prop · GN0364 · 2000-01-01 00:00:00 — Men för att dessa tillämpningsföreskrifter ska få genomslag nationellt måste de omsättas i interna regler i varje medlemsstat, för svensk del genom förordning utfärdad av regeringen. För att genomföra övriga beslut kommer det hos oss i de flesta fall att vara tillräckligt med myndighetsföreskrifter. Som exempel kan nämnas detaljföreskrifter om hur uppgifter skall lagras i SIS. Vilka uppgifter som får finnas i systemet är däremot uttömmande reglerat i konventionen. 5 Avtal mellan och om polisiärt samarbete i 5.1 Polisiärt samarbete i Den svenska och den danska polisen har ett omfattande sam- arbete, främst genom informationsutbyte. När Öresundsförbindelsen öppnas för trafik ökar behovet av samarbete, även på operativ nivå. Detta är också ett naturligt led i den integration i som eftersträvas enligt avtalet av mellan och regeringar om en fast förbindelse över . I avtalet av mellan och om polisiärt samarbete i Öresunds- regionen (avtalet) bekräftar regeringarna inledningsvis sin vilja att stärka samarbetet i och att bekämpa gränsöverskridande brottslighet m.m. Avtalet syftar vidare till att komplettera Schengen- konventionen, dvs. konventionen av om tillämpning av av . Regeringarna framhåller slutligen att inget i avtalet får tolkas som en begränsning av det redan pågående samarbetet. När och deltar fullt ut i finns det enligt vissa möjligheter att tillfälligt återuppta personkontroller vid gränsen. Enligt artikel 1 i avtalet skall samarbetet i bestå även vid ett sådant tillfälligt återupptagande av personkontroller. I artikeln föreskrivs vidare att samarbetet äger rum på grundval av och i enlighet med nationell rätt, och andra folkrättsliga överenskommelser mellan parterna. Öresundsförbindelsen definieras i artikel 2. Förbindelsen ges dels en särskild avgränsning när det gäller tågtrafiken, dels en avgränsning för övriga situationer. Bakom dessa avgränsningar ligger överväganden om vad som är praktiskt användbart och möjligt att genomföra. För tågtrafiken avgränsas Öresundsförbindelsen enligt artikel 2.2 som sträckan mellan järnvägsstationen vid i på danskt territorium och den sista påstigningsmöjligheten respektive den första avstigningsmöjligheten på svenskt territorium. I övrigt avgränsas Öresundsförbindelsen i artikel 2.3 som området mellan den sista påfartsmöjligheten respektive den första avfarts- möjligheten på danskt territorium och betalstationen vid Lernacken på svenskt territorium. De myndigheter som omfattas av avtalet finns uppräknade i artikel 3. Dessa är enligt artikel 3.1 i Rigspolitichefen och övriga danska polismyndigheter, enligt artikel 3.2 i och svenska polismyndigheter samt, enligt artikel 3.3, de polismän som finns uppräknade i respektive avtal om anslutning till . Det innebär för del polismän som är anställda vid svenska polismyndigheter, tulltjänstemän som är anställda vid svenska i de fall de har polisiära befogenheter samt svenska kustbevakningstjänstemän i samband med övervakning till sjöss. 5.2 Informationsutbyte Informationsutbyte i form av utväxling av uppgifter behandlas i artikel 4.1 och 4.2. Där anges i huvudsak att myndigheterna skall säkerställa informationsutbyte för att förebygga och beivra brott. I artikel 4.3 åtar sig och att intensifiera samarbetet i samband med ingripanden och utredningar för att förebygga och beivra brott genom viss gemensam verksamhet eller genom att polismän från det ena landet deltar i utredningar o.d. hos det andra landet som observatörer, utbytestjänstemän eller som utstationerade sambandsmän. I artikel 5 anges att myndigheterna får träffa de avtal som behövs för att genomföra detta. 