prop · GN031D7 · 2000-01-01 00:00:00 — 11.2 Utgiftsutvecklingen Tabell 2.1 Utgiftsutvecklingen Miljoner kronor (löpande priser) Utfall 1998 Anslag 1999 1 Utgifts- prognos 1999 Förslag anslag 2000 Beräknat anslag 2001 Beräknat anslag 2002 2638 2871 3011 2983 3027 3066 1 Inklusive beslut till följd av förslag till tilläggsbudget till statsbudgeten för i samband med den ekonomiska vårpropositionen. Verksamhetsutfall och ekonomiskt utfall Den svenska utrikesförvaltningen har medverkat aktivt till att förverkliga regeringens mål och ambitioner på det utrikespolitiska området så som de här inledningsvis redovisas. lyfte som medlem i 1997-98 fram humanitära frågor och konfliktförebyggande verksamhet i rådsarbetet. Det av bland andra framlagda åttanationsinitiativet om kärnvapennedrustning erhöll 1998 starkt stöd i . Beslut fattades 1998 om ytterligare för näringslivsinriktade satsningar i . EU:s utvidgningsprocess har i stora drag motsvarat svenska önskemål. Beslutet att tillföra EU militär förmåga för fredsfrämjande uppgifter ligger i linje med och initiativ inför Amsterdamfördraget. Östersjösamarbetet intensifierades och breddades . Den svensk-danska rapporten om med förslag till stimulans av integrationen presenterades . Utfallet för utgiftsområdet blev lägre än statsbudgeten beroende på svårigheten att exakt förutse storleken på de obligatoriska bidragen till internationella organisationer och framför allt till FN:s fredsbevarande operationer. Förändringar verksamhet anpassas fortlöpande till de krav, som den ökande internationaliseringen ställer på . Vårt medlemskap i unionen (EU) reser särskilda krav på ett aktivt arbete. Sålunda har förberedelserna för ordförandeskap i EU, som infaller , och början av 1999 i växande grad påverkat utrikesförvaltningens arbete. I och med utgången av 1998 avslutades tvååriga medlemskap i () säkerhetsråd. Särskild uppmärksamhet har ägnats konfliktförebyggande och krishantering, samarbetet i , samt vårt samarbete med länderna i som ett led i anpassningen av våra förbindelser med utomeuropeiska områden till en ny tids krav. Stor uppmärksamhet har vidare givits främjandet av svenska ekonomiska intressen i utlandet. I samband med omorganisationen av /99 fördes enheten för exportfrämjande och inre marknaden, handelsministerns kansli med mera från dåvarande Närings- och till . Mål Målet för utgiftsområdet är att säkerställa intressen i förbindelserna med andra länder. Prioriteringar Prioriterade uppgifter i svensk utrikespolitik är EU:s utveckling, reformering och utvidgning och det svenska ordförandeskapet, ökat samarbete i hela , förstärkt nordiskt-baltiskt samarbete, främjande av inlemmande i det europeiska samarbetet, samarbete för global fred, säkerhet och utveckling, mänskliga rättigheter och demokrati, framväxten av en internationell rättsordning grundad på folkrätten, reformeringen och stärkandet av FN, frihandel, främjande av svensk export och utländska investeringar i , satsning på en mera offensiv och slagkraftig information om i utlandet. 11.3 Resultatbedömning 11.3.1 Tillståndet och utvecklingen inom området Den globala och europeiska utvecklingen och mångskiftande samverkan med andra länder är av avgörande betydelse för det svenska folkets välfärd och säkerhet. Den ekonomiska globaliseringen och den europeiska integrationen medför ett ständigt växande beroende av omvärlden och ger medansvar för och möjlighet att påverka den internationella och europeiska utvecklingen i för vårt land viktiga avseenden. Detta reser ökande krav på svensk utrikespolitik och svensk utrikesförvaltning att hävda svenska ståndpunkter och tillvarata svenska intressen. Vårt medlemskap i påverkar i varierande grad svenskt samhällsliv och svensk politik på de flesta områden, som genom medlemskapet deltar i formandet av framtid. Amsterdamfördragets ikraftträdande markerar ytterligare ett viktigt steg i unionens utveckling och fördjupning. Det stärker samarbetet på flera av prioriterade områden. Införandet av