prop · GN03147 · 2000-01-01 00:00:00 — Kommittén har inte föreslagit någon ändring när det gäller detta krav. Hovrätten för anser att kravet, med hänsyn till de stora möjligheter som finns att döma till annan påföljd än fängelse, inte framstår som adekvat. Enligt hovrätten bör istället den straffskala som gäller för brottet vara avgörande. En liknande synpunkt framfördes i samband med tidigare ändringar i MedbL och bemöttes då med att bl.a. skyddstillsyn och villkorlig dom jämställdes med fängelse enligt dåvarande 36 kap. 6 § . Föredraganden hänvisade till brottsbalksbestämmelsens generella räckvidd och att det därför inte behövdes en förklarande bestämmelse i MedbL (prop. 1975/76:136 s. 38). Regeringen ser inte något skäl till att i lagtexten göra någon annan ändring än att ordet fängelse kan bytas ut mot frihetsberövande påföljd . Därmed skulle sluten ungdomsvård och rättspsykiatrisk vård omfattas direkt av bestämmelsens ordalydelse. Ytterligare ändringar i bestämmelsen i detta hänseende får övervägas i samband med en eventuell omförhandling av det nordiska avtalet. När det gäller 10 § a första och andra styckena MedbL är situationen annorlunda än beträffande ovan behandlade bestämmelser. I 10 § a första stycket MedbL hänvisas till 3 § MedbL som föreslås bli ersatt av 8 10 §§ i den nya lagen. Förutsättningarna i dessa bestämmelser skiljer sig helt från de som anges i 3 § MedbL. I 10 § a andra stycket MedbL hänvisas till 4 § MedbL om återvinning av svenskt medborgarskap. Den senare bestämmelsen föreslås få en motsvarighet i 11 § i den nya lagen. Den föreslagna 11 § föreskriver emellertid krav på kortare hemvisttid än den nuvarande bestämmelsen. Varken 10 § a första stycket eller 10 § a andra stycket MedbL kan därför oförändrade överföras till den nya lagen. Enligt artikel 7 i avtalet av mellan , , , och om genomförande av vissa bestäm- melser om medborgarskap skall varje part meddela de övriga par- terna om sådana ändringar i dess medborgarskapslagstiftning som har betydelse för detta avtal. Parterna skall därefter överväga om dessa ändringar skall föranleda förändringar i avtalet. Enligt regeringens mening bör behovet av nordiska överläggningar och en omförhandling av avtalet övervägas. Om ett sådant behov visar sig föreligga bör ta initiativ till sådana överläggningar. 24 Övrigt Regeringens förslag: I bestämmelsen om i vilka fall en socialnämnd skall lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden byts en polismyndighet ut mot . I bestämmelsen om att det efter ansökan får meddelas förklaring att någon är svensk medborgare bör orden om det kan råda ovisshet om detta läggas till. I den mån det inte föreslås ändringar skall bestämmelserna i föras över till den nya lagen. Kommitténs förslag överensstämmer i stort med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans har uttalat sig särskilt i dessa frågor. Skälen för regeringens förslag: I 14 a § MedbL regleras i vilka fall en socialnämnd får lämna ut uppgifter om en utlännings personliga förhållanden. Bestämmelsen bör få en motsvarighet i den nya lagen, dock med den skillnaden att ersätter en polismyndighet . Detta är en följd av att utredningsansvaret i medborgarskapsärenden övergick från polisen till . Rikspo- lisstyrelsen (Säkerhetspolisen) kan dock fortfarande ha behov av att in- hämta sådana uppgifter i säkerhetsärenden. I 1 § andra stycket MedbL föreskrivs att ett hittebarn som anträffas här i landet skall anses som svenskt medborgare till dess något annat blir känt. Lagrådet ifrågasätter om denna bestämmelse står helt i överensstämmelse med artikel 6 punkt 1b) konvention. I artikeln anges att varje konventionsstat i sin nationella lagstiftning skall föreskriva att medborgarskap i staten skall förvärvas ex lege av hittebarn som anträffas inom statens territorium och som annars skulle bli statslösa. Det kan, som Lagrådet påpekat, diskuteras om den nuvarande bestäm- melsen stämmer överens med artikeln. Det som framkommer om barnets medborgarskapsstatus kan ju vara att barnet är statslöst, vilket då skulle bryta presumtionen om svenskt medborgarskap. Av den förklarande tex- ten till den aktuella artikeln framgår emellertid bl.a. att kravet på att be- vilja medborgarskap