prop · GN0379 · 2000-01-01 00:00:00 — Lagen är principiellt viktig eftersom den utgår från att människor med funktions- hinder har samma rättigheter som andra och inte får diskrimineras på grund av funktionshinder. På andra områden kritiserar Handikappombudsmannen för att inte helt uppfylla . Det gäller t.ex. det s.k. domstols- trotset, dvs. att vissa huvudmän inte verkställer domar enligt LSS och socialtjänstlagen (SoL) som är gynnande för den enskilde. I praktiken innebär det att den enskilde inte får det stöd han eller hon har rätt till en- ligt lag. Ett annat område som kritiseras gäller brister i kunskapen om barn med funktionshinder och den svaga rättssäkerhet de har i skolan. Ett tredje område rör kommunernas tillämpning av , framför allt då det gäller tillgängligheten. 5 En nationell handikappolitik för demokrati och full delaktighet Regeringen har i regeringsförklaringen förklarat att hinder för funktionshindrades rätt att delta fullt ut i samhället skall rivas. För att detta skall kunna ske måste politiken successivt förändras och bedrivas ur ett medborgarperspektiv. Personer med funktionshinder är medborgare med lika rättigheter och skyldigheter som andra medborgare. Det är ett perspektiv som utgår från. Denna proposition utgör en nationell handlingsplan som är en del i utvecklingen mot uppfyllandet av dessa mål. Regeringen lämnar förslag till nationella mål för handi- kappolitiken och förslag till konkreta åtgärder. Syftet är att det handi- kappolitiska arbetet tydligare skall inriktas på att ta bort de hinder som finns för funktionshindrades fulla delaktighet i samhället. En ny struktur på arbetet föreslås med tydligare ansvar för de statliga myndigheterna. Staten skall vara ett föredöme i arbetet för ett mer tillgängligt samhälle. 5.1 Nationella mål Regeringens förslag: De nationella målen är: - en samhällsgemenskap med mångfald som grund, - att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet, - jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder. Det handikappolitiska arbetet skall inriktas särskilt på: - att identifiera och undanröja hinder för full delaktighet i samhället för människor med funktionshinder, - att förebygga och bekämpa diskriminering mot personer med funk- tionshinder, - att ge barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder förutsätt- ningar för självständighet och självbestämmande. Skälen för regeringens förslag Handikappolitik en fråga om demokrati Regeringen anser att kraftfulla politiska insatser fordras för att flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder skall få rätten till full delaktighet, värdighet och självbestämmande. Ytterst är handikappoli- tiken en demokratifråga samhället måste byggas med insikten om att alla människor är lika mycket värda, har samma grundläggande behov och skall behandlas med samma respekt, att mångfald berikar, att varje människa med sin kunskap och erfarenhet är en tillgång för samhället. Det innebär konkret att alla skall ha lika rätt och lika möjligheter att bestämma över sina liv och få sina önskemål respekterade. Personer med funktionshinder skall ha lika möjligheter att röra sig i samhället och i samma sammanhang som andra. Alla skall ha lika möjligheter att ta del av information och att göra sig hörda. Alla skall också ha lika möjligheter och skyldigheter att bidra till samhällets utveckling. Hur utbildningspolitiken, arbetsmarknadspolitiken, kulturpolitiken, bo- stadspolitiken, socialpolitiken, integrationspolitiken etc. utformas är av- görande för möjligheterna att överbrygga klyftor i livsvillkor mellan olika grupper och individer och skapa ett samhälle där alla människor kan vara delaktiga. Handikapperspektivet ryms således inom hela det politiska fältet. ses människor med funktionshinder alltför ofta enbart som vårdobjekt. Följden blir därmed, att också handikappolitiken betraktas utifrån ett snävt vårdperspektiv eller möjligen som en social fråga. Det gäller att tillfredsställa människors