prop · GN03137 · 2000-01-01 00:00:00 — Kommissionen skall lägga förslag till effekti- viseringar av narkotikapolitiken. Kommissionen har ägnat särskild upp- märksamhet åt förebyggande arbete bland ungdomar. I det samman- hanget har en undersökning genomförts med 120 ungdomar om hur de ser på och uppfattar narkotika och narkotikaproblemet. Deras uppgifter kommer att tas till vara i kommissionens arbete med att formulera en strategi för det förebyggande arbetet. Uppdraget skall redovisas före ut- gången av . Det Oberoende AlkoholSamarbetet (OAS), en branschsamarbets- kommitté under , har initierat och genomfört aktioner för att bekämpa försäljning av illegal alkohol till ungdomar. och flertalet kommuner har utvecklat kommunernas förebyggande arbete, främst i skolor och inom . Planerade åtgärder Relativt stora förändringar kommer att ske på alkoholområdet i fram- tiden. Med största sannolikhet kommer tillgängligheten av alkohol att öka genom ändrade införselregler, ökat resande m.m. Mot den bakgrunden kommer en ny nationell handlingsplan att utarbetas. En av de mest prioriterade målgrupperna för kommande insatser är unga människor. De kommer i högre grad än själva att involveras i arbetet. Ett exempel är att ungdomar kommer att ges en central roll i förberedelsearbetet till och under () andra ministerkonferens , som kommer att vara värd för. Temat för konferensen är unga människor och alkohol. Vid konferensen kommer en Stockholmsdeklaration som bygger på WHO:s deklaration på alkoholområdet samt att antas. Stöd till projekt som motverkar användningen av tobak Tobaksdöden drabbar ca 8 000 personer i . Nästan ingen börjar röka i vuxen ålder, det gör man i ungdomen, när grupptillhörighet och sökandet efter en egen identitet spelar en stor roll. Studier som gjorts visar att antalet dagligrökare (eller nästan dagligrökare) i årskurs 9, dvs. ungdomar i åldern , har varit . Detta gäller både för pojkar och flickor, däremot ser man en ökning av dagligrökande flickor . Tittar man på gruppen ungdomar 16 är tren- den sjunkande. genomförde en studie av skillnaderna i rökvanor relaterat till val av gymnasieprogram. Studien visar att det var färre rökare som valde de teoretiska programmen. kommer att göra en uppföljning av denna studie , vilket möjliggör en jämförelse . Man kan dock anta att skillnaderna i klasstillhörighet och rökvanor hos ungdomar ser likadan ut som för befolkningen i övrigt, dvs. fler rökare bland lågutbildade. Invandrarungdomarnas rökvanor finns inte belagda med empiriskt material. Regeringen beslutade att avsätta sammanlagt ur Allmänna arvsfonden till att fördelas till ideella organisationers projekt för att motverka rökning bland barn och ungdomar. I regeringsbeslutet nämns bl.a. att rökning är den viktigaste enskilda orsaken till ohälsa. Projektstödet skall särskilt användas för riktade ut- bildnings- och informationsinsatser mot tobaksanvändning hos barn och ungdomar. Särskild uppmärksamhet skall ges till att uppmuntra barn och ungdomar att värna om rökfria miljöer och en ungdomskultur utan tobak. Projekt där barn och ungdomar själva har ett aktivt inflytande skall prio- riteras. 3.3.2 Barn- och ungdomshabiliteringen samt hjälpmedel Sammanfattande beskrivning: Barn och ungdomar med funktions- hinder måste tidigt få tillgång till habiliteringens resurser och vid be- hov även väl fungerande hjälpmedel eftersom tidiga insatser ofta både förebygger funktionshinder och ger långsiktiga effekter. Det är också viktigt att samordningen mellan de verksamheter som svarar för stödet till barnen fungerar så att detta ansvar inte läggs på föräldrarna. Barn- och ungdomshabiliteringens uppgift är att främja utvecklingen av bästa möjliga funktionsförmåga samt psykiska och fysiska välbefinnande hos barn med funktionshinder. Verksamheten omfattar vanligen medi- cinskt, psykologiskt, socialt och pedagogiskt stöd till barn och ungdomar med funktionshinder och är ofta samordnad i en gemensam organisation för flera grupper av