prop · GN0360 · 2000-01-01 00:00:00 — Återtagandesystem mellan medlemsstaterna Om gemenskapen sluter ett återtagandeavtal med tredje land och två eller flera medlemsstater utpekas som ansvarig för återtagandet, kan fråga uppstå vilken enskild medlemsstat som faktiskt har ansvaret för återtagandet. För att lösa sådana situationer måste en reglering upprättas mellan medlemsstaterna. Detta kan antingen regleras i ett återtagande- avtal, i ett protokoll till ett återtagandeavtal eller i en särskild rättsakt. Vad gäller gruppen asylsökande kan (se ovan) sägas utgöra ett sådant system mellan medlemsstaterna. Det finska ordförande- skapet har lagt ett förslag till en sådan reglering i en rättsakt kallad, förordning om fastställande av medlemsstaternas skyldigheter sinsemellan när det gäller återtagande av tredje lands medborgare. Det finska förslaget omfattar inte endast situationen då ett gemenskaps- återtagandeavtal ingåtts. I stället avser man att reglera samtliga aktuella situationer då en tredjelandsmedborgare inte längre har rätt att uppehålla sig i en medlemsstat. Återtagandeklausuler Frågan om staters återtagande av personer regleras inte bara i särskilda återtagandeavtal. I associeringsavtal eller i s.k. blandade avtal kan särskilda klausuler som reglerar återtagandeskyldighet läggas in. har rådet antagit en standardiserad text för sådana klausuler. Stöd för verkställighet av avlägsnandebeslut som sker med flyg Denna tanke presenterades av under deras ordförandeskap. Målet är att utveckla ett smidigare och effektivare samarbete mellan medföljande och lokala säkerhetsansvariga vid flygplatserna inom EG. Verkställighet av avlägsnandebeslut sker ofta med flyg. En del av dessa verkställigheter sker med bevakning eller eskorterande personal. krävs byten och transiteringar vid internationella flygplatser i andra länder, eftersom inte alla destinationer kan nås med direktflyg. Vid verkställigheter skall hänsyn tas till krav på snabbhet, effektivitet och sparsamhet. För att uppnå dessa grundförutsättningar krävs samarbete mellan de medlemsstater som berörs av en verkställighet. Den nu aktuella åtgärden syftar till att underlätta samarbetet mellan medlems- staternas myndigheter på områden som avser bevakning, förvar, logi m.m. vid flygtransit. Olaglig invandring Arbetsgruppen Cirefi (, reflexion och utbyte i frågor som rör gränspassage och invandring) har som mål att samla in, utbyta och vidarebefordra information samt sammanställa dokumentation om alla frågor som rör gränspassage och olaglig invandring. Syftet med ett sådant informationsutbyte är att underlätta samordning mellan berörda organ och harmonisera medlemsstaternas praxis, politik och lagstiftning när det gäller gränspassage och invandring. Flera gemensamma möten med kandidatländerna har ägt rum . Vid dessa möten har bl.a. diskuterats kandidatländernas integrering i Cirefi:s statistikutbyte, som kommer att starta . Medlemsstaterna har kontinuerligt erbjudit stöd till kandidatländerna i deras förberedelser inför deltagandet i statistikutbytet och har genom sitt partnerskap med bistått med hjälp. Utbyte av information om olaglig invandring och gränskontroll har även skett med och inom ramen för den transatlantiska dialogen. 36.4 Viseringspolitiken har den helt dominerande frågan varit Amsterdamfördragets ikraftträdande och harmonisering av EU:s och Schengens regelsystem. Av fördraget framgår att mycket omfattande regelverk på viseringsområdet skall införlivas i . Rådet beslutade om hur skulle fördelas mellan första och tredje pelaren. De två arbetsgrupper som inom behandlade viseringsfrågor har i och med Amsterdamfördragets ikraftträdande slagits samman med för viseringsfrågor. Förändringar i regelverket har arbetet med det befintliga regelverket fortskridit. Förordning (EG) nr 2317/95 om vilka medborgare som måste ha visering vid passerandet av medlemsstaternas yttre gränser har ersatts efter att ha varit i kraft . Den nya förordningen (EG) nr 574/99 