prop · GN0373 · 2000-01-01 00:00:00 — Villkor för bildande 7 § Av paragrafen, som saknar motsvarighet i lagen om jaktvårdsområden, framgår att samordningen inom ett viltvårdsområde måste omfatta någon eller några av de viltarter som anges i bestämmelsen för att det skall vara möjligt att bilda ett viltvårdsområde. Detta krav gäller oavsett om fastig- hetsägarna inom området är överens om att bilda området eller inte. Att det sker en samordning av jakten och övriga viltvårdande åtgärder över större områden i fråga om de utpekade viltarterna är enligt regering- ens mening ett angeläget allmänt intresse och det är därför i dessa fall motiverat att tillåta en tvångsbildning med en för föreningen relativt långtgående beslutanderätt. Vården av de aktuella viltarterna bedöms ty- piskt sett som angelägen från allmän synpunkt i hela landet. För rådjurets del är det dock framför allt inom vissa områden i norra där rå- djursstammen är hotad som det kan finnas behov av en samordning av viltvårdsskäl. Det kan emellertid också vara angeläget att det sker en samordning av jakten i andra områden i på grund av den skade- görelse som överstora stammar i vissa fall kan orsaka. 8 § Paragrafen motsvarar huvudsakligen 7 och 8 §§ i lagen om jaktvårdsom- råden. Villkoret i första stycket 1 saknar uttrycklig motsvarighet i nuvarande lag. Enligt uttalande i motiven till lagen skall den angivna omständighe- ten dock beaktas vid prövning av om bildandet av ett jakt- vårdsområde är lämpligt (prop. 1979/80:180 s. 15). Regeringen anser att detta av klarhetsskäl bör komma till uttryck i lagtexten. På inrådan av Lagrådet har det dessutom klargjorts att kravet gäller endast i förhållande till den eller de av de i 7 § uppräknade viltarterna som samordningen inom det aktuella viltvårdsområdet skall avse. Enligt första stycket 2 krävs att bildandet är lämpligt med hänsyn till områdets belägenhet och omfång. Stadgandet motsvarar i princip bestäm- melserna i 8 § i gällande lag. Regeringen har i motsats till utredningen inte ansett det vara lämpligt att införa en regel om att en fastighet som genom avtal eller på annat sätt samordnat viltvården inte får anslutas till ett viltvårdsområde utan ägarens samtycke. Regeringen förutsätter dock att det vid den lämplighetsprövning som skall göras enligt förevarande punkt och enligt punkt 1, i likhet med vad som gäller , beaktas om en fastighet ingår i en väl fungerande viltvårdssamverkan. I första stycket 3 anges vilken majoritet som skall krävas för att ett viltvårdsområde skall få bildas. Majoritetskravet har skärpts i förhållande till nuvarande nivå. Huvudregeln är att majoriteten skall utgöra minst fyra femtedelar av antalet fastighetsägare och att dessa skall äga minst fyra femtedelar av viltvårdsområdets areal. Om det tänkta viltvårdsområdet eller delar av viltvårdsområdet ingår i ett s.k. omarronderingsområde enligt jordförvärvslagen gäller dock andra regler. Här är det tillräckligt att majoriteten utgör minst fastighetsägare och att dessa äger minst hälften av viltvårdsområdets areal. En regel om detta finns i paragrafens andra stycke. När fastighetsägare röstar i fråga om bildande och upplösning av ett viltvårdsområde gäller att varje fastighetsägare, oavsett om han äger en eller flera fastigheter, har en röst. Dessutom räknas för fastigheter som ägs med samäganderätt endast en röst (prop. 1979/80:180 s. 30). Enligt regeringens mening bör detta framgå av lagtexten. En bestämmelse med detta innehåll har därför tagits in i tredje stycket. 