prop · GN0327 · 2000-01-01 00:00:00 — Om syftet med överlämnandet sträcker sig längre än endast förvaring torde mottagaren kunna träffas av straffansvar enligt 9 kap. 1 § för olovligt innehav. Vad gäller den situationen att någon lämnar över ett skjutvapen för reparation m.m. till någon som inte har rätt att ta emot vapnet för ett sådant ändamål gör regeringen bedömningen att såväl den som lämnar vapnet som mottagaren, åtminstone i allvarligare fall, träffas av straffansvar enligt 9 kap. 1 §. Enligt regeringens bedömning behövs därför inte någon komplettering av straffansvaret i dessa delar. 17 Vapenamnesti m.m. Regeringens bedömning: En i tiden obegränsad vapenamnesti bör inte införas. Regeringens förslag: En särskild åtalsregel införs enligt vilken åtal för olovligt innehav av skjutvapen eller ammunition, som uppdagas genom att skjutvapnet eller ammunitionen frivilligt lämnas till polisen, får väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. Utredningens förslag: Illegala skjutvapen och ammunition skall straffritt kunna lämnas in till polisen utan någon begränsning i tiden, dvs. en i tiden obegränsad vapenamnesti. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna avstyrker förslaget, däribland , Hovrätten över och , Kammarrätten i , Länsrätten i , Riksåklagaren, , och . Tillstyrker förslaget gör Överåklagaren (i ), i , i , , /Landsbygdens Jägare, Frivilliga skytterörelsen, och . Flera av dem som avstyrker förslaget menar att en i tiden obegränsad vapenamnesti i själva verket kan komma att motverka sitt eget syfte genom att det inte föreligger någon brådska att lämna in vapen som innehas utan tillstånd. Många pekar också på de betydande bevissvårigheter som förslaget skulle kunna ge upphov till. Några anför också rent principiella invändningar. Flertalet kan dock tänka sig en i tiden begränsad vapenamnesti. Skälen för regeringens bedömning och förslag Vapenamnesti Regeringen delar utredningens uppfattning att en vapenamnesti kan utgöra ett incitament för dem som innehar skjutvapen utan tillstånd att lämna in vapnen till polismyndigheten. I likhet med flertalet remissinstanser anser regeringen däremot inte att det är lämpligt att låta en vapenamnesti vara obegränsad i tiden. För det första skulle en sådan reglering sannolikt kunna leda till att vissa dröjer med att lämna in sina vapen, eftersom man inte är tvungen att lämna in dessa . Vidare skulle bevissvårigheterna i många fall sannolikt bli avsevärda. Ett falskt påstående från en person som grips med ett illegalt skjutvapen på sig om att han var på väg till polisstationen för att lämna in vapnet i fråga, skulle kunna bli svårt att vederlägga. Vidare kan rent principiella invändningar göras. Av dessa skäl anser regeringen att utredningens förslag i den här delen inte bör genomföras. Regeringen kan emellertid tänka sig att återkomma till frågan om en i tiden begränsad vapenamnesti. En särskild åtalsregel Det har visat sig att det förekommer att en del personer av rädsla för att bli åtalade för vapenbrott tvekar att vända sig till polisen när de exempelvis har hittat ett gammalt bortglömt skjutvapen på vinden eller på något annat liknande ställe. Detta är naturligtvis olyckligt. Fråga är därför om det finns någon annan ordning av permanent karaktär som skulle kunna uppmuntra allmänheten att lämna in skjutvapen för vilka tillstånd saknas, än att införa en permanent vapenamnesti. finns det möjlighet för åklagare att underlåta åtal för brott i vissa fall. Att enbart erinra om dessa bestämmelser är enligt regeringens bedömning dock inte tillräckligt för att öka viljan att lämna in illegala skjutvapen till polisen. Ett tänkbart alternativ vore att begränsa den allmänna åtalsplikten för dessa brott. Omständigheterna i det enskilda fallet kan ju vara sådana att allmänintresset av att väcka åtal på goda grunder kan ifrågasättas, t.ex. om någon ovetandes haft ett gammalt jaktgevär på vinden för vilket saknas tillstånd. En sådan regel skulle sannolikt leda till att öka allmänhetens vilja att lämna in illegala skjutvapen till polisen. Regeringen anser därför att åtal för olovligt innehav av skjutvapen, som uppdagas genom att vapnet frivilligt lämnas till polisen, bör få väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt. En prövning måste dock göras i varje enskilt fall. Grövre överträdelser av bestämmelserna om vapeninnehav bör kunna leda till åtal. Vi återkommer i författningskommentaren med närmare överväganden av gränsdragningen. Bestämmelsen om åtalsprövning bör gälla också i fråga om olovligt innehav av ammunition. 