euron, Europeiska monetära unionens (EMU) tredje fas, som omfattar 11 av unionens 15 medlemmar, innebär en fördjupning av det europeiska samarbetet och ger EU en starkare global ekonomisk roll. Eurons framgång är av största betydelse för hela . pågår utvidgningsprocessen som syftar till att sprida ekonomiskt och socialt välstånd, befästa demokratin och stärka den europeiska freden. Genom Amsterdamfördraget och besluten vid toppmötet i får unionen nu bättre möjligheter att ta direkt ansvar för konfliktförebyggande och civil och militär krishantering i . Som militärt alliansfri nation medverkar aktivt i EU-ländernas gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP) för att befästa och fördjupa säkerheten i vår del av världen. Förtrycket i Kosovo, som ledde fram till luftkriget mot , visade med tydlighet hur ofullkomlig den demokratiska utvecklingen ännu är i och hur skör freden är ett decenium efter . Världssamfundets svårigheter att effektivt ingripa liksom de europeiska staternas beroende av ledarskap i (NATO) ställdes i blixtbelysning i Kosovokrisen. Framför allt klargjordes nödvändigheten av en alleuropeisk säkerhets- och samarbetsordning med inriktning på att förebygga och i sista hand hejda väpnade konflikter. En sådan ordning fordrar samverkan mellan alla europeiska och euro-atlantiska samarbets- och säkerhetsorgan. Genom främst EU, (), , Västeuropeiska unionen (VEU) samt de NATO-anknutna () och Partnerskap för fred (PFF) medverkar till framväxten av en struktur för gemensam säkerhet i . I vårt lands närmaste grannskap, , och , fortsätter utbyggnaden av förbindelserna på skilda områden. För är detta samarbete och integration i ett vidare europeiskt samarbete av central betydelse. Särskild vikt har i detta sammanhang att , som alltjämt befinner sig i en svår och osäker ekonomisk och politisk omställning, inlemmas i en framväxande alleuropeisk säkerhets- och samarbetsordning. Utvecklingen i , EU och övriga upptar av naturliga skäl en stor plats i svensk utrikespolitik. Likväl är och välstånd och trygghet ytterst beroende av den globala ekonomiska och politiska utvecklingen. För är medlemskapet i FN liksom i () av grundläggande betydelse för möjligheterna att påverka denna utveckling. Den globala utvecklingen uppvisar skiftande tendenser. Ökande världshandel, världsvida kapitalröreler och snabba teknologiska framsteg, framför allt på informationsområdet, medför ökat välstånd men skapar också växande klyftor. Styrkan hos de globalt verkande marknadskrafterna reser krav på internationell politisk samverkan för att hävda gemensamma intressen som hänsyn till miljön och stöd till fattiga länders ekonomiska och teknologiska utveckling. I svensk utrikespolitik förenas strävan efter fri världshandel med förnyat utvecklingssamarbete och arbete för en miljömässigt hållbar global utveckling. Demokratins globala frammarsch har fortsatt. Större vikt har i internationell politik lagts vid kravet på respekt för de mänskliga rättigheterna. På många håll har den ekonomiska utvecklingen lyft människorna ur den djupaste fattigdomen. vållar väpnade konflikter, kränkningar av de mänskliga rättigheterna, svält och misär svåra lidanden och driver människor på flykt. Faran av ett förödande stormaktskrig har upphört för överskådlig tid, även om relationerna mellan de ledande staterna inte saknar friktioner. Efter det slut har antalet mellanstatliga krig minskat, men i många delar av världen utkämpas väpnade konflikter, orsakade av etniska, religiösa, ekonomiska och maktpolitiska motsättningar. Trots viktiga internationella överenskommelser består hoten från kärnvapen och andra massförstörelsevapen och risken för spridning av dessa vapen. sker i de rikaste industriländerna en snabb kvalitativ utveckling av olika konventionella vapensystem. Insikten om nödvändigheten av långsiktigt konfliktförebyggande arbete växer i det internationella samfundet. Att förebygga väpnade konflikter är ett av motiven till det internationella och svenska