prop · GN03109 · 2000-01-01 00:00:00 — och anser att det med hänsyn till att avvikande definitioner lätt kan ge upphov till bl.a. sammanblandning och missförstånd bör krävas starka skäl för att tillämpa olikartade definitioner av samma begrepp. Bakgrund Fondpapper och andra finansiella instrument Beträffande definitionen av begreppet finansiellt instrument hänvisar insiderlagen till 1 kap. 1 § lagen om handel med finansiella instrument. Där anges att med finansiellt instrument förstås fondpapper eller annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. Fondpapper definieras i sin tur som aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordringsrätter som är utgivna för allmän om- sättning, andel i värdepappersfond och aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i utländskt bolag (depåbevis). Annat finansiellt instrument än fondpapper utgörs av rättigheter eller förpliktelser som är avsedda för handel på värdepappersmarknaden. I lagen om handel med finansiella instrument definieras inte begreppet handel på värdepappersmarknaden. I insiderlagen finns en för den lagen gällande definition av begreppet. Definitionen i insiderlagen anses vara vägledande även vid tillämpning av lagen om handel om finansiella instrument (se prop. 1994/95:130 s. 21, jfr prop. 1990/91:142 s. 85 f och 141). Utanför definitionen av finansiellt instrument faller rättigheter och förpliktelser som inte är avsedda för handel på värdepappersmarknaden. Begreppet finansiellt instrument har ansetts rymma alla instrument som omfattas av rådets direktiv /592/EEG av om samordning av föreskrifter om insiderhandel. Olika regler för aktie och annat finansiellt instrument Enligt insiderlagen gäller delvis olika regler för ett finansiellt instrument som är aktie eller därmed jämställt instrument och ett finansiellt instrument som inte är aktie eller jämställt instrument. Med aktie jämställs emissionsbevis, interimsbevis, optionsbevis, kon- vertibelt skuldebrev, skuldebrev förenat med optionsrätt till nyteckning, vinstandelsbevis, aktieoption och aktietermin (2 § andra stycket insi- derlagen). Vad som föreskrivs för en aktie gäller alltså även för sådant finansiellt instrument vars värde har ett nära samband med värdeutveck- lingen på aktien. För utfärdande av köp- eller säljoption finns det särskilda bestämmel- ser i 2 § andra stycket andra meningen. Där föreskrivs att utfärdande av köpoption skall likställas med försäljning av de aktier optionen avser, medan utfärdande av säljoption skall likställas med köp av aktierna. Den som har information om en omständighet ägnad att väsentligt höja kursen på en aktie, får därför varken köpa aktien eller utfärda en säljoption avseende en sådan aktie. Om omständigheten i stället är ägnad att sänka kursen, är det förbjudet att sälja aktien eller att utfärda en köpoption avseende en sådan aktie. Skälen för regeringens bedömning: I promemorian anges att ambi- tionen bör vara att så klart som möjligt avgränsa det straffbara området. I linje med detta föreslås att det i den föreslagna straffrättsliga lagen förtydligas vilka finansiella instrument som omfattas av regleringen. Begreppet finansiellt instrument är av stor betydelse vid tillämpningen av den straffrättsliga regleringen när det gäller såväl insiderbrottslighet som otillbörlig kurspåverkan. Den i insiderlagen nuvarande hänvisningen till lagen om handel med finansiella instrument kan leda till vissa svårig- heter att direkt i lagen utläsa det straffbara området. För att underlätta tillämpningen av insiderstrafflagen bör därför en fullständig definition av begreppet finansiellt instrument tas in i lagen. För en straffrättslig lagstiftning bör gälla att endast det som är tydligt straffbelagt bör få föranleda straffrättsliga ingripanden (se prop. 1993/94:130 s. 17). Genom en lagändring som trädde i kraft (SFS 1996:1019, prop. 1995/96:215, bet. 1996/97:NU4, rskr. 1996/97:10) utvidgades förbudet mot insiderhandel till