funktionshindrade. För barn och ungdomar med funktionshinder är det viktigt med tidiga åtgärder. Det är därför angeläget att de får tillgång till habiliteringens resurser så snart ett funktionshinder har konstaterats även om omfattningen och varaktigheten är svårbedömd. Insatser till barnen kan ofta ha både långsiktiga och förebyggande effek- ter som är viktiga att ta till vara. Regeringen har i olika sammanhang uppmärksammats på att det finns brister i barn- och ungdomshabiliteringen. Bristerna består bl.a. i långa väntetider, avsaknad av resurser för vissa grupper samt oklara gränser till annan verksamhet som t.ex. det specialpedagogiska stödet inom skolan. Regeringen har därför i propositionen Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79), aviserat att skall få i uppdrag att kartlägga på vilket sätt landstingens barn- och ungdomshabiliteringar är tillgäng- liga för barn och ungdomar med olika funktionshinder i olika åldrar. I uppdraget bör också ingå att undersöka hur habiliteringen samverkar med andra verksamheter. Många föräldrar har en mängd olika personalkon- takter och i många fall får föräldrarna agera sambandscentral mellan olika personalgrupper och mellan olika verksamheter. Antalet kontakter ökar dessutom vanligtvis . Det är därför viktigt att huvud- männen för verksamheterna tar ett ansvar för samordningen på ett sådant sätt att föräldrarna kan känna sig trygga i förvissningen att barnens behov blir tillgodosedda. Väl fungerande hjälpmedel är en förutsättning för att barn med funk- tionshinder skall kunna leva ett aktivt och successivt alltmer oberoende liv. Förutom hjälpmedel för att tillgodose de grundläggande behoven, är skolhjälpmedel och hjälpmedel för fritidsaktiviteter andra exempel på hjälpmedel för att barnen skall kunna delta i vardagslivet på samma vill- kor som andra barn. bedriver tillsammans med fem handikapporganisationer och med ekonomiskt stöd från Allmänna arvs- fonden ett projekt med syfte att utveckla hjälpmedelsverksamheten för barn och utveckla nya barnhjälpmedel. Det förekommer långa köer för att få hjälpmedel och ibland kan det vara svårt att få personligt utformade hjälpmedel till barn. Om väntan på hjälpmedel blir för lång finns risken att barnets behov har förändrats så att ett utprovat hjälpmedel inte längre passar när barnet får det. Lands- tingen gör också olika tolkningar angående ansvarsfördelningen när det gäller gränsdragningen mellan hjälpmedel i den dagliga livsföringen och pedagogiska hjälpmedel i skolan. Regeringen har därför i prop. 1999/2000:79 aviserat att en särskild utredare skall utses för att se över hjälpmedelsförsörjningen för studerande med funktionshinder inom hela utbildningsområdet, inklusive förskolan. 3.3.3 Sammanfattande beskrivning: lämnade en rad förslag som syftar både till att förebygga psykisk ohälsa hos barn och ungdomar och till att förbättra och utveckla stödet till barn och ungdomar som drabbats av psykiska problem. Regeringen har i olika sammanhang vidtagit ett antal åtgärder med anledning av kommitténs förslag. I det avtal om utvecklingsinsatser inom vården och omsorgen för åren 2002 2004 som har slutits mellan staten, och lyfts psykiatrin bl.a. med inriktning på barn och ungdomar särskilt fram. Avtalet har följts upp med en proposition till , en nationell handlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvården. Regeringen lämnar i propositionen förslag som bl.a. syftar till att utveckla stödet till barn och ungdomar som visar tecken på psykiska problem. Det är viktigt att notera att ett betydande utvecklings- och föränd- ringsarbete initierats i många kommuner och landsting med anledning av kommitténs betänkande. (kommittén) överlämnade sitt slutbetänkande Det gäller livet (SOU 1998:31) till regeringen . Betänkan- det har därefter remissbehandlats. Kommittén hade ett brett uppdrag som bl.a. bestod i att definiera gruppen barn och ungdomar med psykiska pro- blem, redogöra för och analysera hur olika samhällsinstanser