den till praktiskt handlande kan vara svårare och fler idéer och modeller behövs. Regeringen framhåller i den till avlämnade proposi- tionen om en förnyad lärarutbildning (prop. 1999/2000:135) vikten av att de blivande lärarna i sin utbildning får kunskap om och förbereds på att arbeta så att barnets rättigheter tillvaratas i skola och samhälle. Detta bör i sin tur komma eleverna till del. (Se även under avsnitt 3.2.) Den nationella strategin för att förverkliga Strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i (prop. 1997/98:182) innebär i korthet att myndigheter, kommu- ner och landsting skall beakta och tillämpa i sina verk- samheter. Målsättningen är att konventionen och dess intentioner skall finnas med i allt beslutsfattande som rör barn, dvs. barnperspektivet skall finnas med i alla beslut som rör barn. Målet är att utveckla vuxensam- hällets förmåga att lyssna till barn och se effekterna av olika beslut ur barnens perspektiv. I strategin ingår att: - skall vara ett aktivt instrument och genomsyra allt beslutsfattande inom som rör barn. - Barnperspektivet skall i lämplig omfattning finnas med i utrednings- direktiv. - Barnkonsekvensanalyser skall göras vid statliga beslut som rör barn. - bör på olika sätt tas upp i utbildningar för de yrkes- grupper som skall arbeta med barn. - Statligt anställda vars arbete har konsekvenser för barn och ungdomar skall erbjudas fortbildning om . - Kommuner och landsting bör på samma sätt erbjuda sin personal fort- bildning. - Kommuner och landsting bör inrätta system för att kunna följa hur barnets bästa förverkligas i det kommunala arbetet. - verksamhet och organisation ses över i syfte att stärka dess roll vid genomförandet av . - Barns och ungdomars inflytande och delaktighet i samhälls- och tra- fikplaneringen skall utvecklas. - Barnstatistiken skall utvecklas. Arbetet med att utveckla barnperspektivet i enlighet med strategin pågår på olika nivåer i samhället. driver, genom sin sam- ordningsfunktion för barnkonventionsfrågor inom , på för att barnperspektivet skall finnas med i alla relevanta beslut. () fick ett brett uppdrag att i enlig- het med den nationella strategin genomföra utbildningsinsatser och utveckla metoder och verktyg för genomförande. BO skall bl.a. ta fram program för fortbildning om och föreslå modeller för hur barnkonsekvensanalyser kan göras av beslut som rör barn. BO har startat ett arbete som innebär att utvärdera och vidareut- veckla olika metoder för att tillämpa i kommuner och landsting. När det gäller den statliga sektorn har BO påbörjat ett fördjup- ningsarbete kring begreppet barnets bästa. bedriver inom ramen för uppdraget också ett utvecklingsarbete tillsammans med ett antal försöksmyndigheter när det gäller att få fram modeller för hur barnkonsekvensanalyser kan göras. Utgångspunkten för detta arbete är den rapport som presenterade (se vidare under kap. 2). BO har vidare producerat en informationsskrift om , och inrättat en särskild hemsida för att sprida goda exempel inom myndigheter, landsting och kommuner när det gäller att genomföra . Ett fortbildningsprogram kring barnkon- ventionen har också tagits fram. Dessutom har BO inrättat särskilda refe- rensgrupper av kommuner, landsting och myndigheter. Till detta kommer utbildningsinsatser som BO genomför i första hand till beslutsfattare inom myndigheter, kommuner och landsting. Arbetet bedrivs i dialog med och samarbete sker med många andra aktörer som t.ex. frivilligorganisationer och . i myndigheterna bestämmelser om barnets bästa och barnets rätt att komma till tals gäller i alla frågor som rör barn. De gäller således inte bara inom de områden som är direkt inriktade på det enskilda barnet som förskola, skola, socialtjänst, utan även i samhällsplanering, närmiljö och trafik. Mot den bakgrunden har de flesta myndigheter en viktig roll när det gäller att införliva genom att tillämpa konventio- nen i det egna beslutsfattandet. Den nationella strategin är också i hög grad fokuserad på myndigheterna. gjorde en undersökning av hur 90 myndigheter, som direkt eller indirekt arbetar med frågor som rör barn, arbetar med . I denna grupp ingick samtliga läns- styrelser samt överrätterna inom domstolsväsendet. Kartläggningen visar glädjande nog att en klar majoritet av myndigheterna anger att barnkon- ventionen på något sätt har relevans för myndighetens verksamhet. Nära hälften av de 90 svarande myndigheterna anger också att de i skrivelser, remissyttranden, föreskrifter, policyuttalanden eller beslut refererar till . Det är således