9§ Bestämmelsen motsvarar i sak 9 § i gällande lag. Förfarandet vid bildandet 10 15 §§ Bestämmelserna motsvarar 14 19 §§ i lagen om jaktvårdsområden. I 12 § regleras hur frågan om bildande av ett viltvårdsområde skall handläggas hos . Som närmare har kommenterats i avsnitt 4.4 har i princip rätt att välja vilken handläggningsform, hänskjutande till förrättningssammanträde eller beslut på handlingarna, som i det enskilda fallet framstår som lämpligast. Bestämmelsen i 15 § reglerar förfarandet vid förrättningssammanträ- det. Första stycket 15 § i det remitterade förslaget har på Lagrådets inrå- dan strukits. I paragrafen anges att fastighetsägarna skall få möjlighet att yttra sig och lämna fram utredning i frågor som är av betydelse för bil- dandet. Lagrådet har ifrågasatt om det inte borde klargöras att bestäm- melsen också skall gälla i de fall då fattar beslut utan före- gående förrättning. Regeringen anser emellertid att det inte finns något behov av att låta bestämmelsen få en generell giltighet på sätt som Lag- rådet föreslår. Enligt 10 § 3 skall en ansökan om bildande av en viltvårdsområde bl.a. innehålla utredning om fastighetsägarnas inställning till frågan om viltvårdsområdes bildande. Självfallet måste det, som regeringen framhållit i motiven till den nu gällande lagen (prop. 1979/80:180 s. 33 f.), ställas höga krav på fullständighet och noggrannhet när det gäller utredningen om fastighetsägarnas inställning i bildandefrågan för att skall kunna fatta beslut på handlingarna. I de fall det inte klart framgår vilka invändningar de fastighetsägare som motsätter sig bildandet har mot områdesbildningen får det förutsättas att inhämtar kompletterande uppgifter från fastighetsägarna i dessa avseenden. 16 § Bestämmelsen överensstämmer i sak med nuvarande 20 §. Till skillnad från utredningen har regeringen inte ansett det vara nödvändigt att i lag- texten ta in en bestämmelse om att förrättningsmannen i sitt utlåtande skall ta in en karta. Den som ansöker om att bilda ett viltvårdsområde skall enligt 11 § ge in en karta över viltvårdsområdet. Det får förutsättas att denna karta, eller, om betydande förändringar i det ursprungliga vilt- vårdsområdets gränser föreslås, en nyritad karta, ingår i de förrättnings- handlingar som enligt 16 § skall ges in till . Stadgar 17 § Av paragrafen, som motsvarar 21 § i gällande lag, framgår vad som skall tas upp i viltvårdsområdesföreningens stadgar. Enligt första punkten skall det framgå av stadgarna om områdesjakt och gemensamhetsjakt skall bedrivas efter älg, kronhjort eller dovhjort. Stadgarna kan alltså innehålla en generell bestämmelse om att jakt efter dessa viltslag sker i en sådan ordning (se vidare i kommentaren till 24 §). Enligt punkten 2 skall det framgå av stadgarna om en förening avser att utnyttja den befogenhet att fatta beslut i andra viltvårdsfrågor som föreningen tillerkänns genom bestämmelserna i 24 § andra stycket och 25 28 §§. Bestämmelsen i punkten 2 omfattar också det fallet att områdesjakt och gemensamhetsjakt efter de arter som avses i punkten 1 inte förekommer generellt inom området. Av stadgarna skall också framgå vilka förutsättningar som skall gälla för de beslut som en förening fattar med stöd 24 27 §§. Fjärde och femte punkterna motsvarar andra och tredje punkterna i 21 § lagen om jaktvårdsområden. Enligt fjärde punkten skall det av stad- garna framgå vilka riktlinjer i övrigt som skall gälla för föreningens verk- samhet. Härmed avses t.ex. de befogenheter en jaktledare kan ha att un- der pågående jakt ingripa mot den som uppträder störande eller vårdslöst. Enligt sjätte punkten skall av stadgarna framgå vilka grunder som gäl- ler för föreningens beslut om avstängning från områdesjakt. Vid bildandet av ett viltvårdsområde och vid ett beslut om stadgeänd- ring skall innehållet i stadgarna prövas av . har därvid att tillse att stadgarna står i överensstämmelse med reglerna i lagen. Detta innefattar bl.a. en prövning av om stadgarnas innehåll över- ensstämmer med de kriterier för bildandet som uppställs i 7 och 8 §§ och den ändamålsbeskrivning som finns i 1 §. För att en förening skall ha rätt att fatta beslut i de viltvårdsfrågor som regleras i 24 28 §§ och i frågor om upplåtelse eller överlåtelse av jakträtt och om avgifter till föreningen krävs att det anges i stadgarna att före- ningen avser att utnyttja dessa befogenheter. I förekommande fall skall också förutsättningarna för besluten framgå av stadgarna. Lagrådet har riktat viss kritik mot innehållet i 17 § från konstitutionel- la utgångspunkter. Regeringen har emellertid inte ställt sig bakom de synpunkter och slutsatser som Lagrådet framfört. Skälen för regeringens ståndpunkt redovisas i avsnitt 4.5.1. 