arbetar med barn och ungdomar med psykiska problem och hur samarbetet mellan samhällsinstanserna fungerar samt överväga och föreslå olika åtgärder för att förbättra sådant samarbete. Kommittén skulle vidare överväga och föreslå olika insatser för att förebygga uppkomsten av psykiska problem och om de väl uppstått förebygga att de inte fördjupas och befästs. I upp- draget ingick dessutom att redogöra för, analysera och föreslå olika reha- biliteringsåtgärder. I sitt betänkande lämnade kommittén en rad förslag som syftar både till att förebygga psykisk ohälsa hos barn och ungdomar och till att förbättra och utveckla stödet till barn och ungdomar som drabbats av psykiska problem. Kommittén har varit uppmärksam på könsskillnader i riskfakto- rer och problembilder hos barn och ungdomar och då det funnits skäl redovisat flickors och pojkars olika situation och problem var för sig. Den har uppmärksammat att utagerande flickors problem blivit föremål för relativt sett mindre forskning och utvecklingsarbete än vad fallet är för pojkar. Regeringen anser att det även i fortsättningen finns ett stort kunskapsbehov på detta område utifrån ett köns-, klass- och etniskt perspektiv. Insatser för att utveckla psykiatrin bl.a. med inriktning på barn och ungdomar lyfts särskilt fram i det avtal om utvecklingsinsatser inom vården och omsorgen för åren 2002 2004 som har slutits mellan staten, och . Avtalet har följts upp med en nationell handlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvår- den, som presenterades i form av en proposition (prop. 1999/2000:149) till . Regeringens inriktning i handlingsplanen är att, i linje med kommitténs överväganden, utveckla stödet till barn och ung- domar som visar tecken på psykiska problem. Ett annat prioriterat område är att åstadkomma en ökad samordning mellan barn- och ung- domspsykiatrin och vuxenpsykiatrin. Även vissa andra förslag av kom- mittén behandlas i handlingsplanen. Som framgår av nedanstående har regeringen redan tidigare och i olika sammanhang vidtagit ett antal åtgärder med anledning av kommitténs förslag. I det följande görs en genomgång av förslag samt planerade och redan beslutade åtgärder. Vid en värdering av hur kommitténs förslag följts upp och resulterat i åtgärder är det vidare viktigt att notera att ett betydande utvecklings- och förändringsarbete initierats i många kommu- ner och landsting med anledning av kommitténs betänkande. Mödra- och barnhälsovårdens insatser för att förebygga psykiska pro- blem Kommittén lämnade flera förslag i syfte att stärka barnkompetensen och kunskapen om barns behov hos personal inom hälso- och sjukvården. fick i uppdrag att i samarbete med bl.a. utveckla metoder för hur barnkompetensen hos per- sonal som arbetar med barn och ungdomar skall kunna stärkas inom hälso- och sjukvården. I uppdraget ingår också att undersöka möjlig- heterna att utarbeta riktlinjer för de kvalitetskrav som för sjuka barns behov (NOBAB) formulerat för att tillgodose barns och ungdomars behov under sjukhusvistelse. Uppdraget skall redovisas . Ungdomsmottagningarnas verksamhet har även haft regeringens uppdrag att göra en översyn av ungdomsmottagningarnas verksamhet, i vilken pojkars möjlighet till stöd och råd skulle uppmärksammas. avrapporterade upp- draget och föreslog flera åtgärder för att stärka pojkarnas ställning inom ramen för ungdomsmottagningarnas verksamhet. Enligt styrelsen är det bl.a. angeläget att få en tydligare bild av arbetet med poj- kar på ungdomsmottagningarna och en målformulering bör kunna preci- seras. Erfarenheter av projekt där man arbetat med pojkar visar att spe- ciella mottagningstider för pojkar och tillgång till manlig personal har varit framgångsrikt. Rapporten bereds inom Socialdepar- tementet. Anmälningsskyldighet enligt 71 § socialtjänstlagen För att tydliggöra ansvaret att i enlighet med 71 § socialtjänstlagen (1980:620) anmäla misstankar om att ett barn kan behöva skydd föreslog kommittén att en hänvisning till denna