trädde i kraft och motsvarar i allt väsentligt den tidigare. Rådet beslutade om en rekommendation angående utrustning för att upptäcka falska eller förfalskade dokument på utlands- beskickningars viseringsavdelningar och vid nationella myndigheter som utfärdar och förlänger viseringar. har vidare harmonisering av EU:s och Schengens regler om bl.a. flygplatstransitvisering diskuterats. Samarbete med kandidatländerna har ett antal möten ägt rum med företrädare för kandidat- länderna inom ramen för det samarbete som skall underlätta deras EU inträde. har tillsammans med , och inom denna ram haft ett samarbete med konsulära myndigheter i , och . 37 har i och med att Amsterdamfördraget trätt i kraft införlivats i EU. Samtliga EU-medlemsstater utom och är anslutna till . Även och deltar. och har anslutits till samarbetet inom ramen för EU genom ett särskilt associationsavtal. har i enlighet med artikel 4 i Schengenprotokollet begärt att få delta i delar av . Denna begäran från har i det närmaste förhandlats klart och deltagande kommer på grundval av denna begäran att omfatta de delar av som inte avser den fria rörligheten för personer. deltar ännu inte i det operativa samarbetet i Schengen utan förväntas tillsammans med de övriga nordiska länderna, att bli färdig för integrering . har inspekterats och godkänts av de övriga Schengenstaterna för successivt operativt inträde i samarbetet . Flera Schengenarbetsgrupper har med Amsterdamfördragets ikraft- trädande överförts till EU. Detta gäller bl.a. de arbetsgrupper som arbetar med frågor om Schengens informationssystem. För andra Schengen- arbetsgrupper som hanterade frågor om t.ex. polissamarbete, visering och gränskontroll har integreringen inneburit att dessa Schengenfrågor nu hanteras i arbetsgruppen i den befintliga EU-strukturen. Schengens verkställande kommitté har ersatts av rådet. är således i likhet med området för rättsliga och inrikes frågor i övrigt fördelat på första och tredje pelarna. Ett exempel på hur konkret har påverkat arbetet i EU är de ruttprojekt om illegal handel av människor, stulna bilar och narkotika som hanteras i polissamarbetsgruppen. 38 Åtgärder för integration av flyktingar m.m. 38.1 Integration av flyktingar Integrationsfrågor om flyktingar och invandrare har bara behandlats i begränsad omfattning inom EU. a. kan nämnas att kommissionen har beviljat bidrag till pilotprojekt om integration av flyktingar. lade kommissionen fram ett förslag om ett handlingsprogram för gemenskapen för att främja integrationen av flyktingar. Enligt programmet skall ekonomiska bidrag utgå dels till projekt på integrationsområdet, dels till olika nätverk och för utbyte av erfarenheter mellan aktörer på integrationsområdet. Det övergripande syftet skall vara att motverka segregation och bidra till en ökad integration. Förhandlingar om förslaget hade ännu inte avslutats. 38.2 Åtgärder mot etnisk diskriminering lade kommissionen fram ett diskrimineringspaket innehållande förslag till två direktiv mot diskriminering och en handlingsplan för gemenskapen mot diskriminering. Ett av direktivförslagen syftar till att motverka diskriminering på grund av ras eller etnisk bakgrund. Förslaget omfattar förutom arbetslivet även t.ex. socialförsäkringsområdet, utbildning och kultur samt tillgången till varor och tjänster. Den föreslagna handlingsplanen är avsedd att vara ett komplement till direktiven och ett stöd för medlemssländerna i arbetet mot diskriminering på alla grunder som nämns i artikel 13 i Amsterdamfördraget utom kön (ras, etnisk bakgrund, trosbekännelse, funktionsnedsättning, ålder och sexuell läggning). Inom programmets ram är avsikten att bl.a. stödja nätverk för utbyte av erfarenheter av arbete mot diskriminering på olika grunder. DEL 5 EU:S INSTITUTIONER M.M 39 Institutionernas funktion och verksamhet Samarbetet i EU bedrivs inom olika institutioner och fackorgan. Institutionernas funktion, men också huvuddragen i deras verksamhet , redovisas som bakgrund