18 § Bestämmelsen överensstämmer helt med 22 § i den nuvarande lagen. Organisation 19 § Bestämmelsen motsvarar 23 § i gällande lag. 20 § Paragrafen motsvarar 24 § i gällande lag. Eftersom det är viltvården som står i centrum för en viltvårdsområdesförenings verksamhet har begrepp- et jaktstämma i den nuvarande lagen ersatts av den mer neutrala termen föreningsstämma. 21 § Paragrafen behandlar röstningsreglerna och motsvarar 25 § i gällande lag. Bestämmelserna skiljer sig i viss utsträckning från vad som gäller . Punkten 1 reglerar frågan i vilken utsträckning medlemmar som inte är fastighetsägare skall få delta i stämmans beslut. Bestämmelsen innebär att beslutanderätten i alla viltvårdsfrågor som kan medföra ingrepp i den enskildes rätt och i avgiftsfrågor tillkommer fastighetsägarna. I förhållande till de regler som gäller innebär regeln en ändring så till vida att medlemmar som inte är fastighetsägare inte längre får rätt att vara med och besluta om områdesjakt och gemensamhetsjakt. Regeringen anser att dessa beslut har så stor betydelse för en fastighets nyttjande för bl.a. jord- och skogsbruk att endast fastighetsägarna bör få delta i beslutet. Ett annat skäl till att enbart fastighetsägarna bör få besluta i frågorna är att fastighetsägaren har ansvar för viltskador och att det från denna utgångspunkt ter sig olämpligt att både fastighetsägaren och nyttjanderättshavaren kan rösta i frågorna och kanske därvid ge uttryck för olika uppfattningar. En fastighetsägare är självfallet oförhindrad att genom fullmakt överlåta sin rösträtt till nyttjanderättshavaren. Av punkten 2 framgår att medlemmar som inte är fastighetsägare har rätt att besluta i andra frågor än de som nämns i punkten 1. Sådana beslut kan avse olika viltvårdsåtgärder, t.ex. anläggande av viltvatten. Begränsningsregeln i punkten 3 omfattar också fall då någon röstar med fullmakt från annan. Bestämmelserna i sjätte och sjunde punkterna innebär att majoritets- kravet för ändring av stadgarna är ett annat än det som gäller enligt nuvarande lag. Ett krav som likt de regler som gäller följer det majoritetskrav som gäller för bildande skulle, med de ändrade regler som regeringen föreslår, innebära att fyra femtedelar av de röstberättigade skall rösta för ett beslut om stadgeändring. En sådan ordning försvårar enligt regeringens mening i alltför hög grad en stadgeändring. För beslut om stadgeändring bör därför enligt regeringens mening de vanliga röstningsreglerna gälla, dock med ett visst minoritetsskydd. Regeln innebär därför att för att ett beslut om stadgeändring skall var giltigt krävs att en sådan minoritet som kan hindra ett bildande eller upplösa ett viltvårdsområde inte motsätter sig stadgeändringen. Det krävs också, för att minoritetsregeln inte skall kunna missbrukas, att beslutet fattas på två stämmor samt att stadgeändringsförslaget funnits med i kallelsen till föreningsstämman. Särskilda villkor för vissa beslut 22 § Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande lagstiftning, innehåller en bestämmelse om att sådana beslut om jakt- och viltvårdsåtgärder som kan innebära inskränkningar i den enskildes rätt skall fattas på en förenings- stämma. Beslut om avstängning från områdesjakt omfattas dock inte av bestämmelsen och kan alltså, om föreningen så föreskriver i stadgarna, fattas av styrelsen. En sådan åtgärd kan i vissa fall vara brådskande och det är därför inte lämpligt att kräva att beslutet tas på en föreningsstämma. Även beslut om upplåtelse och överlåtelse av jakträtt och avgiftsbeslut skall enligt bestämmelsen fattas på en föreningsstämma. Verksamhet 23 § Av paragrafens första stycke, som saknar motsvarighet i gällande lag, framgår motsatsvis att en viltvårdsområdesförening har rätt att besluta i frågor om jakt och annan