arbetet på att främja demokrati och en rättfärdig social och ekonomisk utveckling och på att stärka respekten för folkrätten och de mänskliga rättigheterna. Det åvilar FN att upprätthålla internationell fred och säkerhet. FN och dess fackorgan bär även ett ansvar för ekonomisk och social utveckling i alla dess aspekter. I en global situation, präglad av ställning som enda världsmakt, har FN inte till fullo förmått motsvara de förväntningar, som ställs på världsorganisationen. Detta förhållande understryker med förnyad skärpa alla medlemsländers gemensamma ansvar för FN liksom vikten av den pågående reformeringen av FN-systemet. En väl samordnad information i utlandet om och svenska förhållanden utgör en betydelsefull del av svensk utrikespolitik. i utlandet har befäst sin roll som samarbetsforum för strategiskt Sverigefrämjande insatser. FN och global säkerhet NATO:s flygbombningar av reste den folkrättsliga frågan om undantag från förbud mot våldsanvändning annat än efter beslut av säkerhetsrådet eller i självförsvar. Kosovokrisen ställde också den vidare, politiska frågan om FN:s möjligheter att utöva sitt ansvar för internationell fred och säkerhet i fokus. Det finns en uppenbar risk att världsorganisationen av större handlingsförmåga i samband med det slut åter kan komma att förlamas på grund av motsättningar mellan säkerhetsrådets ständiga medlemmar med följden att av FN ej auktoriserat våld tillgrips. Ett sätt att möta denna risk är att arbeta för en så långt möjligt "vetofri kultur" i säkerhetsrådet. FN:s ansvar för internationell fred och säkerhet är ett omistligt värde och en förutsättning för att den starkares rätt ej skall få råda. Från att endast ha gällt de suveräna staternas säkerhet har säkerhetsbegreppet i internationella sammanhang alltmera kommit att omfatta även individernas säkerhet. Det internationella samfundets medansvar för enskilda människors säkerhet och respekten för de mänskliga rättigheterna - något som inte sällan råkar i konflikt med staternas suveränitet uppmärksammas på ett annat sätt . Utvecklingen har klarare än tidigare ställt FN:s medlemmar inför den grannlaga uppgiften att kunna reagera i nödfallssituationer och allvarliga humanitära situationer. I , präglad av inomstatliga konflikter snarare än av mellanstatliga krig, skulle ett sådant agerande kunna bidra till att återskapa den auktoritet, som FN och säkerhetsrådet onekligen mist. FN är på olika sätt engagerat i fredsfrämjande verksamhet och krishantering runt om i världen. Särskild tonvikt har lagts vid mekanismer för konfliktlösning i . har behovet av ett mera långsiktigt perspektiv vid fredsfrämjande insatser framträtt all tydligare. Betydelsen av snabba insatser har understrukits. Såväl samverkan mellan militära och civila insatser och mellan olika organisationer som en klar uppfattning om den eftersträvade politiska konfliktlösningen måste på ett annat sätt än vad som varit fallet ingå i planeringen av en fredsfrämjande operation. I har FN tvingats avveckla fredsstyrkan i (UNPREDEP) efter ett kinesiskt veto utan samband med säkerhetssituationen på . Den NATO- ledda SFOR-styrkan i fortsätter sin verksamhet på FN-mandat, och i Kosovo har den likaledes NATO-ledda KFOR- styrkan inrättats med FN-mandat. I samtliga dessa styrkor har deltagit, deltar eller kommer att delta. FN har också efter krigsslutet fått ett brett ansvar för utvecklingen i Kosovo. med att antalet mellanstatliga krig minskar, blir gränsen mellan militär och icke- militär säkerhet mindre skarp. Miljöförstöring, massfattigdom, fattiga länders skuldsättning, etniskt, religiöst och politiskt förtryck, internationell terrorism, grov internationell brottslighet och spridning av massförstörelsevapen är hot, som måste mötas globalt på samma sätt som krig och väpnade konflikter. Ofta utgör dessa hot också orsaker till väpnade konflikter. Bland världens stater växer insikten om nödvändigheten att angripa de icke-militära hoten för att förebygga väpnade konflikter. Det har