prop · GN0326 · 2000-01-01 00:00:00 — Den frågan behandlas särskilt i det följande. Med tanke på att förslaget innebär ett viktigt ingrepp i en i rättegångs- balken bärande princip koncentrationsprincipen bör tillämpningen av de nya bestämmelserna under en övergångstid följas noga. Den särskilda utredare som har fått till uppgift att undersöka hur den allmänna domstolsprocessen i tvistemål och brottmål kan göras effektivare har fått i uppdrag att utvärdera de nya bestämmelser i detta avseende som kan komma att besluta om (dir. 1999:62). Särskilt om uppehåll när huvudförhandling i tvistemål hålls i förenklad form För tvistemål finns en bestämmelse i 43 kap. 11 § andra stycket sista meningen RB som innebär att fortsatt huvudförhandling inte får hållas när uppskov skett i en förhandling som hålls i förenklad form (NJA II 1969 s. 458). Ny huvudförhandling skall därmed alltid hållas och den får inte hållas i förenklad form. I promemorian görs bedömningen att det inte finns något skäl att låta regleringen kvarstå. Det kan finnas fall där det är lämpligt att påbörja en huvudförhandling som hålls i förenklad form och efter uppehåll fortsätta den . Bedömningen av om ny eller fortsatt huvudförhandling skall hållas bör då göras i enlighet med den föreslagna bestämmelsen om när fortsatt huvudförhandling kan hållas. Avgörande blir alltså om syftet med en sammanhållen huvudförhandling väsentligen gått förlorat eller ej. Vid den bedömningen måste hela förfarandet beaktas. Att den förenklade huvudförhandlingen hålls än den muntliga förberedelsen kan tala mot ett uppehåll. Ingen av remissinstanserna har haft några invändningar mot förslaget. Regeringen föreslår att det genomförs. Särskilt om uppehåll i huvudförhandling i brottmål med häktade Hänsynen till tilltalade i allmänhet och frihetsberövade i synnerhet medför att det måste ställas särskilt höga krav på koncentrationen av huvudförhandlingen. Detta måste givetvis beaktas vid tillämpningen av bestämmelserna om uppehåll i huvudförhandlingen. finns vissa tidsfrister som måste iakttas i mål med en tilltalad som är häktad. Enligt 45 kap. 14 § RB skall huvudförhandling hållas inom från den dag då åtalet väcktes. Om det är nödvändigt är det dock tillåtet med längre uppskov. När huvudförhandlingen har påbörjats är det enligt 46 kap. 11 § första stycket RB tillåtet att göra uppehåll i förhandlingen om det kommit fram något nytt viktigt skäl eller bevis eller om det annars är nödvändigt. Förhandlingen skall i princip återupptas inom från det att förhandlingen avslutades. Det finns dock en ventil om ett längre uppskov är nödvändigt. Det finns för sådana fall inte någon tidsram inom vilken förhandlingen skall återupptas. En sådan tidsram skulle givetvis inte heller kunna fungera i praktiken. Någon tidsfrist gäller inte heller för de fall en huvudförhandling har påbörjats när det finns ett hinder för huvudförhandlingen som kan antas undanröjas inom en sådan tid att en ny huvudförhandling inte behöver hållas. I promemorian föreslås ett upphävande av bestämmelsen i 46 kap. 11 § första stycket RB om att en huvudförhandling med en tilltalad som är häktad som huvudregel skall återupptas inom . Förslaget grundar sig på att kravet på att huvudförhandlingen skall fortsätta inom inte är absolut och att det inte är så vanligt att en komplettering hinner bli färdig inom . För de fall den fristen överskrids finns det ju heller inte några i lag angivna tidsramar. Enligt regeringens mening bör det dock ges särskilda garantier för att säkerställa att en huvudförhandling återupptas när den tilltalade är häktad. Även om fristen kanske inte kan hållas i en del fall därför att en nödvändig komplettering av process- materialet inte hinner bli klar är fristen värdefull för övriga mål. Den kan också vara värdefull som ett riktmärke i samtliga mål med häktade. Den markerar vidare att en huvudförhandling med en häktad tilltalad inte annat än under mycket speciella förhållanden kan avstanna p.g.a. semester eller av andra