till skrivelsens redogörelse för verksamheten inom samarbetets olika politikområden. De politiska riktlinjerna för unionens utveckling fastställs av . Detta består av medlemsstaternas stats- och regeringschefer samt Europeiska kommissionens ordförande, biträdda av medlemsstaternas utrikes- ministrar samt en medlem av kommissionen. I regeringsförklaringen aviserade statsministern regeringens ambition att föreslå ett konkret åtgärdsprogram för att modernisera EU och skapa den samverkan och beslutskraft som krävs inom en utvidgad union. Dessa reformer organisatoriska, institutionella och sakfrågerelaterade kan sammanfattas som en vilja att modernisera EU dvs. en strävan mot en effektiv förvaltning, med begripliga besluts- procedurer, största möjliga öppenhet, finansiell kontroll, budgetdisciplin och ett stort mått av ansvarstagande som ledstjärnor, både för enskilda aktörer och för systemet som sådant. En promemoria om åtgärds- programmet överlämnades till . 39.1 Rådet Funktion Rådet, EU:s beslutande och lagstiftande organ, är det forum där medlemsstaterna för fram, diskuterar och sammanjämkar sina synpunkter. Rådet fattar beslut om lagstiftning på grundval av kommissionens förslag. Sådana beslut tas efter Amsterdamfördragets ikraftträdande i ytterligare ökad utsträckning genom medbeslutande tillsammans med . Rådet består av en regerings- ledamot från varje land. Utrikesministrarna möts i Allmänna rådet i regel en gång , liksom ekonomi- och finansministrarna i Ekofin- rådet. Därutöver hålls ett stort antal fackministermöten. Arbetets karaktär är ett resultat av en mångårig utveckling. Efter hand har en ökad användning av majoritetsröstning införts. Denna beslutsform tillämpas nu för mer än tre fjärdedelar av alla beslut. Röstreglerna i rådet vid beslut med kvalificerad majoritet bygger på att varje stat har ett visst röstetal som varierar mellan två och tio. har fyra av de totalt 87 rösterna. De ständiga representanternas kommitté (Coreper) förbereder rådets arbete med hjälp av ett stort antal rådsarbetsgrupper där medlemsstaterna företräds av tjänstemän. Vid sidan av Coreper finns andra förberedande organ med särskilda ansvarsområden: (den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken), (rättsligt och inrikes samarbete), Ekonomiska och finansiella kommittén (ekonomisk och monetär politik), (den gemensamma jordbrukspolitiken) och den s.k. artikel 133-kommittén (den gemensamma handelspolitiken). Inför rådmötena samråder regeringen med i frågor som kommer att behandlas på rådets möten. Verksamhet Rådet hade knappt 200 aktiva arbetsgrupper på olika områden, inklusive arbetet inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken och samarbetet i rättsliga och inrikes frågor. Rådet sammanträdde 96 gånger i sina olika sammansättningar. Därutöver har ett antal informella ministermöten hållits. Dessa möten är till för politiska diskussioner. Några beslut kan rådet inte fatta vid informella ministermöten. Centrala ämnen var förberedelser inför utvidgningen, inklusive förberedelserna inför nästa års regeringskonferens; öppenhet, krishantering, arbetet med ett skattepaket, säkra livsmedel och strategier för att införliva miljödimensionen i olika samhällssektorer. Arbetet med gemensamma principer för val till och en ledamots- stadga gick vidare. Det omdiskuterade ärendet om en ny stadga för ledamöter där bl.a. deras löner och kostnads- ersättningar skall regleras kunde inte avslutas . Ett enigt ministerråd och måste vara överens om innehållet i stadgan för att den skall kunna antas. Det har framför allt varit svårt att uppnå enighet kring hur lönerna skall fastställas, systemet för kostnads- ersättningar, eventuella övergångsbestämmelser och var ledamöterna skall beskattas. Även inom rådet har delade meningar rått i dessa frågor. Svenska nyckelfrågor i EU-arbetet var också sysselsättning, jämställdhet, konsumentpolitik och miljö. fortsatte även diskussionerna om rådets arbetsformer. Budgeten avsåg 2 621 