prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — Av vikt blir således dels den betydelse som smugglingsbrottet har med hänsyn till de skyddsintressen som förbudet eller villkoret är avsett att värna (exempelvis människors liv eller hälsa), dels i vilken mån den undandragna skatten eller avgiften har uppgått till betydande belopp eller annars ingått i ett tullbrott som i sig varit av allvarlig beskaffenhet. Med beaktande av det nu sagda torde nuvarande påföljdspraxis kunna tjäna som vägledning även för framtiden. I vissa lagar finns bestämmelser som föreskriver straff för den som innehar vissa slag av varor. Så är fallet i bl.a. narkotikastrafflagen, vapen- lagen (1996:67) och lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. I de två sistnämnda lagarna finns hänvisningar till VSL (fortsättningsvis SL). En motsvarande hänvisning föreslås bli intagen i narkotikastrafflagen. Genom hänvisningarna får anses vara markerat att det innehav som konstituerar den olaga införseln inte bör föranleda ansvar enligt de särskilda lagarna utan enbart enligt smugglings- bestämmelsen (s.k. skenbar lagkonkurrens). En annan sak är om och i vilken mån det efterföljande innehavet skall medföra ansvar för olaga innehav enligt de särskilda straffbestämmelserna för sådant innehav. Den frågan måste besvaras enligt allmänna straffrättsliga principer (jfr exempelvis rättsfallen NJA 1974 s. 108 och 1974 s. 208 II). Skulle den som för in alkohol eller tobak från ett annat EU-land bryta mot någon införselrestriktion i alkohollagen (1994:1738) eller tobakslagen (1993:581), kan han dömas för smuggling enligt 3 § SL utan hinder av att han även gjort sig skyldig till brott enligt privatinförsellagen eller skattebrottslagen. Straffansvaret enligt privatinförsellagen behandlas i den allmänna motiveringen, avsnitt 6.1, och författningskommentaren till förslaget om ändring av 9 § privatinförsellagen. Straffansvaret enligt skattebrottslagen behandlas i författningskommentaren till 8 § (under rubriken som sanktioners genom 8 §) och i författningskommentaren till förslaget om ändring av 9 § privatinförsellagen. Beträffande införsel från ett annat EU-land kan det aldrig uppstå konkurrens mellan 3 § SL och 8 § SL, utan endast mellan å ena sidan 3 § SL och å andra sidan brott enligt 9 § privatinförsellagen eller enligt skattebrottslagen. Konkurrensen kan gälla enbart vid införsel av alkohol och tobak. Endast i dessa fall finns det nämligen både införselrestriktioner och beskattningsbestämmelser. Vid brott enligt privatinförsellagen kan det bli fråga om ansvar även enligt 3 § SL på grund av att någon bryter mot åldersrestriktionerna i alkohollagen eller tobakslagen. Vid brott enligt skattebrottslagen kan det dessutom bli fråga om ansvar enligt 3 § SL på den grunden att någon har brutit mot andra införselrestriktioner i alkohollagen. Enligt 4 kap. 2 § alkohollagen får spritdrycker, vin och starköl föras in till landet endast av den som enligt vad som närmare föreskrivs är berättigad att bedriva partihandel med sådana varor samt av detaljhandelsbolaget (dvs. Undantag föreskrivs bl.a. i det fallet att alkoholen förs in av en resande som fyllt eller av en person som utför arbete på ett transportmedel och som har uppnått denna ålder. Införseln är då tillåten om den sker för eget eller familjens bruk eller som gåva till närstående för dennes eller dennes familjs personliga bruk. Såvitt avser tobak finns endast den införselrestriktionen att den som för in tobaken måste ha fyllt . Uppsåt Allmänna uppsåtsregler är tillämpliga. Det har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.7.1. Vad som anförs där torde medföra bl.a. följande. För att någon skall fällas till ansvar enligt andra stycket för att ha lämnat oriktig uppgift krävs att hans uppsåt i princip täcker att den uppgift som han lämnat är oriktig. Vidare torde de allmänna uppsåtsreglerna innebära att gärningsmannen i princip skall ha insett effekten av den