5.3 Gränsöverskridande samarbete 5.3.1 Gränsöverskridande samarbete på Öresundsförbindelsen På Öresundsförbindelsen saknas det i princip möjlighet att vända ett fordon för att återvända till det land som man har kommit från. Inledningsvis anges därför i artikel 6.1 att det är tillåtet för de polismän som nämns i artikel 2.3 att färdas på den andra statens territoriella del av Öresundsförbindelsen och fram till närmaste möjlighet att vända för att återvända till sitt eget territorium, i den omfattning det är nödvändigt av trafikmässiga skäl. Vidare har den som färdas på förbindelsen rätt att förvänta sig samma service och ingripanden från polisen som om de hade befunnit sig på svenskt eller danskt landterritorium. Det har därför också varit nödvändigt att göra det möjligt för den polis som finns närmast till hands att ingripa på förbindelsen, oavsett om han eller hon befinner sig på sin egen stats territorium eller den andra statens. Artikel 6.2 ger därför befogenhet för den ena statens polismän som befinner sig på den andra statens territorium på Öresundsförbindelsen, att vid behov vidta de polisiära åtgärder som behövs för att trygga den allmänna ordningen och säkerheten. En sådan åtgärd skall vidtas i överensstämmelse med gällande rätt i den andra staten och får endast pågå tills den andra statens myndigheter övertar genomförandet eller kräver att åtgärden skall avbrytas. Enligt artikel 6.3 får den ena statens polismän som befinner sig på den andra statens territorium på Öresundsförbindelsen inleda eller fortsätta ett förföljande enligt artikel 41 i , med iakttagande av de nationella förklaringar som har avgivits med anledning av avtalet eller i enlighet med artikel 41.9. Därutöver får förföljande enligt artikel 6.3 ske av personer som har avvikit från varje form av frihetsberövande på grund av brott samt av personer som har avvikit från annat frihets- berövande i den mån utlämning för verkställighet av beslut om vård eller behandling kan komma i fråga. Fortsatt förföljande enligt artikel 41 i får ske om en person har upptäckts på bar gärning med att begå vissa brott eller vid medhjälp till sådana brott, eller om någon som är häktad eller som avtjänar frihetsstraff har rymt. De nationella förklaringar som artikel 6.3 hänvisar till innebär i här aktuella avseenden att förföljande på Öresunds- förbindelsen får ske avseende varje straffbar gärning som hör under allmänt åtal enligt nationell rätt i och . Vidare innebär förklaringarna att den ena statens polismän på Öresundsförbindelsen får beröva den flyende friheten tills polismän från den stat där efterföljandet har ägt rum kan fastställa den flyendes identitet eller gripa honom eller henne allt förutsatt att den senare staten inte begärt att efterföljandet skall avbrytas eller dess lokala myndigheter inte kan ingripa inom rimlig tid. Befogenheterna gäller enligt artikel 6.1 de polismän som nämns i artikel 3.3, dvs. för svensk del främst polismän som är anställda vid svenska polismyndigheter och tulltjänstemän som är anställda vid svenska i de fall de har polisiära befogenheter. Även svenska tulltjänstemän kan alltså i dessa fall vara att anse som polismän enligt avtalet. Från dansk sida omfattas polismän hos lokala polismyndigheter i och hos Rigspolitichefen. I den mån har ingått bilaterala avtal om det kan även tulltjänstemän komma att omfattas. har inget avtal med som innebär att danska tulltjänstemän ges rätt att utöva polisiära befogenheter här. Artikel 6.4 behandlar gemensam patrullering på Öresundsförbindelsen. Sådan patrullering skall genomföras i enlighet med nationell rätt i den stat där patrulleringen äger rum och under ledning av den statens myndigheter. 5.3.2 Gränsöverskridande förföljande utanför Öresunds- förbindelsen Utanför Öresundsförbindelsen ger avtalet mindre långtgående befogen- heter för poliser som befinner sig på den andra statens territorium att följa efter personer. Enligt artikel 8.1 får gränsöverskridande efterföljande utanför förbindelsen ske i enlighet med artikel 41 i och de nationella förklaringar som staterna har avgivit med anledning av avtalet eller enligt artikel 41.9. Därutöver tillåter artikel 8.1 gränsöverskridande efterföljande utanför Öresundsförbindelsen av personer som har avvikit från varje form av