att omfatta samtliga slag av finansiella instrument. Det ansågs inte föreligga några hinder mot en sådan utvidgning trots att ändringen fick straffrättsliga effekter, eftersom kravet på att ett straffstadgande skall vara klart och exakt ansågs väl tillgodosett genom den begränsning som ligger i att endast finansiella instrument som är avsedda för handel på värdepap- persmarknaden omfattas (a. prop. s. 30). Enligt regeringens mening får den nuvarande definitionen i insiderlagen fortfarande anses uppfylla detta krav. Med hänsyn härtill och att det är mindre lämpligt att definitioner av begrepp inom samma rättsområde har olika betydelser, bör enligt rege- ringens mening någon ändring av definitionen inte göras . 7.6 Bör handel med valuta omfattas av bestämmelserna om insiderbrott? Regeringens bedömning: Insiderlagens förbud mot insiderhandel bör inte heller i fortsättningen omfatta handel med valuta. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna invänder inte mot förslaget. påpekar dock att en eventuell allmän översyn av insiderlagen även bör omfatta denna fråga. Bakgrund: I betänkandet Otillbörlig kurspåverkan och vissa insider- frågor (SOU 1994:68) föreslog insiderutredningen att förbudet mot insiderhandel även skulle omfatta handel med valuta. Enligt utredningen borde ett förbud begränsas till sådana affärer som sker med begagnande av insiderinformation. Avgörande för att låta även valuta omfattas av handelsförbudet var enligt utredningen intresset av att förstärka allmänhetens förtroende för handeln på valuta- och räntemark- naderna. Utredningen ansåg dessutom att det är ologiskt att behandla dessa marknader på olika sätt eftersom kurssättningarna på dessa mark- nader påverkas av i stort sett samma omständigheter som aktiemarkna- den. Det nära sambandet mellan marknaderna beskrevs som "kommunicerande kärl". För båda marknaderna gäller samma förutsätt- ningar, nämligen att det är möjligt att med tillgång till kunskap om icke offentliggjorda omständigheter skapa en vinst eller minimera en förlust innan marknaden har fått del av informationen. De skäl som talade mot en ändring var enligt utredningen följande. Det saknas liknande lagstiftning i andra länder, frånsett i där det finns ett förbud mot insiderhandel med valutaderivat. Frågan har inte heller tagits upp inom EU. Förbudet skulle därför lätt kunna kringgås genom att handeln flyttas utomlands. Eftersom det för lagföring i i sådana fall krävs att gärningen är kriminaliserad även på den ort där brottet begicks genom kravet på dubbel straffbarhet, skulle det i prakti- ken bli omöjligt att tillämpa bestämmelsen. En reglering skulle dessutom främst komma att gälla små, relativt begränsade grupper av befatt- ningshavare för vilka det i stor utsträckning redan finns en omfattande självreglering. Svårigheter finns även att skapa ett lika effektivt övervak- ningssystem som för handeln på aktiemarknaden. Regeringen fann i prop. 1995/96:215 (s. 32 ff) att frågan var svårbe- dömd och behövde övervägas ytterligare. Skälen för regeringens bedömning: Valutaderivat och derivat med räntebärande instrument som underliggande tillgång är exempel på instrument som omfattas av handelsförbudet i 4 § insiderlagen. Det kan ifrågasättas om det finns någon anledning att behandla handel med dessa instrument och övrig valutahandel på olika sätt. En utvidgning av ansvarsområdet för insiderbrott till att även omfatta handel med valuta skulle innebära att bestämmelsen blev mera konsekvent. Vidare skulle en sådan utvidgning kunna ha en förtroendeskapande effekt. Mot en utvidgning talar den omständigheten att någon liknande lag- stiftning inte finns i flertalet andra länder. Förbudet skulle sålunda lätt kunna kringgås genom att handeln flyttas utomlands. Införandet i vissa medlemsstater av den gemensamma valutan, euron, kan dessutom komma att innebära att valutahandeln får en minskad betydelse för aktö- rerna på den svenska finansiella marknaden. Möjligheterna