prop · GN03147 · 2000-01-01 00:00:00 — Ett barns eventuella möjligheter att bli medborgare i ett annat land påverkar där- emot inte bedömningen av om barnet skall anses vara statslöst. Det ställs inte något krav på att barnet skall ha haft hemvist i sedan födelsen. Barnet måste dock vid anmälningstillfället uppfylla vill- koren i fråga om permanent uppehållstillstånd och hemvist. 7 § Bestämmelsen, som är ny, behandlas närmare i avsnitt 8 och 9. När det gäller Lagrådets synpunkter hänvisas till kommentaren till 6 §. Bestämmelsen omfattar dels barn som föds i och som vid födelsen får enbart utländskt medborgarskap, dels statslösa barn som föds i och som inte utnyttjat möjligheten till förvärv av svenskt medborgarskap enligt 6 §, dels statslösa barn och barn med utländskt medborgarskap som kommer till under sin uppväxt. I denna grupp ingår även barn vars medborgarskap inte kunnat fastställas, oavsett om dessa barn föds i eller kommer hit under sin uppväxt. Även adoptivbarn som inte får svenskt medborgarskap i annan ordning omfattas. För förvärv av medborgarskap krävs att barnet har permanent uppe- hållstillstånd i och dessutom hemvist här för barn som saknar medborgarskap, eller för övriga barn. När det gäller hemvistbegreppets innebörd hänvisas till vad som anförts i avsnitt 11. 8 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 8 och 9. Med uttrycket utlänning avses varje person som inte är svensk med- borgare. 6 och 7 §§ kräver för sin tillämpning medverkan av barnets föräldrar eller annan vårdnadshavare. Vid förvärv enligt denna bestämmelse skall anmälan göras efter det att utlänningen fyllt men innan han eller hon fyllt . Därmed kan den som kommit hit som barn och uppfyller villkoren enligt denna paragraf förvärva svenskt medborgarskap efter anmälan även om vård- nadshavaren inte har medverkat till detta. Hemvisttiden beräknas på samma sätt som enligt 7 §. 9 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 10. Bestämmelsen gör det möjligt för en person som har förlorat eller befriats från sitt svenska medborgarskap att under vissa förutsättningar återfå svenskt medborgarskap efter ett anmälningsförfarande. Bestämmelsen innehåller vissa sakliga skillnader jämfört med motsva- rande paragraf lag. Det är till att börja med tillräckligt att sö- kanden, som skall ha fyllt , haft hemvist här i landet under sammanlagt . Som en konsekvens av att dubbelt med- borgarskap föreslås bli fullt ut möjligt uppställs inte längre något krav på att sökanden för att återfå svenskt medborgarskap skall styrka att han eller hon därigenom förlorar sitt utländska medborgarskap. Slutligen gäller enligt den nya bestämmelsen att möjligheten att återfå svenskt medborgarskap skall stå öppen även för den som har förvärvat sitt svenska medborgarskap på annat sätt än genom födelsen. 10 § Bestämmelsen avser förvärv av svenskt medborgarskap som biperson i anmälningsärenden. Den motsvarar till sitt innehåll regleringen i 5 § lag. Med uttrycket utlänning avses varje person som inte är svensk med- borgare. Enligt bestämmelsen får barn automatiskt svenskt medborgarskap som biperson till modern eller fadern, under förutsättning att den av föräld- rarna som blir svensk medborgare genom anmälan ensam har vårdnaden om barnet. Samma sak gäller i de fall föräldrarna har gemensam vårdnad, men den andre föräldern redan är svensk medborgare. Om båda föräld- rarna får svenskt medborgarskap och de har gemensam vårdnad om barnet förvärvar barnet också svenskt medborgarskap som biperson. Om däremot endast en av föräldrarna vid gemensam vårdnad blir svensk medborgare följer barnet inte denna förälder som biperson utan är i stället hänvisat till att ansöka om naturalisation (prop. 1975/76:136 s. 26). Därmed kan, i den sistnämnda situationen, en prövning göras från fall till fall varvid betydelsen av den faktiska vårdnaden kan vägas in. 11 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11. I paragrafen regleras förutsättningarna för svenskt medborgarskap efter ansökan (naturalisation). Med