vård- och omsorgsbehov, men inte så mycket mer. Väljer man i stället att beskriva handikappolitiken som en demokratifråga innebär det att man försöker se människans mycket skif- tande behov och förväntningar. Då blir det som brukar sammanfattas "vård och omsorg" bara en del av behoven. Många behöver naturligtvis sådan "vård och omsorg". Ett funktionshinder behöver emellertid inte i sig innebära att man behöver vård. Demokratiperspektivet innebär att erkänna rätten för alla människor att delta i hela samhällslivet. Jämställdhetsperspektiv i handikappolitiken Det står allt mer klart att kvinnor och män inte vinner delaktighet på samma villkor, att möjligheterna till inflytande inte är desamma för båda könen och att självständighet och oberoende inte har samma innebörd för kvinnor med funktionshinder som för män. Kvinnors och mäns roller och livsvillkor skiljer sig också åt på många sätt. Det innebär att regler, ruti- ner, bedömningar och lagtolkningar får olika konsekvenser för kvinnor respektive män. Det gäller också i hög grad flickor/kvinnor och poj- kar/män med funktionshinder. Jämställdhetsperspektivet är inte bara en fråga om rättvisa mellan kvinnor och män utan också en fråga om hur samhället och välfärden skall utvecklas. Det finns fortfarande anmärk- ningsvärt lite samlad kunskap om jämställdhetsperspektiv på handi- kappfrågor i . Arbetet för jämställdhet har på många sätt trängts undan av jämlikhetsarbetet när det gäller personer med funktionshinder. Den ena diskrimineringen, den som handlar om kön, har inte blivit synlig därför att den andra, den som handlar om funktionshinder, har varit så iögonfallande. Samhällets handikappreformer har varit inriktade på att undanröja de mest påtagliga hindren för delaktighet för personer med funktionshinder. En samhällsgemenskap med mångfald som grund Mångfald är viktigt för demokratin. Genom att människor med olika erfarenheter och bakgrund möts ökar förutsättningarna för många olika perspektiv. Detta leder även till att underlaget för politiska beslut blir mer fullständigt. Staten har här ett särskilt ansvar. En offentlig sektor vars anställdas bakgrund speglar befolkningens sammansättning ger ökad legitimitet. Det sänder ut en normgivande signal till samhället i övrigt. För personer med funktionshinder är negativa attityder en orsak till diskriminering. Bristande tillgänglighet kan vara en annan. Men mångfald handlar även om att värdesätta människors erfarenheter och kunskaper och skapa ett klimat som bejakar detta. Att tänka i ett handikapperspektiv är att utgå från att människor har olika förutsättningar och att planera utifrån detta faktum. Att inte göra det är att utestänga stora grupper i befolkningen. Målet är att samhället vär- derar och tar till vara människors olikheter, som till exempel etnisk till- hörighet, ålder, sexuell läggning och funktionshinder. Funktionsnedsätt- ningar är en av flera naturliga variationer hos en befolkning och är van- ligt förekommande. Ungefär var femte person har något slag av funktionshinder. Likaså finns människor med funktionshin- der inom alla grupper i samhället och i alla åldrar. I takt med medicintek- nologisk utveckling överlever allt fler personer svåra olyckor och sjuk- domar men ofta med funktionshinder som följd. Även en åldrande befolkning bidrar till att fler människor med funktionshinder finns i samhället. har insikten om mångfaldens betydelse för tillväxten ökat. För att skall klara sig i den internationella konkurrensen och bibehålla välfärden måste alla resurser i landet tas till vara. Det är dålig samhällsekonomi att vissa grupper i samhället inte ges tillträde till arbetsmarknaden eller att deras resurser inte kommer till nytta. En prio- riterad uppgift för regeringen är därför att undanröja mekanismer, till exempel diskriminering, som hindrar människor från att bidra till tillväxt och produktion. Jämlikhet i levnadsvillkor och full delaktighet Grunden för den svenska jämlikhetssynen är alla människors