till spekula- tiva transaktioner kan därigenom komma att minska något. En reglering skulle vidare främst komma att träffa förhållandevis begränsade grupper av befattningshavare inom , Riks- gäldskontoret och samt i de banker och andra värdepap- persinstitut som sysslar med valuta- och penningmarknadshandel. Såsom framgår av prop. 1995/96:215 s. 33 f, finns det för vissa av dessa grupper redan en omfattande självreglering med restriktioner för de anställdas egna affärer och anmälningsskyldighet till arbetsgivaren, och för vissa andra bestämmelser i lagstiftningen som reglerar dessa frågor. Som exempel kan nämnas att tjänstemän inom samt befattningshavare vid och omfattas av bestämmelserna i 3 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) om sekretess för uppgifter som angår rikets centrala finanspolitik, penningpolitik eller valutapolitik, om det kan antas att syftet med beslutade eller förutsedda åtgärder motverkas om uppgiften röjs. Av 1 kap. 4 § första stycket samma lag följer att, om det är förbjudet att röja uppgiften, den inte heller på annat sätt får utnyttjas utanför den verksamhet i vilken sekretess gäller. Överträdelse av förbudet är enligt 20 kap. 3 § kriminaliserat som brott mot tystnadsplikt och kan bestraffas med böter eller fängelse i högst . Till detta kan tilläggas att det inte heller är möjligt att skapa ett lika effektivt övervakningssystem på valutamarkna- den som det som gäller för handeln på aktiemarknaden. Vid en samlad bedömning, torde skälen för att utvidga ansvarsområdet för insiderbrottslighet till att även omfatta valutahandel inte vara till- räckligt starka. Någon lagstiftning i den delen föreslås därför inte. 8 Anmälningsskyldigheten och förbudet mot korttidshandel 8.1 Nuvarande reglering Aktiemarknadsbolag som anses ha insynsställning i ett aktiemarknadsbolag är enligt insiderlagen (1990:1342) skyldiga att skriftligen anmäla eget och när- ståendes innehav av aktier i bolaget och ändring i innehavet till Finans- inspektionen. Anmälan om sådant innehav skall göras dagar efter det att anmälningsskyldigheten uppkommit. Vissa undantag från anmälningsskyldigheten finns dock, främst beträffande mindre innehav. Den kategori som anses ha sådan insynsställning omfattar i första hand personer som har särskilt goda förutsättningar att få tillgång till förtrolig information avseende bolaget. Till denna krets räknas ledamöter och suppleanter i bolagets styrelse, verkställande direktör och vice verkställande direktör samt revisor och revisorssuppleant. Även motsva- rande befattningshavare i eller uppdragstagare till bolagets moderföretag och dotterföretag räknas dit. Insynsställning kan även uppkomma på grund av aktieinnehav, nämligen för den som äger aktier i bolaget mot- svarande av aktiekapitalet eller röstetalet för samtliga aktier i bolaget. Härutöver kan bl.a. vissa andra ledande befattningsha- vare och uppdragstagare i aktiemarknadsbolaget och dess moderföretag samt ledande befattningshavare i bolagets dotterföretag i vissa fall anses ha insynsställning. för ett register, insiderregistret, över anmälningar som gjorts enligt 9, 14 och 15 §§ insiderlagen eller i fall som avses i 9 § andra stycket över däremot svarande uppgifter som lämnats från annat register. Anteckningarna i registret förs med hjälp av automatisk databehandling och görs på grundval av skriftliga anmälningar från de anmälningsskyldiga eller genom överföring med hjälp av automatisk databehandling från annat register. Registret är offentligt. En av de främsta anledningarna till detta är att den information som finns i regist- ret har betydelse för genomlysningen av aktiemarknadsbolagen. Det är av intresse för marknaden att kunna följa de förändringar som sker i de innehav som personer med insynsställning i aktiemarknadsbolagen har. I insiderregistret registreras de anmälningsskyldigas och deras närståendes innehav av aktier i aktiemarknadsbolag. Med aktier i detta hänseende