bestämmelse skulle föras in i den då gällande lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården samt i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Frågan om anmälningsskyldighet behandlas mer utförligt av Kom- mittén mot barnmisshandel och därmed sammanhängande frågor (S 1998:07), se vidare under avsnitt 3.4. Hälsofrämjande insatser för nyanlända barn och ungdomar Cirka en tredjedel av de som ingår i kommunernas flyktingmottagande är barn . Många av barnen har upplevt en svår flyktingsitua- tion och kan därför ha psykiska och fysiska problem som måste upp- märksammas. Kommittén lämnade därför förslag om insatser för att bättre tillgodose dessa barns behov. (tidigare ) är den myndighet som först får kunskap om enskilda barns situation. Det är viktigt att förmedlar sina kun- skaper när barn med särskilda behov skall tas emot i en kommun för att det skall bli möjligt att förbereda ett bra mottagande. Familjer med funk- tionshindrade barn måste t.ex. omgående få stöd i form av hjälpmedel och rehabilitering. Vidare kan familjerna behöva kontakt med handikapp- rörelsen. har i uppdrag att följa introduktionen och stödja metodutvecklingen i flyktingmottagande kommuner. I ett policy- dokument som har utarbetat i samarbete med , , och beskrivs mål och delmål för nyanlända invandrares introduktion. I dokumentet påpekas bl.a. vikten av att uppmärksamma hälsoproblem. arbete med barn och ungdomar med psykiska problem Kommittén lämnade ett antal förslag rörande arbete med barn och ungdomar med psykiska problem. En möjlighet att i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) införa en bestämmelse om ett uppföljningsansvar i de situationer när föräldrar inte vill samarbeta med borde enligt kommittén utredas. Vidare föreslogs att barnets ställning vid långvarig familjehemsvård skulle utre- das. Kommittén berörde även frågan om att utifrån vissa ungdomars behov av tvångsvård på grund av psykiska problem se över gränslandet mellan LVU och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård. Rege- ringen gav en särskild utredare i uppgift att göra en översyn av LVU m.m., där bl.a. dessa frågor ingår. Utredaren har redo- visat sitt uppdrag till regeringen. Samhällets kostnader för vård och behandling av barn och ungdomar Kommittén föreslog att en översyn görs av den vård och behandling som ges till barn och ungdomar utanför det egna hemmet, innefattande såväl som barnpsykiatrins kostnader. Omfattningen av sådan vård samt resultatet av den behöver, enligt kommittén, utvärderas. Ung- domar med sammansatta psykosociala problem står för de största kostna- derna. Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig i frågan och de flesta av dem ger kommittén stöd i att en sådan analys kan vara till nytta. En sådan utvärdering är dock enligt regeringens uppfattning behäftad med relativt stora metodologiska svårigheter eftersom den bör pågå . Den skulle också vara mycket omfattande och snarare vara av forskningskaraktär än en uppgift för en statlig utredning. Det är dock, enligt regeringens uppfattning, angeläget att det sker en systematisk kun- skapsutveckling inom . fick därför i uppdrag att tillsammans med berörda intressenter utforma ett för- slag till program för nationellt stöd till kunskapsutvecklingen inom . Syftet är att skapa en struktur för systematisk kunskaps- uppbyggnad och effektiv informationsspridning så att insatser i större utsträckning kan baseras på vetenskap och beprövad erfarenhet. Uppdraget skall redovisas . Förbättrat samarbete vid misshandel och sexuella övergrepp Kommittén gjorde bedömningen att det vid misshandel och sexuella övergrepp krävs bättre samordning nationellt och regionalt för att säkra den framtida utvecklingen av arbetet inom , hälso- och sjukvården samt polis- och rättsväsendet. God samordning är nödvändig för att tillgodose utbildnings- och metodutvecklingsbehovet och behovet av handledning och konsultation i kommuner och landsting. Hantering av ärenden som gäller