prop · GN0382 · 2000-01-01 00:00:00 — Kravet framstår i många fall som onödigt, framför allt då förvärvaren har full rätt till avdrag för ingående mervär- desskatt i verksamheten. Regeringen har därför i avsnitt 7.3.1 förordat att särordningen om återföring av skatt för fastigheter som omfattas av frivillig skattskyldighet slopas och att likartade bestämmelser för jämkning vid överlåtelse införs för alla fastigheter. Rättighet och skyldighet att jämka avdrag för ingående skatt vid avytt- ring av en fastighet bör utlösas endast om förvärvaren inte är skattskyldig eller har rätt till återbetalning enligt 10 kap. 9, 11 eller 12 § ML och i de fall överlåtaren och förvärvaren har träffat avtal om att överlåtaren skall jämka. En ny bestämmelse om detta bör införas (8 a kap. 12 §). Om överlåtaren fullgör jämkningsskyldigheten återstår ingen avdragen in- gående skatt som skall jämkas av förvärvaren på grund av senare inträf- fade händelser. Om något avtal inte träffas bör överlåtaren alltså i princip inte vara skyldig att fullgöra den jämkningsskyldighet som följer av överlåtelsen utan jämkningsskyldigheten skall istället övergå på förvärvaren. En för- utsättning för att förvärvaren skall kunna överta jämkningsskyldigheten är att denne är skattskyldig. Övertagandet innebär nämligen att det är förvärvaren som ansvarar för de händelser som föranleder jämkning och som inträffar förvärvaren innehar fastigheten. Utredningen har föreslagit att för det fall förvärvaren inte är obligatoriskt skattskyldig det skulle krävas att förvärvaren har ansökt om och medgetts frivillig skattskyldighet eller, om han redan är frivilligt skattskyldig för annan verksamhet, har ansökt om att den frivilliga skattskyldigheten skall om- fatta även den nyförvärvade fastigheten. Av skäl som framgår av avsnitt 7.1.3 föreslår dock regeringen att förvärvaren som huvudregel skall bli skattskyldig från tillträdesdagen för den uthyrningsverksamhet som överlåtaren bedrivit i fastigheten. I dessa fall kan förvärvaren överta jämkningsskyldigheten om inte parterna avtalar annat. Om den tidigare och den nye ägaren gemensamt ansöker om att den frivilliga skattskyldigheten skall upphöra är förvärvaren inte skattskyldig enligt mervärdesskattelagen vid tillträdet av fastigheten och någon jämk- ningsskyldighet kan då inte åläggas honom. I dessa fall skall överlåtaren alltid jämka på grund av överlåtelsen. För att förvärvaren skall kunna fullgöra den jämkningsskyldighet som han övertagit från överlåtaren måste förvärvaren få tillgång till uppgifter om storleken av den ingående skatten, förvärvstidpunkten, inträffade förändringar av verksamheten m.m. som har betydelse för jämknings- skyldigheten. Regeringen instämmer i vad Föreningen framfört om att det bör regleras vad som inträffar i ett fall då överlåtaren underlåter att lämna något intyg eller utelämnar viss avdragen ingående skatt. Förvärvaren kan svårligen kontrollera vilken ingående skatt som överlåtaren gjort avdrag för. Förvärvaren kan därför hamna i en situation där han blir jämkningsskyldig för att han exempelvis övergår från fri- villig skattskyldighet vid uthyrning till en skattefri uthyrning, utan att han haft vetskap om att ingående skatt dragits av under överlåtarens inne- havstid. Det bör därför vara överlåtaren som är ansvarig för att en med faktura jämförlig handling (se närmare under avsnitt 7.4) upptar all av- dragen skatt. Benefika överlåtelser av investeringsvaror utlöser enligt nuvarande be- stämmelser inte jämkningsskyldighet. Inte heller utlöses återföringsskyl- dighet vid benefika överlåtelser av fastigheter som omfattas av frivillig skattskyldighet. De överlåtelser det är fråga om är främst överlåtelser genom arv, testamente, bodelning och gåva. Detta innebär att förvärvaren träder i överlåtarens ställe vad gäller rättigheter och skyldigheter enligt ML och det avser således även jämkningsskyldigheten. Denna reglering liknar i stort den reglering som skapas för de onerösa förvärven och