18 Den systematiska översynen av vapenlagstiftningen m.m. Regeringens bedömning: Några mer omfattande systematiska förändringar i vapenlagstiftningen bör inte göras. Utredningens förslag: En helt ny vapenlag införs varvid omfattande systematiska förändringar görs i lagstiftningen. Utredningsförslaget innebär således en omfattande omdisponering av bestämmelserna mellan vapenlagen, vapenförordningen och föreskrifter och allmänna råd samt att viss praxis regleras i författningsform. Vapenlagens tillämpningsområde utvidgas till att gälla sådana föremål som regleras i knivförbudslagen. Tillståndsbestämmelserna ges en delvis ny utformning. I vapenlagen anges såväl de allmänna förutsättningarna för att tillstånd skall meddelas, som de olika ändamålen som är kopplade till dessa. Remissinstanserna: Flertalet av remissinstanserna ställer sig positiva till de föreslagna systematiska förändringarna eller lämnar förslaget i den delen utan erinran. Detta gäller dock inte förslaget att utvidga vapenlagens tillämpningsområde till att gälla sådana föremål som regleras i knivförbudslagen, till vilket flertalet som yttrat sig ställer sig negativa. Länsrätten i , Länsrätten i , Överåklagaren (i ), , Skytterörelsens och avstyrker eller ställer sig tveksamma till att några mer omfattande systematiska förändringar genomförs i nuvarande skede. Skälen för regeringens bedömning: Den nya vapenlagen och vapenförordningen trädde i kraft så sent som . Att införa en helt ny lagstiftning med omfattande systematiska förändringar så efter ikraftträdandet bör enligt regeringens mening ske endast om det finns mycket starka skäl för det, i synnerhet som det rör sig om en lagstiftning med omfattande detaljregleringar som skall tillämpas av både myndigheter och enskilda. I samband med att den nya vapenlagen infördes gjordes en systematisk och språklig översyn av lagen. Det har inte framkommit att lagen leder till några större tillämpningssvårigheter för myndigheter eller enskilda, utan lagen tycks ha fungerat väl den varit i kraft. De materiella förändringar som föreslås är heller inte så omfattande att detta i sig motiverar att en ny lag införs. Även om det finns vissa fördelar med den systematik som utredningen har föreslagit, anser regeringen mot bakgrund av vad som sagts att det inte är motiverat att nu genomföra dessa. Vad sedan gäller förslaget att inarbeta knivförbudslagen i vapenlagen instämmer regeringen visserligen i utredningens uppfattning att det kan finnas vissa fördelar med att ha bestämmelser om vapen samlade i en och samma lagstiftning. Å andra sidan är de båda regelverken uppbyggda på helt olika sätt och fyller delvis skilda funktioner. Skjutvapenlagstiftningen har en administrativ karaktär med syfte att genom tillståndsprövning reglera innehav av skjutvapen och ammunition, medan knivförbudslagen är en speciallagstiftning av närmast straffrättslig natur. Som Hovrätten över och vidare påpekar kan det också vara en fördel att reglera innehav av knivar och andra sådana farliga föremål separat i syfte att inskärpa vikten av dessa bestämmelser. Sammanfattningsvis anser således regeringen att det inte föreligger tillräckliga skäl för att genomföra utredningens förslag i den här delen utom på de punkter som har behandlats. 