liknande skäl. Den gällande huvudregeln när det gäller tilltalade som är häktade att huvudförhandlingen skall återupptas inom bör alltså gälla även i fortsättningen. Uppehåll i huvudförhandling efter en rättspsykiatrisk undersökning Promemorians förslag innebär att den särskilda bestämmelsen i 46 kap. 11 § tredje stycket RB om uppskov som är föranlett av en rättspsykiatrisk undersökning (se avsnitt 5.1) upphävs såsom obehövlig. Regeringen anser att behovet av längre uppehåll i dessa fall tillgodoses inom ramen för den nu förordade bestämmelsen. Ingen av remissinstanserna har gett uttryck för någon avvikande uppfattning. Sextimmarsregeln Enligt 1 kap. 9 § RB gäller även att det till huvudförhandling en och inte får sättas ut fler mål än som kan beräknas bli slutförda av . I promemorian föreslås att regeln upphävs. Regeringen delar bedömningen i promemorian. Det måste oavsett arbetsbörda och tidspress förutsättas att domstolen inte sätter ut fler mål än samtliga ledamöter och parter kan antas klara av utan att bli uttröttade. Regeringen delar den uppfattning som framförs av Kammarrätten i att det från rättssäkerhetssynpunkt är viktigt att sessionstidens längd är begränsad. Regeringen anser att sextimmars- gränsen därvid är ett bra riktmärke. Det bör också framhållas att det inte bara är förhandlingstidens sammantagna längd som är viktig från rättssäkerhetssynpunkt. Lika viktigt är att pauser hålls med rimliga mellanrum och att tid planeras in för överläggning så att dom i görligaste mån kan meddelas efter överläggning. Regeringen anser att bedömningen av denna typ av frågor kan anförtros domstolarna och att några lagregler om detta alltså inte behövs. Bestämmelsen i 1 kap. 9 § kan därför upphävas också i denna del. 6 Avräkning av tid för frihetsberövande 6.1 Gällande regler om avräkning av tid för frihetsberövande Regler om avräkning av tid för straffprocessuella frihetsberövanden finns i 33 kap. 5 och 6 §§ (BrB). Avräkning av tid en person har varit frihetsberövad som anhållen, häktad eller intagen för rätts- psykiatrisk undersökning kan ske när en person döms till fängelse eller till sluten ungdomsvård. Det kan dessutom ske när rätten förordnar att en tidigare utdömd påföljd skall avse ytterligare brott (33 kap. 5 § första stycket första och andra meningen samt andra stycket). Domstolen skall när den dömer i målet göra avräkning för eventuella sådana straff- processuella frihetsberövanden och i domen ange det antal dagar som påföljden på grund av avräkningen skall anses verkställt i anstalt eller vid ett särskilt ungdomshem. Denna avräkning är obligatorisk, dvs. den som varit berövad sin frihet har en obetingad rätt att få tiden för frihetsberövandet avräknad oavsett omständigheterna i målet. Någon avräkning skall dock inte göras om frihetsberövandet skett som den dömde har avtjänat en frihetsberövande påföljd som han har dömts till i ett annat mål. Det finns vidare ett antal regler om s.k. fakultativ avräkning som innebär att domstolen gör en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet för att få underlag för om avräkning skall ske. För det första kan domstolen när den dömer till en frihetsberövande påföljd i vissa fall avräkna fler dagar än den dömde varit berövad sin frihet. Om tiden varmed den ådömda påföljden överstiger frihetsberövandet är ringa, kan domstolen sålunda förordna att påföljden skall anses helt verkställd genom frihetsberövandet (33 kap. 5 § första stycket sista meningen BrB). För det andra kan det inträffa att den som varit berövad sin frihet döms till ett bötesstraff. I ett sådant fall kan domstolen förordna att bötesstraffet skall anses helt eller delvis verkställt genom frihetsberövandet (33 kap. 5 § tredje stycket BrB). För det tredje kan domstolen förordna om tillgodoräknande av frihetsberövande som ägt rum utomlands, om det är skäligt (33 kap. 6 § BrB). En förutsättning för tillgodoräknande är att frihetsberövandet omfattar minst . Del av dag räknas i övrigt som hel dag (m.fl., Kommentar