som huvudregel innebär att en förvärvare som är frivilligt skattskyldig skall träda in i överlåtarens ställe och bli skattskyldig i samma omfatt- ning. Om inte parterna avtalar annat medför överlåtelsen inte heller någon skyldighet att jämka på grund av själva överlåtelsen. Starttid- punkten för korrigeringstidens början ändras inte heller. Den avgörande skillnaden mellan de båda fången är att det inte föreligger någon valfrihet för de benefika förvärvarna att träda ur systemet för frivillig skattskyl- dighet vid överlåtelsen. Några skäl till att inte även dessa förvärvare skall ges en sådan möjlighet kan inte anses finnas. Samma regler för jämkning bör därför gälla för de benefika som för de onerösa förvärven. Överlåtelse av en fastighet i vilken det finns lokaler som varit föremål för skattepliktig uthyrning kan ingå i eller utgöra överlåtelse av verksam- het. Enligt 8 kap. 16 f § ML skall förvärvaren, om det är fråga om en sådan överlåtelse av verksamhet som är undantagen från skatteplikt enligt 3 kap. 25 § ML, överta överlåtarens rättigheter och skyldigheter när det gäller jämkning av avdrag för ingående skatt. Bestämmelsen får förstås så att någon jämkning i så fall inte skall ske på grund av överlåtelsen som sådan. Bestämmelsen om förvärvarens övertagande av överlåtarens jämk- ningsskyldighet vid avyttring av investeringsvaror i samband med att hela verksamheten överlåts infördes genom SFS 1994:1798 efter förslag i prop. 1994/95:57 Mervärdesskatten och EG. I propositionen anfördes att det vid sådan överlåtelse av tillgångar som är skattefri enligt 3 kap. 25 § inte fanns anledning att jämka avdragen ingående skatt. Vidare anfördes att detta torde förutsätta att förvärvaren skulle överta överlåtarens ställ- ning vad gäller eventuell rätt och skyldighet att jämka den ingående skatt som dragits av vid det ursprungliga förvärvet. Något skäl till att inte anlägga samma betraktelsesätt på övriga fall av skattfrihet i 3 kap. 25 § har inte framkommit. Regeringen föreslår därför att förvärvaren även vid fusion eller liknande förfarande skall överta överlåtaren skyldigheter och rättigheter när det gäller jämkning, om överlåtelsen är sådan att den skulle undantas från skatteplikt enligt 3 kap. 25 §. Det har inte klarlagts hur en fastighet som ingår i en verksamhetsöver- låtelse skall behandlas. Frågan blir aktuell oavsett om verksamheten medför obligatorisk eller frivillig skattskyldighet. Att omsättning av fas- tigheter är undantagen från skatteplikt framgår av 3 kap. 2 § första stycket ML. Tveksamhet synes emellertid råda om huruvida undantaget i 3 kap. 25 § ML också omfattar fastigheter, vilket har lett till osäkerhet om hur 8 kap. 16 §§ skall tolkas. Om fastigheter inte omfattas skall i princip jämkning ske, om inte sådan är utesluten enligt 8 kap. 16 e § första stycket ML därför att skatt enligt nu gällande bestämmelser skall återföras enligt 9 kap. 5 eller 6 § ML. Det finns enligt regeringens uppfattning ingen anledning att vid över- låtelse av en verksamhet som medför obligatorisk skattskyldighet före- skriva att fastigheter som ingår i överlåtelsen skall behandlas på annat sätt än tillgångarna i övrigt. Detta innebär att någon jämkning inte bör ske om överlåtelsen är undantagen från skatteplikt enligt 3 kap. 25 § ML. För att undanröja tveksamhet om innebörden av bestämmelsen i 8 kap. 16 f § ML bör lagtexten förtydligas så att det klart framgår att bestäm- melsen även omfattar fastigheter som ingår i överlåtelsen. Förtydligandet krävs inte för att klarlägga att omsättningen av fastigheter skall vara un- dantagen från skatteplikt. Förtydligandet avser endast att klargöra att överlåtelsen inte utlöser någon jämkningsskyldighet. Liksom anser regeringen att kravet i 8 kap. 16 f § att överlåtelsen skall avse hela verksamheten bör utgå eftersom det inne- bär en inskränkning i förhållande till de fall då skattebefrielse enligt 3 kap. 25 § tillåts. 