viltvård med bindande verkan för medlemmar- na bara om lagen innehåller en uttrycklig bestämmelse om det. De be- slutsbefogenheter som en förening ges i lagen medför typiskt sett en in- skränkning i den enskildes äganderätt. Enligt regeringens bedömning är det, som regeringen utvecklat i den allmänna motiveringen, dock nödvän- digt från viltvårdssynpunkt att en förening får befogenhet att besluta i de aktuella frågorna inom området. Hänsynen till viltvårdsintresset motive- rar alltså i dessa fall den inskränkning i jakträtten som beslutet kan inne- bära för den enskilde. I fråga om dessa beslut gäller vanliga rösträttsreg- ler. En förening kan självfallet fatta beslut i andra viltvårdsfrågor än de som uttryckligen nämns i lagen, om de som berörs av beslutet är överens om det. Detta klargörs också i lagrummet. Detta innebär t.ex. att före- ningen kan besluta om olika utfodringanordningar för viltet. Sådana be- slut får emellertid inte innebära att den enskilde mot sin vilja tvingas tåla inskränkningar i sin rätt. Av paragrafens andra stycke klargörs att en viltvårdsområdesförening inte får utnyttja de beslutsbefogenheter som föreningen får i lagen, om detta inte uttryckligen anges i stadgarna (jmf. kommentaren till 17 §). 24 § Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande lag, reglerar vilka be- slutsbefogenheter en viltvårdsområdesförening har i fråga om jakten be- träffande älg, kronhjort och dovhjort. Bestämmelsen innebär att en före- ning får besluta att jakten skall bedrivas utan hänsyn till fastighetsgrän- serna inom området (områdesjakt) och som en gemensam angelägenhet (gemensamhetsjakt). Efter påpekande av Lagrådet har definitionen av gemensamhetsjakt förtydligats så att det klart framgår av lagtexten att ge- mensamhetsjakt förutsätter att jakten bedrivs i form av områdesjakt. Dessutom får en förening besluta om avskjutningens omfattning och in- riktning. Besluten får fattas mot en eller flera fastighetsägares vilja, om det behövs för viltvården. Befogenheten att besluta om avskjutningen har särskild betydelse i fråga om älgjakt eftersom många viltvårdsområden kan få status som älgskötselområden och dessa skall då själva besluta om avskjutningens omfattning. Förutom beslut som tar sikte på individantalet kan det också bli aktuellt att besluta om vilken inriktning avskjutningen skall ha. Sådana beslut kan t.ex. avse koförbud, taggbegränsning och viss kalvandel. Typiskt sett kräver hänsynen till viltvården att jakten efter de aktuella viltslagen bedrivs enligt ett samordnat program över relativt stora arealer. Det krävs därför i normalfallet inte någon ingående prövning av om de förutsättningar som krävs för att fatta beslut enligt paragrafen är uppfyllda. Det kan alltså vara tillräckligt att en förenings stadgar innehåller en generell bestämmelse om att jakt efter t.ex. älg sker som en gemensam angelägenhet över hela det område som ingår i viltvårdsområdet. 25 § I paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande lag, anges vilka beslut en viltvårdsområdesförening kan fatta när det gäller jakt efter rådjur, vildsvin och de fyra stora rovdjuren och vilka villkor som skall vara upp- fyllda för att föreningen skall ha rätt att besluta i frågan. Paragrafens första punkt innebär att en viltvårdsområdesförening får besluta att områdesjakt och gemensamhetsjakt skall bedrivas efter de aktuella viltarterna. En förutsättning för att sådan jakt skall bedrivas inom området är att jakten uppenbart behövs för att begränsa skador som orsakas av det aktuella viltet. Detta innebär att det inte är möjligt att i stadgarna föreskriva att jakt efter något av de aktuella viltslagen alltid skall ske över hela området eller gemensamt, utan beslut måste fattas av föreningen när förhållandena är sådana att jakten enligt föreningens bedömning måste ske i den här ordningen. Däremot måste det som sagts i kommentaren till 17 § framgå av stadgarna att föreningen har för avsikt att utnyttja den rätt föreningen har enligt lagen att fatta beslut. Andra punkten ger en viltvårdsområdesförening rätt att besluta om av- skjutningens omfattning och inriktning när det gäller rådjur. För att kun- na besluta i dessa frågor krävs att beslutet uppenbart behövs för att beva- ra rådjursstammen. Det kan därmed inte bli aktuellt med regler om av- skjutningen annat än i de områden i norra där rådjurets existens är hotat. 