prop · GN0376 · 2000-01-01 00:00:00 — Förteckning över remissinstanserna Efter remiss har yttranden över Departementspromemorian Förslag till lag om märkning och registrering av hundar (Ds 1999:74) avgetts av Hovrätten för Nedre , Kammarrätten i , Riksåklagaren, , Datainspektionen, Statskontoret, Försvarsmakten, , , , , , , Länsstyrelserna i , och , , , och kommuner, , , Blandis Hundregister, , Förbundet , Föreningarna Djurens Vänners , , Miljö- och hälsoskydds- tjänstemannaförbundet, , , , , och . Dessutom har yttrande inkommit från , Svenska och . och kommuner, , Hundskolan i , Hundägarnas intresseorganisation och har avstått från att avge yttrande. Härigenom föreskrivs följande. 1 § En ägare skall låta märka sin hund så att den kan identifieras. Märkningen skall vara bestående. 2 § Ägaren av en hund skall låta registrera sitt ägarskap i ett för landet centralt register. Hundägaren skall betala en avgift för registreringen och för utrustning för att läsa av märkningen. 3 § Bestämmelserna i 1 och 2 §§ gäller hundar som stadigvarande finns i . 4 § Registret får användas för att fastställa vem som är ägare av en hund. , , , polismyndigheten och de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet skall ha direkt åtkomst till registret. 5 § är personuppgiftsansvarigt för registret. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får besluta att överlåta driften av registret till en annan myndighet eller till en organisation. 6 § För behandling av personuppgifter gäller, utöver vad som sägs i 4 och 5 §§, personuppgiftslagen (1998:204). 7 § Om en hund påträffas utan märkning eller om det inte finns någon ägare av en hund antecknad i det centrala registret får hunden omhändertas av polismyndigheten. från omhändertagandet skall hundens ägare låta märka hunden och anmäla ägarskapet till det centrala registret. I annat fall skall hunden anses sakna ägare och polismyndigheten får besluta vad som skall ske med hunden. Innan ett beslut om avlivning fattas skall yttrande inhämtas från en veterinär, om det inte finns särskilda skäl att avliva hunden . 8 § Kostnader som uppkommit på grund av ett omhändertagande får förskotteras av allmänna medel. 9 § Ägaren av en omhändertagen hund skall betala de kostnader som omhändertagandet medfört. En ägare som inte betalat kostnaderna från omhändertagandet har inte rätt att få tillbaka hunden. får då besluta vad som skall ske med hunden. Om polismyndigheten har beslutat att hunden skall säljas, får polismyndigheten ta ut ersättning ur köpeskillingen för kostnaderna för omhändertagandet. Om det finns särskilda skäl får polismyndigheten i enskilda fall medge undantag från första eller andra stycket. Om undantag görs från första stycket, skall kostnaderna för omhändertagandet slutligt betalas av polismyndigheten. 10 § får meddela de förelägganden som behövs för att denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. I beslut om föreläggande får polismyndigheten sätta ut vite. 11 § Närmare föreskrifter om märkningen, registreringen, registret och avgifter för registreringen meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 12 § beslut enligt 7, 9 eller 10 § eller beslut om registrering som meddelas av eller av den som ansvarar för driften av registret får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt denna lag gäller , om inte något annat beslutas. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 7-10 §§ skall dock gälla först . Lagen skall inte tillämpas på hundar som vid lagens ikraftträdande är äldre än . Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till lag om märkning och registrering av hundar. Förslaget har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av Lagrådet: Mot bakgrund av att lagförslaget har sin upprinnelse i ett behov av att kunna oskadliggöra kamphundar skulle det kunna diskuteras om kravet på registrering av samtliga hundar och hundägare står i rimlig proportion till behovet. Av lagrådsremissen får emellertid anses framgå att även andra, inte obetydliga fördelar är förenade med en sådan registrering. Från de synpunkter Lagrådet har att beakta finns inte något att erinra mot förslaget i denna del. Om man utgår från att syftet med förslaget är att åstadkomma en registrering av alla hundar och hundägare, visar sig från de synpunkter Lagrådet har att företräda att åtskilliga problem kan uppkomma i fråga om tillämpningen sådan den med ledning av lagtext och motivering kan förutsättas komma att gestalta sig. Av lagtexten framgår att det inte är någon skyldighet för polismyndigheten att omhänderta omärkta hundar. Tvärtom framhålls i motiveringen att denna möjlighet förutsätts komma att utnyttjas bara i de fall polismyndigheten bedömer att hunden utgör eller kan