prop · GN03142 · 2000-01-01 00:00:00 — Enligt Lagrådets mening visar detta att utrymmet för en alternativ bedömning enligt den andra förutsättningen i praktiken blir ytterst varierande. I mer extrema fall skulle det rent av kunna te sig stötande att överhuvudtaget beakta kostnadsaspekter. Lagrådet hade emellertid inga avgörande invändningar mot den föreslagna regleringen då det anförda i sig framstod som tämligen självklart och då det i lagrådsremissen betonats att resultaten av försöksverksamheten skall utvärderas fortlöpande, och inledas redan i samband med lagens ikraftträdande. Regeringen framhöll i propositionen att den föreslagna regleringen utformats med utgångspunkt i gällande reglering om användningen av telefon i rättegång och att den var avsedd att utgöra ett komplement till bestämmelserna i . Mot bakgrund av intresset av att bestämmelserna i och den föreslagna försökslagen har en likartad utformning och med beaktande av att erfarenheterna av regleringen om telefonanvändning i rättegång varit positiva ansåg regeringen att den föreslagna formuleringen var ändamålsenlig. Det finns ett stort värde i att likartade regler gäller i allmän domstol och allmän förvaltningsdomstol, när förutsättningar för detta föreligger. Vid utformningen av förutsättningarna för att delta i muntlig förhandling i allmän förvaltningsdomstol genom videokonferens bör därför enligt regeringens mening gälla, att dessa utformas med reglerna om telefon och videokonferens i allmän domstol som förebild. Vid detta ställnings- tagande har regeringen beaktat att Lagrådet inte hade några avgörande invändningar mot den föreslagna regleringen av förutsättningarna för part att delta i ett sammanträde inför rätten enligt genom videokonferens. Det finns i detta sammanhang skäl att nämna att regeringen i kom- mittédirektiven Processen i allmän domstol (dir. 1999:62, s. 22 f.) gett en utredare i uppdrag att bl.a. undersöka om nu gällande förutsättningar för medverkan per telefon bör ändras, när det gäller både sammanträden och förhör. Om utvärderingen av försöksverksamheten med videokonferenser ger vid handen att verksamheten bör permanentas, skall utredaren även lägga fram förslag om de regler som behövs för att detta skall kunna ske. Mot bakgrund av regeringens ställningstagande ovan bör rekvisiten formuleras så att en part i allmän förvaltningsdomstol får delta i en muntlig förhandling genom videokonferens, om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse och övriga omständigheter, eller om en muntlig förhandling annars skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i rättssalen. Förslaget från Kammarrätten i , att det i försökslagen skall anges att den som intar partsställning får delta i "muntlig förhandling enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291)" har övervägts. Regeringen har emellertid stannat för den i promemorian föreslagna lydelsen, för att undvika eventuella missförstånd huruvida videokonferens rent formellt skulle kunna användas när muntlig förhandling skall hållas med stöd av t.ex. 35 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller 6 kap. 24 § taxeringslagen (1990:324). Bestämmelsen om möjlighet för part att delta i en muntlig förhandling genom videokonferens gäller både enskild part och part som företräder det allmänna. När det gäller den närmare innebörden av de rekvisit som skall vara uppfyllda för att möjligheten att delta i muntlig förhandling genom videokonferens skall föreligga kan följande sägas. Enligt det första alternativet får part delta genom videokonferens, om det är lämpligt med hänsyn till ändamålet med partens inställelse och övriga omständigheter. Detta alternativ förutsätter att deltagandet genom videokonferens framstår som, sakligt sett, så gott som likvärdigt med att parten inställer sig i rättssalen. Ändamålet med den muntliga förhandlingen får alltså inte bli lidande genom att parten tillåts delta genom videokonferens. med stöd av detta alternativ torde bli aktuellt främst när det gäller att förbereda mindre komplicerade tvister eller avgränsade frågor inom mer omfattande mål. i har anfört att det i förvaltnings- domstol endast undantagsvis förekommer förberedelser av mindre komplicerade tvister eller avgränsade frågor inom mer omfattande mål. Regeringen vill i detta sammanhang framhålla följande. Förfarandet i förvaltningsmål är skriftligt. Muntlig förhandling får dock ingå i handläggningen beträffande viss fråga, när det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande av målet. Eftersom den muntliga förhandlingen är ett komplement till den skriftliga handlägg- ningen och inte behöver avse målet i dess helhet, kan den med fördel användas för att behandla t.ex. en