26 § I paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande rätt, klargörs att en vilt- vårdsområdesförening får besluta att områdesjakt skall bedrivas efter småvilt. I begreppet småvilt inbegrips även rådjur. Ett sådant beslut gäller dock inte den fastighetsägare som inte vill delta i sådan jakt. Detta innebär att ett beslut om områdesjakt efter småvilt omfattar samtliga fastigheter inom viltvårdsområdet som inte motsätter sig sådan jakt. Den som äger fastighet som undantas från områdesjakten får självfallet jaga på den egna fastigheten. 27 § Paragrafen innehåller bestämmelser om jakträttsbevis. Enligt bestämmel- sen ges en förening möjlighet att, i de fall områdesjakt eller gemensam- hetsjakt bedrivs inom området, ställa krav på innehav av jakträttsbevis för att få delta i sådan jakt. Föreningen får därvid bestämma att en fastig- het skall ha en viss minsta areal för att fler än ett jakträttsbevis skall ut- färdas för en fastighet. Hur många jakträttsbevis som en fastighetsägare tilldelas kan alltså bli beroende av hur stor areal denne har. En fastighets- ägare har dock alltid rätt till minst ett jakträttsbevis. Efter påpekande av Lagrådet har paragrafen formulerats så att det klart framgår att bestäm- melsen gäller även i det fallet att gemensamhetsjakt bedrivs inom om- rådet. Av andra stycket framgår att beslut om jakträttsbevis för småvilt inte gäller ägare som motsätter sig områdesjakt efter småvilt på sin fastighet. 28 § Paragrafens första stycke behandlar en viltvårdsområdesförenings möjligheter att besluta om sanktioner för den som inte följer de regler för jakten som föreningen har beslutat. Enligt bestämmelsen kan föreningen besluta att den som bryter mot föreningens regler skall avstängas från områdesjakt och gemensamhetsjakt. Om jakten bedrivs som en gemensam angelägenhet inom området oberoende av fastighetsgränserna innebär ett sådant beslut att den enskilde överhuvudtaget inte får jaga. Om jakten i det aktuella fallet bedrivs av envar inom hela viltvårdsområdet innebär ett avstängningsbeslut att den enskilde får jaga, men endast på den egna fastigheten. Ett beslut om avstängning får inte avse än . Paragrafen har på inrådan av Lagrådet förtydligats så att det av lagtexten framgår att den som bryter mot föreningens regler kan avstängas från områdesjakt också när denna bedrivs som en gemensam angelägenhet. Andra stycket stadgar att vilt som dödats i strid med föreningens av- skjutningregler tillfaller föreningen. Bestämmelsen är enligt regeringen motiverad för att tillse att föreningens avskjutningsregler efterlevs. Bestämmelserna i första och andra stycket ersätter den bestämmelse om ansvar och förverkande som finns i 32 § i den nuvarande lagen. Skä- len till att motsvarande bestämmelser inte har tagits in i den nya lagen har utvecklats i den allmänna motiveringen. 29 § Paragrafen motsvarar 10 § lagen om jaktvårdsområden. Som framgår av paragrafens första stycke kan tillståndskravet bara gäl- la sådana upplåtelser som avser områdesjakt. Den begränsningen torde få praktisk betydelse främst när det gäller upplåtelse av småviltsjakt inom ett viltvårdsområde. Fastighetsägare som inte vill ansluta sig till områdesjakt efter småvilt kommer inte att omfattas av något tillståndskrav. Om det inte bedrivs någon sådan områdesjakt, kan alla fastighetsägare fritt avtala om upplåtelse av jakt efter småvilt. Paragrafens andra stycke punkt 1 har kommenterats närmare i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.5.3). Punkten 2 i samma stycke kan få betydelse när föreningsstadgarna saknar föreskrifter om arealkrav. Av paragrafens tredje stycke framgår