1994/95:57 framgår att avsikten varit att jämk- ning inte skall ske vid sådan överlåtelse av tillgångar som är skattefri en- ligt 3 kap. 25 §. Något skäl att inte låta även del av verksamhet omfattas av tillämpningsområdet för 8 kap. 16 f § har inte heller i övrigt fram- kommit. Regeringens förslag: Korrigeringstiden förlängs till för fas- tigheter och därmed jämställd egendom. Särskild korrigeringstid skall beräknas för ny-, till- eller ombyggnad av en fastighet, om den in- gående skatt som hänför sig till sådana åtgärder överstiger . Vid överlåtelse av fastighet gäller för den nye fastighetsägaren en kor- rigeringstid som börjar löpa vid den tidigare ägarens förvärv av in- vesteringsvaror. Då en fastighetsägare medgetts avdrag för skatt på uttag och då ny ägare till fastighet fått avdrag för denna skatt räknas korrigeringstiden från den tidpunkt då avdragsrätten inträdde. Det- samma gäller då fastighetsägare efter beslut om frivillig skattskyldig- het har medgetts retroaktivt avdrag och då fastighetsägare efter för- värv av fastighet erhållit avdrag för den tidigare ägarens ingående skatt. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: , Byggentreprenörerna, Närings- livets Skattedelegation och pekar på de problem som kan uppstå vid tillämpningen av den tioåriga korrigerings- tiden på grund av att kravet att bevara underlag för deklarations- och uppgiftsskyldighet enligt skattebetalningslagen endast gäller efter utgången av det kalenderår som underlaget avser. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler om återföring i 9 kap. 5 6 §§ ML skall återföring av skatten ske om det från skattskyldighetens inträde inträffar en händelse som medför att skattskyldigheten upphör. Om detta sker när tre men inte har förflutit skall hälften av skatten återföras. Enligt reglerna om jämkning i 8 kap. 16 a 16 f §§ ML gäller korrigeringstid för investeringsvaror och för fast egendom. I artikel 20 sjätte direktivet föreskrivs numera en längsta korrigeringstid avseende fast egendom mot tidigare (efter en ändring genom direktiv /7/EG om införande av nya förenklingsåtgärder avseende mervärdesskatt tillämpningsområdet för vissa undantag från beskattning och praktiska åtgärder för genomförandet). Det som talar för en lång korrigeringstid är att fast egendom typiskt sett har mycket lång livslängd. Vid en nybyggnation kan avdrag för ingående skatt komma att medges med betydande belopp och den utgående skatt som betalas på hyrorna under exempelvis en tioårsperiod kan vara förhållandevis liten. Detta argument synes ha legat bakom den förlängning från tio till jämkningsperiod som gjorts i det sjätte direktivet. Å andra sidan talar praktiska skäl för en begränsning av . Utredningen har funnit att vid en sammanvägning av nämnda omständigheter en korrigeringstid får anses lämplig. Detta överensstämmer även med vad som fortfarande gäller i flertalet EU- länder som har regler om jämkning av avdrag för ingående skatt. Såvitt framkommit är det endast några enstaka länder som har en korrigeringstid som sträcker sig längre. De problem som bl.a. påpekat med bristande underlag för uppgiftsskyldigheten i samband med fullgörandet av jämk- ningsskyldigheten avhjälps om underlaget i dessa fall bevaras och därefter. I 14 kap. 2 § skattebetalnings- lagen (1997:483) föreskrivs att underlag för fullgörande av deklarations- och annan uppgiftsskyldighet samt för kontroll av uppgiftsskyldigheten och beskattningen skall bevaras efter utgången av det kalen- derår underlaget avser. Regeln har bl.a. tillkommit för att skattemyndig- heten skall få tillgång till underlag vid efterbeskattning. Även vid en kor- rigeringstid på nuvarande uppstår dock dessa problem eftersom efterbeskattning kan komma att ske ända upp till efter förvärvet av investeringsvaran (korrigeringstid och fram till efter- beskattning). För att skattemyndigheten skall få ett relevant underlag vid efterbeskattning i situationer där det kan bli aktuellt med jämkning krävs att underlaget bevaras efter det att det kan bli aktuellt med någon