anställda och rådets utgifter budgeterades till . lade en arbetsgrupp, tillsatt av rådets generalsekreterare, fram en rapport om rådets arbetssätt i ljuset av den kommande utvidgningen av unionen. Uppdraget att utarbeta rapporten hade givits av i , i december året . i välkomnade rapporten och uppmanade allmänna rådet att inför toppmötet i lägga fram specifika förslag till förbättringar av rådets arbetssätt inför utvidgningen av unionen. Inför Coreper lade ordförandeskapet fram en sammanfattande rapport, som slutbehandlades av allmänna rådet . i godkände sedan de föreslagna rekommendationerna för att åstadkomma ett effektivare rådsarbete. Till rekommendationerna hör bl.a. att minska antalet råds- konstellationer till högst 15 och de informella ministermötena till högst fem varje ordförandeskap. Vidare skall rådsmöten sammankallas endast om det finns något substantiellt att avhandla, inte bara för att ett möte förts in i kalendariet. När det gäller det förberedande rådsarbetet införs tidsfrister. Corepers arbete med en lagstiftningsfråga skall vara avslutat före veckan som föregår rådsmötet. Arbetet i arbetsgrupp skall i sin tur slutföras innan corepermötet. Genom rekommendationerna stramas även mötesordningen upp genom att ordföranden ges stöd för att avvärja upprepningar av välkända ståndpunkter. För att öka insynen i rådsarbetet skall öppna debatter hållas om viktiga lagstiftningsförslag. Öppna debatter om ordförandeskapets arbetsprogram skall hållas i Ekofin och allmänna rådet. Avsikten är att rekommendationerna skall genomföras . 39.2 Europeiska kommissionen Funktion Europeiska kommissionen skall övervaka tillämpningen av fördragens bestämmelser och de beslut som fattas på grundval av fördragen. Den är också den institution som har rätt att ta initiativ till lagstiftning. Kommissionen meddelar själv i stor omfattning lagstiftning och andra beslut. Till övervägande del sker detta på delegation från rådet, främst inom ramen för systemet med kommissionens verkställighetskommittéer (se även 39.11). Kommissionen består av 20 ledamöter (se bilaga 18) som nomineras av medlemsstaternas regeringar. Kommissionen och i och med Amsterdamfördraget även dess ordförande måste godkännas av . Kommissionsledamöterna skall i sitt arbete agera i unionens allmänna intresse under full oavhängighet. De utses för en period av . Den tidigare kommissionens mandatperiod löpte egentligen ut först , men den valde att avgå (se nedan). En ny kommission under ledning av tillträdde . Svensk ledamot är vars ansvarsområde är miljöfrågor och kärnsäkerhet. Kommissionens avgång En uppmärksammad händelse var kommissionens avgång. valde kommissionen att avgå på egen begäran. Den omedelbara anledningen var en rapport om oegentligheter inom kommissionen som en oberoende expertgrupp (i vilken bl.a. RRV:s generaldirektör ingick) avgivit . Expertgruppen hade i sin tur tillsatts av i samråd med kommissionen efter att parlamentet hade hållit en misstroende- omröstning mot kommissionen till följd av att kommissionen inte beviljats ansvarsfrihet budget av parlamentet. Någon misstroendeförklaring ledde omröstningen inte till. Parlamentet ville ha ett bredare underlag för att kunna ta ställning till kommissionens agerande. Den oberoende expertgruppens uppgift var att granska kommissionens hantering av interna oegentligheter. Revisionsrätten hade tidigare riktat kritik mot hanteringen av EU-programmen för bl.a. yrkesutbildning () och katastrofbistånd (ECHO). I sin granskning fann expertgruppen fall där en enskild kommissionsledamot eller kommissionen som sådan varit ansvarig för bedrägeri, oegentligheter eller bristfällig förvaltning. Verksamhet Till följd av kommissionens avgång hämmades institutionens arbete . Huvuduppgifterna i arbetsprogrammet syftade till en konsolidering av vad som uppnåtts i EU-samarbetet och till förberedelser för framtiden. lades förslag om bl.a. inrättande av en europeisk byrå för bedrägeriundersökningar, samordning av de sociala