uttrycket utlänning avses varje person som inte är svensk medborgare. Nytt i förhållande till motsvarande paragraf lag är att det bland villkoren anges att sökanden skall ha permanent uppehållstillstånd i samt att hemvistkravet är för den som är statslös eller att bedöma som flykting i enlighet med 3 kap. 2 § utlänningslagen (1989:529). Dessa nya föreskrifter i naturalisationsparagrafen har till- kommit för att den praxis som tillämpas skall framgå av lag. I enlighet med Lagrådets förslag används genomgående uttrycket statslös istället för ofrivilligt statslös . Med statslös avses en person som är ofrivilligt statslös, dvs. som inte själv vidtagit några åtgärder för att bli statslös. Personens eventuella möjligheter att bli medborgare i ett annat land påverkar däremot inte bedömningen av om denne skall anses vara statslös. Föreskriften om villkorat medborgarskap lag är borttagen som en konsekvens av föreslaget om att dubbelt medborgarskap skall vara möjligt. Detta behandlas närmare i avsnitt 11.3. Som framgår av avsnitt 11 är ändringen av ordalydelsen i punkten 5 av redaktionell natur och innebär inte någon ändring i sak. 12 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 11.2. Dispensgrunderna när det gäller naturalisation har samlats i en egen paragraf. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Såvitt avser möjligheterna till dispens enligt första stycket görs en hän- visning till 11 §. Därmed klarläggs att även villkoret avseende permanent uppehållstillstånd omfattas av dessa dispensgrunder. Möjligheten till dis- pens från kravet på permanent uppehållstillstånd bör dock användas restriktivt. Ett exempel på när det kan komma att användas är när en per- son som förlorat sitt svenska medborgarskap genom preskription ansöker om naturalisation. Möjligheten till dispens från kravet på styrkt identitet enligt andra stycket motsvarar den lagändring som trädde i kraft . I kravet på hemvist ligger att det bör vara legalt och oavbrutet (prop. 1997/98:178 s. 20). Någon ändring i den delen är inte avsedd. Frågan om hemvistbegreppets innebörd behandlas närmare i avsnitt 11. 13 § Bestämmelsen motsvarar till sitt innehåll 6 § sjätte stycket lag. Föreskriften har i enlighet med Lagrådets förslag utformats som en egen paragraf. 14 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 14. Första och andra styckena motsvarar 8 § lag. Nytt är att enligt tredje stycket inte heller vuxna förlorar sitt svenska medborgarskap om det leder till att de blir statslösa. Bestämmelsen avser, under de förutsättningar som anges, alla svenska medborgare oavsett hur medborgarskapet förvärvats. Även personer som förvärvat sitt svenska medborgarskap enligt 5 § omfattas alltså trots att det kan leda till att en person som förvärvat sitt medborgarskap förlorar det redan när han eller hon fyller . Det avgörande är att bristande samhörighet med leder till förlust av medborgarskapet, om inte ansökan om att få behålla medborgarskapet görs . 15 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 15. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 9 § lag. Nytt är dock att om sökanden har hemvist i får befrielse från svenskt medborgarskap vägras endast om det föreligger särskilda skäl. Detta är dock inte någon nyhet i sak utan motsvarar vad som gäller enligt praxis. Med särskilda skäl avses t.ex. att sökanden genom att avsäga sig sitt svenska medborgarskap skulle uppnå otillbörliga fördelar gentemot svenska staten. Det kan gälla då sökanden är misstänkt för brottslighet här i landet och avsägelsen skulle försvåra eller omöjliggöra ett utlämnande hit. Ett annat exempel kan vara då sökanden under pågående värnpliktstjänstgöring ansöker om befrielse från sitt svenska medborgarskap vilket med omedelbar verkan skulle innebära att personen i fråga inte längre omfattades av skyldigheten att fullgöra värnplikt i . 