19 Sekretessfrågor Regeringens förslag: Sekretess skall gälla även för uppgifter i ärende enligt vapenlagen som inte tillförts något av vapenregistren. Skälen för regeringens förslag: Enligt 5 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess hos polismyndighet i verksamhet, som avser förande av eller uttag ur vapenregister, för uppgift som har tillförts registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Uppgifter i ett ärende enligt vapenlagen som inte registrerats omfattas enligt gällande bestämmelser däremot inte av sekretessen. Det är således inte möjligt för tillståndsmyndigheterna att avslå en begäran om utlämnande av sådana uppgifter. Enligt regeringens mening är detta otillfredsställande med tanke på att sådana uppgifter skulle kunna användas för att planera brott. Regeringen föreslår därför att sekretess skall gälla även för uppgifter i ärende enligt vapenlagen som inte tillförts något av vapenregistren. När det gäller uppgifter som lämnas av läkare till polismyndighet med anledning av bestämmelserna om anmälningsskyldighet inom den psykiatriska vården, har fråga uppkommit om dessa omfattas av sekretess enligt sekretesslagen. Regeringen gör den bedömningen att sådana uppgifter omfattas av sekretess enligt 9 kap. 17 § 4 sekretesslagen. Enligt den bestämmelsen gäller sekretess för enskilds personliga och ekonomiska förhållanden i bl.a. polismyndighets verksamhet för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott. Lagrådet har anfört att ett syfte med vapenlagen visserligen är att motverka att vapen kommer till användning vid brottslig verksamhet men att syftet med lagen är vidare än så och närmast kan beskrivas som att avse upprätthållande av allmän ordning och säkerhet generellt, utan att det behöver vara fråga om brott. Mot denna bakgrund har Lagrådet anfört att det är tveksamt om nämnda bestämmelse i 9 kap. sekretesslagen täcker nu aktuella uppgifter. Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning såvitt avser vapenlagstiftningen generellt. När det gäller bestämmelserna om anmälningsskyldighet av personer inom den psykiatriska vården syftar emellertid dessa direkt till att förhindra att skjutvapen innehas av personer som kan befaras missbruka dessa på ett sätt som innefattar brottslig gärning. Dessa bestämmelser måste därför anses ha en utpräglad brottsförebyggande funktion. Regeringen gör därför den bedömningen att de uppgifter som lämnas till tillståndsmyndigheterna enligt bestämmelserna om anmälningsskyldighet täcks av sekretessen i 9 kap. 17 § 4 sekretesslagen. Det kan emellertid finnas anledning att i ett annat sammanhang se över den gällande regleringen. Utvidgningen av anmälningsskyldigheten till att omfatta även den öppna psykiatriska vården innebär att även den enskilda hälso- och sjukvården omfattas. Enligt 2 kap. 8 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område gäller att hälso- och sjukvårdspersonalen inte obehörigen får röja vad han eller hon i sin verksamhet fått veta om enskildas hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses emellertid inte att någon fullgör sådan uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning, varför en läkare inom den enskilda vården är oförhindrad att lämna ut de aktuella uppgifterna. 20 Illegal införsel av skjutvapen samt det europeiska skjutvapenpasset Regeringens bedömning: Arbetet med att motverka smuggling av skjutvapen skall fortsätta. Remissinstanserna: Länsrätten i konstaterar att möjligheterna till internationellt samarbete för att minska antalet illegala vapen inte har berörts av utredningen annat än i fråga om vapenamnesti. Svenska Svartkruts anför att det med tanke på den erkänt stora inströmningen av illegala vapen är nödvändigt att ökade resurser satsas på kontroll och internationellt arbete. är av liknande uppfattning. Även menar att illegal införsel av vapen till är ett växande och allvarligt problem och anser att kontrollen av import och annan form av införsel bör skärpas och göras mer effektiv. pekar också på behovet av skärpt gränskontroll. Skälen för regeringens bedömning: Det är inte möjligt