trygghetssystemen i medlemsstaterna, ett handlingsprogram för att främja integrationen av flyktingar, en handlingsplan för narkotika- bekämpning, ett direktiv om nationella utsläppstak för vissa luft- föroreningar samt riktlinjer för medlemsstaternas sysselsättningspolitik. Kommissionen har även arbetat med förslag till hur den sociala dialogen kan moderniseras. Moderniseringen av den egna institutionens arbetssätt fortsatte och tog ny fart i och med den nya kommissionens tillträde . Målet är att öka kommissionens effektivitet, ansvarstagande och allmänhetens insyn. Arbetet leds av kommissions- ledamoten . Ett reformprogram kommer att presenteras . Kommissionen har också ägnat sig åt förberedelser inför kommande regeringskonferens. På uppdrag av kommissionsordföranden lade en grupp av "vise män" under ledning av fram en rapport om regeringskonferensen. Rapporten tjänade som underlag till riktlinjer för kommissionens uppfattning om regeringskonferensens innehåll och omfattning. Kommissionens driftbudget uppgick till och avsåg 21 603 anställda. 39.3 Funktion har beslutsmakt över de s.k. icke-obligatoriska utgifterna och tillsammans med rådet lagstiftande befogenheter. Parlamentet utövar demokratisk kontroll över verksamheten inom unionen. Det granskar EU:s räkenskaper och beviljar ansvarsfrihet för kommissionen. Parlamentet har även möjlighet att avsätta kommissionen genom misstroendeförklaring. Dess inflytande har successivt stärkts och förstärktes ytterligare genom Amsterdamfördraget. Av Europaparla- mentets 626 ledamöter är 22 från (se bilaga 17). Ledamöterna väljs i direkta och allmänna val för en mandatperiod . Det senaste valet ägde rum den 10 och det nyvalda parlamentet tillträdde (se nedan). Parlamentets plenarmöten äger vanligtvis rum i men s.k. minisessioner hålls i . Där sammanträder även utskotten. Vid parlamentet finns en ombudsman. från är den förste som innehar detta ämbete och han omvaldes för ytterligare en ämbetsperiod. Hans uppgift är att ta emot och granska klagomål från enskilda medborgare och företag om hur EU:s institutioner utövar sin makt. Europaparlamentsvalet hölls val till . Det var då de första allmänna och direkta valen till denna församling ägde rum. Resultatet blev maktskifte. Den socialistiska gruppen fick lämna sin plats som största gruppering i parlamentet till det borgerliga blocket, kristdemokrater och liberaler. partigrupper upplöses inför varje val för att sedan konstituera sig på nytt. Vilka grupperna blir och deras sammansättning beror på hur ledamöterna väljer att ansluta sig. T.ex. valde de svenska att ingå i den kristdemokratiska gruppen och anslöt sig till den liberala gruppen. Efter sommarens val finns nio olika partigrupper i parlamentet, varav en för partilösa. Tillsammans representerar de närmare 100 olika politiska partier från medlemsstaterna. Valdeltagandet var lågt. I röstade i valet till . Det var färre än i valet då av svenskarna röstade (se bilaga 17). Det genomsnittliga valdeltagandet för EU-länderna 1999 var . Vid den konstituerande sessionen i 20 valdes talman, vice talmän och utskotts- ordföranden. Till talman valdes , kristdemokrat från . Talmannen tillsätts för två och ett halv år. Utskottet för kvinnors rättigheter fick svensk ordförande och vice ordförande, () och (). Verksamhet Valet satte naturligtvis sin prägel på arbetet i . En annan viktig händelse även för parlamentets del var kommissionens avgång. Den hade föregåtts av en misstroendeomröstning i parlamentet (se även 39.2). Innan parlamentet godkände den nya kommissionen och dess ordförande hölls utfrågningar av de nominerade kandidaterna i parlamentet. ägnade även uppmärksamhet åt utvidgningen och förberedelserna inför den kommande regeringskonferensen. Arbetet med en ny stadga för parlamentets ledamöter fortsatte också, utan att kunna avslutas (se avsnitt 39.1). Andra ärenden rörde livsmedelskvalitet, ändrad fiskepolitik, sysselsättning, öppenhet, tillståndet för mänskliga rättigheter runt om i världen, kvinnovåld och diskriminering. fick ett nytt hem i . Den nya parlamentsbyggnaden invigdes . Den europeiska ombudsmannen tog emot 1577 klagomål. Han granskade på eget initiativ bl.a. sekretess- bestämmelserna för rekryteringsförfarandet hos kommissionen. En rekommendation till EU:s institutioner och organ om att anta upp- förandekoder för sina kontakter med allmänheten lämnades. Parlamentets budget avsåg 4 102 anställda. Utgifterna budgeterades till . 