avgränsad fråga inom ett större mål. Det bör anmärkas att utrymmet för att kunna göra bedömningen att en videokonferens framstår som ett likvärdigt alternativ, torde vara större vid valet mellan muntlig förhandling enligt vanliga regler och videokonferens än vid valet mellan muntlig förhandling enligt vanliga regler och bestämmelser som möjliggör användning av telefon. Enligt det andra alternativet får part delta i muntlig förhandling genom videokonferens, om ett deltagande i den muntliga förhandlingen genom fysisk närvaro i rättssalen skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att parten inställer sig i rättssalen. Rimlighetsbedömningen skall göras utifrån betydelsen av den fråga som föranlett den muntliga förhandlingen. Med detta avses dels målets beskaffenhet, dels den konkreta fråga som skall avhandlas vid den muntliga förhandlingen. För att en part skall få delta i den muntliga förhandlingen genom videokonferens med stöd av detta alternativ krävs dock självfallet att ändamålet med den muntliga förhandlingen kan antas i väsentlig mån bli uppnått. Departementschefens uttalanden vid införandet av permanenta bestämmelser om telefonteknik i rättegång i allmän domstol (se prop. 1986/87:89 s. 200) torde i tillämpliga delar kunna tjäna som utgångs- punkt vid bedömningen av i vilka situationer det skulle kunna vara lämpligt med deltagande i en muntlig förhandling i allmän förvaltnings- domstol genom videokonferens. Som regeringen anfört i propositionen i rättegång (prop. 1998/99:65 s. 13) bör dock tillämp- ningsområdet för videokonferens vara större än tillämpningsområdet för användning av telefon. 6.3.3 Närmare om möjligheten för part att delta genom videokonferens förslag: Domstolen beslutar bl.a. om på vilket sätt en part skall kallas till en förhandling. Bedömningen av lämpligheten att låta en part delta genom videokonferens måste alltid göras i varje enskilt fall. Promemorians förslag stämmer i sak överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. har anfört att videokonferens bör kunna användas i mål där kriminalvårdens tjänstemän företräder och i mål där kriminalvårdens klienter är parter. Enligt är det dock angeläget att förutsättningarna för deltagande genom videokonferens noga lämplighetsprövas i varje enskilt fall. har anfört att det, vid handläggning av de mål som närmast är aktuella inom hälso- och sjukvården samt , i regel kan finnas skäl att välja den gamla ordningen med fysisk inställelse i rättssalen, eftersom det ofta är fråga om mål där de enskilda individerna är personligen starkt berörda. Detsamma gäller enligt styrelsen om parterna är underåriga. i har bl.a. anfört att det kan medföra stora vinster om den enskilde kan delta genom videokonferens i de fall där körkortshavaren är bosatt på långt avstånd från domstolsorten. När det gäller användningen av videokonferensteknik i mål om tvångs- omhändertaganden av unga, anser att utrymmet att använda sådan teknik bör vara begränsat både vid fall som gäller den unges beteende och den unges hemförhållanden. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 6.3.2 har förutsättningarna för part både allmän och enskild att delta i muntlig förhandling genom videokonferens behandlats. Som framgått av avsnitt 6.3.1 bör dock fysisk inställelse i rättssalen vara huvudregel även i fortsättningen. Några formella begränsningar föreslås inte i försökslagen. Det är enligt regeringen naturligt att man vid en försöksverksamhet har behov av att pröva sig fram, för att få underlag om i vilken omfattning och i vilka typer av mål videokonferens kan komma till användning. Det är domstolens uppgift att se till att ett mål blir så utrett som dess beskaffenhet kräver och att sköta administrationen av en muntlig förhandling. Domstolen planerar förhandlingen och skickar kallelser till parter och vittnen m.fl. För att domstolen på ett ändamålsenligt sätt skall kunna planera och sköta ovan nämnda uppgifter är det rimligt att den också har beslutanderätten i frågor bl.a. om på vilket sätt en part skall kallas till en förhandling. Vi tänker här närmast på det fallet att en företrädare för det allmänna önskar delta i en muntlig förhandling genom videokonferens, medan domstolen av någon anledning inte anser att det skall ske. I ett sådant fall har domstolen alltså beslutanderätten i frågan. Eftersom domstolen och företrädare för det allmänna, som är part i ett mål, sannolikt i de flesta fall är överens om på vilket sätt partens inställelse lämpligen bör ske, torde frågan inte vålla några problem i praktiken. Innan vi går in på frågan i vilka måltyper parts deltagande i en muntlig förhandling genom videokonferens skulle kunna vara lämplig, är det viktigt att hålla i minnet att