att viltvårdsområdesföreningen får upplåta jakt, om det är fråga om områdesjakt. En ytterligare förutsätt- ning är att föreningens befogenhet att avtala om upplåtelser är inskriven i stadgarna. I motiven till bestämmelsens motsvarighet i lagen om jakt- vårdsområden (prop. 1983/84:170 s. 9) konstateras att det förhållandet att föreningen bara kan upplåta sådan jakt som bedrivs oberoende av fastig- hetsgränserna innebär att föreningens upplåtelser inte kommer att inverka på medlemmarnas intressen på något annat sätt än andra upplåtelser som medlemmarna själva träffar avtal om. Det framhålls också att föreningen måste låta sina egna upplåtelser föregås av samma prövning som företas innan föreningen godkänner fastighetsägarnas jakträttsupplåtelser. upplåtelser kan i princip avse alla slag av vilt, även småvilt. En förutsättning är att föreningen har beslutat om om- rådesjakt efter småvilt. För upplåtelserna kommer också att gälla den be- gränsning som följer av bestämmelsen i 26 § andra stycket, dvs. från upplåtelserna undantas fastigheter vars ägare inte vill delta i områdesjakten. 30 § Paragrafen överensstämmer i sak med 11 § i lagen om jaktvårdsområden. På inrådan av Lagrådet har paragrafen justerats så att det framgår att inte heller gemensamhetsjakt får förekomma på den fastighet vars ägare mot- sätter sig jakt av ideella skäl. 31 § Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 12 § i gällande lag. Föreningen har möjlighet att ta ut avgifter för jakten och för vilt som fälls. I paragrafen klargörs att föreningen inte får ta ut avgifter för småvilt från en medlem som inte vill delta i områdesjakt efter småvilt. Avgifter får bara tas ut av den som faktiskt utövar jakt och det får för- utsättas att den fastighetsägare som åberopat att han har ideella betänklig- heter mot jakt inte själv jagar eller upplåter sin jakträtt till någon annan. Lagrådsremissens uttryckliga undantag har bedömts vara överflödigt. 32 § Paragrafen, som saknar motsvarighet i gällande rätt, innehåller bestäm- melser om generella begränsningar i en förenings beslutanderätt. Bestäm- melserna har kommenterats i den allmänna motiveringen (avsnitt 4.5.5). Ändring och upplösning av viltvårdsområde 33 37 §§ Paragraferna, som har kommenterats i den allmänna motiveringen, mot- svarar i huvudsak 26 30 §§ lagen om jaktvårdsområden. Rubriken före 33 § i det remitterade förslaget har på Lagrådets förslag fått ändrad lydelse för att bättre återspegla innehållet i paragraferna. Bestämmelserna i 34 36 §§ i det remitterade förslaget har på Lagrå- dets inrådan åsatts paragrafnummer 33 35. Bestämmelserna i 33 § som gör det möjligt att föra samman flera vilt- vårdsområden till ett eller dela upp ett viltvårdsområde i flera överens- stämmer, frånsett jämkningar som följer av den nya terminologin, med de nuvarande reglerna i lagen om jaktvårdsområden. Även bestämmelserna i 34 § som reglerar anslutning av ytterligare fastigheter till ett viltvårdsom- råde överensstämmer i sak med den nuvarande ordningen. Någon juste- ring av paragrafernas lydelse i det remitterade förslaget i enlighet med de förslag som Lagrådet lämnat har regeringen inte ansett vara nödvändig. Bestämmelserna i 35 § som reglerar uteslutning av fastigheter ur ett viltvårdsområde gör det möjligt att från ett område avskilja en eller flera fastigheter med samma ägare som kan utgöra en egen enhet för viltvård. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i den nuvarande lagen. Bestämmelserna i 33 § i det remitterade förslaget, som behandlar under vilka förutsättningar en viltvårdsområdesförening får upplösas, har på Lagrådets inrådan flyttats till 36 §. Bestämmelserna skiljer sig från de nuvarande reglerna i några avseenden. kan besluta om upp- lösning om viltvårdsområdesföreningen saknar styrelse eller om före- ningen allvarligt missköter förvaltningen av viltvårdsområdet. Den nuva- rande regeln som ger rätt att föranstalta om jaktstämma för det fall föreningen skulle sakna styrelse kan därmed undvaras.