prop · GN03126 · 2000-01-01 00:00:00 — 4 kap. 1 § Andra stycket motsvarar i sak 4 och 18 §§ i den nuvarande tullagen; se dock 12 kap. beträffande bemyndiganden. 2 § Någon reglering i tullagen om vilka förenklade förfaranden som får användas vad avser tull bör inte förekomma, eftersom bestämmelser härom finns i tullkodexen. Skälet till att så likväl skett i 7 § nuvarande tullagen är enligt prop. 1994/95:34 s. 99 att förenklade förfaranden även avser uttag av annan skatt än tull och att tillämpningen i dess grunddrag bör vara enhetlig hos alla tullmyndigheter. Detta kan uppnås, om bestämmelsen utformas som en hänvisning till artikel 76 i tullkodexen och kompletteras med att ett förenklat förfarande skall tillämpas även på uttag av annan skatt än tull. Någon bestämmelse motsvarande 7 § andra stycket nuvarande tullag torde inte behövas. Redan av artiklarna 261 och 264 i tillämpnings- kodexen får anses följa att rätten att ta hand om varor kan begränsas, om tullmyndigheternas kontroll inte kan garanteras. Den oprecisa hänvisningen i nuvarande 7 § tredje stycket har inte tagits med. Bestämmelsen har förts över från 8 § tullagen (1987:1065). Av författningskommentaren till den paragrafen (prop. 1986/87:166 s. 67) framgår att lagstiftaren med "särskilda föreskrifter" avser alla de författningar som innehåller införselvillkor för olika varor. Så allmänna hänvisningar är inte lämpliga och kan knappast anses fylla någon funktion. I nuvarande 8 § tullagen föreskrivs tidsfrister för att ge in en kompletterande tulldeklaration, när en vara deklareras för övergång till fri omsättning med tillämpning av ett förenklat deklarationsförfarande (hemtagning) eller ett lokalt klareringsförfarande (godkänd importör). I avsnitt 6.2 redovisas skälen för förslaget att inte i tullagen ta in motsvarande bestämmelser. 3 § Paragrafen motsvarar 114 § i den nuvarande tullagen med den skillnaden att det uttryckligen anges att det är fråga om det svenska tullområdet. 1994/95:34 (s. 165) påpekas att utrymmet för särskilda bestämmelser i fråga om tullbehandling av försändelser som införs eller utförs på järnväg, med post eller med luftfartyg, utöver de särbestämmelser som kan finnas i gemenskapsreglerna, är mycket litet. Därefter anförs att några avvikelser från vad som föreskrivs i gemenskapsrätten självfallet inte får förekomma, men att det dock bör finnas möjligheter att inom ramarna för gemenskapsreglerna föreskriva om sådana avvikelser från tullagen som det kan visa sig finnas praktiska behov av. Regeringens föreskrifter kan givetvis inte avse annat än det svenska tullområdet, men detta bör för tydlighetens skull utsägas i paragrafen. 4 § Paragrafen motsvarar 81 § nuvarande tullag, med den skillnaden att begreppet "tullskyldig" har ersatts med "deklarant och, i förekommande fall, gäldenär". Bestämmelsen har sin grund i artikel 237.2 i tillämpningskodexen, enligt vilken tullmyndigheterna får föreskriva att postverket skall anses som deklarant och, i förekommande fall, gäldenär. Detta uttryckssätt bör användas i paragrafen. Se även avsnitt 5.1 beträffande begreppet "tullskyldig". 6 § Paragrafen motsvarar i sak 112 § i den nuvarande tullagen. Det första stycket har i enlighet med Lagrådets yttrande utformats som en direkt hänvisning till EG-rätten. 9 och 10 §§ Se kommentarerna till 3 kap. 8 och 9 §§. 11 § Bestämmelsen har hämtats från 52 § i den nuvarande tullagen. 12 § Bestämmelsen motsvarar i sak 43 § i den nuvarande tullagen. 14 och 15 §§ Paragraferna motsvarar 46 och 49 §§ i den nuvarande tullagen. 