deltagande i muntlig förhandling genom videokonferens bygger på frivillighet (se avsnitt 6.3.1). Enligt regeringens uppfattning är det svårt att ha någon bestämd uppfattning om i vilka måltyper det skulle kunna vara lämpligt att låta en part delta i en muntlig förhandling genom videoteknik. Möjligen skulle socialförsäkringsmål och körkortsmål kunna nämnas. Det bör emellertid finnas ett inte oväsentligt utrymme att använda videokonferens även i andra fall, t.ex. i skattemål och socialtjänstmål. I likhet med vad anfört bör videokonferens även kunna användas i mål där kriminalvårdens tjänstemän företräder och i mål där kriminalvårdens klienter är parter. Som styrelsen framhållit bör en lämplighetsprövning ske i varje enskilt fall. Det kan även finnas visst utrymme att använda videokonferensteknik i muntlig förhandling i mål som rör tvångsomhändertaganden enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Regeringen delar uppfattning, att särskild hänsyn bör tas till underåriga som förekommer som parter. Vi anser att utgångspunkten bör vara att den unge inte bör delta i en LVU-förhandling genom videokonferens. När den unge kallas till den muntliga förhandlingen är grunden för socialnämndens ansökan om tvångsingripande oftast den unges eget beteende. I sådana mål finns det anledning anta att det är av stort värde att den unge får komma till rättssalen och att han eller hon utan förmedling av videoteknik får möta rättens ledamöter samt företrädare för socialnämnden m.fl. Genom det personliga mötet kan den unge få en bättre uppfattning om vad saken gäller. Dessutom kan allvaret i den uppkomna situationen inskärpas. Som i anfört bör emellertid utrymmet att använda videokon- ferensteknik vara begränsat även i fall som gäller den unges hemförhållanden. Något förbud mot att delta i en muntlig förhandling genom videokonferens i här aktuella fall bör dock inte tas in i försökslagen. Mål enligt LVU kan vara mycket känsliga. Trots detta förhållande anser regeringen att det beträffande andra parter än den unge bör finnas ett något större utrymme för deltagande genom videokonferens. I sakens natur får dock enligt regeringens mening anses ligga att det kan passa bättre att låta en part som företräder det allmänna delta genom videokonferens i ett mål enligt LVU än att låta en enskild part delta på motsvarande sätt. Det kan även finnas ett visst utrymme att använda videokonferens- teknik i muntlig förhandling i mål som gäller tvångsomhändertaganden enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM). I linje med vad som anförts skulle det här närmast kunna bli aktuellt att låta en part som företräder det allmänna delta genom videokonferens. Det torde dock även kunna finnas undantagssituationer, t.ex. när en enskild part blivit föremål för tvångsvård inom en relativt begränsad tid, då det skulle kunna bedömas som möjligt att låta denne delta genom videokonferens. I mål som gäller tvångsomhändertaganden enligt lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) och lagen (1991:1129) om rättspsykiat- risk vård (LRV) torde rent generellt gälla att utrymmet för att använda videokonferensteknik är ännu mer begränsat än i mål enligt LVU och LVM. Enligt 37 § första stycket LPT hålls muntlig förhandling på sjukvårdsinrättningen, om inte särskilda skäl talar för något annat. Motsvarande reglering finns i 21 § LRV. I dessa typer av mål kan det för övrigt vara så att den enskilda partens tillstånd inte medger att han eller hon deltar i den muntliga förhandlingen genom videokonferens. Det kan dock även här finnas undantagsfall, där deltagande genom video- konferens skulle kunna ske. Av detta skäl bör det inte heller för dessa måltyper tas in något förbud mot användning av videokonferensteknik. Det är dock viktigt att än en gång poängtera att en bedömning av lämpligheten att låta en part delta i en muntlig förhandling genom videokonferens alltid måste göras i varje enskilt fall. Sammanfattningsvis anser regeringen i likhet med flera remiss- instanser att det generellt sett finns ett större utrymme för part att delta i en muntlig förhandling genom videokonferens i andra mål än sådana som rör någon form av tvångsingripande. Om det skulle bli aktuellt att låta en enskild part i ett mål om tvångsvård i allmän förvaltningsdomstol delta i en muntlig förhandling genom videokonferens, bör partens offentliga biträde finnas vid partens sida. Det kan dock inte uteslutas att det kan finnas situationer där det framstår som lämpligare att det offentliga biträdet i ett sådant fall befinner sig i rättssalen, medan den enskilda parten deltar i den muntliga förhandlingen genom videokonferens. Frågan får avgöras av domstolen från fall till fall. Den enskilda partens uppfattning i frågan bör naturligt- vis tillmätas stor betydelse. Genom den utvärdering av försöksverksamheten som nämnts i avsnitt 6.2, kommer underlag att erhållas för att kunna ta ställning till användningsområdet för videokonferens i muntlig förhandling . 