till Del III, 4.e uppl., s. 362). Tiden skall enligt rättsfallet NJA 1973 s. 247 räknas från inte från och med dagen för frihetsberövandet till och med dagen för frigivningen. Om den misstänkte anhålls dag 1 och frisläpps dag 3, skall alltså avräknas. Det är den fullsuttna rätten inklusive nämndemän som har ansvaret för att domen blir riktig även när det gäller avräkningen. Avräkningsbeslutet utgör en del av domen i målet i den meningen att beslutet tas upp i samma handling. Beslutet om avräkning får överklagas till hovrätt även om inte själva domen överklagas, se 49 kap. 5 § 10 RB. Om domen överklagas, får högre rätt ändra beslutet om avräkning även om beslutet inte överklagats (33 kap. 8 § BrB). 6.2 Bestämmelser om beräkning av strafftid För den som har börjat avtjäna fängelse skall Kriminal- vårdsstyrelsen, så snart det kan ske, fastställa dagen för strafftidens slut, tiden för villkorlig frigivning och tiden för prövotidens utgång (20 § lagen [1974:202] om beräkning av strafftid m.m.). Ett sådant beslut skall ändras om omständigheterna ger anledning till det. Enligt 28 § lagen om beräkning av strafftid m.m. får regeringen föreskriva att någon annan kriminalvårdsmyndighet än Kriminal- vårdsstyrelsen eller en tjänsteman inom kriminalvården får meddela beslut enligt lagen. Regeringen har i 19 § förordningen (1974:286) om beräkning av strafftid m.m. föreskrivit att får överlämna sin befogenhet att fatta beslut i särskilda fall enligt lagen om beräkning av strafftid åt någon annan kriminalvårdsmyndighet eller åt någon tjänsteman inom kriminalvården. I kriminalvårdens verkställighetsföreskrifter finns närmare bestäm- melser om strafftidsbeslut. De mer komplicerade fallen, t.ex. när det är fråga om sammanläggning av flera domar, handläggs av Kriminalvårds- styrelsen enligt lagens huvudregel. I andra fall meddelas beslut av en av de 37 lokala kriminalvårdsmyndigheterna. Chefen för kriminalvårds- myndigheten kan delegera beslutanderätten till en tjänsteman vid myndigheten som vunnit tillräcklig kunskap om och erfarenhet av denna typ av ärenden. Om den som döms till fängelse inte är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt, får kännedom om domen genom att domstolen skickar en kopia av den till den lokala kriminalvårdsmyndighet som har sitt verksamhetsområde där den dömde är bosatt eller, om den dömde inte har stadigvarande bostad i , där domstolen finns (6 § förordningen [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). Om den som har dömts till fängelse är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt skickas en kopia av domen till häktet eller den lokala (2 § förordningen [1990:893] om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m.). Därifrån skickas i förekommande fall en begäran om strafftid till som på så sätt underrättas om domen på fängelse. infördes sluten ungdomsvård, en tidsbestämd frihetsberövande påföljd för personer som begått brott innan de fyllt . För verkställigheten svarar (3 § lagen [1998:603] om verkställighet av sluten ungdomsvård). Den som döms till sluten ungdomsvård har rätt att tillgodoräkna sig den tid han har varit frihetsberövad på samma sätt den som döms till fängelse (se avsnitt 6.1). Beträffande sluten ungdomsvård är det som har till uppgift att fastställa dagen för verkställighetens slut. Om den som döms till sluten ungdomsvård inte är häktad eller intagen i kriminal- vårdsanstalt, får kännedom om domen genom att domstolen skickar en kopia av domen till styrelsen. Om den dömde är häktad eller intagen i ett särskilt ungdomshem skall en kopia av domen även skickas till häktet eller hemmet. Detta framgår av 19 a § för- ordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brottmål, m.m. Av 2 § följer att en kopia av domen också skall sändas till det särskilda ungdomshemmet om den tilltalade undergår sluten ungdomsvård. 6.3 Ansvaret för obligatorisk avräkning av tid för frihetsberövande Regeringens förslag: Ansvaret för obligatorisk avräkning av tid för frihetsberövande flyttas från domstol till kriminalvården och när det gäller påföljden sluten ungdomsvård, . Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Förslaget utgick dock från den ordning som gällde tidigare, när och inte de lokala kriminalvårdsmyndigheterna i större utsträckning ansvarade för strafftidsbesluten. Promemorian behandlade inte påföljden sluten ungdomsvård. Remissinstanserna har i huvudsak ställt sig positiva till att avräkning beslutas av . Hovrätten över och menar att en bättre lösning vore att åklagaren åläggs att i stämnings- ansökan redovisa de frihetsberövanden han eller hon har beslutat om med anledning av brotten och att rätten fortsätter att svara för avräkningen. anser att flera skäl talar för att besluten bör ligga kvar hos domstol och föreslår att de i stället frikopplas från domslutet och fattas separat enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Skälen för regeringens förslag: En huvudlinje i de senaste årens reformarbete avseende domstolsväsendet har varit en strävan att renodla domstolarnas verksamhet och avlasta dem uppgifter som lika väl eller bättre kan handhas av förvaltningsmyndigheter. Domstolsväsendets resurser skall koncentreras till straffrättskipning och tvistlösning. Att ta reda en person varit berövad sin frihet och summera frihetsberövanden är inte en uppgift som i sig kräver domstols- prövning. Den nuvarande ordningen där besluten fattas vid huvud- förhandlingen med beslut i skuld- och påföljdsfrågan har dessutom i många fall visat sig medföra att misstag begås. har ett antal fall uppmärksammats där domare tillämpat avräk- ningsreglerna på ett felaktigt sätt, vilket i några av fallen har lett till åtal för tjänstefel (se bl.a. rättsfallen NJA 1996 s. 307 och 1996 s. 806 och JO:s ämbetsberättelse 1997/98:JO1 s. 29). Det finns alltså flera skäl för att ändra den nuvarande ordningen. Mot denna bakgrund har i promemorian förslagits att så mycket som möjligt av ansvaret för avräkningen flyttas från domstolarna. När det gäller obligatorisk avräkning har detta ansetts kunna ske helt och hållet. Fakultativ avräkning bör dock enligt promemorian även i fortsättningen ankomma på den domstol som dömer i målet. Förslaget har godtagits av flertalet remissinstanser. Hovrätten över och har fram- hållit att det är angeläget att de nuvarande reglerna ändras men ställt sig kritisk till promemorians förslag (se vidare i avsnitt 6.4). Hovrätten har föreslagit några alternativa lösningar, bl.a. att avräkningsbesluten ligger kvar hos domstolarna och att åklagarna åläggs att redovisa aktuella frihetsberövanden i stämningsansökan. Regeringen anser att en sådan lösning i och för sig skulle vara tilltalande. Den är emellertid inte heltäckande eftersom åklagaren inte alltid har kännedom om alla relevanta frihetsberövanden (se avsnitt 6.4). Regeringen behandlar inledningsvis avräkning i förhållande till fängelsepåföljden och tar därefter upp påföljden sluten ungdomsvård. En ändrad ordning för beslut om avräkning förutsätter garantier för att besluten fattas på ett tillförlitligt underlag och under former som innebär att de blir riktiga. Detta är särskilt viktigt eftersom det rör sig om beslut om hur länge en person skall vara berövad sin frihet. Ett förhållande som i det hänseendet talar för den ordning som föreslås i promemorian är att alla andra frågor rörande beräkning av strafftid handläggs inom kriminalvårdens ram. Kriminalvårdens personal har därmed vana och erfarenhet av liknande beslut. Under förutsättning att kriminalvården kan ges den information som behövs för att göra korrekta avräkningsbeslut framstår det därför som en lämplig och säker ordning att kriminalvården också ges ansvaret för beslut om obligatorisk avräkning. Det kan här nämnas att en liknande ordning tillämpas i där det har överlämnats åt kriminalvården att besluta om avräkning. Domstolens uppgift har där inskränkts till att i domen lämna upplysningar om vilka frihetsberövanden som har förekommit i målet. har emellertid