ett relativt stort antal myndigheter som använder i olika uttalanden, vilket tyder på en medve- tenhet om dess betydelse. Enkätsvaren visar att det är fler myndigheter vars verksamhet inklude- rar barnfrågor, som också aktivt arbetar med . Vägver- ket är dock ett gott exempel på det motsatta. Det är en myndighet som i mindre utsträckning direkt arbetar med barnfrågor men som ändå kommit långt i sitt arbete med . Som exempel kan nämnas att finns omnämnd i verksamhetsplanering och skall tas upp och integreras inom alla verksamhetsområ- den. Dessutom finns en särskild person i generaldirektörens stab, som är strategiskt ansvarig för barnfrågorna inom myndigheten. Även Sida arbetar aktivt med som ett led i att utveckla barnperspektivet i internationella utvecklingssam- arbete. Ytterligare ett exempel är där frågor om barn- frågor och är ett återkommande inslag i Domstols- verkets utbildningsprogram. Trots att det finns en medvetenhet om betydelse hos majoriteten av myndigheterna saknar dock de flesta ett aktivt förhåll- ningssätt till och dess intentioner. Mycket få myndig- heter tillämpar konventionen på ett strategiskt och systematiskt sätt. i kommuner, landsting och regioner De flesta av de rättigheter som regleras i finns inom områden som kommuner och landsting har ansvaret för. Det handlar t.ex. om förskola, skola, planering av närmiljön samt hälso- och sjukvårds- frågor. Det är således främst på regional och lokal nivå som barnkonven- tionen omsätts i praktisk handling såväl i beslutsprocesser som i de kon- kreta verksamheterna. i kommunerna För att få reda på hur stort genomslag har fått i kom- munerna, har genomfört tre enkätundersökningar . Genom dessa studier går det att följa utvecklingen inom kommunerna och även dra vissa generella slutsatser när det gäller genomförande . Vid en jämförelse mellan svaren i BO:s kommunenkäter på frågan om har behandlats i kommunfullmäktige/kommunstyrel- sen kan man utläsa en positiv utveckling. enkät visar att 154 kommuner har fattat beslut i kommunfullmäktige eller kommunstyrelse, i förhållande till 64 kommuner och 19 kommuner . Undersökningen visar också på en större medvetenhet om konventio- nens innehåll och möjligheter. Det framgår av att fler av de kommuner som enkät uppger att de behandlat i kom- munfullmäktige/kommunstyrelsen anger vilka metoder som har använts/skall användas. De metoder som flest kommuner beslutar om handlar dels om att anta/utarbeta en policy/strategi/handlingsplan eller ett annat övergripande dokument, dels om att informera/utbilda om inom kommunen. En positiv trend ses framför allt i ökningen av antalet beslut att anta någon form av övergripande styrdokument där man slår fast mål och arbetssätt. De övergripande dokument som utarbetas är av olika karaktär. En del har tydliga mål kopplade till konkreta insatser medan andra är mer av policykaraktär, där enbart övergripande mål angivits. Några kommuner har genomfört olika former av kartläggningar för att få en bild av barns och ungdomars situation. En del av dessa kartlägg- ningar har utgått från barns och ungdomars egen medverkan och syn- punkter. Därefter kan kommunen gå vidare och genomföra insatser som kan relateras till barns och ungdomars behov. Ett trettiotal kommuner har eller skall tillsätta en samordningsfunktion för arbetet med barnkonven- tionen, dvs. en särskild person inom kommunen får ansvaret. Många kommuner uttrycker fortfarande ett stort behov av stöd i arbetet med att omsätta i praktiken. Av studie fram- går att en klar majoritet, av kommunerna vill ha hjälp med fördjupad kunskap och metodutveckling, medan man tidigare i huvudsak önskade få information om i sig. Den slut- sats som kan dras är att många kommuner redan har grundläggande kunskaper om och att behovet är störst när det gäller kunskaper om hur den skall omsättas i praktiken. Även om utvecklingen under den senare delen av varit posi- tiv återstår således mycket arbete innan fullt ut prakti- seras i kommunerna. Många kommuner befinner sig i ett inledningsskede av detta arbete. De metoder och modeller som arbetats fram är ofta av försökskaraktär, vilket betyder att de ännu inte har utvärderats eller följts upp. Det innebär att effekterna framför allt kan utläsas på policynivå. utgör ännu inte ett dokument som med tyngd påverkar kommunala beslutsprocesser och genomsyrar hela kommunens verksamhet. är det en dryg fjärdedel av kommunerna som inte redovisar några åtgärder alls för att genomföra i sin kommun. Att utveckla och tillämpa metoder för att genomföra är förenat med