avses även aktierelaterade instrument, såsom vinstandelsbevis, aktieop- tioner m.m. Inspektionen offentliggör en sammanställning av de transaktioner som inspektionen registrerat . Samman- ställningen distribueras till nyhetsbyråer, större tidningar och andra prenumeranter. Sammanställningen finns även tillgänglig på inspektionens hemsida på Internet. Uppgifterna i insiderregistret används i de utredningsregister som med stöd av insiderförordningen (1996:1023) får föra i ärenden som rör utredning om brott eller annan överträdelse som kan föranleda påföljd eller sanktionsavgift enligt insiderlagen eller enligt 7 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. gäller enligt 9 § insiderlagen anmälnings- skyldigheten till insiderregistret även aktiemarknadsbolag som innehar egna aktier (SFS 2000:69, prop. 1999/2000:34, bet. 1999/2000:LU9, rskr. 1999/2000:135). Myndigheter Även i andra fall kan det föreligga en skyldighet att anmäla innehav av aktier och andra finansiella instrument. Om det med hänsyn till till- gången på kurspåverkande information inom en myndighet är påkallat för kontroll av att insiderlagens handelsförbud efterlevs, får regeringen nämligen enligt 11 § insiderlagen besluta att det vid myndigheten skall föras en förteckning över innehav av finansiella instrument. Förteck- ningen skall omfatta ledamöterna i styrelsen samt de arbetstagare, upp- dragstagare eller andra funktionärer som myndigheten bestämmer med hänsyn till deras särskilda insynsställning. Den som omfattas av en sådan förteckning skall till myndigheten anmäla sitt innehav av finansiella instrument och ändringar i innehavet. Motsvarande befogenhet finns beträffande kommuner. Syftet med bestämmelsen är, förutom kontroll av att handelsförbudet efterlevs, att funktionärerna skall avhållas från att göra insideraffärer som kan påverka allmänhetens förtroende för myndighetens verksamhet. Vidare skall bestämmelsen enligt förarbetena ses som en ordningsregel (prop. 1990/91:42 s. 98). Sekretess gäller enligt 9 kap. 23 § sekretesslagen (1980:100) för sådan uppgift i förteckning hos myndighet om innehav av finansiella instrument, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör lider skada eller men. Enligt förarbetena (prop. 1990/91:42 s. 49) skulle en total offentlighet av gjorda anmälningar innebära ett allvarligt ingrepp i den personliga integriteten. Något behov som motiverar ett sådant ingrepp har inte ansetts föreligga i detta sam- manhang, eftersom de berörda personerna normalt inte har den anknyt- ning till fondpapperen som är typisk för personer med insynsställning i ett aktiemarknadsbolag. föreskrifter har i sina föreskrifter om handel och tjänster på vär- depappersmarknaden uppställt krav på att värdepappersinstitut skall ha regler rörande anställdas och närståendes egna affärer med finansiella instrument och utländsk valuta (FFFS 1998:21, 1 kap. 9 11 §§). Reg- lerna skall beträffande värdepappersbolag omfatta alla anställda, dock får undantag göras för anställda i filial i ett annat land. Beträffande bank- institut skall enligt föreskrifterna vissa angivna personer omfattas av reglerna. Dessutom skall av reglerna framgå att anställda som omfattas av dem får placera i finansiella instrument endast om avsikten är att innehavstiden skall överstiga . Därutöver regleras omfatt- ningen av anmälningsskyldigheten, placeringsregler och vissa undantag. Övrig reglering Det förekommer en viss självreglering på den finansiella marknaden, bl.a. genom restriktioner för de anställdas egna affärer och anmälningskyldighet till arbetsgivaren. Ett sådant exempel är Svenska Fondhandlareföreningens rekommendationer för anställda inom värde- pappersinstitut. Reglerna, som omfattar även handel med valuta, innebär bl.a. följande. De personer som omfattas av rekommendationerna är anställda i värdepappersbolag samt inom bankers fond- och notariat- rörelse, valutahandelsrörelse, värdepappersrörelse eller liknande. Rekommendationerna