är uppfyllt om hittebarnet, till dess annat visar sig, anses ex lege som barn till en medborgare i staten och därmed en med- borgare. Enligt regeringens mening uppfyller därför sitt åtagande enligt konventionen redan med den bestämmelse som finns . Det kan även noteras att regeringens förslag till ny lag innebär långtgående förenklingar för just statslösa barn. Om det därför i något fall skulle påträffas ett hittebarn som senare visar sig vara statslöst finns goda förutsättningar för barnet att på ett enkelt sätt få svenskt medborgarskap. Regeringen föreslår mot denna bakgrund inte någon ändrad lydelse av bestämmelsen om hittebarn, utan anser att den bör överföras till den nya lagen. Bestämmelserna om förvärv av svenskt medborgarskap som biperson i anmälningsärenden, 5 § MedbL, och i naturalisationsärenden, 6 § sjätte stycket MedbL, bör överföras till den nya lagen. Den nuvarande ord- ningen i fråga om barns förvärv av svenskt medborgarskap som biperson skall således bestå. Bestämmelserna i den nuvarande lagen om hos vilken myndighet an- mälan eller ansökan skall göras bör överföras med samma sakinnehåll till den nya lagen. Bestämmelserna om förfarandet bör, i enlighet med Lag- rådets förslag, samlas under en gemensam rubrik. I 11 § andra stycket MedbL anges att efter ansökan får meddela förklaring att någon är svensk medborgare. Prövningen får dock inte avse anmälan enligt 2 a, 3, 4 eller 7 a §. Bakgrunden till bestämmelsen är att en person i tveksamma fall skall kunna få en bindande förklaring om han eller hon är svensk medborgare (1925 s. 177 och prop. 1950:217 s. 58). kan enligt bestämmelsen om förklaring komma att pröva medborgarskap som har förvärvats eller förlorats automatiskt. Prövningen kan också avse personer som har förvärvat eller förlorat svenskt medborgarskap som bipersoner. prövning i förklaringsärenden omfattar dock inte om en person förvärvat eller förlorat svenskt medborgarskap genom anmälan eller ansökan. I dessa fall har beslut redan fattats i sakfrågan av tillämpande myndighet. Lagrådet anser att det bör framgå av lagtexten att prövning inte omfattar om en person har förvärvat eller förlorat svenskt medborgarskap genom anmälan eller ansökan, eftersom som ovan nämnts beslut i dessa fall redan fattats av vederbörande myndighet. En- ligt Lagrådets förslag kan detta komma till uttryck genom att om det kan råda ovisshet om detta läggs till i bestämmelsen. Regeringen instämmer i Lagrådets uppfattning. I folkbokföringen registreras uppgift om medborgarskap. För den som är svensk medborgare skall inte eventuellt utländskt medborgarskap registreras (se prop. 1990/91:53, s. 40). Något skäl att på grund av försla- get om tillåtande av dubbelt medborgarskap ändra nuvarande ordning för registrering av medborgarskap inom folkbokföringen kan inte anses före- ligga. 25 Ikraftträdande m.m. Regeringens förslag: Lagen om svenskt medborgarskap skall träda i kraft . Genom den nya lagen upphävs lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap. Till följd härav upphör även 13 § första stycket lagen (1924:130) om förvärvande och förlust av svenskt medborgarskap. Till skall 7 § lag tillämpas när det gäller svenska medborgare som blir medborgare i en annan stat som är bunden av europeiska konvention om begränsning av fall av flerfaldigt medborgarskap och om militära förpliktelser i fall av flerfaldigt medborgarskap. Barn till en svensk man som inte är gift med barnets mor skall genom en övergångsbestämmelse ges möjlighet att och under vissa villkor få svenskt medborgarskap genom ett anmälnings- förfarande. Detsamma skall gälla för ett adoptivbarn som skulle ha blivit svensk medborgare om 5 § i den nya lagen gällt för adoptionsbe- slutet, förutsatt att adoptionen beslutats eller . Personer som förlorat sitt svenska medborgarskap enligt lag, men som skulle ha haft det kvar om den nya lagen varit gällande, skall genom en övergångsbestämmelse ges möjlighet att och under vissa villkor återfå det svenska medborgarskapet genom anmälan. Denna möjlighet skall dock inte stå öppen för personer som redan enligt tidigare övergångsbestämmelser getts möjlighet att återfå svenskt medborgarskap (SFS 1979:139). Beslut i nu beskrivna anmälningsärenden