blivit alltmera uppenbart att konfliktförebyggande verksamhet fordrar bred internationell samverkan. Det har blivit allt tydligare att det krävs ett integrerat synsätt, omfattande såväl ekonomisk och social utveckling, demokrati och mänskliga rättigheter som mellanstatliga relationer. FN:s generalsekreterares Afrikarapport är ett starkt och betydelsefullt uttryck för detta synsätt. Världssamfundets gemensamma ansvar för att långsiktigt bygga för fred och förebygga väpnade konflikter har dock ännu endast i ringa mån omsatts i praktiskt politiska strategier. Ännu har staterna svårt att enas kring gemensamma insatser i och utanför FN innan krig utbrutit. Att trygga enskilda människors säkerhet och skapa bättre levnadsvillkor för vår egen och framtida generationer kräver global solidaritet och globalt samarbete. FN och dess olika organ spelar här en central roll, vars betydelse inte får skymmas av att resultaten ibland kan inge besvikelse, då världsorganisationens mål och förhoppningar ställs mot starka nationella intressen. 1990-talets stora FN-konferenser om miljö, mänskliga rättigheter, befolkningsfrågor, kvinnor och social utveckling och boende och bebyggelse har trots besvikelser inneburit ett genombrott för ett globalt synsätt och ansvarstagande. För att denna utveckling skall föras vidare fordras nu en effektiv och samordnad uppföljning av konferenserna. Att delta i detta långsiktiga arbete ingår som ett viktigt led i internationella solidaritetsarbete, som traditionellt är starkt knutet till FN och dess fackorgan. Den reformering av FN-systemet, som inletts under generalsekreterarens ledning, är en förutsättning för att FN och särskilt säkerhetsrådet och generalsekreteraren skall återvinna större auktoritet. Framsteg har gjorts vad gäller fackorganen och i någon mån beträffande sekretariatet, medan reformeringen av säkerhetsrådet ännu ter sig svårgenomförbar. Till skilda uppfattningar bland olika medlemsgrupper kommer som ett särskilt bekymmersamt reformhinder att vissa medlemsländer, bland dem , inte fullgör sina ekonomiska skyldigheter. Folkrätten har under det nu gångna seklet intagit en central plats i svensk utrikespolitik. Av särskild betydelse är att förbättra efterlevnaden av folkrättens bestämmelser och att staterna ansluter sig till bindande tvistlösningsmekanismer. Folkrätten befinner sig under ständig utveckling. NATO-bombningarna av provinsen och andra delar av utgjorde ett avsteg från principiella våldsförbud. illustrerar skälet till flyganfallen, Belgradregimens grova kränkningar och förföljelse av den kosovoalbanska befolkningen, hur mänskliga rättigheter alltmera blir ett element, som påverkar folkrätten. Den 1998 beslutade är ett annat - och utomordentligt viktigt - konkret exempel på detta. Arbetet för att stärka och skydda de mänskliga rättigheterna och demokratin spelar en allt större roll i vårt lands utrikespolitik. Denna strävan genomsyrar alltmera vårt internationella agerande på skilda områden. Fastän arbetet för de mänskliga rättigheterna rönt växande uppmärksamhet också i det internationella och mellanstatliga samarbetet, återstår mycket att göra. Dödsstraff utdöms och verkställs i en lång rad länder. Tortyr förekommer på många håll. Särskilt i inbördeskonflikter respekteras den humanitära rätten dåligt. Barnens rättigheter, kvinnors rättigheter och jämställdhet mellan könen har ägnats ökad uppmärksamhet men kräver ett intensifierat internationellt utvecklingsarbete. De internationella nedrustningsansträngningarna måste drivas vidare med kraft. På kärnvapenområdet, som varit prioriterat i den aktiva svenska nedrustningspolitiken, har inga multilaterala avtal kommit till stånd efter provstoppsavtalet (CTBT) 1996. och provsprängningar med kärnvapen 1998 innebar ett allvarligt hot mot icke-spridningssträvandena och därtill ett hot mot regional och internationell säkerhet på grund av det spända förhållandet mellan de båda länderna. Särskilt angelägna mål för nedrustningsarbetet på kärnvapenområdet