39.4 huvudsakliga uppgifter är att tolka och döma i tvister om tillämpningen av EG-rätten. Domstolens avgöranden är bindande för medlemsstaterna. Domstolar och rättstillämpande myndigheter i medlemsstaterna är alltså skyldiga att följa de vägledande avgöranden som meddelar. Målen vid är av olika slag. De vanligaste är mål om förhandsavgörande enligt artikel 234 i EG- fördraget. På begäran av nationella domstolar i medlemsstaterna lämnar domstolen bindande uttalanden om tolkningen av fördragen eller om giltigheten eller tolkningen av rättsakter som har beslutats av EU:s institutioner. En annan måltyp vid domstolen är mål om fördragsbrott enligt artikel 226 i fördraget. Kommissionen eller en medlemsstat kan väcka talan mot en annan medlemsstat som har underlåtit att uppfylla sina förpliktelser enligt fördraget. Vidare kan talan väckas enligt artikel 230 om ogiltighet av rättsakter som har beslutats av institutionerna samt enligt artikel 232 om att en institution har varit passiv och underlåtit att vidta en åtgärd som den är skyldig att vidta. En första instansrätt, som prövar vissa typer av mål där talan har väckts av en enskild fysisk eller juridisk person, är också knuten till EG- domstolen. Första instansrättens domar kan överklagas till EG- domstolen. Såväl domstolen som första instansrätten består av 15 domare, en från varje medlemsstat. I finns också nio generaladvokater, som biträder domstolen genom att lämna förslag till avgöranden. Verksamhet Medlemsstaterna har, i likhet med vissa av EU:s institutioner, möjlighet att yttra sig i mål om förhandsavgörande. I andra mål finns det en möjlighet att intervenera, dvs. föra talan till stöd för en av de ordinarie parterna i målet. För medlemsstaterna är det viktigt att kunna utnyttja dessa möjligheter. Det gäller inte bara i de mål där den nationella lagstiftningen är direkt berörd utan även i andra mål som kan påverka den nationella lagstiftningen. begärde nationella domstolar förhandsavgörande i 255 fall. Av dem kom fem från svenska domstolar. Den yttrade sig skriftligen i 15 mål om förhandsavgörande . I övriga mål är det en institution eller medlemsstat som väcker talan mot en annan medlemsstat eller institution. Talan väcktes i 214 sådana mål. Första instansrättens domar överklagades i 72 fall till EG- domstolen. väckte i ett fall talan mot rådet. överklagade också i ett fall en dom från första instansrätten till . Den ansökte dessutom om intervention i två mål vid första instansrätten. I bilaga 3 redogörs för sådana mål om förhandsavgörande, i vilka den har agerat eller begäran om förhandsavgörande har kommit från en svensk domstol, och för mål där är part eller intervenient. I bilagorna 4 och 5 redogörs för viktigare domar som respektive EG:s första instansrätt har meddelat . 39.5 Europeiska revisionsrätten Funktion Revisionsrätten är EU:s externa revisionsorgan som svarar för granskning av hur EU:s budgetmedel används och redovisas samt redovisningen för de institutioner och organ som gemenskapen bildat. Rätten prövar också om inkomsterna och utgifterna är förenliga med regelverken och om den ekonomiska förvaltningen skett på ett sunt sätt. I detta ligger normalt att granska måluppfyllelsen och huruvida system för administration och kontroll är ändamålsenliga. Revisionsrättens granskningar sker dels vid respektive EU-insititution, dels på plats i de länder där gemenskapsmedlen administreras eller används. På nationell nivå sker granskningen med bistånd av landets externa revisionsorgan, i .