oriktiga uppgiften, dvs. faran för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret. Detta utvecklas närmare i den allmänna motiveringen. I 7 § finns föreskrivet straffansvar för den som av grov oaktsamhet begår en gärning som anges där (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 5.7.2, om grov oaktsamhet). Straffskalan Straffskalan stämmer överens med vad som föreskrivs i 1 § VSL angående normalbrott när det gäller smuggling av annat än narkotika. Smuggling av narkotika behandlas i en särskild paragraf (6 §). Särskilt om första och andra styckena I första stycket straffbeläggs att någon bryter mot ett särskilt föreskrivet införselförbud eller införselvillkor genom att underlåta att anmäla en vara till tullbehandling. I andra stycket straffbeläggs att någon vid tullbehandling lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift och därigenom ger upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med ett sådant förbud eller villkor. Enligt båda bestämmelserna krävs 1) att det är fråga om en vara, 2) att varan omfattas av ett särskilt föreskrivet införselförbud eller införselvillkor, 3) att gärningen sker uppsåtligen och 4) att gärningen sker i samband med att varan förs in till landet. Vad som avses med vara har behandlats i kommentaren till 1 §. Vad som skall förstås med att en vara omfattas av ett särskilt föreskrivet införselförbud eller införselvillkor har behandlats i det föregående under rubriken av förbud och villkor avseende in- eller utförsel. På sätt där närmare anges avses alltså sådana införselförbud eller -villkor som har föreskrivits i författning. Uppsåtskravet har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.7.1, och i det föregående under rubriken . Vad som skall förstås med att en vara förs in till landet framgår av 2 § första stycket. För att det skall vara fråga om ett fullbordat brott enligt första stycket krävs alltid att varan är att anse som införd till landet i enlighet med vad som föreskrivs i 2 § första stycket. Annars kan ett införselförbud eller införselvillkor överhuvudtaget inte vara överträtt. Brottet fullbordas i och med att gärningsmannen efter införseln underlåtit att i enlighet med tullagstiftningen anmäla den införda varan till föreskriven tullbehandling inom landet. Av kommentaren till 2 § första stycket framgår att tullbehandling i vissa fall kan ske utom landet (t.ex. i ). I den situationen fullbordas brottet i och med att gärningsmannen fört varan över gränsen utan att ha anmält den till en sådan föreskriven tullbehandling. För att det skall vara fråga om ett fullbordat brott enligt andra stycket krävs att gärningsmannen vid tullbehandling inom landet har lämnat oriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift samt därigenom gett upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret. Bestämmelsen bygger på att införseln har påbörjats, dvs. att varan har förts över territorialgränsen. Vid tullbehandling inom landet är brottet alltså fullbordat i och med att gärningsmannen har lämnat den oriktiga uppgiften eller underlåtit att lämna den föreskrivna uppgiften. Sker tullbehandlingen utom landet, är brottet fullbordat först i och med att varan efter tullbehandlingen förts in till landet, dvs. passerat territorialgränsen, i strid med förbudet eller villkoret (jfr 2 § första stycket). Om införseln stoppas vid tullbehandlingen utom landet, kan gärningsmannen dömas för försök till smuggling. Tullagstiftningen, och därmed bestämmelserna i de här båda styckena, gäller i de fall en vara förs in till landet från ett område utanför EG:s tullområde eller skatteområde. Den gäller även då en icke- gemenskapsvara förs in till landet från en plats inom EG:s tullområde. Det kan då vara fråga om en vara som är underkastad ett tullförfarande (t.ex. en vara som transiteras från via till ). Det kan också vara fråga om en vara som inte är underkastad ett tullförfarande (t.ex. en vara som smugglas från via till ). Att