är att de amerikansk-ryska START-förhandlingarna fullföljs, att alla stater, bland dem , och , ansluter sig till icke-spridningsfördraget (NPT) och provstoppsavtalet, att provstoppsavtalet träder i kraft samt att ett avtal om förbud mot framställning av klyvbart material för vapenändamål sluts. antog en av med flera stater framlagd resolution om nedrustning och icke- spridning av kärnvapen innebar ett framsteg i det internationella nedrustningsarbetet. Nedrustningsansträngningarna vad gäller biologiska och kemiska vapen fortsätter. Det är av yttersta vikt att dessa fullföljs aktivt. Förhandlingarna om ett kontrollsystem för B- vapenkonventionen bör slutföras möjligt , och C-vapenkonventionen måste genomföras fullt ut. Sedan faran för stormaktskrig med tillgripande av massförstörelsevapen sjunkit undan, har allt större uppmärksamhet i det internationella nedrustningsarbetet riktats mot konventionella vapen, särskilt lätta vapen. Det är dessa vapen som skördar offer i dagens konflikter, och civilbefolkningen, särskilt kvinnor och barn, drabbas hårt. Det globala Wassenaar-arrangemanget med syfte att hindra spridning av krigsmateriel och strategiskt känsliga produkter är liksom EU:s uppförandekod för krigsmaterielexport av 1998 ett betydelsefullt led i de internationella ansträngningarna rörande nedrustning och rustningsbegränsning. utvecklingssamarbete behandlas under utgiftsområde 7 Internationellt bistånd. Ett vidgat internationellt ekonomiskt utbyte Utrikeshandel utgör en stark drivkraft för ekonomisk tillväxt och utveckling såväl globalt som inom EU och nationellt. Som en följd av den ekonomiska globaliseringen växer världshandeln snabbare än världsproduktionen. Frihandel är en nödvändighet för ett land som med stort beroende av utrikeshandel. fortsätter därför sitt mångåriga arbete för multilateralt samarbete och väl fungerande spelregler för den internationella handeln. Väl fungerande spelregler är en förutsättning för att alla länder oavsett ekonomisk och politisk styrka skall få lika rättigheter. Vid beslöt medlemsländerna att inleda förberedelser för en ny så kallad förhandlingsrunda. EU föreslog att beslut om denna fattas vid i . Förberedelsearbetet har fortsatt . kommer att lägga fast kommissionens förhandlingsmandat. Bland områden, som kommer att bli föremål för förhandlingar, finns handeln med jordbruksvaror och tjänster. Att förhandlingarna även skall omfatta tullar på industrivaror är ett viktigt mål för EU. Härutöver vill och EU att förhandlingar skall äga rum på en rad områden av betydelse för tillkomsten av ett sammanhängande och väl fungerande multilateralt regelverk för handeln som investeringsregler och konkurrensrättsliga riktlinjer. Sambandet mellan handel och miljö måste integreras i förhandlingarna liksom hur WTO-systemet bäst hanterar sambandet mellan handel och grundläggande mänskliga rättigheter i arbetslivet. Regionala frihandelsarrangemang är normalt värdefulla, pådrivande komplement till multilaterala lösningar. EU utgör en av världens mest öppna marknader. Det är viktigt att effektivisera den inre marknaden, särskilt vad gäller den fria rörligheten för varor och tjänster, och göra den tydlig för konsumenter och företag. Inom EU fortsätter att verka för ökad öppenhet mot omvärlden, för en reform av den gemensamma jordbrukspolitiken och därmed för en liberalisering av världshandeln med jordbruksprodukter och för en förbättring av utvecklingslän- dernas tillträde till den europeiska marknaden. Inom EU pågår förhandlingar om ett nytt så kallat Lomé-avtal med en lång rad utvecklingsländer. lägger också stor vikt vid EU-samarbetet med och och vid ansträngningarna att få till stånd bilaterala frihandelsavtal mellan och , , och . De svenska medlemsavgifterna för flera av de internationella ekonomiska samarbetsorganisationerna finansieras över utgiftsområde 24 Näringsliv. Under utgiftsområde 24 behandlas vidare utrikeshandel, export- och investerings- främjande samt bland annat teknologisk