16 19 §§ Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 23.2. Bestämmelserna motsvarar till sitt innehåll de huvudsakliga delarna i 10 § lag. 20 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 12. Enligt 6 9 och 11 §§ är ett krav för att bli svensk medborgare att sökanden skall ha permanent uppehållstillstånd i . Medborgare i övriga nordiska länder behöver inte uppehållstillstånd för att vistas här och kravet avser därför inte dem. Av bestämmelsen framgår också att i fråga om medborgare i övriga länder inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet (EES) skall ett tidsbegränsat uppehållstillstånd likställas med permanent uppehållstillstånd. 21 § Bestämmelsen motsvarar till sitt innehåll i huvudsak 11 § andra stycket lag. Tanken är att en person i tveksamma fall skall kunna få en bindande förklaring om han eller hon är svensk medborgare (1925 s. 177 och prop. 1950:217 s. 58). kan således enligt denna bestämmelse komma att pröva medborgarskap som har förvärvats eller förlorats automatiskt enligt 1, 3, 4 eller 14 § första stycket. Prövningen kan också avse personer som har förvärvat eller förlorat svenskt medbor- garskap som bipersoner. prövning i förklaringsärenden omfattar dock inte om en person förvärvat eller förlorat svenskt medborgarskap genom anmälan eller ansökan. I dessa fall har beslut redan fattats i sakfrågan av tillämpande myndighet. Bestämmelsen har utformats enligt Lagrådets förslag. 22 § I bestämmelsen finns regler avseende till vilken myndighet anmälan och ansökan i medborgarskapsärenden skall göras. Dessa föreskrifter har i enlighet med Lagrådets förslag samlats i en paragraf. 23 § Bestämmelsen motsvarar 13 § första stycket lag. Enligt 13 § andra stycket lag får anmälan som huvudregel inte göras genom ställföreträdare. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i denna lag. Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 13. 24 § Bestämmelsen motsvarar 11 § första stycket sista meningen MedbL. Föreskriften har i enlighet med Lagrådets förslag utformats som en egen paragraf. 25 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 17. 26 § Bestämmelsen motsvarar till sitt innehåll 12 § lag. 27 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 16. Nytt är att s.k. säkerhetsärenden skall prövas av i första instans och att verkets beslut skall kunna överklagas till regeringen. 28 § Bestämmelsen motsvarar 14 a § lag. Uttrycket en polismyndighet har ersatts av , vilket närmare redogörs för i avsnitt 24. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 25. Den nya lagen föreslås enligt punkt 1 träda i kraft . Genom den nya lagen upphävs lagen (1950:382) om svenskt medborgar- skap. Till följd därav upphör även 13 § första stycket lagen (1924:130) om förvärvande och förlust av svenskt medborgarskap. Till skall 7 § lag tillämpas när det gäller svenska medborgare som blir medborgare i en annan stat som är bunden av europe- iska konvention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap och om militära förpliktelser i fall av flerfaldigt medborgarskap. Förslaget till medborgarskapslag innehåller två nya typer av automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap. Det gäller dels barn som föds i och som har en svensk far som inte är gift med barnets mor (4 §), dels adoptivbarn som adopteras genom ett utomnordiskt adoptionsbeslut med automatisk giltighet i (5 §). Barn som tillhör dessa kategorier ges rätt att övergångsvis under vissa förutsättningar förvärva svenskt medborgarskap genom anmälan hos före . Denna möjlighet gäller barn som för anmälan inte har fyllt (punkt 2 och 3). Beträffande adoptivbarnen tillkommer som förutsättning att adoptionen beslutats eller . Detta har sin förklaring i att grundbestämmelsen om automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap genom adoption, 1 a § lag, infördes detta datum och avsåg adoptioner som beslutats eller godkänts efter ikraftträdandet. Övergångsbestämmelserna i nu aktuell del bör inte sträcka sig längre tillbaka än så. Vidare innehåller punkt 2 och 3 att barn samt barnets vårdnadshavare under vissa förutsättningar skall samtycka till förvärvet av svenskt medborgarskap. Enligt punkt 4 