att säga något säkert om omfattningen av den illegala införseln av skjutvapen till . Som vi tidigare konstaterat finns det dock omständigheter som starkt talar för att allt fler vapen smugglas in i landet. Det har också förekommit att mycket allvarliga våldsbrott begåtts med sådana vapen. I debatten kring vapenfrågorna anförs ofta att det är den illegala införseln av skjutvapen som utgör det verkligt allvarliga problemet på området och att det är mot detta som resurserna bör sättas in. Regeringen delar uppfattningen att illegal införsel av vapen är ett allvarligt problem och anser att åtgärder för att bekämpa sådan verksamhet utgör en viktig del i arbetet med att förhindra att skjutvapen kommer till brottslig användning. I avsnitt 4.2 har vi redogjort för den enkät som genomförts inom ramen för samarbetet med anledning av den FN-resolution som antogs på området 1995. Av den sammanställning som gjorts framgår att illegal införsel av skjutvapen är ett problem i många länder och att det tycks finnas ett behov av utökat internationellt samarbete beträffande utredning av brott där sådana skjutvapen använts. Olovlig införsel av skjutvapen är således ett problem som sträcker sig över nationsgränserna och kan inte förhindras enbart genom ändringar i den nationella vapenlagstiftningen. För att komma till rätta med problemet krävs samarbete på internationell nivå, något som redan pågår. Som exempel kan nämnas arbetet inom FN med att generellt minska förekomsten av bl.a. handeldvapen i världen och det initiativ som tagits till tilläggsprotokoll till konventionen om internationell, gränsöverskridande organiserad brottslighet avseende bl.a. illegal handel med skjutvapen. På det europeiska planet kan det i samband med översynen av vapendirektivet bli aktuellt att diskutera om minimikraven för förvärv och innehav av skjutvapen i unionens medlemsstater bör skärpas ytterligare. En annan fråga som eventuellt bör tas upp i detta sammanhang är frågan om ett gemensamt märkningssystem för skjutvapen. Dessa projekt och initiativ kan få stor betydelse i kampen för att förhindra olovlig införsel av skjutvapen till bl.a. . I och med att träder i funktion fullt ut kommer personkontrollen vid nationsgränserna mellan Schengenstater inre gräns att upphöra. Detta kan i och för sig innebära en ökad risk för olovlig införsel av skjutvapen från andra medlemsstater. Gränstrafiken vid de yttre gränserna kommer å andra sidan att underkastas en desto mer noggrann kontroll. Enligt de aktuella bestämmelserna i skall således personkontrollen vid de yttre gränserna inte endast omfatta granskning av resedokument m.m. utan även efterspaning och förhindrande av hot mot de avtalsslutande parternas inre säkerhet och allmänna ordning. Dessutom skall fordon och föremål som medförs av personer vid passerandet av den yttre gränsen kontrolleras. Kontrollen skall verkställas av varje avtalsslutande part i enlighet med dennas lagstiftning. En väl fungerande yttre gränskontroll har naturligtvis stor betydelse för arbetet med att förhindra illegal införsel av skjutvapen till medlemsstaterna. För att skall uppfylla krav i nu nämnt avseende har det i en departementspromemoria (Ds 1999:31 Polissamarbete m.m. med anledning av Schengen) föreslagits att det i polislagen skall införas en ny bestämmelse som skulle ge polisen vidgade möjligheter till kroppsvisitation och husrannsakan i samband med att någon reser in till från en icke Schengenstat. Förslaget bereds inom . I avsnitt 22 föreslås att skall rapportera till regeringen om utvecklingen på vapenområdet bl.a. vad gäller illegal införsel av skjutvapen. Sammanfattningsvis kan konstateras att regeringen instämmer i bedömningen att den illegala införseln av skjutvapen till och den illegala handeln med sådana vapen i världen i övrigt är ett allvarligt problem. Regeringen menar vidare att det internationella samarbetet på området, vilket vi redogjort för, är avgörande för möjligheterna att motverka och förhindra