tullagstiftningen, och därmed bestämmelserna i de här båda styckena, blir tillämpliga i det sistnämnda fallet beror på 9 a § tullagen (3 kap. 4 § i förslaget till ny tullag). Det nu sagda behandlas även i kommentaren till 2 § andra stycket. En närmare beskrivning av förfarandena enligt tullagstiftningen finns i bilaga 4. Tullagstiftningen innehåller ett mycket stort antal bestämmelser om skyldighet att göra anmälan till i samband med införsel. Ett fullbordat brott förutsätter emellertid att gärningsmannen underlåter att anmäla varan till tullbehandling eller vid en sådan antingen lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift (jfr 2 § andra stycket angående vad som innefattas i uttrycket tullbehandling). Det kan således inte bli fråga om ett fullbordat brott då en person lämnar oriktig uppgift i en anmälan som görs till men som inte gäller tullbehandling (t.ex. inkommande fartygsanmälan, inkommande luftfartygsanmälan eller förhandsanmälan enligt 2 kap. tullordningen). Om de oriktiga uppgifterna ger upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret, kan det dock bli fråga om ansvar för försök till smuggling. I annat fall är det fråga om en ordningsförseelse som kan föranleda straff enligt tullagstiftningen (jfr 96 § tullagen och 71 § tullförordningen /1994:1558/; 10 kap. 1 § förslaget till ny tullag). Gärningsbeskrivningen omfattar även den som har fått kännedom om varans existens eller införselrestriktionen först efter det att varan passerat territorialgränsen. Gärningsbeskrivningen omfattar dessutom den som visserligen inte själv har fört varan över territorialgränsen men som enligt tullagstiftningen därefter har övertagit ansvaret för att varan anmäls till tullbehandling. Om någon överlåter en vara och då redan har gjort sig skyldig till smuggling, skall förvärvaren inte kunna fällas till ansvar enligt den här bestämmelsen. I stället kan det bli fråga om ansvar för olovlig befattning med smuggelgods enligt 12 § eller grovt sådant brott enligt 13 §. I lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. finns bestämmelser för sådana varor som omfattas av ett särskilt föreskrivet införselförbud eller inte uppfyllt införselvillkor. Enligt lag får sådana varor utan hinder av förbudet eller villkoret transiteras på närmare angivet sätt inom det svenska tullområdet, förvaras på tillfälligt lager eller tullager eller i frizon eller i frilager, förstöras på närmare angivet sätt eller återutföras. lag innebär alltså en begränsning av räckvidden hos de införselregleringar som föreskrivs i en stor mängd författningar. Denna ordning förutsätter givetvis att även transporten och åtgärderna för att visa upp varorna får ske utan hinder av införselregleringarna. I det lagstiftningsärende, vari föreslås en ny tullag, lämnas förslag om att lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. skall förtydligas på så sätt att detta uttryckligen anges. Den som underlåter att anmäla en införselreglerad vara till tullbehandling bryter därmed mot införselförbudet eller införselvillkoret till följd av att varan inte enligt lag får finnas inom landet utan hinder av förbudet eller villkoret. Den som anmäler en vara till någon form av tullbehandling kan inte fällas till ansvar enligt första stycket. Det gäller alltså även om han anmäler varan till någon annan tullbehandling än sådan som avses lag. Det följer av bestämmelsens ordalydelse. Han kan dock göra sig skyldig till brott enligt andra stycket, om han vid tullbehandlingen uppsåtligen lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift. Liksom i 8 § förstås med oriktig uppgift dels positivt oriktig uppgift, dels bristfällig och ofullständig uppgift, dels underlåtenhet att lämna uppgift av betydelse. Att underlåta att lämna föreskriven uppgift tar sikte på att någon vid tullbehandling låter bli att lämna föreskriven uppgift utan att det kan anses att han lämnar oriktig uppgift enligt det sagda. Den som lämnar en felaktig eller