lika värde. En ovillkorlig rätt till respekt för människovärdet förändras inte av före- komsten av ett funktionshinder, dess grad eller art. En person med funk- tionshinder skall inte betraktas som "föremål för särskilda åtgärder" utan skall ses som en medborgare med rättigheter och skyldigheter. För att uppnå jämlikhet i levnadsvillkor krävs att barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder får möjligheter till ett så normalt liv som möjligt. Målet är att människor med funktionshinder skall ges samma möjligheter som andra att få växa upp tillsammans med sina föräldrar, erbjudas god barnomsorg och utbildning, ha ett förvärvsarbete, ha en trygg bostad, kunna delta i olika kultur- och fritidsaktiviteter samt få den äldreomsorg som behövs. Tryggheten och gemenskapen i samhället skall omfatta alla medborgare. Människor skall genom de sociala skyddsnäten garanteras en rimlig levnadsnivå. Välfärdspolitiken skall syfta till att minska klyftorna mellan olika samhällsgrupper. Genom bl.a. socialför- säkringssystemet, , hälso- och sjukvården utgår ett offentligt och gemensamt ansvar. Den ekonomiska tryggheten skall minska de ekonomiska följderna av till exempel sjukdom och funk- tionshinder. Så långt möjligt skall dessa insatser vara generella och utgå ifrån behov och utan inkomstprövning. För personer med funktionshinder är tekniska hjälpmedel och andra kompensatoriska insatser av särskilt stor betydelse. Att riva hindren För att barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder skall ha lika möjligheter som andra och kunna fullgöra sina skyldigheter krävs att samhället och den omgivande miljön är tillgängliga. Det gäller såväl den fysiska tillgängligheten som tillgänglighet till information och service, vård och stöd, kultur, fritidsaktiviteter m.m. Bristande tillgänglighet leder till att människor med funktionshinder inte kan delta i olika sammanhang tillsammans med andra. För en rörelsehindrad kan ett trappsteg vara lika utestängande som en låst dörr. En sådan utestängning leder till att alla människor inte får samma möjligheter att ta del av samhällslivet. Detta strider mot svensk jämlikhetssyn. En annan konsekvens är att samhället inte öppnar sig för alla människors erfarenheter och kunskaper. Viktiga bidrag till samhällets utveckling går därmed förlorade. När människor inte ges möjlighet att mötas växer fördomarna och de negativa attityderna som i sin tur kan leda till diskriminering. Därför är det viktigt att arbeta för ökad tillgänglighet till samhällets alla delar. Att alla människor har lika möjligheter att få del av sina rättigheter och att fullgöra sina skyldigheter är ytterst en fråga om demokrati. Ökad tillgänglighet är inte enbart en fråga om att förändra den fysiska miljön. Att planera en verksamhet, till exempel skolundervisningen, så att den fungerar för en person med dyslexi är också en fråga om tillgänglighet t.ex. att ge personer med talsvårigheter den tid de behöver för att tala. Människor med dolda funktionshinder, liksom med kroniska sjukdomar, glöms ofta bort vid planering. Det kan t.ex. för några behövas lämplig kost i skolan eller personalmatsalen och att regelbundna pauser läggs in. Det är inte ovanligt att en person har flera funktionshinder inte minst bland äldre vilket kan kräva särskild uppmärksamhet när det gäller att minska hinder för tillgänglighet. Att vara flexibel och att utgå ifrån människors olika behov är nyckelord. För att förverkliga lika möjligheter för alla måste tillgängligheten vara integrerad och utformad så att den som är funktionshindrad inte blir bero- ende av andra. Att göra en särskild handikappingång istället för att göra huvudingången tillgänglig eller att bära en rörelsehindrad upp för trapporna är exempel på tillgänglighet som inte ger lika möjligheter. Så- dana exempel på särlösningar upplevs av många funktionshindrade som diskriminerande och bör därför undvikas så mycket möjligt. Lika möjlig- heter innebär rätt att få tillträde