16 § Paragrafen ersätter 50 § i den nuvarande tullagen. Enligt författnings- kommentaren till 50 §, prop. 1994/95:34 s. 143, bör artikel 172 i tullkodexen tolkas så att det råder etableringsfrihet, men att bedrivandet av verksamheten får göras till föremål för tillståndsprövning. Enligt artikeln skall emellertid sådan verksamhet tillåtas enligt de villkor som fastställs i kodexen; verksamheten skall i förväg anmälas till tullmyndigheterna. Dessa får mot bakgrund av de berörda varornas beskaffenhet eller behovet av tullövervakning utfärda förbud eller begränsningar för verksamheterna. Bestämmelserna torde inte kunna anses innefatta en tillståndsprövning. Någon bestämmelse i tullagen om att regeringen får meddela föreskrifter om särskilda förbud eller begränsningar i verksamheterna behövs inte. Detta följer av att regeringen är en tullmyndighet i tullkodexens mening. En hänvisning till artikel 172 synes dock lämplig. 17 § Bestämmelsen har hämtats från 52 § i den nuvarande tullagen. 18 § Se kommentaren till 3 kap. 11 §. 19 § Paragrafen utgör en komplettering till artikel 56 i tullkodexen. Se vidare avsnitt 9. 20 § En liknande bestämmelse finns i 41 § i den nuvarande tullagen. 21 § Se även avsnitt 7.9. 22 § Paragrafen motsvarar 113 § i den nuvarande tullagen. 23 § Tullkodexen och tillämpningskodexen innehåller bestämmelser om tullförfaranden med ekonomisk verkan, dvs. lagring i tullager, aktiv förädling, bearbetning under tullkontroll, temporär import och passiv förädling. Av dessa behandlas endast lagring i tullager i tullagen. De övriga förfarandena behandlas i lagen (1994:1548) om vissa tull- örfaranden med ekonomisk verkan, m.m. Detta beror på uppdelningen av tullfrågorna mellan och . 5 kap. 1 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 20 § i den nuvarande tullagen förutom hänvisningen till de EG-rättsliga bestämmelserna samt att det i tredje stycket uttryckligen anges att tulltaxering får ske genom automatisk databehandling. Den så kallade automatklareringen blir allt vanligare. Det har ifrågasatts om den nuvarande utformningen av 20 § tullagen medger att tulltaxering får ske genom automatisk databehandling. Det bör tydligt framgå att så får ske. 2 § Paragrafen motsvarar 7 § i tullförordningen, med den ändringen att bestämmelsen avser deklarant eller gäldenär; se avsnitt 5.1 beträffande begreppet "tullskyldig". Bestämmelsen får anses vara av sådant slag att den bör flyttas till tullagen. 3 § Bestämmelsen motsvarar i stort sett 21 § i den nuvarande tullagen. Hänvisningen till EG-rätten i den paragrafens första stycke har dock utgått. De regler som innebär att tulltaxeringsbeslut omprövas finns i tullkodexens artikel 220, till vilken hänvisas i detta kapitels 7 §, och 235- 242, till vilka hänvisas i 13 §. Vidare har begreppet "tullskyldig" ersatts med "deklaranten eller gäldenären", se avsnitt 5.1. I andra stycket har en ändring gjorts så att omprövningsreglerna också skall omfatta beslut enligt 11 § andra stycket, dvs. beslut om annan skatt än tull i fall då det inte är fråga om tulltaxering. 4 § Paragrafen motsvarar i sak 22 § i den nuvarande tullagen. Bestämmelsen har dock i enlighet med Lagrådets yttrande givits samma utformning som motsvarande bestämmelse i taxeringslagen, 4 kap. 8 §. 5 § Paragrafen motsvarar 23 § i den nuvarande tullagen, med den skillnaden att begreppet "tullskyldig" har ersatts av "gäldenären"; se vidare avsnitt 5.1. 6 § Paragrafen motsvarar 24 § i den nuvarande tullagen. 7 § Paragrafen motsvarar 25 § i den nuvarande tullagen förutom hän- visningen i första stycket till EG-rätten samt att begreppet "tullskyldig" ersatts av "gäldenären"; se vidare avsnitt 5.1. 8 § Första, andra och fjärde styckena motsvarar i sak 26 § första, andra och fjärde styckena i den nuvarande tullagen, med den skillnaden att begreppet "tullskyldig" har ersatts av "gäldenären"; se vidare avsnitt 5.1. Vidare har begreppet särskild tullräkning ersatts av tullräkning ; detta är endast en språklig ändring. Bestämmelsen beträffande sådan tullräkning i tredje stycket har ersatts av en delegationsbestämmelse; regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, meddelar föreskrifter om utfärdande av tullräkning och tidsfrister för betalning. Skälen härför har utvecklats i avsnitt 6.2. Frågan om avskiljande av medel för tullskuld behandlas i avsnitt 6.5. 