ofullständig uppgift om en varas art eller beskaffenhet har lämnat oriktig uppgift. Detsamma gäller den som visserligen angett varans art och beskaffenhet men felaktigt angett att tillstånd för införseln finns. Den som angett varans art och beskaffenhet men som underlåtit att lämna föreskriven uppgift om t.ex. ändamålet med införseln har gjort sig skyldig till underlåtenhet enligt andra stycket. Gärningsbeskrivningen i andra stycket är huvudsakligen utformad efter mönster av vad som föreskrivs i 8 § första stycket om ansvar för tullbrott. Den bestämmelsen är i sin tur utformad efter mönster av 2 § skattebrottslagen. Vad som anförs i kommentaren till 8 § första stycket bör i tillämpliga delar tjäna till ledning för vad som föreskrivs här om att någon lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift. Även när det gäller farerekvisitet kan ledning hämtas från kommentaren till 8 § första stycket. Det bör dock framhållas att 8 §, liksom skattebrottslagen, alltså tar sikte på undandragande av bl.a. skatt. Det förhållandet att den här bestämmelsen skall tillgodose andra skyddsintressen än 8 § bör i förekommande fall beaktas vid tillämpningen. I det följande lämnas exempel på hur den här bestämmelsen är avsedd att tillämpas. Antag att någon uppsåtligen kringgår en tullplats, dvs. det klassiska smugglingsfallet. I sådant fall har han underlåtit att anmäla varan till tullbehandling. Han skall då fällas till ansvar enligt första stycket. Antag att en resande som skall passera ett tullfilter väljer grön fil i stället för röd, trots att han vet om att han är skyldig att anmäla en vara till tullbehandling. Genom att välja grön fil i stället för röd har han underlåtit att anmäla varan till tullbehandling. Det är alltså fråga om fullbordat smugglingsbrott i och med att han gått in i den gröna filen. Genom 15 § finns det visserligen möjlighet att undgå ansvar för den som frivilligt vidtar rättelse. I praktiken torde det kunna förekomma endast om personen lyckas passera filtret utan att bli stoppad. Motsvarande gäller den som underlåter att stanna vid föreskriven anmälningsplats då han kör genom en tullplats. Den som lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift då han tar ut en vara ur ett tillfälligt lager, tullager eller frilager skall dömas för fullbordat smugglingsbrott, om hans förfarande ger upphov till fara för att varan kommer ut ur lagret i strid med ett förbud eller villkor. Särskilt om tredje stycket första punkten Punkten reglerar utförsel. Vad som skall förstås med att någon för ut en vara är reglerat i 2 § första stycket. Innebörden av begreppet vara har behandlats i kommentaren till 1 § första stycket. Fullbordat utförselbrott kan inte ha skett förrän varan har förts ut ur landet. Att någon begått ett fullbordat brott enligt den här bestämmelsen kan således inte anses ha skett även om han påbörjat en färd mot territorialgränsen utan att han vidtagit föreskrivna åtgärder för tullbehandling. I sådant fall kan han dock ha gjort sig skyldig till försök till smuggling (jfr 14 § SL). Detsamma gäller, om någon vid tullbehandling före gränspassagen har lämnat oriktiga uppgifter. Bestämmelsen omfattar även det fallet att en vara, som enligt utförselanmälan skall föras till ett visst land, trots detta förs till ett annat land dit varan enligt exportförbud inte får föras eller får föras endast efter tillstånd. Den som utan uppsåt att bryta ett utförselförbud eller - villkor för ut en vara kan dömas för smuggling enligt denna punkt, om han efter utförseln förfogar över varan i strid med förbudet eller villkoret. Som exempel kan nämnas att varan efter utförseln från landet omdestineras till ett land till vilket utförsel inte får ske. Oaktsamma förfaranden är straffbelagda genom 7 § första stycket och andra stycket 1. Särskilt om tredje stycket andra punkten Denna bestämmelse motsvarar närmast 4 § 1 VSL. Bestämmelsen omfattar de fall då någon förfogar över en införd vara medan den