på samma sätt som andra. Bekämpa diskriminering Diskriminering innebär i det här sammanhanget att någon missgynnas på grund av sitt funktionshinder. Orsakerna kan vara fördomar, okunskap och omedvetenhet. Men orsakerna kan också vara likgiltighet, ovilja och avståndstagande. Att man på grund av ett funktionshinder behandlas sämre än andra är oacceptabelt. På olika sätt måste samhällets normer och värderingar bli tydliga. Lagstiftning är en väg, vilket har införts på arbetslivsområdet genom lagen om förbud mot diskriminering. Mer in- formation och ökade kunskaper är en annan nödvändig väg. Diskrimine- rande handlingar behöver inte ha diskriminerande avsikter. Men om människor blir utestängda eller missgynnas, direkt eller indirekt, så måste detta bekämpas oavsett orsakerna. Ökat självbestämmande Frågor om inflytande och delaktighet måste ges ökad betydelse. Väl- färdspolitikens syfte är att frigöra människor. Exemplet med personlig assistans visar hur dramatiskt människors liv kan förändras till ökat självbestämmande. Människor med funktionshinder är ofta beroende av olika insatser. Många vittnar om att de inte blir bemötta med den respekt de har rätt till och att de kan känna sig kontrollerade och ifrågasatta. De organ i samhället som har till uppgifter att ge stöd och service åt personer med funktionshinder skall fullgöra sina uppgifter på ett sätt som innebär rättssäkerhet och ett gott bemötande för personer med funktionshinder. De senaste årens besparingar i stat, landsting och kommuner har på många sätt inneburit att personer med funktionshinder fått svårare att få tillgång till stödåtgärder och ökade kostnader för dem. Det har blivit både svårare och dyrare att få tillgång till t.ex. hemtjänst och färdtjänst. 5.2 Inriktning på regeringens handikappolitik redovisade regeringen i skrivelse 1996/97:120 sin bedöm- ning av situationen inom handikappområdet och den samlade strategi som kom att ligga till grund för regeringens fortsatta arbete inom detta område. Syftet var bl.a. att lyfta fram och prioritera tillgänglighetsfrå- gorna inom olika politikområden. Strategin var en första del i ett mer långsiktigt nationellt program för demokrati och delaktighet och för att förverkliga för att tillförsäkra människor med funk- tionshinder delaktighet och jämlikhet. Motsägelsefull utveckling Bilden av dagens handikappolitiska läge är motsägelsefull. Å ena sidan har utvecklingen gått framåt på många områden t.ex. då det gäller det individuella stödet till personer med funktionshinder. Statsbidragen till kommuner och landsting för vård, skola och omsorg har höjts i olika om- gångar. Å andra sidan finns fortfarande allvarliga hinder kvar på vägen mot ett samhälle för alla. De grundläggande värderingar som skall styra handikappolitiken tycks heller inte i tillräckligt hög omfattning nå fram till de forum där beslut som rör personer med funktionshinder fattas. Olika insatser är nödvändiga För att personer med funktionshinder skall ha lika rättigheter och skyl- digheter krävs stöd och service efter behov, lika möjligheter till utbild- ning och arbete, tillgänglighet till lokaler, verksamhet och samhällsin- formation samt möjlighet att kommunicera med andra. Hälso- och sjuk- vård, hemtjänst, färdtjänst och olika stöd från socialförsäkringssystemet är insatser som är nödvändiga för många personer med funktionshinder och kroniska sjukdomar. Arbetslösheten bland funktionshindrade har enligt undersökningar från SCB sjunkit. Likväl är arbetslösheten bland dem betydligt större än för befolkningen i övrigt. Ett stort problem är att många människor med funktionshinder saknar högre utbildning. Det är angeläget att funktionshindrade har samma möjligheter som andra att ta del av utbildning och fortbildning. Kvinnor med funktionshinder behöver mer av samhällets stöd än män med funktionshinder sammantaget under livet därför att de har sämre hälsa och lever . Det är fler kvinnor än män som får hemtjänst, re- habilitering och