svårigheter av olika slag. För att i praktiken kunna ändra förhållningssätt är uppföljningsarbetet av största vikt i denna process. har därför initierat ett fördjupningsarbete för att följa upp och lyfta fram de metoder som generellt sett är mest effektiva. Det görs i samverkan med ett antal kommuner och med expertis inom olika sakområden. i landsting och regioner rättigheter berör alla samhällssektorer, vilket gör att också landstingen och regionerna är delaktiga i att genomföra de rättig- heter som erkänns i konventionen. berör såväl lands- tingens (och motsvarande regioners) planerings- och beslutsprocesser som dess olika verksamheter. Enligt en enkätundersökning genomförd av har samtliga landsting behandlat på olika sätt, t.ex. i utbildningssammanhang eller under fullmäktige- och styrelsesam- manträden. Hälften av landstingen har eller planerar för en särskild stra- tegi för införlivande i sitt arbete. Inte heller inom landstingen används som ett systematiskt verktyg i planerings- och beslutsprocesser eller som ett medel för att förverkliga barns och ungdomars möjligheter att påverka landstingens verksamheter. Knappt hälften av landstingen har några särskilda rutiner eller forum för hur de tar reda på vad barn och ungdomar tycker. Fler landsting vill dock ta vara på barns och ungdomars egna åsikter och uppger att det finns planer på att utveckla rutiner för detta. Majoriteten av landstingen uttrycker ett behov av stöd för att utveckla arbetet med och dess tillämpning på besluts- och pla- neringsnivå. Det krävs ett fortsatt utvecklingsarbete där landsting prövar sig fram för att kunna utforma praktiskt användbara besluts- och uppfölj- ningsinstrument. Sammantaget gör de flesta landsting, enligt , bra kartläggningar där de även frågar barn och ungdomar. Många har infor- merat om och i vissa fall antagit en särskild strategi. Trots detta har det stora flertalet landsting ännu inte tagit till sig barn- konventionen som ett strategiskt verktyg i beslutsprocesser eller som ett medel för att förverkliga barns och ungdomars rätt att påverka lands- tingens verksamheter och beslut. Pågående initiativ och åtgärder De viktigaste verksamheterna som berör barn finns på lokal nivå. Kom- muners och landstings beslut är ofta de som barn och ungdomar har anledning att ha synpunkter på. Det är därför givet att genomförandet på nivå är en särskilt viktig uppgift i arbetet med barnkonventio- nen. Detta understryks också av i dess yttrande över den senaste svenska rapporten om konventionen (se vidare under avsnitt 5.5). Av regeringens uttalanden i prop. 1997/98:182 (s. 24) framgår att det finns anledning att förvänta sig att den positiva utvecklingen i kommu- nerna och landstingen fortsätter, varför lagstiftningsåtgärder för att stärka barnperspektivet i den kommunala beslutsprocessen inte är aktuell. Ett av de viktigaste målen med den nationella strategin för förverkligande är att utveckla barnperspektivet på den kommunala nivån genom utbildnings- och fortbildningsinsatser, metod- utveckling, dialog och erfarenhetsutbyte. Mot denna bakgrund är det glädjande att konstatera det intresse för att arbeta med konventionen som finns i många kommuner och landsting. Även och ställer sig positiva till barnkonventionsarbetet. De diskussioner som regeringen har fört med förbunden har haft inriktning på att finna former för att stödja kommuner och landsting i deras konventionsarbete. Kommuner och landsting behöver hjälp med allmän kunskap om kon- ventionen liksom med att fortbilda den personal som arbetar med barn om konventionens innehåll och intentioner. Kommuner och landsting behöver också bygga upp metoder för att bedöma konsekvenser av beslut som skall fattas ur barnsynpunkt och att sedan utvärdera sådana beslut. Även barnperspektivet i budgetbesluten behöver utvecklas. Viktiga delar av de uppdrag som har kring genomförandet av konventionen handlar om att finna metoder och instrument för arbete av detta slag. Regeringen är beredd att ställa dessa kunskaper till kommuners och landstings förfogande. De diskussioner regeringen har påbörjat med kommun- och lands- tingsförbunden tar sikte på att finna former för att föra över kunskap till kommuner och landsting. Detta kan göras på olika sätt; genom skriftligt material; med hjälp av konferenser och seminarier; eller via Internet. Avsikten är att bilda en gemensam arbetsgrupp mellan regeringen, de två förbunden och för att ytterligare understödja det lokala arbetet med genomförande. 