9 § Paragrafens första stycke motsvarar 27 § första meningen i den nuvarande tullagen. Hänvisningen till säkerhetskraven i tullkodexen och tillämpningskodexen har dock preciserats. I 27 § tredje meningen i den nuvarande tullagen finns en bestämmelse enligt vilken regeringen får föreskriva att säkerhet skall ställas för andra skatter. Genom 119 § har rätten att meddela föreskrifter delegerats till . Motsvarande bestämmelser fanns med i den lagrådsremiss som föregick denna proposition. Lagrådet anför i sitt yttrande att bestämmelsen med bemyndigandet bör utgå, då delegationsregeln i 8 kap. 9 § regeringsformen inte omfattar några andra skatter än tull. Med anledning härav har bestämmelsen ändrats; i stället för ett bemyndigande att utfärda föreskrifter innehåller andra stycket i paragrafen en bestämmelse enligt vilken i ett enskilt fall får besluta att säkerhet skall ställas för annan skatt om det behövs för att säkerställa uppbörden. 10 § Paragrafen motsvarar i sak 28 § i den nuvarande tullagen. 11 § Paragrafen motsvarar huvudsakligen 10 § första tredje styckena i den nuvarande tullagen; se dock avsnitt 5.2 beträffande avgifter som skall tas ut för vara vid import. Vidare har begreppet "tullskyldig" ersatts av "gäldenären, eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd". Denna paragraf omfattar även fall då skatt men inte tull skall betalas; därför räcker det inte med "gäldenär". Se även avsnitt 5.1 beträffande "tullskyldig". 12 § Bestämmelsen har hämtats från 90 § i den nuvarande tullagen, som avser uttag av såväl annan skatt än tull som tulltillägg. Den del av bestämmelsen som avser annan skatt passar bättre in i detta kapitel. 13 § Första, tredje och femte styckena motsvarar med vissa språkliga ändringar 29 § i den nuvarande tullagen, dock med precisering av de relevanta artiklarna i tullkodexen och tillämpningskodexen. Se även avsnitt 5.1 beträffande begreppet "tullskyldig". Bestämmelsen i det fjärde stycket har hämtats från 10 § i den nuvarande tullagen. Den har dock ändrats. Den nuvarande bestämmelsen tar genom hänvisningen till 83 § tullagen sikte på fall då tullskuld inte skall anses ha uppkommit och tull därför inte tas ut ( se artiklarna 212 och 233 d i tullkodexen). Eftersom det redan av tredje stycket framgår att annan skatt fastställs i samma ordning som tull, behövs det inte någon bestämmelse motsvarande det nuvarande fjärde stycket; finns det inte någon tullskuld finns det inte heller någon skattskyldighet. Däremot finns det behov av en bestämmelse som mer generellt ger möjlighet att medge nedsättning av eller befrielse från annan skatt i fall då tullskuld visserligen uppkommit, men verket gör bedömningen att det finns skäl att medge nedsättning eller befrielse. Bestämmelsen bör utformas så att den står i överensstämmelse med bestämmelsen om befrielse från bl.a. mervärdesskatt i 13 kap. 1 § skattebetalningslagen; enligt den paragrafen får befrielse medges helt eller delvis om det finns synnerliga skäl. 14 § Paragrafen motsvarar 31 § första stycket i nuvarande tullag. De övriga styckena i 31 § har av redaktionella skäl delats upp på 15 och 17-19 §§. Hänvisningen till EG-rätten i första stycket är mer utförlig än i motsvarande bestämmelse i den nuvarande tullagen; i 31 § första stycket anges endast att det i tullkodexen och tillämpningskodexen föreskrivs i vilka fall ränta skall tas ut på tull som skall betalas. Av författningskommentaren till 31 § framgår (prop. 1994/95:34 s. 135) att bestämmelsen avser kompensationsränta enligt artikel 214.3 i tullkodexen och artiklarna 589 och 709 i tillämpningskodexen. Eftersom det i tullkodexen inte bara finns bestämmelser om kompensationsränta utan även om kreditränta och dröjsmålsränta, har 31 § första stycket kommit att omfatta mer än vad som varit avsikten. Bestämmelsen måste i stället utformas så att det framgår vilka ränteformer som avses. Dröjsmålsräntan skall enligt regeringens förslag regleras i 16 § och skall därför inte omfattas av denna bestämmelse. Någon anledning att utelämna den i artikel 229 i tullkodexen angivna krediträntan finns såvitt regeringen kan se inte. Därför bör hänvisningen avse de EG-rättsliga bestämmelserna om kompensationsränta och kreditränta. 