jämkning, dvs. efter det att korrigeringstiden löpt ut. Om en bestämmelse med en sådan innebörd tas in i skattebetal- ningslagen löses problemen med relevant räkenskapsmaterial i samband med jämkning. Mot denna bakgrund delar regeringen utredningens upp- fattning att korrigeringstiden för jämkning avseende fastigheter bör för- längas till . När det gäller övriga investeringsvaror har det inte framkommit några skäl som motiverar en ändring av den nuvarande korrigeringstiden , vilken föreslås kvarstå. I enlighet med vad som gäller enligt 8 kap. 16 d § ML, och vad som är föreskrivet i det sjätte direktivet (artikel 20.2), bör, om inte annat följer av vad regeringen föreslagit för vissa särskilda fall, korrigering ske löpande för varje räkenskapsår med en tiondel för fast egendom och en femtedel för övrig egendom, se avsnitt 7.3.4. Några tröskeleffekter uppkommer därför inte som regel. Enligt de nuvarande bestämmelserna i 9 kap. 5 och 6 §§ ML om åter- föring räknas återföringsperioden från utgången av det kalenderår under vilket skattskyldigheten enligt skattemyndighetens beslut inträtt för den skattskyldige. Detta skiljer sig från vad som gäller enligt nuvarande be- stämmelser i 8 kap. 16 c § ML, enligt vilka korrigeringstiden räknas från tidpunkten för förvärvet av investeringsvaran i fråga. I korrigeringstiden skall därvid räknas in det räkenskapsår under vilket varan förvärvades. Detta överensstämmer med vad som föreskrivs i artikel 20.2 i det sjätte direktivet, där det dock också föreskrivs att medlemsstaterna kan grunda jämkningen på en period av fem med början från den tidpunkt då varorna först användes. Enligt regeringens mening bör utgångspunkten för beräkningen av korrigeringstiden vara förvärvet av investeringsvaran. När det gäller ny-, till- eller ombyggnadsarbeten bör förvärvet anses ha skett det beskatt- ningsår under vilket fastigheten kunnat tas i bruk eller, vid byggnads- eller anläggningsentreprenader, då slutbesiktning eller någon annan jämförlig åtgärd vidtagits. I det fall till- eller ombyggnad har utförts på en fastighet skall särskild korrigeringstid beräknas för den skatt som hänför sig till sådana åtgärder om skatten uppgår till . När en fastighet har överlåtits utan att jämkning skett på grund av överlåtelsen bör den nye fastighetsägarens korrigeringstid börja löpa när den tidigare ägaren har förvärvat investeringsvaran. I fall då en fastighetsägare medgetts avdrag för skatt på uttag och i fall då ny ägare till fastighet fått avdrag för sådan skatt, se avsnitt 7.2.2, bör korrigeringstiden räknas från den tidpunkt då avdragsrätten inträdde. Detsamma bör gälla då fastighetsägare efter beslut om frivillig skattskyl- dighet har medgetts retroaktivt avdrag och då fastighetsägare efter för- värv av fastighet erhållit avdrag för den tidigare ägarens ingående skatt, se avsnitt 7.2.1 och 7.2.3. Bestämmelser om detta bör införas i de före- slagna 8 a kap. 6 § och 9 kap. 11 §. 7.3.7 Jämkning vid konkurs Regeringens förslag: Konkursgäldenären skall vid konkursutbrottet vara skyldig att jämka sådan ingående skatt som är hänförlig till fas- tigheter. Konkursboet kan senast vid konkursboets överlåtelse av fas- tigheten åta sig jämkningsskyldigheten. Om konkursboet inte gör detta skall jämkningsskyldigheten utlösas av konkursbeslutet och statens fordran på jämkad ingående skatt skall kunna bevakas som en fordran i konkursen. Om konkursboet åtar sig jämkningsskyldigheten skall det jämkade beloppet ändras i konkursgäldenärens redovisning. Konkursgäldenären skall dock alltid jämka belopp som hänför sig till en ändrad användning som skett fram till konkursutbrottet. Utredningens förslag: Överensstämmer huvudsakligen med rege- ringens förslag. Utredningen har dock inte föreslagit någon senaste tid- punkt för när konkursboet skall åta sig jämkningsskyldigheten. Utred- ningen synes dock ha ansett att detta måste ske vid konkursutbrottet. För- slaget att konkursboet skall kunna avvakta tills det överlåter