är föremål för tullbehandling. Bestämmelsen avser sådan tullbehandling som medger att en vara finns här i landet trots att den omfattas av ett särskilt föreskrivet införselförbud eller inte uppfyllt införselvillkor. Det är alltså fråga om sådan tullbehandling som anges i lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. Enligt lagen får en vara utan hinder av sådant förbud eller villkor bli föremål för vissa slag av tullbehandling. Det har kommenterats närmare i det föregående under rubriken om första och andra styckena. Det kan vara fråga om att varan exempelvis förvaras på ett s.k. tullager. Bestämmelsen ligger utanför tillämpningsområdet för första och andra styckena av bl.a. följande skäl. Förfogandet sker efter det att varan anmälts till tullbehandling. Att någon förfogar över en vara avser att någon fysiskt eller rättslig disponerar över varan, inte att någon under tullbehandlingen lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift. Vidare är bestämmelsen inte utformad som ett farebrott. På så sätt skiljer bestämmelsen sig från andra stycket. Som exempel kan nämnas att någon undanskaffar en vara genom att bryta sig in i ett tullager och ta ut en vara som han där har placerad. Brottet bör normalt anses fullbordat i och med att varan har förts ut ur lagret. Bestämmelsen bör även bli tillämplig då någon i strid med ett införselförbud eller -villkor tar ut en vara från ett tullager genom att stjäla varan. I sådant fall bör gärningsmannen dömas för både stöld och smuggling. Det skall ses mot bakgrund av att brotten bärs upp av olika skyddsintressen. Vad som sagts gäller även för en vara som är under transitering. Särskilt om tredje stycket tredje punkten Denna bestämmelse motsvarar närmast 4 § 4 VSL. Bestämmelsens första led omfattar att någon till landet för in eller från landet för ut en vara med stöd av ett införsel- eller utförseltillstånd som föranletts av någon till tillståndsmyndigheten lämnat en oriktig uppgift eller underlåtit att lämna en föreskriven uppgift. Vad som straffbeläggs här är alltså själva utnyttjandet av tillståndet. Bestämmelsens andra led omfattar själva uppgiftslämnandet hos tillståndsmyndigheten. Det straffbelagda förfarandet utgörs här av att någon till en tillståndsmyndighet lämnar en oriktig uppgift eller underlåter att lämna en föreskriven uppgift och därigenom föranleder att tillstånd meddelas och att varan förs in till eller ut från landet med stöd av tillståndet. I lagrådsremissens lagtext var bestämmelsen formulerad som att någon uppsåtligen med stöd av tillstånd som föranletts av oriktig uppgift för in eller ut en vara . Bestämmelsen var utformad med utgångspunkt i att den som uppsåtligen lämnade en oriktig uppgift i en ansökan om tillstånd skulle kunna dömas för försök till smuggling. Lagrådet har emellertid uttalat att för det fall ansökningen inte skulle ligga i tiden nära den tilltänkta in- eller utförseln kan det tänkas att försökspunkten inte anses uppnådd. Lagrådet har framhållit att det i sådant fall kan uppkomma en inkonsekvent behandling av å ena sida de fall då någon uppsåtligen lämnar oriktig uppgift och å andra sidan de fall då någon av grov oaktsamhet lämnar en sådan uppgift. I anslutning till det sagda har Lagrådet anfört att en sådan behandling skulle kunna leda till stötande resultat och att det kan förebyggas genom att punkten kompletteras med en bestämmelse om uppsåtligt lämnande av oriktig uppgift. Regeringen konstaterar att vad Lagrådet anfört ger vid handen att ett uppsåtligt förfarande i vissa fall skulle kunna vara straffritt medan ett oaktsamt förfarande skulle vara straffbart enligt den uttryckliga bestämmelsen i 7 § andra stycket 2 (anm: 5 § andra stycket 2 i lagrådsremissen). En sådan ordning är inte acceptabel. Propositionens lagtext har därför kompletterats i linje med vad Lagrådet anfört. Kompletteringen motsvarar vad som i 4 § 4 VSL straffbeläggs som ett fullbordat brott. Lagrådet har även påtalat att