gäller även för närstående till sådana anställda. Med närstående förstås make, sambo eller omyndigt barn som står under den anställdes vårdnad. De personer som omfattas av rekommendationerna får placera i svenska och utländska marknadsnote- rade värdepapper och i derivatinstrument avseende utländsk valuta endast om innehavstiden överstiger . Detsamma gäller för utländsk valuta som köps avista för annat ändamål än betalning av varor, tjänster eller resor. Värdepapper eller utländsk valuta som innehas då anställ- ningen påbörjas skall anses vara innehavda . Med köp och försäljning jämställs byte av värdepapper eller valuta. En mer utförlig redogörelse av rekommendationerna återfinns i prop. 1995/96:215 s. 65 f. Förbudet mot korttidshandel Enligt 7 a § insiderlagen får vissa personer som har insynsställning i ett aktiemarknadsbolag mot vederlag överlåta förvärvade aktier i bolaget tidigast efter förvärvet. Detsamma gäller närstående till dessa personer. Vissa undantag från denna bestämmelse finns i 7 b §. Förbudet mot korttidshandel gäller även aktie- marknadsbolags egna aktier (SFS 2000:69, prop. 1999/2000:34, bet. 1999/2000:LU9, rskr. 1999/2000:135). Värdepappersinstituten har, som berörts, för anställda en själv- reglering beträffande bl.a. korttidshandel. Vissa myndigheter har också i interna föreskrifter förbud mot kort- tidshandel för anställda, såsom och . 8.2 Insynsregister Regeringens förslag: skall i fortsättningen benämnas insynsregister. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran. , och avstyrker förslaget. och anser att begreppet insiderregister är väl etablerat. anser dessutom att de missförstånd som skapats bör lösas genom dels den uppdelning av insiderlagen som föreslås, dels en ökad informationsverksamhet om den straffrättsliga lagstiftningen. anser att då någon saklig ändring inte är avsedd framstår ändringen som onödig. Skälen för regeringens förslag: Genom lagen (1985:571) om vär- depappersmarknaden infördes en skyldighet för dåvarande bankinspek- tionen att föra register över anmälningar om aktieinnehav av vissa per- soner med insynsställning. Registret benämndes insynsställningsregister. I samband med att i sitt betänkande (SOU 1989:72) lämnade förslag till en lag om insynshandel på värdepappersmarknaden, föreslog kommittén att anmälningsskyldigheten till insynsställningsregistret skulle flyttas över till VPC. I sitt yttrande över lagrådsremissen föreslog Lagrådet att den korta, träffande och i allmänt språkbruk väl inarbetade termen "insider" borde godtas i beteckningen på lagen. När detta steg tagits, ansåg Lagrådet att termen också borde kunna användas i vissa av lagens bestämmelser när det var praktiskt motiverat (prop. 1990/91:42 s. 196). Med hänvisning till detta, föreslog Lagrådet att registret gavs beteckningen "insiderregister". Den föreslagna termen infördes också i insiderlagen. Beteckningen insiderregister har skapat en del missförstånd vid tillämpning av insiderlagen. Som ett exempel kan nämnas att en vanlig uppfattning är att endast de personer som är anmälningsskyldiga till insiderregistret omfattas av handelsförbudet i 4 § insiderlagen och därför kan dömas för insiderbrottslighet. För att undvika sådana missförstånd bör registret i fortsättningen kallas insynsregister. Detta bör ske fastän beteckningen insiderregistret är väl inarbetat och inga sakliga ändringar är avsedda. Genom den föreslagna uppdelningen av insiderlagstiftningen synes det vara bättre att låta registret få en ny beteckning som utvisar syftet med registret, snarare än att som föreslagit med ökad informationsverksamhet försöka få aktörer och allmänhet att få en riktig uppfattning om registret. 8.3 Förkortad tidsfrist för anmälan Regeringens förslag: Anmälan om aktieinnehav eller ändring i innehavet skall ha kommit in till senast efter anmälningsskyldighetens uppkomst. Tidsfristen för aktiemarknadsbolags och dess moderföretags skyl- dighet att anmäla till vilka personer som har insynsställning i bolaget skall även fortsättningsvis vara . Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser tillstyrker eller lämnar promemorians förslag utan erinran. och anser att fristen skall avse fem bank- eller vardagar. anser vidare att anmälningsskyldigheten skall anses fullgjord i och med att anmälan avlämnas och inte först när den mottas av . och anser att det bör vara fråga enligt definitionen i 1 kap. 5 § andra stycket lagen (1936:81) om skuldebrev samt att det bör framgå från vilken tidpunkt tidsfristen skall beräknas och då från den likviddag som gäller för transaktionen enligt avräkningsnota. anser att även helgdagar skall inräknas i tidsfristen. anser att tidpunkten för tidsfristens början skall vara avvecklingsdagen samt att regeln om dispens för automatisk anmälan till insiderregistret bör vara en huvudregel snarare än ett undantag. anser att rapporteringen bör vara omedelbar. och anser att förslaget förutsätter att det först skapas tekniska system som möjliggör att information om förändring i innehav via automatisk dataöverföring förs in i registret samt att nu gällande tidsfrist bör gälla även fortsättningsvis beträffande aktiemarknadsbolags anmälningsskyldighet av vissa befattningshavare enligt 14 § insiderlagen. Skälen för regeringens förslag: Anmälan om aktieinnehav eller änd- ring i innehavet skall enligt 13 § insiderlagen göras dagar efter det att anmälningsskyldighet uppkommit. utgör en del av den information som marknaden kan ta del av för att kunna erhålla en god genomlysning av aktiemarknadsbola- gen. Det är därför av intresse att de uppgifter som finns i registret är så aktuella som möjligt. Den utveckling som skett på det tekniska området har bl.a. inneburit nya och snabbare kommunikationsvägar. Mot den bakgrunden och med beaktande av att det i övrigt ställs höga krav på att information som kan ha betydelse för värderingen av bolag offentliggörs , får det anses otillfredsställande att marknaden får information om transaktioner som företas av personer med insynsställning . Fristen för anmälnings- skyldighet till insiderregistret bör därför ändras . Eftersom det är fråga om en tidsfrist som är angiven i en lag, blir bestämmelserna i lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid tillämpliga. Enligt 2 § första stycket denna lag får en åtgärd, som enligt lag eller författning skall vidtas senast , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, vidtas nästa vardag. Bestämmelserna om skuldebrevs förfallotid i lagen om skuldebrev mot- svarar i stort sett nämnda bestämmelser. Det finns i detta samman- hang inte skäl att frångå principen i lagen om beräkning av lagstadgad tid. Inte heller bör tidsfristen göras kortare, eftersom en än kortare tidsfrist kan komma att skapa problem för främst anmälaren. För en sådan ordning bör, utöver de möjligheter som enligt 9 § sista stycket insiderlagen finns till överföring av uppgifter till registret genom automatisk databehandling, de tekniska förutsättningarna vara mer anpassade, exempelvis genom en mer utbredd användning av elektronisk överföring av uppgifter bestyrkta med avsändarens digitala signatur eller liknande. Däremot får dagens kommunikationsmöjligheter anses tillräckliga för att en anmälan skall kunna lämnas till senast efter anmälningsskyldighetens uppkomst. Anmälan om aktieinnehav eller ändring i innehavet skall skriftligen anmälas till . Detta skall, som nämnts ovan, ske enligt regeringens förslag efter det att anmälningsskyldigheten uppkommit. Med detta avses att anmälan inom den föreskrivna tiden skall ha kommit inspektionen tillhanda. Anmälningsskyldigheten kan inte som gör gällande anses fullgjord endast genom avlämnandet. För tydlighetens skull kan emellertid detta förhållande klart framgå av bestämmelsen så att missförstånd inte upp- står. Av bestämmelsen bör det således framgå att anmälan skall ha kom- mit in till inspektionen inom den föreskrivna tiden.