fastigheten har tillkommit på iniativ av . Remissinstanserna: har påtalat att den ordning som utredningen föreslår, dvs. att konkursboet vid kon- kursutbrottet måste besluta om det skall överta jämkningsskyldighet eller ej är olycklig. Beslutet är beroende av den framtida förvärvarens skattskyldighet och det vet konkursboet ingenting om vid konkursutbrottet. Dessutom kan det under pågående konkurs tillkomma fastigheter som konkursboet vid konkursutbrottet inte kände till. Skälen för regeringens förslag: I ML finns vissa bestämmelser som reglerar förhållandena då en skattskyldig försätts i konkurs. Om en skatt- skyldig har försatts i konkurs gäller enligt 6 kap. 3 § ML att konkursboet är skattskyldigt för omsättning i verksamheten efter konkursbeslutet. I 13 kap. 10 och 21 §§ ML anges att en skattskyldig, som har försatts i konkurs skall redovisa respektive göra avdrag för viss skatt för den redo- visningsperiod under vilken konkursbeslutet meddelades. Enligt 13 kap. 28 a § ML gäller beträffande jämkning att avdrag som gjorts för ingående skatt i de fall som avses 8 kap. 16 a 16 f §§ skall jämkas första redovis- ningsperioden efter det räkenskapsår då användningen ändrats eller avytt- ring inträffat. Det finns också vissa särskilda bestämmelser som gäller då frivillig skattskyldighet föreligger. I 9 kap. 5 § femte stycket första meningen ML regleras det fallet att en återföringsgrundande händelse inträffar efter det att en fastighetsägare försatts i konkurs. Den ingående skatt som fastig- hetsägaren gjort avdrag för, och som hänför sig till tid före konkurs- beslutet, skall då återföras i fastighetsägarens redovisning. Återföringen skall enligt 13 kap. 28 § andra stycket göras för den redovisningsperiod under vilken konkursbeslutet meddelats. Frågan om hur statens fordran på återförd mervärdesskatt skall betrak- tas när fastighetsägaren försatts i konkurs har varit föremål för bedöm- ning såväl i lagstiftningsarbetet som i domstolar. Den nuvarande regle- ringen i 9 kap. 5 § femte stycket och 13 kap. 28 § ML infördes efter en dom från Regeringsrätten (RÅ 1993 ref. 78). I domen konstaterade att redovisningsskyldigheten enligt de då gällande reglerna inträdde när fastighetsförsäljningen ägde rum och att konkursboet var skattskyldigt. Statens skattefordran blev därigenom en massafordran. Detta skulle emellertid bl.a. kunna leda till att konkursboet måste försättas i konkurs. För att förhindra ett sådant resultat genom- fördes en lagändring i 9 kap. 5 § femte stycket och i 13 kap. 28 § andra stycket ML vars syfte var att statens fordran på återföring av skatt skulle klassificeras som en konkursfordran. fann därefter i rättsfallet NJA 1997 s. 787 att skyldighet att återföra gjorda avdrag upp- kom först genom fastighetsförsäljningen, att det inte förelåg skäl att anse att en villkorad fordran skulle föreligga före återföringsskyldighetens inträde och att statens fordran måste anses ha uppkommit först efter kon- kursbeslutet. Även om avsikten med ändringarna i 9 kap. 5 § ML varit att klassificera statens fordran på återförd mervärdesskatt som en konkurs- fordran, ansåg domstolen att detta inte kommit till uttryck i lagstift- ningen. Ändringarna fick i stället den konsekvensen att statens fordran var en fordran mot gäldenären som uppkommit först efter konkursen och som därför varken kunde göras gällande mot konkursboet som massa- fordran eller medföra utdelning i konkursen som konkursfordran. Regeringen har föreslagit att återföringsreglerna skall slopas och er- sättas av bestämmelser om jämkning (se avsnitt 7.3.1). Om inte konkurs- boet automatiskt på grund av bestämmelsen i 6 kap. 3 § blir skattskyldigt den verksamheten som konkursgäldenären bedrivit skall det även i fort- sättningen vara möjligt för ett konkursbo att med stöd av föreslagna 9 kap. 1 § ansöka om att få bli frivilligt bli skattskyldigt. Konkursgälde- nären bör vara skyldig att jämka ingående skatt vid konkursutbrottet. Det bör dock vara möjligt för