frihetsberövande på grund av brott samt av personer som har avvikit från annat frihetsberövande i den mån utlämning för verkställighet av vård eller behandling kan komma i fråga. Fortsatt förföljande enligt artikel 41 i får, som nämnts, ske om en person har upptäckts på bar gärning med att begå vissa brott eller vid medhjälp till sådana brott, eller om någon som är häktad eller som avtjänar frihetsstraff har rymt. De nationella förklaringar som artikel 8.1 hänvisar till har i här aktuella avseenden olika innebörd beroende på om det är svensk polis som agerar på danskt territorium eller dansk polis som agerar på svenskt territorium. Den svenska förklaringen innebär att danska polismän har rätt att fortsätta ett pågående efterföljande in på svenskt territorium utanför Öresundsförbindelsen utan begränsning eller rum, danska polismän vid efterföljande på svenskt territorium utanför Öresundsförbindelsen har rätt att beröva den flyende friheten, efterföljande in på svenskt territorium utanför Öresundsförbindelsen får ske av personer som har avslöjats på bar gärning med att begå brott som är underkastade allmänt åtal enligt nationell rätt i och . Den danska förklaringen innebär att svenska myndigheter har rätt att fortsätta ett pågående efterföljande in på danskt territorium från Öresundsförbindelsens slut, svenska myndigheter har vid efterföljande på danskt territorium utan- för Öresundsförbindelsen inte rätt att beröva den efterföljde friheten, efterföljande in på danskt territorium utanför Öresundsförbindelsen får ske för de brott som anges i artikel 41.4 b) i , dvs. brott som kan leda till utlämning. 5.3.3 Gränsöverskridande övervakning Gränsöverskridande övervakning skall enligt artikel 7 ske helt i enlighet med bestämmelserna i artikel 40. För en närmare presentation av dessa bestämmelser hänvisas till avsnitt 7.4.1. 5.3.4 Ledningsansvar och disciplinfrågor Ledningsansvar Enligt artikel 9 i avtalet skall polismän som utför uppgifter på den andra statens territorium följa den statens nationella rätt samt följa instruktioner från dess behöriga myndigheter. Den stat på vars territorium en åtgärd utförs är ansvarig för att fatta nödvändiga ledningsbeslut om åtgärden från den tidpunkt då en verkställd åtgärd anmäls enligt artikel 6 eller en framställning om bistånd görs enligt artikel 41 i . Det ligger i sakens natur att polismän är skyldiga att följa nationell rätt och instruktioner från myndigheterna i den stat på vars territorium de befinner sig. Det ligger också i sakens natur att det operativa lednings- ansvaret för hur polisarbete utförs placeras på den myndighet inom vars distrikt arbetet utförs. Det är emellertid inte rimligt att lägga detta ansvar på en myndighet innan den ens har kännedom om att den inom sitt distrikt har den andra statens polispatrull, vilket kan hända i fall som avses i artikel 6. Ansvaret övergår i dessa fall i och med att den utländska polispatrullen kontaktar myndigheten för att anmäla att en åtgärd har vidtagits enligt artikel 6.2 eller för att begära bistånd enligt artikel 41 i . Det bör nämnas att i det senare fallet skall den utländska polispatrullen enligt huvudregeln kontakta myndigheten senast i samband med gränsöverskridandet. I de fall kontakt tas före gränsöver- skridandet övergår naturligtvis ledningsansvaret först när territorial- gränsen passeras. För tydlighetens skull bör även framhållas att myndig- hetens rätt att lämna instruktioner inte förutsätter en föregående kontakt från den utländska polispatrullen, polismännens skyldighet att följa sådana instruktioner inträder så snart de befinner sig inom myndighetens distrikt. Disciplinansvar Disciplinansvar och därmed sammanhängande procedurfrågor regleras i artikel 10. Enligt artikel 10.1 fattas beslut som rör disciplinansvar, när det gäller en polismans utförande av uppgifter inom ramen för avtalet, av behörig myndighet i den stat där polismannen är anställd. Om en anmälan som kan föranleda ett beslut som rör disciplinansvar görs till en myndighet i den stat där polismannen inte är anställd, skall enligt artikel 10.2 anmälan vidarebefordras till behörig myndighet i den stat där polismannen är anställd. Myndigheterna i den stat där anmälan har tagits emot skall bistå myndigheterna i den stat där ett beslut som rör disciplinansvar skall fattas med nödvändiga upplysningar. 