skall en person som förlorat sitt svenska medborgarskap enligt 7 § lag, men som skulle haft det kvar om den nya lagen varit gällande för förlusten, kunna återfå svenskt medbor- garskap genom anmälan hos före . En begränsning har gjorts vad avser personer som getts tillfälle att återfå svenskt medborgarskap enligt tidigare övergångsbestämmelser (SFS 1979:139). Av punkt 5 framgår att beslut i dessa anmälningsärenden kan överkla- gas. Av samma punkt framgår också att bestämmelsen om att den myn- dighet till vilken anmälan görs skall meddela beslut om anmälan har medfört förvärv av svenskt medborgarskap eller inte också skall vara tillämplig på dessa ärenden. Av punkt 6 framgår att äldre bestämmelser skall tillämpas i fråga om anmälningsärenden enligt 2 a § lag som har getts in före ikraft- trädandet av den nya lagen. Detsamma gäller i fråga om anmälningsären- den enligt 3 § lag som har getts in före ikraftträdandet av den nya lagen, om tillämpning av äldre bestämmelser är förmånligare för den enskilde än vad tillämpning av den nya lagen skulle vara. Äldre bestäm- melser skall också tillämpas i fråga om ärenden som enligt 9 a § lag har överlämnats till regeringen före ikraftträdandet av den nya lagen. Av punkt 7 framgår att en bestämmelse i en fortfarande gällande äldre överenskommelse mellan skall kunna tillämpas utan hinder av den nya lagen. Bestämmelsen motsvarar i sak övergångs- bestämmelsen i 20 § lag. Sammanfattning av betänkandet Svenskt medborgar- skap (SOU 1999:34) Uppdraget medborgarskapskommitté har haft i uppdrag att se över lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap (MedbL) samt att utreda vissa speciella frågeställningar som rör medborgarskapslagstiftningen. I upp- draget har även ingått att överväga åtgärder som kan stärka medborgar- skapets status. Slutligen har kommittén genom tilläggsdirektiv getts i uppdrag att förutsättningslöst utreda frågan om dubbelt medborgarskap. Bakgrund MedbL trädde i kraft . Den tillkom således som i flera avseenden skiljer sig markant från dagens förhållanden. För det första kan konstateras att det skett en utveckling som innebär att utlänningar med hemvist i i stor utsträckning kommit att jämställas med svenska medborgare. Denna utveckling har sin viktigaste förklaring i att den s.k. domicilprincipen kommit att tillämpas på alltfler områden, vilket innebär att bosättningen fått ökad betydelse för en persons rättigheter och skyldigheter i samhället. Medborgarskapet kan i motsvarande mån sägas ha minskat i betydelse. Det är vidare så att samhället sedan tidpunkten för MedbL:s tillkomst har internationaliserats på ett sätt som knappast var möjligt att förutse då. Det moderna samhället inrymmer internationella kontakter i väldigt hög utsträckning vilket bl.a. medfört att det blivit allt vanligare att svenska medborgare arbetar och bor utomlands. Likaså förekommer internatio- nellt studieutbyte på ett helt annat sätt . Familjebildningar mel- lan svenska medborgare och utländska medborgare är en annan naturlig följd av internationaliseringen. Även invandringen till har genomgått stora förändringar sedan MedbL:s tillkomst. Antalet utländska medborgare som bodde i uppgick till drygt 123 500. Motsvarande siffra för var om- kring 522 000. Som ytterligare jämförelse kan nämnas att det fanns cirka 200 000 personer i som var födda utomlands. var antalet omkring 954 000 vilket med andra ord innebär att mer än var tionde person som bor i är född utomlands. Den omfattande invandringen har naturligtvis också medfört att antalet ansökningar om svenskt medborgarskap ökat kraftigt. handläg- ger cirka 35 000 medborgarskapsärenden . som invandringen till ökat i omfattning har det skett en betydande utflyttning från . utvandrade t.ex. drygt 23 200 svenska medborgare medan cirka 11 400 återinvandrade hit. Nettoutflyttningen av svenska medborgare det året uppgick således till ungefär 11 800 personer. över en längre tidsperiod, åren 1960 1997, uppgick nettoutflyttningen av svenska medborgare till omkring 135 600 