konkursboet att undvika denna effekt genom att boet förklarar att det åtar sig jämkningsskyldighet. Ett konkursbo kan å andra sidan undvika jämkningsskyldigheten genom att inte överta den från konkursgäldenären. Om konkursboet dock åtar sig jämkningsskyldigheten har boet i sin tur möjlighet att vid en för- säljning som genomförs av konkursförvaltaren föra över skyldigheten till förvärvaren. I en situation där en sådan överföring inte kan göras får konkursboet som en följd av överlåtelsen jämka hela den återstående skatten vid ett enda tillfälle (se avsnitt 7.3.4). Om konkursförvaltaren inte är beredd att åta sig jämkningsskyldig- heten blir konkursgäldenären i och med konkursbeslutet skyldig att jämka hela den återstående skatten vid ett enda tillfälle (se avsnitt 7.3.4). Regeringen anser inte att det finns skäl att i det fallet inta en annan stånd- punkt än den som låg bakom införandet av de nuvarande bestämmelserna i 13 kap 28 § andra stycket, dvs. att statens fordran på skatt på grund av jämkningen bör få göras gällande i konkursen som en konkursfordran. Enligt 5 kap. 1 § konkurslagen (1987:672) får en fordran som regel göras gällande i konkurs endast om den uppkommit innan konkursbeslutet meddelades. Eftersom en fordran på grund av jämkning i det aktuella fallet uppkommer på grund av konkursbeslutet kan inte hävdas att den uppkommit . För att uppnå resultatet att fordringen får göras gällande i konkursen som en konkursfordran krävs en särskild föreskrift härom. Den kan lämpligen utformas så att statens fordran på återföring av mervärdesskatt på grund av jämkning får, om den uppkommer då gäldenären försätts i konkurs, göras gällande i konkursen utan hinder av 5 kap. 1 § konkurslagen. Bestämmelsen bör tas in i mervärdesskattelagen i anslutning till bestämmelsen om jämkning, se föreslagna 8 a kap. 4 § andra stycket. I enlighet med vad Lagrådet anfört bör en följdändring göras i 5 kap. 1 § konkurslagen. har påtalat är det inte möj- ligt för konkursboet att vid konkursutbrottet veta om det bör åta sig jämkningsskyldigheten eller ej. Om konkursboet inte åtar sig skyldig- heten kan det inträffa att det senare säljer fastigheten till en skattskyldig förvärvare som i sin tur skulle kunnat åta sig jämkningsskyldigheten. Detta leder till att staten i konkursen får bevaka en fordran på skatt som inte borde ha uppstått eftersom fastigheten används av skatt- skyldiga subjekt. Om istället konkursboet åtar sig skattskyldigheten men säljer till en skattefri förvärvare, måste konkursboet jämka skatten på grund av överlåtelsen. Då uppstår en sådan massafordran som av skäl som redogjorts för ovan inte är önskvärd. Konkursboet bör därför få avvakta med att åta sig jämkningsskyldigheten tills skattskyldigheten hos förvärvaren kan fastställas. En bestämmelse med denna innebörd bör tas in i förslagna 8 a kap. 13 §. Den jämkning som gjorts av konkursgäl- denären får därefter ändras i efterhand. Likaså får eventuell jämkning som konkursboet gjort eller borde ha gjort justeras i efterhand. Detta bör reglernas genom ett tillägg i 13 kap. 28 a §. Regeringens förslag: Fastighetsägare som har en redovisningsperiod som inte är helt beskattningsår skall jämka på grund av överlåtelse av fastighet efter den då ändringen skett. Fastighetsägare skall vid ansökan om frivillig skattskyldighet som beviljats honom från ansökan, redovisa den utgående och in- gående skatt som uppkommer mellan ansökningsdagen och besluts- dagen efter beslutet. Vid förvärv av fastighet skall fastighetsägaren styrka sin rätt till avdrag för den tidigare ägarens ingående skatt avseende ny-, till- eller ombyggnad med en av överlåtaren utfärdad handling. Även vid övertagande av jämkningsskyldighet skall överlåtaren utfärda en med faktura jämförlig handling som förvärvaren skall bevara i sina räkenskaper och som skall ligga till grund för framtida jämkning. Om den ingående skatten förändras efter utfärdandet av handlingen skall överlåtaren utfärda en kompletterande handling.