misshandel och sexuella övergrepp kräver tvärpro- fessionell kompetens. Kommittén föreslog att skall ges i uppdrag att ta fram ett nationellt utvecklingsprogram för hela området misshandel och sexuella övergrepp mot barn. I uppdraget bör det ingå att undersöka möjligheterna att ta initiativ till och stödja ett antal regionala centrum utifrån behov. Regeringen anser att det är av stor vikt att de behov inom detta område som kommittén beskriver blir tillgo- dosedda och kommer därför att ge ett sådant uppdrag till . Interkulturellt samarbete Interkulturellt samarbete bygger enligt kommittén på ett möte mellan två eller flera kulturer. I det professionella arbetet krävs kulturell medveten- het och förmåga att möta andra förutsättningslöst med intresse och respekt. Kommittén konstaterade att det finns behov av kompetens för att skapa kulturanpassade arbetsmetoder av god kvalitet. Kommittén före- slog att huvudmännen skall anpassa resurstilldelningen så att enheter som har hög andel hjälpsökande med svårigheter att kommunicera på svenska får täckning för tolkkostnader, extra tidsåtgång och utveckling av tolksamarbetet. har på regeringens uppdrag analyserat myndigheternas användning av tolk. Verkets utredning visar bl.a. att de flesta myndigheter uppger sig använda tolk vid behov, men att problem kan uppstå eftersom tolk inte alltid finns tillgänglig. Landstingen anger följande problem vid tolkning inom sjukvården. Ingen direktkontakt med patienten vilket gör det svårare att ställa diagnos och sätta in behandling, osäkerhet om informationen är korrekt, extra tidsåtgång, administrativt merarbete, extra kostnader, svårighet att hitta rätt tolk till rätt patient (t.ex. till kvinnor) samt att tolken inte är neutral och/eller inte respekterar tolkyrkets etiska regler. redovisade sitt uppdrag i sep- tember 1999 och det bereds inom . 3.4 Utsatta barn Sammanfattande beskrivning: Olika grupper av barn lever i en ut- satt situation och har därför behov av samhällets stöd och skydd. Hur många barn det rör sig om är det av olika skäl svårt att uttala sig om. Det är dock angeläget att inte sätta olika barngruppers behov mot var- andra utan man måste i varje situation uppmärksamma det enskilda barnets behov av stöd och skydd. Vilka är de utsatta barnen? Det finns barn i som av olika skäl lever i en utsatt situation och därför har behov av stöd och skydd från samhället. När man talar om ut- satta barn brukar man nämna olika grupper av barn: barn som utsatts för fysisk eller psykisk misshandel och sexuella övergrepp, barn till missbru- kare, barn till psykiskt sjuka, barn till utvecklingsstörda, barn till miss- handlade kvinnor, barn som försummas. benämns de också barn i riskzon, barn som far illa eller barn med särskilda behov. Det är svårt att uttala sig om hur många barn som kan anses tillhöra gruppen utsatta barn. Många av barnen har en sammansatt problembild och återfinns i mer än en grupp. Dessutom kan andra sociala faktorer såsom social isolering, trångboddhet och ekonomiska problem ytterligare påverka barnens situation. Det finns viss statistik, exempelvis socialtjänststatistiken som redovisar de barn som har någon insats från ; familjerättsstatistiken som visar hur många barn som varit föremål för samarbetssamtal eller utredning om vårdnad, boende, umgängesrätt etc.; brottsstatistiken som visar antalet polisanmälda brott mot barn. Sådan statistik kan aldrig bli uttömmande eftersom det finns mörkertal när det gäller barns utsatthet. Regeringen vill i detta sammanhang betona att det är allvaret i det enskilda barnets problem som skall vara avgörande för hur samhällets insatser prioriteras och inte vilken problemgrupp barnet anses tillhöra. Det handlar således om att uppmärksamma det enskilda barnet. Barn, som får stöd och uppbackning av föräldrar och närstående, har en stark förmåga att ta sig igenom svårigheter. Att växa upp i en miljö som innebär svårigheter behöver inte betyda att barnet drabbas av bestående psykosociala