förtidspension. Men det är också fler kvinnor än män som inte får den hemtjänst de behöver och inte får hel förtidspension. Män får en relativt större andel av rehabiliteringsresurserna, får mer assi- stansersättning och har lättare att få handikappersättning. Det är fler kvinnor som använder hjälpmedel, men de betalar oftare för dem än männen gör. Det är fler män än kvinnor som får individuellt utprovade hjälpmedel, och mycket fler män som har skyddat arbete och anställning med lönebidrag. Flertalet samhällsfrågor rör i något avseende personer med funktions- hinder. Allt behandlas dock inte i denna proposition. Regeringen avser att återkomma med förslag på flera områden av stor vikt för funktionshind- rade och i skrivelse till redogöra för hur handlingsplanen genomförs. Vård och omsorg prioriterad fråga för regeringen av regeringens högst prioriterade mål är att säkra vården och omsor- gen. För många personer med funktionshinder är det bokstavligen livs- viktigt att sjukvården är tillgänglig och fungerar. Det finns inom vården bristområden som det är angeläget att komma till rätta med. Regeringen avser därför att presentera en nationell handlingsplan för sjukvården. Pla- nen skall innehålla mål och inriktning för vården fram . Hand- lingsplanens inriktning är en kraftfull satsning på primärvården, äldre- vården och psykiatrin. Frågor som rör sjukvården tas därför inte upp här. Inom psykiatrin har regeringen lagt en proposition om psykiatrisk och rättspsykiatrisk vård (1999/2000:44) och återkommer till frågan om per- sonligt ombud. Ett annat viktigt område är arbetslivsinriktad rehabilite- ring, där regeringen har tillsatt en särskild utredare (dir. 1999:44) som skall kartlägga den arbetslivsinriktade rehabiliteringen, klargöra grän- serna mot andra typer av rehabilitering samt se över hur ansvar och upp- gifter effektivast kan fördelas mellan de olika aktörerna. I en delrapport som remissbehandlas nämns att gruppen funktionshindrade och deras möjligheter till aktiv rehabilitering kommer att belysas i utredningens huvudbetänkande. Det gäller särskilt hur samspelet mellan medicinska och yrkesinriktade insatser fungerar. När det gäller den medicinskt in- riktade rehabiliteringen tydliggjordes sjukvårdshuvudmännens ansvar genom en ändring i hälso- och sjukvårdslagen . Som en del i han- dikappreformen fördelades åren 1994 1997 särskilda stimulansbidrag för habilitering och rehabilitering. Frågan om förtidspension för ungdomar med funktionshinder har utretts och redovisas i Förtidspensions- utredningens betänkande Unga i ohälsoförsäkringen tid för aktivitet och utveckling (SOU 1998:106). Betänkandet har remissbehandlats och bereds nu i . En departementspromemoria som kompletterar betänkandet, kommer att presenteras . Andra frågor som regeringen avser att återkomma till är bl.a. , övre åldersgräns för personlig assistans, bilstödet och avgifter inom kommunernas vård, boende och service. 5.2.1 Tre huvudområden De förslag som regeringen nu presenterar är avsedda att lägga fast huvudlinjerna i den svenska handikappolitiken. Förutom förslagen finns, som nämnts, frågor som kräver ytterligare kartläggning, utredning eller förankring innan de kan lösas. Enligt regeringens bedömning bör följande arbetsområden prioriteras : - att se till att handikapperspektivet genomsyrar alla samhällssektorer, - att skapa ett tillgängligt samhälle, samt - att förbättra bemötandet. Generella åtgärder bör öka möjligheterna till självbestämmande och kontroll över den enskildes livssituation. Detta gäller i princip oavsett vilket funktionshinder som är aktuellt. Det är inte ovanligt att funktions- hinder i första hand förknippas med personer som är rullstolsburna, syn- skadade eller har andra synliga funktionshinder. Men personer med funktionshinder som är mer dolda för omgivningen omfattas på samma sätt som andra av de nationella målen för handikappolitiken. Att handi- kapperspektivet skall genomsyra alla samhällssektorer innebär t.ex. att också