gränsöverskridande illegal hantering med skjutvapen. Inte minst viktigt är arbetet inom FN med att generellt minska förekomsten av bl.a. handeldvapen i världen. Så länge det i vår omvärld finns stora anhopningar av sådana vapen finns det risk för att dessa förr eller senare på illegal väg kommer in över våra gränser. Av nödvändighet är detta ett arbete som måste bedrivas i ett relativt långsiktigt perspektiv för att få resultat. I ett kortare perspektiv är bl.a. de åtgärder som vidtas inom ramen för för att förbättra gränskontrollen vid yttre gräns av betydelse. Regeringen avser att verka för att det internationella arbetet på vapenområdet fortsätter med oförminskad styrka. Det europeiska skjutvapenpasset I vapendirektivet finns bestämmelser om s.k. europeiska skjutvapenpass, vars främsta syfte är att förenkla den fria rörligheten för jägare och tävlingsskyttar. Enligt vapenförordningen gäller att ett sådant pass skall utfärdas till den som har tillstånd att i inneha skjutvapen som avses i bilagan till förordningen (3 kap. 9 § vapenförordningen). Till regeringen har inkommit en framställan om vissa ändringar av reglerna för det europeiska skjutvapenpasset. Regeringen är emellertid inte beredd att föreslå några ändringar av dessa bestämmelser utan avser att avvakta den kommande översynen av vapendirektivet. 21 Försvarets skjutvapen Regeringens bedömning: De åtgärder som vidtagits för att förhindra tillgrepp av militära vapen och ammunition har förbättrat säkerheten vid hanteringen m.m. av sådana vapen. Skälen för regeringens bedömning: Statens skjutvapen, och därmed även försvarets vapen, regleras som nämnts i förordningen om statliga myndigheters skjutvapen m.m. Förordningen innehåller bestämmelser om skjutvapen och viss annan farlig materiel som finns hos myndigheter under regeringen. Bestämmelserna syftar till att begränsa förluster av materielen, att motverka att den kommer till användning vid brott samt att förebygga annat missbruk och olyckshändelser. Under den senare delen av har arbetet med att förhindra tillgrepp av stöldbegärliga vapen och ammunitionseffekter inom försvaret intensifierats. Skärpta regler för hantering, förvaring och transport av vapen och ammunition har införts. förvarades många av försvarets vapen i obevakade förråd i terrängen. Detta motiverades av att den hotbild som fanns mot gjorde det nödvändigt att ha vapnen lättillgängliga. Förvaringen av vapnen har flyttats till kasernområdena där de kan bevakas mer effektivt. Dessa åtgärder har resulterat i att vapenförlusterna inom försvaret har minskat kraftigt. Som exempel kan nämnas att antalet förluster mer än halverades 1997. ökade dock antalet vapenförluster till 28 stycken jämfört med 18 stycken . De två uppmärksammade stölderna i och svarade för 17 av dessa 28 förluster. En del av dessa vapen har sedermera återfunnits. Antalet förluster vid inbrott hos hemvärnsmän har minskat från 11 vapen till 8 vapen. Regeringen ser allvarligt på dessa förluster och står fast vid målsättningen att antalet förluster skall nedbringas till noll. För att nå det målet fortsätter ansträngningarna, bl.a. försöken med och anskaffningen av säkerhetsmateriel såsom larm, vapenboxar, patronlägeslås och säkerhetscontainrar. Regeringen bedömer att de åtgärder som vidtagits har förbättrat säkerheten. Frågan om militära skjutvapens tillgänglighet måste ytterst vägas mot kraven på beredskap. 22 Ett utökat ansvar för avseende vapenfrågorna Regeringens bedömning: bör ha en formell rapporteringsskyldighet i förhållande till regeringen på området för civila skjutvapen. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredningen har föreslagit att det på inrättas en särskild enhet, som har till uppgift att hantera vapenfrågor. Remissinstanserna: har inget att erinra mot att de arbetsuppgifter som åvilar styrelsen i vapenfrågor utökas på sätt som utredningen föreslagit. Styrelsen anser emellertid att det bör ankomma på styrelsen själv att bestämma under vilka organisatoriska former uppgifterna skall handhas. Även Riksåklagaren, och Svenska Svartkruts har uttalat sig i frågan och har inte något att erinra mot en sådan ordning. Skälen för regeringens bedömning: har ett omfattande ansvar för vapenfrågorna. utfärdar således föreskrifter och allmänna råd på en rad områden och bistår även på andra sätt tillståndsmyndigheterna vad gäller den praktiska tillämpningen av vapenlagstiftningen. Vidare fyller styrelsen en viktig funktion dels genom sitt arbete i förhållande till andra myndigheter på området, dels genom sitt engagemang i det internationella arbetet. I propositionen föreslår regeringen att skall få ytterligare uppgifter på vapenområdet. Således föreslås att styrelsen skall få föreskriftsrätt i fråga om vilka krav som skall gälla för målskyttar i fråga om skjutskicklighet samt vilka krav som skall iakttas i samband med förflyttning och transport av skjutvapen och ammunition. Vidare föreslås att skall avge yttrande vad gäller tillstånd för s.k. udda ändamål. skall också vara den instans som beslutar om vilka sammanslutningar som skall få meddelas tillstånd att inneha egna skjutvapen, vilket i sin tur förutsätter en kontinuerlig uppföljning av verksamheten i dessa sammanslutningar. Styrelsen kommer dessutom att behöva arbeta fram rutiner för bl.a. tillståndsförfarandet avseende förvaring hos annan och för inspektion av förvaringsutrymmen. Det kan således konstateras att ansvar på vapenområdet kommer att öka ytterligare om regeringens förslag genomförs. Vidare kan det internationella arbetet på området förväntas att intensifieras än mer framöver, vilket gör att högre krav kommer att ställas på även i det avseendet. Alla uppgifter sammantagna gör att torde ha goda möjligheter att följa utvecklingen på området, både på ett övergripande plan och på en mer detaljerad nivå. Mot den bakgrunden anser regeringen att bör rapportera till regeringen om tillämpningen av vapenlagstiftningen och andra förhållanden av betydelse på området. En sådan rapporteringsskyldighet är av betydelse för lagstiftningsarbetet på området och för den brottsförebyggande verksamheten, i vilken vapenfrågorna är av väsentlig betydelse. Rapporteringsskyldigheten bör enligt regeringens bedömning omfatta eventuella problem vid tillämpningen av vapenlagstiftningen och behov av författningsförändringar, utvecklingen vad gäller stulna och förkomna skjutvapen samt införsel av illegala skjutvapen, redogörelse för övrig statistik på området och för det internationella arbete som deltar i. Den närmare utformningen av rapporteringsskyldigheten bör fastställas av regeringen. I sammanhanget kan nämnas att det inom pågår ett arbete som syftar till att få fram bättre och mer användbar statistik på vapenområdet. Sådana uppgifter tillsammans med den övriga kunskap som har i dessa frågor möjliggör sannolikt ett mera problemorienterat arbete på området än tidigare, något som regeringen finner mycket positivt. I detta arbete kommer naturligtvis det nya registersystemet att fylla en viktig funktion. Utredningen har lagt fram vissa förslag som avser organisation för hantering av vapenfrågorna. Vad den frågan beträffar anser regeringen, i likhet med vad styrelsen framhåller i sitt remissvar, att det ankommer på myndigheten att själv bestämma under vilka organisatoriska former uppgifterna skall hanteras. 23 Knivförbudslagstiftningen 23.1 Nuvarande ordning Enligt lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål (prop. 1987/88:98, bet. 1987/88:JuU40, rskr. 1987/88:254 och prop. 1989/90:129, bet. 1989/90:JuU35, rskr. 1989/90:287), är det förbjudet att inneha knivar och andra farliga föremål på allmän plats eller inom skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs. Förbudet gäller dock inte om föremålet enligt särskilda föreskrifter ingår i utrustning för viss tjänst eller visst uppdrag eller om innehavet annars med hänsyn till föremålets art, innehavarens behov och övriga omständigheter är befogat.