skador eller funktionsnedsätt- ningar. Det är dock nödvändigt att de vuxna och samhället i övrigt upp- märksammar riskerna i barnens och de ungas uppväxtmiljöer. Det är an- geläget att det finns ett gott allmänt skyddsnät och goda verksamheter för alla barn, men det är minst lika viktigt att de barn och ungdomar och deras familjer som har behov av stöd och skydd får det. skall enligt socialtjänstlagen (1980:620) verka för att barn och unga växer upp under goda och trygga förhållanden. Barn som riskerar en ogynnsam utveckling skall följas med särskild uppmärksam- het. I nära samarbete med hemmen skall sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det stöd och skydd de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. skall också aktivt arbeta för att förebygga och motverka att barn och ungdomar missbrukar alko- hol, andra beroendeframkallande medel och dopingmedel. fyller en viktig uppgift när det gäller att ge stöd och skydd till utsatta barn och deras familjer. Med olika insatser, där fri- villighet och samverkan är en utgångspunkt, försöker man finna lösningar utifrån det enskilda barnets specifika behov. I vissa i lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) preciserade situationer kan tvångsvård bli aktuell om föräldrar eller den unge som fyllt inte samtycker till vård. Barnperspektivet i socialtjänstlagen stärktes . Sam- tidigt utvidgades anmälningsskyldigheten till att omfatta alla som i privat eller offentlig verksamhet yrkesmässigt möter barn och det infördes reg- ler för hur en utredning om barnets behov av skydd eller stöd skall genomföras. Regeringen anser att det är angeläget att kännedom om anmälningsskyldigheten sprids till dem som berörs av den vare sig man är offentligt eller privat verksam och vill understryka betydelsen av att bestämmelserna följs av samtliga. Kommittén mot barnmisshandel arbetar därför med att se över frågor om anmälningsskyldigheten (se vidare nedan under rubriken mot barnmisshandel). Utvecklingen har till uppgift att i samarbete med Statistiska central- byrån sammanställa statistik över insatser för barn och unga. finns en rapportering från kommunerna till om insatser som rör kontaktperson/- familj, vård utom hemmet, omedelbara omhändertaganden med stöd av LVU. insamlas dessutom aggregerade uppgifter (mängdstatistik) från kommunerna om biståndsinsatser avseende öppen- vård. Den omfattar strukturerad öppenvård och övrig öppenvård. Statistiken omfattar dock inte antalet ansökningar om biståndsinsatser eller anmälan om misshandel m.m. mot underåriga till . Den omfattar inte heller hur många av dessa som resulterar i en utredning eller vilka utredningar som resulterar i biståndsinsatser eller avslutas utan åtgärd. Detta gör att det, enligt , är svårt att få en hel- hetsbild av hur många barn som blir föremål för något slags åtgärd från sida och omfattningen av totala insatser. Enbart statistiska uppgifter är heller inte tillräckliga för att kunna bedöma kvaliteten och resultatet av omfattande arbete med utsatta barn och ungdomar och deras familjer. För att kunna göra detta krävs en mer ingående uppföljning och utvärdering av de sociala insatsernas värde för den enskilde och för samhället. Detta har också framhållits av de utredningar som varit verksamma inom social- tjänstområdet . Mot denna bakgrund finns det ett behov av att ge kunskapsbildningen och det kontinuerliga lärandet en starkare ställning inom . Det finns anledning att främja en mer systematisk process av prövning och utvärdering av metoder och arbetssätt än vad som sker . Det krävs, enligt regeringen, ett brett samordnat arbete mellan huvudaktörer, dvs. utbildning, forskning och praktik, för att kunna åstadkomma en mer systematisk kunskapsutveckling inom . Regeringen har därför gett i uppgift att i samråd med berörda intressenter utforma ett förslag till program för nationellt stöd till kunskapsutvecklingen inom . Uppdraget omfattar samtliga insatser för den enskilde. Uppdraget skall redovisas .