15 § Paragrafen motsvarar med viss språklig ändring 31 § andra och tredje styckena i nuvarande tullag. 16 § Bestämmelsen motsvarar 30 § i den nuvarande tullagen i dess lydelse per , med den skillnaden att det sista stycket i nuvarande 30 § har inarbetats i 18 §. 17 § Paragrafen motsvarar 31 § fjärde stycket i nuvarande tullag. 18 § Paragrafen motsvarar i sak 30 § sista stycket och 31 § femte stycket i nuvarande tullag. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets yttrande. 19 § Paragrafen motsvarar 31 § sjätte stycket i nuvarande tullag. 20-22 §§ Bestämmelserna i 20 22 §§ motsvarar med vissa språkliga ändringar i 21 § 32, 33 och 35 §§ i nuvarande tullag. Någon motsvarighet till 34 § första stycket har inte tagits med. Bestämmelser om beräkning av kompensations- och kreditränta finns i de artiklar i tullkodexen och tillämpningskodexen, till vilka hänvisas i 14 §. I enlighet med Lagrådets yttrande har inte heller någon motsvarighet till 36 § i den nuvarande tullagen tagits med. Bestämmelsen om ränteberäkning i 34 § andra stycket i den nuvarande tullagen har hämtats från 33 § tullagen (1987:1065). Bestämmelsen fick sin utformning i samband med införandet av ett nytt avgiftssystem vid försenade skattebetalningar och överensstämmer med exempelvis bestämmelserna om respitränta och restitutionsränta i 32 § respektive 69 § 2 mom. uppbördslagen (1953:272). Bestämmelserna om ränta i uppbördslagen har upphört att gälla. I stället gäller skattebetalningslagens bestämmelser om intäkts- och kostnadsränta. Enligt 19 kap. 14 § beräknas intäktsränta efter en räntesats som motsvarar av basräntan, vilken motsvarar den räntesats som gäller för sexmånaders statsskuldväxlar. När det gäller kostnadsräntan sker beräkningen på olika sätt beroende på om det är fråga om ränta vid preliminär skatt, på slutlig skatt, vid anstånd, vid omprövning och överklagande, vid för sen betalning eller vid indrivning. Den ränta som torde vara av intresse i detta sammanhang är kostnadsräntan vid omprövning och överklagande (19 kap. 7 §). Den beräknas efter en räntesats som motsvarar basräntan, utom då skatten skall betalas till följd av ett beslut om skönsbeskattning i avsaknad av redovisning; då beräknas räntan efter en räntesats som motsvarar basräntan plus . Till den del skatten inte överstiger skall dock räntan beräknas efter en räntesats som motsvarar basräntan (19 kap. 10 §). Bestämmelserna om beräkning av ränta i fall som avses i 5 kap. 15 och 21 §§ bör i möjligaste mån utformas så att de överensstämmer med skattebetalningslagens bestämmelser om ränteberäkning. Vad beträffar ränta vid återbetalning bör den beräkning som används för intäktsränta kunna tillämpas; räntan skall då beräknas enligt den räntesats som anges i 19 kap. 14 § skattebetalningslagen. När det gäller ränta som skall betalas enligt 15 § första stycket 2, således då skatt skall betalas enligt beslut vid omprövning av eller beslut av allmän förvaltningsdomstol, framstår det som naturligt att beräkningen görs enligt de räntesatser som enligt 19 kap. 7 § skattebetalningslagen gäller för kostnadsränta vid omprövning och överklagande. För de fall då ränta skall utgå enligt 15 § första stycket 1 och 3 och andra stycket finns det inga direkta motsvarigheter i skattebetalningslagen; det närmaste man kan komma torde vara skönsbeskattningsfallen. Regeringen föreslår därför att räntan i dessa fall skall beräknas enligt den räntesats som gäller för kostnadsränta vid skönstaxering enligt 19 kap. 7 § tredje stycket andra meningen skattebetalningslagen. 