riktat flera invändningar mot förslaget. En ordning där domstolen har kvar beslutanderätten när det gäller de fakultativa avräkningarna men inte de obligatoriska kan för det första enligt styrelsen ge upphov till förvirring och missförstånd. Regeringen delar inte den bedömningen. Tvärtom framstår det som en lämplig ordning att den avräkning som anknyter till prövningen av påföljdsfrågan ankommer på domstolen medan den avräkning som är en administrativ åtgärd sköts av kriminalvården. Den föreslagna ordningen skulle vidare enligt styrelsen leda till ökad byråkrati i och med att kriminalvårdens tjänstemän på nytt skall sätta sig in i ärendet och besluta om avräkning. Regeringen menar dock att fördelarna med den föreslagna ändringen överväger. Kriminalvårdens myndigheter skall ju dessutom i dessa fall fatta beslut om dag för strafftidens slut, tiden för villkorlig frigivning och prövotidens utgång. Avräkningsbeslutet blir alltså ytterligare ett moment i en typ av ärenden kriminalvården redan har att pröva. Vidare har kriminalvårdens myndigheter ofta kunskap som domstolen inte har om vissa förhållanden som krävs för att besluta om avräkning. Nuvarande ordning har bl.a. just den nackdelen att det kan krävas kontakter mellan den beslutande domstolen och en kriminalvårds- myndighet för att utröna om den misstänkte har verkställt ett fängelse- straff som han varit anhållen eller häktad. Ytterligare en fördel med förslaget är att en lokal kriminalvårdsmyndighet eller Kriminal- vårdsstyrelsen som förvaltningsmyndighet kan ompröva ett avräknings- beslut som blivit felaktigt enligt förvaltningslagens bestämmelser. har vidare anfört att promemorians förslag skulle innebära en försämring för enskilda. Den dömde kan ha ett berättigat intresse av att få besked om hur lång den faktiska anstaltsvistelsen blir, bl.a. om han eller hon skall avge nöjdförklaring beträffande påföljden. Någon påtaglig försämring för den dömde torde det enligt regeringens mening inte bli fråga om. Redan av domen kommer det att framgå vilka frihetsberövanden som har förekommit (se avsnitt 6.5). Om den dömde med det straff- processuella frihetsberövandet har avtjänat ett fängelsestraff och tiden för det frihetsberövandet har avräknats i förhållande till det straffet kommer det emellertid inte att framgå av uppgifterna på domen. Den dömde själv torde dock vara medveten om att avräkning har skett och om att inte kan tillgodoräknas fler än en gång. Även med den förordade ordningen finns möjligheten att få besluten överprövade av domstol. Den som är missnöjd kan påkalla Kriminal- vårdsstyrelsens prövning av den lokala beslut (28 § lagen [1974:202] om beräkning av strafftid m.m.). Kriminal- vårdsstyrelsens beslut kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol (29 § lagen [1974:202] om beräkning av strafftid m.m.). Promemorians förslag bör alltså genomföras. En sådan ordning har bäst förutsättningar att sörja för en effektiv och säker ordning för beslut om avräkning. Förslagen kräver ett par lagändringar. För det första bör 33 kap. 5 § BrB ändras på det sättet att föreskrifterna om obligatorisk avräkning tas bort och ersätts med en hänvisning av innebörd att sådana regler finns i lagen om beräkning av strafftid. För det andra bör regler om obligatorisk avräkning införas i lagen om beräkning av strafftid. Påföljden sluten ungdomsvård verkställs i särskilda ungdomshem för vilka svarar (3 § lagen [1998:603] om verkställighet av sluten ungdomsvård). Verkställigheten skall planläggas och genomföras i samarbete med . Det är som ansvarar för verkställighetens genomförande. Det är också som beslutar för strafftidens slut. I detta hänseende fullgör styrelsen alltså samma uppgifter som kriminalvården har beträffande verkställighet av fängelsepåföljden. Beslut av styrelsen enligt verkställighetslagen i särskilda fall får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (23 §). I övrigt gäller bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223) om ompröv- ning