5.3.5 Straff och skadestånd Enligt artikel 11 skall en polisman som utför ett uppdrag enligt artiklarna 6 och 8 i avtalet på den andra statens territorium jämställas med den statens polismän om han eller hon utsätts för eller begår brott. Artikel 12 behandlar frågan om skadeståndsskyldighet om en polisman från den ena staten orsakar skador i samband med uppdrag på den andra statens territorium. Enligt artikel 12.1 är den stat vars polisman har vållat en skada på den andra statens territorium ersättningsskyldig i enlighet med den senare statens nationella rätt. Artikel 12.2 föreskriver att den stat på vars territorium skadan har uppkommit skall ersätta den skadelidande på samma sätt som om skadan hade vållats av en av dess egna polismän. Slutligen skall den stat vars polisman har vållat skadan på den andra statens territorium ersätta alla de belopp som den senare har utbetalt i skadeersättning, artikel 12.3. Enligt artikel 13 skall staterna sträva efter att inom ramarna för nationell rätt ge den andra statens polismän samma skydd och hjälp under tjänsteutövningen som de ger sina egna polismän. Därmed avses bl.a. samma rätt till läkarvård som den statens polismän har samt stöd från den mottagande statens myndigheter. 5.3.6 Tjänstevapen och uniformer Artikel 14 behandlar frågor om rätt för en avtalsparts polismän att bära uniform, tjänstevapen o.d. på den andra avtalspartens territorium. Enligt artikel 14.1 får en avtalsparts polismän, när de befinner sig på den andra avtalspartens territorium enligt artiklarna 6 eller 8 i avtalet samt enligt artiklarna 40 eller 41 i , bära sin nationella tjänste- uniform eller andra synliga kännetecken. I dessa situationer får en polisman även, enligt artikel 14.2, bära sådana tjänstevapen som är tillåtna enligt nationell rätt i den stat där han eller hon är anställd, i den mån det inte gäller särskilda begränsningar enligt förklaringar som avtalsparterna har avgivit i samband med anslutningen till Schengen- samarbetet. När det gäller gränsöverskridande övervakning har avgivit en förklaring som innebär att rätten att bära vapen vid sådan gränsöverskridande övervakning som sker utan föregående samtycke från danska myndigheter, i princip är begränsad till sådan gränsöverskridande övervakning som sker över landgräns. När det gäller bärande av nationell tjänsteuniform eller andra synliga kännetecken, skiljer sig ordalydelsen i avtalet något från den i Schengen- konventionen i följande avseenden. Artikel 41.5 b i Schengenkonven- tionen föreskriver att poliser som utför gränsöverskridande efterföljande skall vara lätt identifierbara, antingen genom att de bär uniform eller armbindel eller genom extra anordningar placerade på fordonet. Poliser som utför gränsöverskridande övervakning skall enligt artikel 41.3 d i kunna styrka sin officiella behörighet men är inte skyldiga att bära uniform eller andra kännetecken. Enligt artikel 14.1 i avtalet får polismän, som uppehåller sig på den andra statens territorium i de fall som avses i artiklarna 40 och 41 i Schengen- konventionen samt artiklarna 6 och 8 i avtalet, bära sin nationella uniform. Den mer generella ordalydelsen som valts i artikel 14.1 i avtalet syftar emellertid inte till att uppnå någon skillnad i sak, utan fortfarande gäller att den polisman som utför gränsöverskridande efterföljande eller patrullerar på den andra statens område skall bära uniform eller andra synliga kännetecken, medan detta inte är obligatoriskt för den polisman som utför gränsöverskridande övervakning. Artikel 14.3 ger avtalsparterna möjlighet att i särskilda fall göra invändning