5.2 Barns och ungdomars rätt att komma till tals samt möjligheter till inflytande och delaktighet Inledning En av grundprinciper, artikel 12, slår fast barnets rätt att få uttrycka sina åsikter och få dessa beaktade i alla beslut som rör det. Artikel 12 innehåller två dimensioner; den handlar dels om barns rätt till inflytande i alla frågor som rör dem, innefattande inflytande över de verksamheter barn brukar, deras närmiljö och över politiska beslut som påverkar dem, dvs. en demokratiaspekt, dels handlar den om rätten att komma till tals i beslutssituationer som rör det enskilda barnet. Detta gäller såväl i domstolar som vid administrativa beslut som fattas av olika myndigheter. I dessa fall skall barnet särskilt beredas möjlighet att höras. Utmaningen som står inför ligger i förmågan att omsätta barn- konventionens mening och intentioner till verklighet och konkreta insat- ser. Det handlar om att genomföra den i såväl lagstiftning som attityder och praxis. Det handlar i grunden om vuxnas förhållningssätt till barn och i vilken mån vuxna låter barns och ungdomars åsikter påverka olika beslut. innebär att barn har en tydlig rätt att framföra sina åsikter och få dem beaktade. Det gäller beslut på såväl övergripande nivå, som samhällsplanering, som beslut på lokal nivå inom kommunerna samt beslut och planering som gäller den egna vardagen, t.ex. i skolan. Men barns och ungdomars inflytande över samhällsplanering och närmiljö är ännu inte en rättighet eller möjlighet för alla. Barn och ungdomar måste få känna sig delaktiga i samhället och kunna ta aktiv del i det politiska livet för att demokratin skall fortleva. Att vara delaktig och att ha inflytande har stor betydelse för en persons utveck- ling. Genom att delta i demokratiska arbetsformer lär sig barn och ung- domar att inhämta fakta och lyssna på andras argument. Delaktigheten ger dem på så sätt en viktig livskompetens. Inflytande över politiken och de beslut som fattas handlar också i hög grad om förutsättningar för demokratin och dess kontinuitet över generationerna. En undersökning av av valdeltagandet vid riksdagsvalet visar ett lägre valdeltagande bland förstagångs- väljare. Bland unga kvinnor (18 ) har valdeltagandet minskat från sedan förra riksdagsvalet. Motsvarande minskning för män i samma åldersgrupp är från till (inom statistisk felmarginal). Inom föreningslivet har antalet barn och ungdomar som är medlemmar sjunkit , även om antalet är högt. Verksam- /98 var 594 112 personer från 7 medlemmar i de ideella ungdomsorganisationerna som är berättigade till statsbidrag. Det motsvarar av befolkningen i samma åldersintervall. Samma andel under /91 var , och antalet medlemmar vad då nästan 80 000 fler. Det är i detta sammanhang viktigt att analysera vilka orsaker som lig- ger bakom den negativa utvecklingen och vilka grupper av ungdomar som inte länge deltar i val eller föreningsliv. Den analysen bör innehålla ett könsperspektiv, men också beskriva hur ungdomar med utländsk bak- grund samt barn och ungdomar med funktionshinder deltar i dessa verk- samheter. För barn och ungdomar med funktionshinder kan bristande tillgänglig- het i vissa avseenden vara ett hinder för deltagande. betonar särskilt det funktionshindrade barnets rätt till individuell utveck- ling för att kunna delta aktivt i samhället. Enligt har samhället ett ansvar för att skapa de förutsättningar som kan krävas för denna delaktighet. Barn med funktionshinder kan också behöva mer stöd än andra för att komma till tals, vilket innebär att de skall få ta del av information och kunna delta i diskussioner och beslut i en för dem anpas- sad form. För ett barn som inte kan kommunicera verbalt är tillgången till stöd i form av hjälpmedel avgörande. Många undersökningar visar att barn och ungdomar vill vara med och forma den egna uppväxtmiljön, men upplever sig i stort sakna sådana möjligheter . visar undersökningarna att deras vilja till engagemang i samhällsfrågor är stort, men inte på de villkor som det tra- ditionella politiska systemet ger dem. Barn och ungdomar vill ha infly- tande över sina liv, inte bara inom familjen utan också i skolan, på friti- den, i bostadsmiljön och i närsamhället. Däremot är det få beslutsproces- ser som systematiskt tar till vara deras tankar och idéer, inte ens när frågorna direkt berör dem. Detta får till följd att barnens och ungdomar- nas egna kunskaper om sina livsvillkor saknas i många viktiga samhälls- beslut. Ett ökat inflytande för barn och ungdomar i de kommunala besluts- processerna och verksamheterna skulle få en stor betydelse för utveck- lingen av det politiska arbetet och demokratin i . Det skulle sannolikt resultera i mer effektiva och genomtänkta beslut. Det skulle också ge barn och ungdomar en större självkänsla, ett ökat ansvars- tagande och samhällsengagemang, vilket är en investering för samhället. 