infrastruktur (standardisering, prövning och kontroll, alla viktiga områden inom den inre marknaden). Samarbete och säkerhet i EU förblir den främsta drivkraften i den fortlöpande omdaning genomgår efter det mångåriga blockuppdelning. Medlemskap och utsikterna till medlemskap i unionen utgör en utomordentligt viktig fredsfaktor i . EU är också ekonomiskt och alltmera även politiskt den mest betydelsefulla europeiska rösten i världssamfundet. Integrationen har stärkts främst genom Amsterdamfördraget och införandet av euron. Likväl är EU:s förankring bland medborgarna i medlemsländerna ännu relativt svag, vilket framgick av det låga deltagandet i valet till i merparten av länderna, bland dem , . slutfördes Agenda 2000- förhandlingarna , som lägger grunden för betydande reformer inom jordbruks- och regionalpolitiken, och unionens nästa långtidsbudget antogs. Därmed lades en finansiell grund för utvidgningen. Inträdesförhandlingar förs nu med sex av de tolv kandidatländerna i den pågående utvidgningsprocessen. Diskussioner pågår om att inleda realförhandlingar med flera länder. För är det särskilt angeläget att realförhandlingar utan dröjsmål kommer till stånd även med och . Nya medlemsländer måste före ett inträde uppfylla regelverkets höga krav på demokrati, marknadsekonomi och ett fungerande rättssamhälle. De reformer av kommissionen och rådets beslutsregler, som den kommande utvidgningen gör nödvändiga och som inte genomfördes i Amsterdamfördraget, kommer att bli föremål för nya regeringsförhandlingar . Förberedelser för dessa har inletts. pågår ett arbete för att reformera ministerrådets arbetsformer inför utvidgningen. Efter kommissionens avgång har ett välkommet arbete inletts för större öppenhet, klarare ansvarsförhållanden och bättre förvaltning inom institutionerna. Därutöver är en förstärkning av GUSP och unionens förmåga till konfliktförebyggande och krishantering en prioriterad uppgift för unionen . Genom löper en låt vara oskarp men dock tydlig gräns mellan å ena sidan EU och det övriga samt kandidatländerna till EU och å den andra västra och det forna . I är arbetslösheten ett huvudproblem. Att få till stånd en sysselsättningsfrämjande ekonomisk tillväxt med bevarad social trygghet är en huvuduppgift för EU:s medlemmar. I flertalet central- och östeuropeiska länder har demokratin befästs och den ekonomiska omvandlingen fullföljts, om än med betydande skillnader mellan olika stater. Den djupa ekonomiska kris som blossade upp i har tonat ned något, men det råder stor osäkerhet om utvecklingen. Inte bara för som grannland utan för EU och hela är det av största säkerhetspolitiska vikt att främst men även och andra länder i det tidigare inlemmas i det alleuropeiska samarbetet. EU:s nordliga dimension kommer här att kunna spela en viktig roll. är också föremål för EU-ländernas första gemensamma strategi för förbindelserna med ett område utanför kandidatkretsen. I Kosovo ökade och början av 1999 den serbiska regimens förföljelse av den albanska befolkningsmajoriteten och det kosovoalbanska väpnade motståndet mot . Sedan det internationella samfundet misslyckats att framtvinga en fredlig lösning, inleddes NATO:s över långa flygbombning. Kraftigt stegrad etnisk rensning i Kosovo och väldiga flyktingströmmar till i första hand och följde. På EU faller nu huvudansvaret att under FN:s överinseende och tillsammans med och den NATO-ledda KFOR-styrkans militära kontroll bidra till återuppbyggnaden av Kosovo. I och med den beslutade stabilitetspakten för sydöstra har EU tagit initiativ till en övergripande lösning av det jugoslaviska problemet, det för fred och säkerhet i efter det allvarligaste och mänskligt mest förödande. Initiativets framgång beror i stor utsträckning på möjligheterna att uppnå en politiskt hållbar form för samlevnad mellan olika folkgrupper, vilket i sin tur i hög grad är avhängigt av den politiska utvecklingen i . För internationell och europeisk säkerhet var det ett misslyckande att inte kunde undvikas.