komma att utgöra en fara för människor eller andra djur. I andra fall har polismyndigheten möjlighet att vid vite förelägga hundägaren att märka sin hund. Men hänsyn till polismyndighetens knappa resurser kan antagas - och torde också vara avsett - att denna möjlighet praktiskt taget aldrig kommer att användas. Av det anförda framgår att den förutsatta tillämpningen innebär att vissa typer av hundar - eller snarare hundägare - kommer att behandlas annorlunda än andra, trots att syftet med lagen är att samtliga hundar skall registreras. En sådan tillämpning skulle komma att strida mot kravet på likhet inför lagen sådant det framgår av bl.a. 1 kap. 9 § regeringsformen. Vidare förutsätts i motiveringen att polismyndighetens möjlighet att omhänderta en omärkt hund kan komma att utnyttjas bl.a. när polisen bedömer att detta kan vara nödvändigt för att förebygga brott. Emellertid anses det vara i princip olämpligt att lägga prognoser om brottsliga gärningar till grund för tvångsåtgärder. Dessutom kan avsikten omintetgöras genom att ägaren låter märka hunden. Ett korrekt sätt att angripa problemet är att i lagen om tillsyn över hundar och katter föra in kriterier för när hundar kan presumeras vara farliga och därför böra blir föremål för omhändertagande samt avlivning eller annan åtgärd i vidare omfattning än som följer av nu gällande föreskrifter. Slutligen bör beaktas förutsättningarna enligt 7 § för att ägaren skall få tillbaka en omhändertagen hund. Hundägaren har på sig för att lokalisera hunden, låta märka den - varvid han är beroende av polisens goda vilja för att få tillgång till hunden - anmäla ägarskapet till registret och betala de kostnader som omhändertagandet medfört. I samband med kan den tid som i praktiken står till buds bli avsevärt kortare än . Tillämpningen kan komma att avse djur med betydande ekonomiskt värde. Det kan naturligtvis ifrågasättas om inte det egentliga syftet med lagstiftningen är att bli av med de farliga hundarna. Det syfte som framgår av lagtexten är emellertid som förut framhållits att åstadkomma märkning. De åtgärder som föreslås enligt 7 §, dvs. främst försäljning eller avlivning, kan knappast anses stå i proportion till detta syfte. Ett alternativ för att tillgodose det angivna syftet skulle kunna vara att polismyndigheten låter märka hunden och tar ut kostnaderna härför av hundägaren. Lagrådet finner det vara ett angeläget allmänt intresse att åtgärder vidtas mot farliga hundar. Av vad som blivit upplyst under föredragningen inför Lagrådet framgår också att sådana åtgärder brådskar. Lagen om tillsyn över hundar och katter har emellertid varit föremål för översyn och problemet borde enligt vad som förut antytts kunna lösas inom dess ram. Den förutsatta tillämpningen av den föreslagna lagen sedd i ljuset av dess syfte enligt lagtexten föranleder erinringar med hänsyn till rättsstatliga principer om likhet inför lagen och om proportionalitet. Lagrådet ifrågasätter därför allvarligt om lagförslaget bör genomföras i föreliggande skick. Skulle lagförslaget genomföras har Lagrådet följande synpunkter i fråga om de enskilda bestämmelserna. Om driften av registret skulle överlåtas till en privaträttslig organisation, kommer registret att bli allmän handling endast försåvitt organisationen och dess registerverksamhet anges i den bilaga som avses i 1 kap. 8 § andra stycket sekretesslagen. Lagrådet förutsätter att registret skall vara offentligt enligt tryckfrihetsförordningens regler om allmänna handlingar även om det skulle komma att föras av ett privaträttsligt organ. Enligt andra stycket i lagen skall hunden anses sakna ägare, om inte hunden märks eller ägarskapet anmäls från omhändertagandet. En möjlighet är emellertid att man mycket väl vet vem ägaren är, ehuru han inte vidtar de åtgärder som krävs av honom. Det kan inte anses vara en tillåten lagstiftningsteknik att föreskriva att något som bevisligen strider mot verkligheten skall anses vara för handen. I stället bör direkt anges vad polisen i denna situation kan göra. De alternativ som står till buds bör anges i lagtexten, särskilt som både lagen om tillsyn över hundar och katter (3 §) och djurskyddslagen (34 §) anger att hunden (djuret) skall säljas eller avlivas och det i förevarande fall synes vara avsett att hunden också skall kunna ges bort. Lagrådet förordar därför att andra meningen i andra stycket ges följande lydelse: "I annat fall får polismyndigheten besluta att hunden skall säljas, skänkas bort eller avlivas." Andra stycket andra meningen bör i överensstämmelse med vad som sagts under 7 § ges följande lydelse: "får då besluta att hunden får säljas, skänkas bort eller avlivas." Enligt förslaget skall i 10 § - vilken placerats under rubriken - föreskrivas