5.2.1 Utvecklingen av barns och ungdomars möjligheter till inflytande och delaktighet och har följt utvecklingen kring barns och ungdomars inflytande i kommunerna genom olika undersökningar. Sammantaget visar undersökningarna att barns och ungdomars infly- tande generellt sett har ökat . Det har skett en viss attitydförändring i synen på barns och ungdomars inflytande, framför allt på lokal nivå. Många kommuner har inlett ungdomsprojekt och andra insatser för att öka ungdomars möjligheter till inflytande. kan man konstatera att det endast är ett mindre antal kommuner som arbetar mer strategiskt och systematiskt med barns och ungdomars medverkan. De former som används är i huvudsak inriktade på åldersgruppen 15 . Metoder för att inhämta åsikter från yngre tonåringar och barn saknas till stor del fortfarande. Det finns heller ingen helhetssyn kring barns medverkan i de kommunala beslutsprocesserna. Den vanligaste formen för inflytande i den kommunala beslutsprocessen är samråd, genom t.ex. ungdomsråd eller ungdomsparlament. Det är viktigt att framhålla att inflytande inte får bli exklusivt för vissa ungdomsgrupper utan måste ses som en rättighet för alla barn. Det är viktigt att det finns kanaler för att lyssna även på de yngre barnens åsik- ter. De små barnen skall ges möjlighet att framföra sin mening utan att de upplever det som ett tvång. Barn får inte heller ges större ansvar än vad som är rimligt utifrån ålder och mognad. Barnen måste också få tid och möjlighet att verkligen sätta sig in i vad frågan gäller och kan aldrig avkrävas ett svar utan ett gott och begripligt underlag. Redan i förskolans läroplan betonas barns inflytande. De behov och intressen som barnen själva på olika sätt ger uttryck för bör ligga till grund för den pedago- giska verksamheten. Ett ökat inflytande för barn och ungdomar förutsätter dock att det också finns former och arbetssätt för att låta barnen komma till tals. Utvecklingsarbetet består av två delar. Dels att lära barn och ungdomar att framföra sina åsikter, dels att lära vuxenvärlden att lyssna och ta till sig det barn och ungdomar säger. Barns och ungdomars inflytande i skolan Barn och ungdomar skall ha möjlighet till inflytande och ansvar i skolan. I skollagen, läroplanerna och grundskoleförordningen regleras elevernas rätt till inflytande över hur deras utbildning utformas. De demokratiska principerna att kunna påverka, ta ansvar och vara delaktig omfattar alla elever. Med stigande ålder skall eleven få ökat ansvar för sin egen utbild- ning och arbetsmiljö. I varje undervisningsgrupp skall eleverna till- sammans med läraren behandla frågor av gemensamt intresse för ele- verna. För de senare årskurserna behöver inflytandet över arbetssätt, innehåll och arbetsformer utvecklas. Även elever i t.ex. särskolan måste få delta i skolans gemensamma sammankomster och ha representanter i elevrådet. Vad tycker eleverna själva om inflytande, meningsfullhet och trygghet i skolan? I läroplaner och förordningar finns inskrivet vikten av barns/elevers rätt till inflytande över verksamheterna. genomförde en attitydundersökning om vad elever i årskurs 7 9 och gymnasieskolan tycker om inflytande, meningsfullhet och trygghet i skolan. Grundskoleeleverna är genom- gående mer positiva än gymnasieeleverna. Vad vill eleverna ha inflytande över och vad kan de vara med om att bestämma om? Merparten av eleverna vill ha mer att säga till om inom alla områden. av eleverna vill vara med och bestämma om arbetssätt, därefter i fallande skala: innehåll, miljö, regler, lärare, läromedel och resurser. Det område som eleverna faktiskt anser sig vara med och bestämma över är i första hand arbetssättet. av eleverna anser att de kan bestämma väldigt mycket eller ganska mycket. anser att de kan bestämma över vad som skall tas upp i undervisningen och över miljön. Resultaten visar inga större skillnader mellan kategorier av elever (socialt ursprung kön) och deras upplevelse av att kunna påverka. Triv- sel och inflytande hör ihop, de elever som uppger att de inte trivs tycker också att de i mindre utsträckning kan påverka det som sker i skolan. Eleverna upplever ett ökat inflytande. En jämförelse mellan attityd- undersökningarna /94 och 1997 visar att fler elever tycker att de kan vara med och bestämma i skolan.