23 25 §§ Bestämmelserna i 23 25 §§ motsvarar 37 39 §§ i den nuvarande tullagen, med den skillnaden att begreppet "tullskyldig" har ersatts av "gäldenär"; se vidare avsnitt 5.1. Lagrådet ger i sitt yttrande uttryck för åsikten att det i 12 kap. 6 § skattebetalningslagen inte omnämns något fall när skatt inte betalats på rätt sätt. Den paragrafen gäller dock dels fall då skatt inte har betalats i rätt tid, dels fall då någon i övrigt underlåtit att betala skatt enligt denna lag . Detta, att skatten skall ha betalats enligt lagen, får anses inbegripa att skatten skall ha betalats på rätt sätt. 26 § Paragrafens första och tredje stycken motsvarar i huvudsak 40 § första stycket i den nuvarande tullagen, med den ändringen att artikelnumren anges samt att bestämmelsen om förstöring av varor har ersatts med en hänvisning till den allmänna bestämmelsen om förstöring av varor i 4 kap. 19 §. Vidare har i enlighet med Lagrådets yttrande i första stycket en mening tagits in som klargör att bestämmelsen gäller även då enligt 23 § skall ta ut ett belopp ur en vara som utgör säkerhet. Den oprecisa hänvisning i 40 § andra stycket har inte tagits med; på samma sätt som hänvisningen i nuvarande 7 § tredje stycket tullagen (se kommentaren till 4 kap. 2 §) kan den inte anses fylla någon funktion. I paragrafens andra stycke har en hänvisning till lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. tagits in. 27 och 28 §§ Bestämmelserna i 27 och 28 §§ motsvarar 41 § och 42 § första stycket och andra stycket första meningen i den nuvarande tullagen, med den skillnaden att den bestämmelse som finns i 41 § sista meningen, som avser förstöring av varor, istället har inarbetats i 4 kap. 19 §. Vidare har begreppet "tullskyldig" ersatts av "gäldenär eller den som skulle ha varit gäldenär om varan varit tullbelagd" (se vidare avsnitt 5.1). Det torde förekomma att även varor som inte är tullbelagda säljs; därför räcker det inte med "gäldenär". 6 kap. 1 § Paragrafen innehåller en proportionalitetsbestämmelse, som utgör ramen för all kontrollverksamhet som bedrivs med stöd av tullagen. Bestäm- melsen innebär bl.a. att en kontrollåtgärd inte får vara mer omfattande eller pågå än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med åtgärden. Motsvarande proportionalitetsbestämmelse finns bl.a. i lagen (1994:466) om särskilda tvångsåtgärder i beskattningsförfarandet och lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Se vidare avsnitt 7.2. 2 § Skälen till att införa denna bestämmelse har redovisats i avsnitt 7.3. 3 § Paragrafen ersätter 55 § i den nuvarande tullagen. Begreppet tull- kontroll har ersatts av tullövervakning som står bättre i överens- stämmelse med tullkodexens teminologi. Någon bestämmelse mot- svarande andra stycket i 55 § föreslås inte då den bedömts vara överflödig. Om deklarationen ogiltigförklaras anses varan utgöra icke- gemenskapsvara och står då automatiskt under tullövervakning. 4 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 56 § i den nuvarande tullagen. Bestämmelsen i sista stycket har dock hämtats från 56 § i den nuvarande tullförordningen. 5 § Paragrafens första stycket motvarar 54 § i den nuvarande tullagen samt 56 § första stycket första meningen tullförordningen. I första stycket 2 och andra stycket har tagits in bestämmelser som finns i 59 § tullförordningen. Bestämmelserna i första stycket 3 och i tredje stycket finns i 56 § andra och tredje styckena tullförordningen. 6 § Paragrafen motsvarar 61 § i den nuvarande tullagen; se vidare prop. 1994/95:34 s. 149. 7 § I denna paragraf har de bestämmelser om skyldighet att stanna på anmaning som finns i 58 § första och tredje styckena tullagen tagits in. Eftersom regeringen föreslår en generell proportionalitetsbestämmelse (6 kap. 1 §) har den proportionalitetsbestämmelse som finns i 58 § fjärde stycket tullagen inte tagits in i denna paragraf. 8 § I första stycket hänvisas till tullkodexens bestämmelser om skyldighet att befordra varor via den rutt som tullmyndighet angivit och enligt deras anvisningar. De övriga styckena har hämtats från 58 § andra stycket i den nuvarande tullagen samt 58 § första stycket 2 och andra stycket och 59 § andra stycket i den nuvarande tullförordningen. 