att polismyndigheten får meddela de förelägganden som behövs för att denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Förelägganden av denna art är, vilket framkom under föredragningen inför Lagrådet, främst avsedda att förmå hundägaren att låta märka och registrera sin hund enligt 1 och 2 §§. Denna situation bör kunna förekomma utan att hunden omhändertagits, varför till rubriken bör fogas "m.m.". Möjligheten för polismyndigheten att meddela föreläggande och sätta ut vite i detta tycks dock föreligga oavsett om hunden omhändertagits eller inte. Om ett föreläggande med viteshot gäller mot hundägaren som hunden är omhändertagen, kommer hot om dubbla påföljder att vara riktade mot ägaren. En sådan kumulation av påföljder bör undvikas, och detta bör framgå klart av lagtexten. Lagrådet föreslår därför att en andra mening förs in i första stycket med följande lydelse: "Föreläggande om att hunden skall märkas och registreras får meddelas endast om hunden inte omhänder- tagits av polismyndighet." Rätten att meddela föreskrifter kan, enligt 8 kap. 7 § regeringsformen, delegeras till regeringen endast i vissa i lagrummet angivna ämnen. Den föreslagna lagen avser emellertid inte djurskydd (fjärde punkten i första stycket) eller något annat av de angivna ämnena. Av de i paragrafen angivna ändamålen har bemyndigandet att meddela föreskrifter om avgifter för registreringen stöd i 8 kap. 9 § andra stycket regeringsformen. Möjligheten att meddela föreskrifter om märkningen, registreringen och registret kan däremot inte inordnas i ett bemyndigande som ger regeringen rätt att besluta i ställe. Regeringen får i dessa avseenden endast besluta s.k. verkställighetsföreskrifter. Regeringens rätt att meddela föreskrifter om verkställighet av lag följer redan av 8 kap. 13 § 1 regeringsformen och bör därför inte uttryckligen omfattas av bemyndigandet i förevarande paragraf. Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse: "Föreskrifter om avgifter för registreringen meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer." De beslut som enligt paragrafen är överklagbara gäller i princip . Ett beslut om vad som skall ske med hunden kan exempelvis innefatta försäljning, bortskänkande eller avlivning av hunden och således vara irreparabelt. Genom att överklaga detta beslut eller beslutet om omhändertagande och därvid framkalla ett inhibitionsbeslut har hundägaren möjlighet att stoppa verkställigheten av beslutet. Om hundägaren skall ha en reell möjlighet att utnyttja dylika rättsmedel, får beslutet om hundens försäljning, bortskänkande eller avlivning inte gå i verkställighet innan tiden för beslutets överklagande gått ut. Lagrådet föreslår därför att följande bestämmelse införs som en andra mening i tredje stycket: "beslut om försäljning, bortskänkande eller avlivning av hund får inte verkställas så länge tiden för överklagande av beslutet löper och något överklagande ännu inte skett." Vidare skall sådana beslut om registrering som kan komma att meddelas av den som ansvarar för driften av registret vara överklagbara. Detta skulle kunna medföra att om t.ex. detta ansvar kom att åvila dess registreringsbeslut finge överklagas hos länsrätt. Eftersom är en privaträttslig juridisk person, kommer de ordinära regler som gäller för överklagande av förvaltnings- beslut inte att bli automatiskt tillämpliga. Härför krävs uttryckliga regler om att motsvarande bestämmelser i förvaltningslagen skall gälla för den ifrågavarande organisationens beslutsfattande och omprövningsplikt i registreringsärenden samt handhavande av överklagandeskrifter. Lagrådet rekommenderar att en genomgång görs av vilka bestämmelser i förvaltningslagen som skall vara tillämpliga hos "den som ansvarar för driften" och att uttryckliga regler härom, eventuellt i form av hänvis- ningar till förvaltningslagen, tas in i lagen. Vidare blir ett privaträttsligt subjekt, vars beslut överklagats, inte den enskildes motpart, eftersom bestämmelsen i 7 a § första stycket förvaltningsprocesslagen endast omfattar förvaltningsmyndighet. Mål av här avsedd typ bör inte vara undantagna från principen om tvåpartsprocess i länsrätt. Enligt Lagrådets mening bör det allmännas talan dock föras av . En regel härom kan förslagsvis ha följande lydelse: "för det allmännas talan hos allmän förvaltningsdomstol, om det första beslutet meddelats av den som ansvarar för driften av registret." Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1999/2000:76 Lag om märkning och registrering av hundar Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Lag om märkning och 4, 12 §§ registrering av hundar (2000:000) 1999/2000:76 Bilaga 1 1999/2000:76 Bilaga 2 1999/2000:76 Bilaga 2 1999/2000:76 Bilaga 3 1999/2000:76 Bilaga 3