mot att den andra avtalspartens polismän bär sin uniform eller andra synliga kännetecken enligt artikel 14.1 och 14.2, varvid polis- männen skall avstå för att bära dessa. Vidare får enligt artikel 14.4 en avtalsparts polismän, som i andra fall än som avses i 14.1 befinner sig på den andra avtalspartens territorium, bära sin nationella uniform eller andra synliga kännetecken efter särskilt beslut av behörig myndighet i den mottagande staten. Avtalsparternas behöriga myndigheter skall, enligt artikel 14.5, under- rätta varandra om vilka tjänstevapen som är tillåtna i respektive stat. Slutligen fastslås i artikel 14.6 att användning av tjänstevapen på den andra avtalspartens territorium endast är tillåten i nödvärn. 5.3.7 Utvärdering från det att avtalet träder i kraft skall enligt artikel 18 en utvärdering ske av hur avtalet har genomförts och tillämpats. I samband med utvärderingen skall avtalsparterna även överväga om det finns behov av att ändra avtalet eller de avgivna förklaringarna. 5.3.8 Övriga bestämmelser Enligt artikel 16 kan avtalsparternas behöriga myndigheter inom ramen för avtalet träffa ytterligare avtal om avtalets administrativa och praktiska genomförande. Om en stat anser att en begäran inom ramen för samarbetet inte kan uppfyllas eller en åtgärd inte kan genomföras utan att det kan skada den egna suveräniteten, den egna säkerheten eller andra väsentliga nationella intressen eller att den står i strid med nationell rätt, kan staten i det avseendet helt eller delvis vägra att samarbeta eller göra samarbetet beroende av särskilda villkor. Det framgår av artikel 15. Avtalet träder enligt artikel 17.1 i kraft efter det att den sista av de notifikationer, i vilka avtalspartern meddelar varandra att formaliteterna för ikraftträdandet är uppfyllda, har mottagits av den andra avtalsparten. Det gäller samt kan sägas upp med sex månaders varsel, artikel 17.2. Enligt artikel 17.3 kan avtalet på begäran av endera parten ändras genom ömsesidigt samtycke. Även sådana ändringar träder i kraft efter att den sista notifikationen har mottagits av den andra avtalsparten. 5.4 tillträde till avtalet Regeringens förslag: godkänner det av regeringen undertecknade avtalet om polisiärt samarbete i av , och regeringens förklaring avseende artiklarna 6 och 8. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran, med undantag för som har motsatt sig förslaget med hänvisning till att de har tagit ställning mot EU och . Skälen för regeringens förslag Integrationen i och den ökade fria rörlighet för per- soner som följer av nödvändiggör ett utökat samarbete mellan svensk och dansk polis. Därtill kommer behovet av att upprätthålla allmän ordning och säkerhet på Öresundsförbindelsen. Dessa behov tillgodoses genom avtalet mellan och om polisiärt samarbete i . Integration och ökad rörlighet för personer Den integration som eftersträvas i medför generellt sett ett behov av utökat samarbete mellan svensk och dansk polis. Detta blir särskilt tydligt med den ökade rörlighet för personer som följer av att Öresundsförbindelsen gör det möjligt att färdas fort och enkelt mellan och . Den ökade rörligheten för personer över för- bindelsen gäller inte enbart för laglydiga medborgare. Även brottslingar kommer att kunna förflytta sig mellan och betydligt fortare, enklare och även mer anonymt än tidigare, när det inte längre finns några "flaskhalsar" i form av avgångstider för färjor och svävare samt försäljning och kontroll av biljetter. När och blir operativa medlemmar i upphör vidare de stickprovs- kontroller vid gränsen som utförs inom ramen för den nordiska passöverenskommelsen. Det är därför av stor vikt att det polisiära samarbetet i regionen utökas och fördjupas, vad gäller både informations- utbyte och mer operativt inriktat samarbete. Allmän ordning och säkerhet på Öresundsförbindelsen Öresundsförbindelsen är, som redan nämnts, uppbyggd på ett sätt som gör att det i princip saknas möjlighet att vända ett fordon