9 § Paragrafen motsvarar 60 § i den nuvarande tullagen. Uttrycket "närmast transportmedel" har dock ersatts med det mer precisa "i omedelbar närhet av transportmedel". 10 § Tullmyndigheternas rätt att undersöka handlingar och varor föreskrivs i tullkodexen och tillämpningskodexen; av den anledningen behövs inte någon bestämmelse motsvarande 63 § i den nuvarande tullagen. Hänvis- ning till de aktuella artiklarna görs i första stycket. Det görs också en hänvisning till artikel 14 i tullkodexen, enligt vilken var och en som är direkt eller indirekt inblandad i verksamhet som berör handeln med varor skall, på tullmyndigheternas begäran och inom föreskriven tid, förse tullmyndigheterna med alla nödvändiga dokument och upplysningar, oavsett vilket medium som används, och ge dem all nödvändig hjälp. Med stöd av denna bestämmelse kan bl.a. begära att få se passhandlingar och resedokument. I övrigt motsvarar paragrafen 57 § i den nuvarande tullagen. 11 § Paragrafen motsvarar 57 a och 57 b §§ i den nuvarande tullagen, med den skillnaden att det har lagts till en bestämmelse om att en försändelse som innehåller ett förtroligt meddelande skall tillslutas och vidarebefordras till mottagaren. En sådan bestämmelse finns i 3 kap. 1 § lagen om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter; motsvarande bör givetvis gälla även vid kontroller enligt tullagen. 12 § Paragrafen motsvarar med en redaktionell ändring 57 c § i den nuvarande tullagen. 13 § Paragrafen motsvarar i sak 57 d § i den nuvarande tullagen med den skillnaden att ett tredje stycke på Lagrådets inrådan har lagts till. Den bestämmelsen har hämtats från 66 § i den nuvarande tullagen. De ändringar som i övrigt har gjorts är redaktionella. 14 § Paragrafen motsvarar 59 § första stycket i den nuvarande tullagen. Någon motsvarighet till den paragrafens andra stycke synes inte nödvändig. 15 § Paragrafen motsvarar i stort sett 62 § i den nuvarande tullagen. I första stycket första meningen har, för att bestämmelsen skall stå i överens- stämmelse med 10 §, ändring gjorts på så sätt att den som verkställer kontrollen skall få tillfälle att undersöka också bagage. Vidare har i första stycket tredje meningen tagits in en bestämmelse om förares eller befälhavares skyldighet att närvara vid undersökningen. En sådan bestämmelse finns i 64 § tullförordningen. Skyldighet för den vars uppgifter skall kontrolleras att ge tull- myndigheterna all nödvändig hjälp framgår av artikel 14 i tullkodexen och preciseras i artikel 69. Paragrafen bör ses som en komplettering till dessa bestämmelser; jfr författningskommentaren till 62 § i den nuvarande tullagen, prop. 1994/95:34 s. 150. 16 § Paragrafen motsvarar i sak 65 § i den nuvarande tullagen. 17 § Paragrafen motsvarar 64 § andra stycket i den nuvarande tull- förordningen. Första meningen har dock ändrats så att tillsynsskyldighet föreligger endast under tid då föraren eller befälhavaren har ansvar för varorna; förarens eller befälhavarens tillsynsansvar bör komma i fråga endast när denne har en faktisk möjlighet att utöva tillsynen. 18 § Paragrafen motsvarar 64 § i den nuvarande tullagen. 19 § Paragrafen motsvarar de delar av 67 § i den nuvarande tullförordningen som får anses vara av sådant slag att de bör placeras i tullagen. 20 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 66 § första och fjärde styckena i nuvarande tullag. Se vidare avsnitt 7.8. 21 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 66 § tredje och fjärde styckena i den nuvarande tullagen. Den bestämmelse om postbefordringsföretags skyldighet att överlämna försändelse till som finns i 66 § andra stycket har på Lagrådets inrådan tagits in i 13 §. 22 § Paragrafen motsvarar 67 § i den nuvarande tullagen. 23 § Paragrafen motsvarar 67 a § i den nuvarande tullagen. 24 § Paragrafen motsvarar 67 b § i den nuvarande tullagen.