6.3.4 Förutsättningar för bevisupptagning genom videokonferens förslag: Bevisning får tas upp genom videokonferens, om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständig- heter, eller om bevisupptagning enligt reglerna i förvaltningsprocesslagen (1971:291) skulle föra med sig kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt. Promemorians förslag stämmer överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: har beträffande bevismedlet syn bl.a. anfört att detta förekommer mycket sporadiskt i de allmänna förvaltningsdomstolarna. har erinrat om sin uppfattning att reglerna bör ändras, så att upptagning av förhör med vittnen m.fl. vid underrätt och den senare uppspelningen i överrätt skall kunna ske med hjälp av videoteknik. Skälen för regeringens förslag: Vittnesutsagor och andra muntliga bevis kan tas upp per telefon i allmän domstol. När det gäller möjligheten att ta upp bevisning i allmän domstol genom videokonferens enligt försökslagen gäller samma förutsättningar som när bevisupptagning skall ske i allmän domstol per telefon enligt reglerna i och lagen (1996:242) om domstolsärenden. Det bör vara möjligt att använda videoteknik vid bevisupptagning även i allmän förvaltningsdomstol. Vid utformningen av förutsättningarna härför bör reglerna om bevisupptagning i allmän domstol genom telefon och videokonferens tas som förebild. Bevisupptagning i allmän förvaltningsdomstol bör därför enligt regeringen få tas upp genom videokonferens, om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter, eller om bevisupptagning enligt reglerna i förvaltningsprocesslagen (1971:291) skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att bevisningen tas upp på ett sådant sätt. Användning av videokonferensteknik vid bevisupptagning torde främst komma i fråga vid förhör med vittnen, men det bör även vara möjligt att genomföra sakkunnigförhör med hjälp av denna teknik. Bevismedlet syn bör också omfattas av regleringen. Med anledning av synpunkter beträffande bevis- medlet syn vill regeringen framhålla att syn genom videokonferens som framhållits redan i promemorians författningskommentar exempelvis skulle kunna tänkas komma till användning i samband med ett sakkunnigförhör som sker genom videokonferens. De uttalanden som gjorts om i vilka situationer det är lämpligt att låta bevisupptagning ske per telefon i allmän domstol bör i tillämpliga delar kunna tjäna som utgångspunkt för bedömningen av om det är lämpligt att ta upp bevisning genom videokonferens i allmän förvaltningsdomstol (se prop. 1986/87:89 s. 220). Möjligheterna till värdering av bevisning får inte bli lidande av att upptagningen sker genom videokonferens. Vid användning av videokonferens torde dock möjligheterna att kunna värdera bevisning typiskt sett vara bättre än vid användning av telefon. Tillämpningsområdet för videokonferens bör därför vara större än tillämpningsområdet för användning av telefon. Det är domstolen som avgör frågan på vilket sätt bevisningen skall tas upp. Enligt vad som anförts i avsnitt 6.3.1 bör dock en tillämpning av videokonferens bygga på frivillighet. Detta bör gälla åtminstone . Vid bedömningen av om bevisupptagningen kan ske genom videokonferens bör hänsyn tas till parternas inställning i frågan, liksom till inställningen hos dem som skall höras. Som anförts i avsnitt 6.3.1 bör en domstol, oavsett ett måls anknytning till Europakonven- tionen, normalt avstå från att kalla en parts vittnen och sakkunniga att delta genom videokonferens enligt försökslagen, om parten motsätter sig ett hörande i den formen. Som anförts i avsnitt 6.3.1 bör även motpartens uppfattning beaktas. Som framgått tidigare (avsnitt 6.3.1) bör huvudregeln vara fysisk inställelse i rättssalen. Det bör även gälla dem som skall höras i bevissyfte i en muntlig förhandling. Protokoll förs vid muntlig förhandling i allmän förvaltningsdomstol. Protokollet skall innehålla en redogörelse för förhandlingens gång och för den utredning som förebringas vid förhandlingen (17 § FPL). Bestämmelserna om muntlig förhandling gäller i tillämpliga delar vid syn på stället (23 § andra stycket FPL). Detta innebär bl.a. att bestämmel- serna om protokoll vid muntlig förhandling tillämpas vid syn. Närmare föreskrifter om protokoll vid muntlig förhandling och syn finns i förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Utsagor av vittnen och sakkunniga och iakttagelser som rätten gör vid syn på stället skall antecknas i