personer. MedbL har fram till tillsättandet av medborgarskapskommitté inte varit föremål för någon mer genomgripande översyn. Lagen är därför i behov av en modernisering och anpassning till de nya förhållanden som råder. I det följande ges en sammanfattning av kommitténs förslag. Dubbelt medborgarskap Den svenska medborgarskapslagstiftningen bygger sedan gammalt på att dubbelt medborgarskap i princip bör undvikas. Den ovan beskrivna sam- hällsutvecklingen har emellertid medfört att människor i allt högre ut- sträckning känner verklig och djup anknytning till mer än ett land. I takt därmed har önskemålen om att få vara medborgare i mer än ett land blivit allt fler. Bland de praktiska fördelar som följer av dubbelt medborgarskap märks en möjlighet att utan särskilt tillstånd kunna bosätta sig och arbeta i vart och ett av medborgarskapsländerna. Ytterligare en fördel är att det enkelt, t.ex. utan att behöva bry sig om eventuella visumregler, går att besöka ursprungslandet. De allra viktigaste fördelarna för den enskilde ligger kanske dock på det känslomässiga planet, något som gäller för såväl utlandssvenskar som för invandrare i . Många upplever det som ett svårt steg att avsäga sig sitt tidigare medborgarskap med allt vad det innefattar i form av iden- titet, traditioner, kulturarv m.m. För dem kan en förlust av medborgar- skapet medföra en känsla av att de tappar sitt ursprung och förlorar något av sin identitet. Det kan också uppfattas som ett skiljande från de anhö- riga i hemlandet. Att innehavet av dubbla medborgarskap för dessa män- niskor upplevs som angeläget är lätt att förstå, i synnerhet om det finns planer på att i ett senare skede eventuellt återvända till ursprungslandet. I förlängningen kan även den trygghet som det innebär att ha det gamla medborgarskapet kvar, bidra till en ökad trivsel och snabbare integrering i det nya samhället. Kommittén har i sitt arbete kunnat konstatera att de motiv som ligger till grund för enskildas önskemål att inneha dubbelt medborgarskap är många och beaktansvärda. är det emellertid så att ett utökat tillåtande av dubbla medborgarskap också innebär att fler människor kommer att beröras av den problematik som utgör grunden för den nuva- rande huvudprincipen i fråga om dubbelt medborgarskap. Kommittén har därför gjort en samlad bedömning av för- respektive nackdelar med dub- belt medborgarskap. De skäl som ligger till grund för den nuvarande svenska hållningen i fråga om dubbelt medborgarskap har av tradition varit hänförliga till i huvudsak rösträtten och valbarheten i flera länder, möjligheterna att ge konsulärt bistånd, skyldigheten att fullgöra värnplikt samt säkerhetsfrå- gor. Den dubbla rösträtten anses av många, med hänvisning till principen en individ, en röst , vara det största hindret mot tillåtande av dubbelt medborgarskap. Vad gäller möjligheterna att lämna konsulärt bistånd har problematiken sin grund i att en stat inte äger rätt att intervenera hos en annan stat för någon av sina medborgare som är medborgare också i den staten. Frågeställningarna som rör värnplikten hänger samman med att skyldigheten att fullgöra värnplikt för ett land i princip alltid grundar sig på innehav av landets medborgarskap. Därmed finns det också en latent risk för att en person med dubbelt medborgarskap ställs inför kravet att fullgöra värnplikt i båda sina medborgarskapsstater. Det argument som slutligen är hänförligt till säkerhetsaspekter går ut på att innehav av mer än ett medborgarskap kan leda till dubbla lojaliteter och lojalitetskon- flikter, något som skulle kunna medföra säkerhetsrisker. Kommittén har gjort en noggrann genomgång av de fyra områdena och kan utifrån det konstatera att den problematik som i dessa avseenden kan uppkomma till följd av dubbelt medborgarskap är förhållandevis begrän- sad. I fråga om skyldigheten att fullgöra värnplikt har framkommit att pro- blem visserligen kan tänkas uppkomma beträffande medborgare i vissa stater, men att det i praktiken inte är särskilt vanligt förekommande. Även