m.m.. Det är mot nu beskrivna bakgrund lämpligt att styrelsen svarar för den obligatoriska avräkningen när den ådömda påföljden är sluten ungdomsvård. Bestämmelsen i 11 § första stycket lagen om verkställighet av sluten ungdomsvård bör förses med en hänvisning till den föreslagna bestämmelsen om obligatorisk avräkning i lagen om beräkning av strafftid, och i 33 kap. 5 § BrB bör det göras en hänvisning till den bestämmelsen. Med hänsyn till att kriminalvården och ges ansvar för en ny typ av uppgift och till att det rör sig om för den enskilda mycket viktiga beslut bör den nya ordningen följas noga sedan den har trätt i kraft. I följande avsnitt behandlas frågor om hur myndigheterna på enklaste sätt skall få ett säkert underlag för sina beslut. 6.4 Underlag för avräkningsbesluten Regeringens bedömning: 1. En domstol som dömer till fängelse skall på domen anteckna och till den lokala rapportera under vilka tider den dömde har varit anhållen, häktad eller frihetsberövad på något annat sätt som kan föranleda avräkning. En domstol som dömer till skyddstillsyn eller villkorlig dom skall på domen anteckna de frihetsberövanden som har förekommit och som kan komma att föranleda avräkning. En åklagare som utfärdar ett strafföreläggande skall anteckna de frihetsberövanden som har förekommit och som kan komma att föranleda avräkning. En domstol som förordnar att ett tidigare utdömt fängelsestraff skall avse ytterligare brott skall till den lokala rapportera de frihetsberövanden som har förekommit och som kan föranleda avräkning. En domstol som dömer till sluten ungdomsvård skall på domen anteckna och till rapportera under vilka tider den dömde har varit anhållen, häktad eller frihetsberövad på något annat sätt som kan föranleda avräkning. En domstol som förordnar att tidigare utdömd sluten ungdomsvård skall avse ytterligare brott skall till rapportera de frihetsberövanden som har förekommit och som kan föranleda avräkning. Promemorians förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens bedömning. Promemorian behandlar inte påföljden sluten ungdomsvård. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser är positiva till promemorians förslag. Riksåklagaren tillstyrker förslaget men pekar på risken att förslaget ses som ett sätt att flytta över ansvaret för tjänstefel på en annan grupp tjänstemän. De remissinstanser som är kritiska till reformen har inte haft några invändningar mot att den dömande domstolen svarar för rapporteringen till kriminalvården. Hovrätten över och , och anser dock att promemorians förslag inte utgör någon nämnvärd förbättring jämfört med vad som gäller . Hovrätten över och har vidare fört fram den alternativa lösningen att alla uppgifter om frihetsberövanden som skall avräknas förs till ett register som skall tjäna som underlag för en allmän avräkningsmöjlighet. Skälen för regeringens bedömning: För att besluten om obligatorisk avräkning skall kunna flyttas krävs, som har angetts tidigare, att kriminalvårdsmyndigheterna respektive får ett säkert underlag för sina beslut. Det är vidare viktigt att upplysningar kan ges utan onödig byråkrati. I promemorian föreslås att rapporteringen av frihetsberövanden skall fullgöras av en tjänsteman vid den domstol som har dömt i målet. Rapporteringen skall enligt promemorians förslag göras genom att de tider som den dömde varit berövad sin frihet antecknas på den dom som rätten ger och som expedieras till den myndighet som svarar för avräkningen, som därmed har ett underlag för de avräkningsbeslut som skall fattas. Regeringen delar bedömningen att uppgiftsskyldigheten bör fullgöras av den dömande domstolen. Detta bör ske genom att uppgifter om frihetsberövanden antecknas på domen. Ingen annan än domstolen har samtliga de uppgifter som behöver lämnas till respektive för att de skall kunna besluta om avräkning. Åklagaren har exempelvis inte alltid kännedom om vissa fall av häktning i den tilltalades utevaro eller om tid för intagning för rätts- psykiatrisk undersökning.