på förbindelsen. Likväl måste allmänheten ha rätt att ställa samma anspråk på polisen när det gäller bevarandet av den allmänna ordningen och säkerheten på förbindelsen som på andra platser. Det medför att svensk polis, för att bevara och vaka över den allmänna ordningen och säkerheten på förbindelsen, kommer att fara över på danskt landterritorium och vända. På motsvarande sätt måste dansk polis vända på svenskt landterritorium. Den polispatrull som först anländer till en olycksplats e.d. på förbindelsen bör kunna vidta nödvändiga åtgärder, oavsett om polis- männen befinner sig på den egna eller den andra statens territorium. Detta förutsätter en särskild reglering. Avtalet mellan och om polisiärt samarbetet i Öresunds- regionen och den svenska förklaringen bör godkännas I avtalet ges svenska och danska polismän befogenhet att ingripa mot ordningsstörningar på Öresundsförbindelsen, oavsett om de befinner sig på sin egen eller den andra statens territorium. De ges vidare möjlighet att inom vissa ramar såväl uppta som fortsätta ett förföljande av dömda eller misstänkta brottslingar på den andra statens territorium. Även personer som är tvångsomhändertagna för vård eller behandling och har rymt får i vissa fall efterföljas. Vidare höjs ambitionsnivån när det gäller informationsutbyte mellan ländernas polismyndigheter. Avtalet ger således svensk och dansk polis betydligt förbättrade förutsättningar att i samverkan bekämpa hot mot vår gemensamma ordning och säkerhet. Avtalet bör därför godkännas. Den svenska förklaringen med avseende på artiklarna 6 och 8 i avtalet innebär i huvudsak att danska poliser får fortsätta ett förföljande över Öresundsförbindelsen in i utan begränsning och eller till någon geografisk zon samt att de i samband därmed har rätt att omhänderta den flyende. Se vidare avsnitt 5.3.2. Syftet med detta har varit att finna en avgränsning som är tydlig att tillämpa och som därmed leder till ett så effektivt samarbete som möjligt mellan svensk och dansk polis. Vidare medför förklaringen att polismän från så långt som det är möjligt ges samma befogenheter på svenskt territorium som polismän från och har givits enligt förklaring enligt artikel 41.9 i . Förklaringen bör därför godkännas. 6 Schengens gränser 6.1 Kontroll vid de yttre gränserna 6.1.1 regler Kontrollen vid de yttre gränserna har tre huvudinriktningar. Den första är den traditionella gränskontrollen, dvs. kontroll av att den inresande har erforderliga handlingar och uppfyller övriga villkor för inresa i Schengenområdet. Den andra är kontrollen av att den inresande inte är en brottsling eller efterlyst för brott. Slutligen har den yttre gränskontrollen också till syfte att vara ett verktyg för att avvärja hot mot allmän ordning och säkerhet. Vid utresa skall nödvändig kontroll ske för att fånga upp t.ex. efterlysta personer. Utresekontrollen är också i övrigt ett verktyg för polisens spaningsverksamhet. Artikel 6 i reglerar denna kontroll närmare. I artikeln föreskrivs att gränstrafiken vid de yttre gränserna skall kontrolleras av behöriga myndigheter och att denna kontroll skall utföras enligt gemensamma principer. Kontrollen skall utföras inom ramen för varje Schengenstats egna befogenheter och lagstiftning, och den skall ta hänsyn till alla Schengenstaters intresse (artikel 6.1). Alla personer som passerar den yttre gränsen skall åtminstone visa upp sina resedokument vid en identitetskontroll (artikel 6.2). Kontrollen vid de yttre gränserna kan delas in i två skeden. Det första består av dokumentgranskning och i vissa fall registerslagning. När det bedöms nödvändigt utförs i ett andra skede även fysisk kontroll, dvs. kroppsvisitering samt kontroll av fordon och föremål. All kontroll enligt skall, enligt tillämpningsföreskrifter i Schengens gemensamma handbok, utföras på ett sådant sätt att de inte är mer ingripande eller omfattande än vad som krävs för att kontrollen skall tjäna sitt syfte (proportionalitetsprincipen).