beträffande möjligheterna att ge diplomatiskt skydd är problematiken av begränsad omfattning. Till det kommer att den enskilde inom dessa områden kan undvika problematiken genom att låta bli att resa till landet i fråga eller genom att avsäga sig det ena medborgarskapet. Vad gäller säkerhetsaspekter har kommitténs genomgång visat att de farhågor, som i olika sammanhang framförts om att dubbelt medborgar- skap skulle medföra säkerhetsrisker, har varit överdrivna. Det är visserli- gen så att dubbla lojaliteter och lojalitetskonflikter under vissa förhållan- den kan medföra säkerhetsrisker. Enligt kommitténs uppfattning får det emellertid anses vara klarlagt att det dubbla medborgarskapet i detta av- seende är av synnerligen underordnad betydelse. Kommittén anser att den dubbla rösträtten i och för sig bör betraktas som en oönskad konsekvens av dubbelt medborgarskap. visar emellertid erfarenheten att det är få människor som verkligen utnyttjar sin dubbla rösträtt. Denna omständighet saknar inte betydelse när man bedömer vilken verkan möjligheten att rösta dubbelt skall ha på hela frågan om dubbelt medborgarskap. I fråga om människors valdeltagande finns det ytterligare en dimension som måste beaktas i detta sammanhang. Ökad acceptans av dubbla med- borgarskap skulle med säkerhet medföra att ett större antal människor ansöker om svenskt medborgarskap eftersom de då slipper att avstå från sitt ursprungliga medborgarskap. Detta skulle på grund av att rösträtten vid val till är knuten till medborgarskapet också innebära att en större andel av befolkningen ges möjlighet att delta i den svenska demo- kratiska beslutsprocessen på riksnivå, något som enligt kommitténs upp- fattning är positivt för såväl den enskilde som för det svenska samhället. För den enskildes del kan en sådan delaktighet befrämja integrationen genom ökad samhörighet med det svenska samhället och genom större möjligheter att aktivt delta i det politiska livet. Fördelar av motsvarande slag uppkommer självfallet också för de utlandssvenskar som har med- borgarskap även i det land som de bor i. Utöver de fyra grundområdena dubbel rösträtt etc. finns det vid överväganden kring att eventuellt tillåta dubbelt medborgarskap ytterli- gare några aspekter som bör beaktas. En av dessa är att det finns omkring 300 000 personer i som har dubbelt medborgar- skap. Att antalet kunnat bli så pass högt beror på att gällande lagstiftning och praxis i förhållandevis många situationer medger undan- tag från huvudregeln om att dubbelt medborgarskap bör undvikas. Det stora antalet personer med dubbelt medborgarskap innebär att man rimli- gen får betrakta principen om undvikande av dubbelt medborgarskap som i betydande grad modifierad. Trots omkring 300 000 i bosatta dubbelmedborgare har det inte framkommit några tecken på eller rapporter om att dessa dubbla medborgarskap skulle ha gett upphov till några mer påtagliga problem. De svenska erfarenheterna i detta avseende ligger väl i linje med vad som framkommit i kommitténs internationella undersökning. Gemensamt för de länder som tillåter dubbla medborgarskap är att de i sina svar till kom- mittén inte gett uttryck för att denna hållning skulle ha skapat några pro- blem av betydelse. Den internationella trenden är för övrigt att dubbelt medborgarskap tillåts i allt större utsträckning. Inte något av de länder som ingår i kommitténs undersökning redovisar planer på att minska möjligheterna till dubbelt medborgarskap utan förekommande strömningar rör sig i stället åt andra hållet. och accepterar t.ex. dubbelt medborgarskap . Ett annat uttryck för den internationella utvecklingen är europeiska konvention om medborgarskap, som undertecknat men ännu inte ratificerat. konvention är neutral i fråga om dubbelt medborgarskap till skillnad års europeiska konvention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap m.m. Mot bakgrund av den genomgång som kommittén gjort framstår det som klart att de nackdelar som följer av dubbelt medborgarskap är rela- tivt begränsade.