bestämmelsen i lagrådsremissen innehåller enbart att någon lämnar oriktig uppgift medan bestämmelsen i andra stycket (anm: första stycket andra meningen i lagrådsremissen) innehåller även att någon underlåter att lämna föreskriven uppgift. Lagrådet har i anslutning härtill anfört följande. Till förebyggande av den missuppfattningen att det är fråga om rekvisit med olika innehåll bör i sistnämnda bestämmelse användas uttrycket oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift . Regeringen gör även här samma bedömning som Lagrådet. Att ett tillstånd har föranletts av en oriktig uppgift innebär, att tillstånd till införsel eller utförsel inte skulle ha meddelats om i stället en riktig uppgift lämnats. Det är inte fråga om en oriktig uppgift som lämnats vid tullbehandling. Det är i stället fråga om en uppgift som lämnats eller skulle ha lämnats i samband med att någon ansökt om tillstånd att få föra in eller ut varan. varusmugglingsutrednings betänkande (SOU 1991:84 s. 465) finns det exempel på det nu sagda. Vad som sagts om lämnande av oriktig uppgift gäller, som framgår av vad som sägs i anslutning till Lagrådets yttrande, även underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift. I överensstämmelse med andra stycket används uttrycket oriktig uppgift. Med detta förstås i princip detsamma som i andra stycket, dvs. positivt oriktig uppgift, bristfällig och ofullständig uppgift och under- låtenhet att lämna uppgift av betydelse. Om någon utnyttjar ett sådant tillstånd som avses här, är det i princip likgiltigt vem som har lämnat den oriktiga uppgiften eller om lämnandet av den har skett uppsåtligen, av oaktsamhet eller utan oaktsamhet. Som huvudregel är ett brott enligt första ledet i punkten, dvs. ett brott som avser utnyttjandet av ett tillstånd, fullbordat i och med att varan har förts över territorialgränsen (jfr 2 § första stycket). Som redogjorts för i kommentaren till första och andra styckena kan en vara emellertid utan hinder av ett införselförbud eller införselvillkor föras in till landet enligt vad som föreskrivs i lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. Brottet bör i sådant fall anses fullbordat första gången som den som för in varan åberopar tillståndet till stöd för införseln. Som framhållits i det föregående har andra ledet i punkten, dvs. den brottsbeskrivning som avser själva uppgiftslämnandet, tillkommit med anledning av Lagrådets yttrande. Lagtexten är formulerad så att det kan vara någon annan än uppgiftslämnaren som sedan utnyttjar tillståndet till att föra in eller ut varan. Uppgiftslämnaren har gjort sig skyldig till brott även om den som utnyttjar tillståndet inte begått något brott med hänsyn till att han varken känt till eller bort känna till hur tillståndet tillkommit. Det avgörande är att den som lämnat uppgifterna till tillstånds- myndigheten har haft uppsåt i förhållande till oriktigheten eller underlåtenheten. Brottet är, som framgår av lagtexten, emellertid fullbordat först då varan har förts in eller ut med stöd av tillståndet. Om det är samma person som lämnat uppgifterna till tillståndsmyndigheten och som sedan för in eller ut varan, bör han lämpligen dömas enligt första ledet i punkten, dvs. för själva utnyttjandet av tillståndet. Med hänsyn till legalitetsprincipen, sådan den numera kommer till uttryck i 1 kap. 1 § (jfr prop. 1993/94:130 s. 13-20, 66, 75 och 108 f), torde det inte finnas möjlighet att anse att någon av de här avsedda situationerna är straffbelagd även genom någon annan bestämmelse i paragrafen. Oaktsamma förfaranden är straffbelagda genom 7 § första stycket och andra stycket 2. Särskilt om tredje stycket fjärde punkten Bestämmelsen motsvarar 4 § 3 VSL. Bestämmelsen gäller dels då ett visst villkor har uppställts för att en vara över huvud taget skall få föras in eller ut, dels då ett villkor för en varas användning efter införseln eller utförseln har uppställts i samband med att gränspassagen tillåtits.