protokollet i den omfattning utsagorna eller iakttagelserna kan antas vara av någon betydelse i målet. Undantag görs för Regeringsrättens del (11 § nämnda förordning). Rätten får dock förordna att en utsaga av ett vittne eller en sakkunnig skall tas upp genom stenografi eller på fonetisk väg. En sådan utsaga behöver inte antecknas i protokollet (16 § förordningen). torde det sällan förekomma att förhör tas upp på något annat sätt än på fonetisk väg, dvs. genom att ljudet spelas in på en bandspelare. har emellertid anfört att protokollföring bör kunna ske med hjälp av videoteknik. Regeringen är dock inte beredd att göra någon annan bedömning beträffande protokollföring än den som gjorts i fråga om videokonferens i allmän domstol. Detta innebär att berättelser som tas upp genom videokonferens bör protokollföras genom att ljudet från konferensen spelas in på en bandspelare. 6.4 Offentlighet och ordning vid deltagande i en muntlig förhandling genom videokonferens bedömning: Personal vid den myndighet som ställer utrustning och lokaler till förfogande för den som skall delta i en muntlig förhandling genom videokonferens bör vara behjälplig med de praktiska arrangemangen, när den muntliga förhandlingen hålls inom stängda dörrar. Domstolen måste bedöma möjligheten för rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid en muntlig förhandling genom videokon- , när den tar ställning till om någon skall kallas att delta genom förmedling av videoteknik. Promemorian innehåller ingen bedömning beträffande de aktuella frågorna. Remissinstanserna: Kammarrätten i har efterlyst över- väganden beträffande frågan hur ordningen vid en muntlig förhandling skall kunna upprätthållas, om förhör hålls med ett vittne eller en part utanför rättssalen. Kammarrätten, och Länsrätten i län har pekat på att problem kan uppkomma när en muntlig förhandling med hänsyn till sekretesskyddet sker bakom lykta dörrar. Skälen för regeringens bedömning: Enligt 16 § förvaltningsprocess- lagen (1971:291) gäller 5 kap. 1 5 och 9 §§ i tillämp- liga delar i fråga om offentlighet och ordning vid muntlig förhandling. Av lagrummet framgår vidare att rätten utöver vad som följer av 5 kap. 1 § får förordna att förhandling skall hållas inom stängda dörrar, om det kan antas att det vid förhandlingen kommer att förebringas uppgift för vilken hos domstolen gäller sekretess som avses i sekretesslagen (1980:100). Som framgått i avsnitt 6.1 finns för försöksverksamheten i allmän domstol videokonferensutrustning både på försöksdomstolarna och på ytterligare ett par domstolar. Såvitt avser det praktiska genomförandet gäller beträffande videokonferens i allmän domstol att domstolar och andra myndigheter som har utrustning för videokonferens, skall ställa utrustning och lokaler till förfogande för den som skall delta i ett domstolssammanträde genom videokonferens, om arbetets behöriga gång och förhållandena i övrigt tillåter det (se avsnitt 6.1). Motsvarande reglering kommer att gälla för de allmänna förvaltningsdomstolarnas försöksverksamhet. För det fall att förvaltningsdomstolen förordnar om att en förhandling skall hållas inom stängda dörrar, bör personal vid den myndighet som ställer utrustning och lokaler till förfogande för den som skall delta i en muntlig förhandling genom videokonferens få vara behjälplig med de praktiska arrangemangen. Detta blir för övrigt aktuellt inte bara när rätten förordnat om stängda dörrar utan även vid t.ex. uppkoppling av videokonferensen och när det gäller att visa den som skall delta genom videokonferens till rätta i videokonferenslokalen. Bestämmelser om att den domstol som anordnar videokonferensen på lämpligt sätt skall förvissa sig om identiteten hos den som skall delta i den muntliga förhandlingen genom videokonferens och att tillämpliga regler för deltagande i ett domstolsförfarande följs, kommer att tas in i förordning. När det gäller frågan om möjligheten för rättens ordförande att upprätthålla ordningen vid en muntlig förhandling genom video- konferens, vill regeringen framhålla att domstolen när den tar ställning till om någon skall kallas att delta genom förmedling av videoteknik självfallet måste ta även ordningsfrågan under bedömning. Mot bakgrund av de allmänna domstolarnas positiva erfarenhet av användning av telefonteknik finns det dock knappast anledning att tro att ordningsfrågan skall bli något reellt problem. 6.5 Påföljder vid utevaro m.m. Regeringens förslag: Den som kallats till en muntlig förhandling genom videokonferens skall ha rätt till ersättning för kostnaderna för sin inställelse. Regeringens bedömning: Bestämmelser om påföljder för under- låtenhet att delta i muntlig förhandling genom videokonferens är inte påkallade.