personer med läs- och skrivsvårigheter skall kunna få del av sam- hällsinformation. Tillgänglighet till lokaler och verksamhet kan betyda att allergiker får ökade möjligheter att röra sig fritt i olika miljöer. Frågor om bemötande har stor betydelse t.ex. för personer med psykiskt funk- tionshinder liksom för mag- och tarmsjuka, njursjuka, hjärtsjuka och andra med kroniska sjukdomar. Handikapperspektivet måste genomsyra alla samhällssektorer Det är regeringens uppfattning att man inom alla politikområden och i statens, landstingens och kommunernas planering skall beakta handi- kapperspektivet. Utbildningspolitiken bör alltså utformas så att elever med funktionshinder kan delta i den reguljära undervisningen. Arbets- marknadspolitiken måste bedrivas på ett sådant sätt att funktionshindrade personer ges tillträde till arbetslivet. Hälso- och sjukvården måste utformas så att personer med funktionshinder får möjlighet att leva ett liv som så lite som möjligt begränsas av sjukdomen eller funktionsnedsätt- ningen. Erfarenheterna visar dock att handikapperspektivet inte integreras i planering och genomförande på det sätt som rimligen kan krävas. Alltför ofta blir det istället fråga om särlösningar som kan bli både dyrare och otympligare än om handikapperspektivet hade funnits med ifrån början. Särskilda åtgärder skall vara ett komplement och inte det första alternativet. Tillgänglighet första valet Förbättrad tillgänglighet är en viktig demokratifråga. Åtgärder för ökad tillgänglighet ses alltför ofta enbart som kostnader och inte som en in- vestering. Ökad tillgänglighet leder till bättre förutsättningar för männi- skor med funktionshinder att studera, arbeta och klara det dagliga livet. Detta vinner såväl individen som samhället på. Hjälpmedel och annat stöd som personlig assistans skall vara komplement. Många tillgänglig- hetsåtgärder är både enkla och billiga att vidta. Att göra t.ex. en hemsida tillgänglig för synskadade medför inte högre kostnader om man gör rätt från början. Kostnader för tillgängligheten uppstår ofta om man inte har beaktat behovet från början. Den grundläggande principen för tillgäng- ligheten är ansvars- och finansieringsprincipen. Kostnader för de nöd- vändiga anpassningsåtgärderna skall finansieras inom ramen för den ordinarie verksamheten. I de fall där kostnaderna blir för stora i förhållande till huvudmännens ekonomiska möjligheter kan de offentliga systemen träda in. Undantag kan också ske när andra lösningar anses bättre. Ett bättre bemötande I betänkandet nia nio vägar att utveckla bemötandet av per- soner med funktionshinder (SOU 1999:21) konstaterar utredaren att det finns stora brister i bemötandet av personer med funktionshinder. Många känner sig kränkta, kontrollerade och ifrågasatta då de vänder sig till myndigheter och andra offentliga organ för att få hjälp och stöd. Utreda- ren föreslår nio vägar för att förbättra bemötandet. Det är förslag som syftar till att tydliggöra lagstiftningen på vissa områden, stärka den en- skildes ställning att delta i samhällslivet och höja kompetensen i frågor som rör bl.a. bemötandets etik. Möten mellan människor sker inte opåverkade av de värderingar som råder i samhället som helhet. Synen på personer med funktionshinder och på handikappolitik som frågor om mänskliga rättigheter har en avgörande betydelse i den enskildes kontakter med olika myndigheter. Det handlar bl.a. om hur samhället genom lagar, regler, programförklaringar, resurs- tilldelning, tillgänglighetsåtgärder och allmänna värderingar manifesterar sin syn på personer med funktionshinder. Bemötandefrågor är således inte en angelägenhet enbart för funktionshindrade personer själva och de politiker och tjänstemän som i sin yrkesverksamhet möter dessa personer. Enligt regeringens uppfattning krävs kraftfulla politiska initiativ för att i grunden förändra attityder till människor med funktionshinder och därigenom förbättra bemötandet. Det är en politisk fråga som angår oss alla.