skall kunna överklagas. Be- stämmelsen om att den myndighet till vilken anmälan görs skall meddela beslut om anmälan har medfört förvärv av svenskt medborgarskap eller inte skall också vara tillämplig på dessa ärenden. Äldre bestämmelser skall tillämpas i fråga om anmälningsärenden en- ligt 2 a § lag som har getts in före ikraftträdandet av den nya lagen. Detsamma gäller i fråga om anmälningsärenden enligt 3 § lag som har getts in före ikraftträdandet av den nya lagen, om tillämp- ning av lag är förmånligare för den enskilde än vad tillämpning av den nya lagen skulle vara. lag skall också tillämpas i fråga om ärenden som enligt 9 a § har överlämnats till regeringen före ikraftträdandet av den nya lagen. Övergångsbestämmelsen i 20 § MedbL om äldre traktatsbestämmelse skall få en motsvarighet i den nya lagen. Kommitténs förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har några synpunkter på tidpunkten för lagens ikraftträdande. och för internationella adop- tionsfrågor anser att punkterna 2 och 3 i kommitténs förslag till över- gångsbestämmelser är missledande vad gäller datum för när de berörda personerna skall vara födda. anser vidare att en inskränk- ning i rätten att återfå svenskt medborgarskap enligt punkt 4 bör göras vad avser personer som redan enligt tidigare övergångsbestämmelser givits möjlighet till detta, se lagen (1979:139) om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap. Skälen för regeringens förslag: Den nya lagen bör träda i kraft . Genom den nya lagen bör lagen (1950:382) om svenskt med- borgarskap upphävas. I lagen (1924:130) om förvärvande och förlust av svenskt medborgar- skap finns en bestämmelse som fortfarande gäller (13 § första stycket). Av bestämmelsen, som är en övergångsbestämmelse, framgår att en person, som förlorat svenskt medborgarskap på grund av 7 § i lagen (1894:71) om förvärvande och förlust av medborgarrätt, har rätt att återfå det svenska medborgarskapet under vissa förutsättningar. Denna rätt gäller även den som förlorat medborgarskapet som biperson. Enligt regeringens uppfattning kan det endast röra sig om ett mycket begränsat antal personer som fortfarande kan vara berörda av bestämmelsen. Om den situation som avses i bestämmelsen skulle bli aktuell bör dessa personer kunna använda sig av naturalisationsförfarandet för att återfå svenskt medborgarskap. Även lag bör därför kunna upphävas i den del den fortfarande gäller. konvention upphör att gälla från det att den sägs upp. Eftersom skall godkänna att konventionen frånträds kan rege- ringen sannolikt fatta beslut om uppsägning tidigast . Till bör därför 7 § lag tillämpas när det gäller svenska medborgare som blir medborgare i en annan stat som är bunden av konvention. Förslaget till medborgarskapslag innehåller två nya typer av automatiskt förvärv av svenskt medborgarskap. Det gäller dels barn som föds i och som har en svensk far som inte är gift med barnets mor, dels adoptivbarn som adopteras genom ett utomnordiskt adoptionsbeslut med automatisk giltighet i . Barn som tillhör dessa kategorier bör ges rätt att under vissa förutsättningar förvärva svenskt medborgarskap i enlighet med de nya bestämmelserna. Ett barn som har fötts i och som skulle ha blivit svensk med- borgare om 4 § i den nya lagen gällt för födelsen, bör således kunna förvärva svenskt medborgarskap under förutsättning att barnet inte har fyllt , fadern är svensk medborgare, och fadern före hos anmäler önskemål om svenskt medborgarskap för barnet. Om barnet har fyllt och har utländskt medborgarskap bör det krävas att barnet samtycker till förvärv av svenskt medborgarskap. Detta gäller dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna samtycke på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Samtycke av barnets vårdnadshavare bör också krävas för förvärv av svenskt medborgarskap för barnet. Ett adoptivbarn som skulle ha blivit svensk medborgare om 5 § i den nya lagen gällt för adoptionsbeslutet, bör kunna förvärva svenskt medborgarskap om adoptionen beslutats eller senare, barnet inte har fyllt , och den eller de personer som har vårdnaden om barnet hos före anmäler önskemål om svenskt medborgarskap för barnet. Om barnet har fyllt och har utländskt medborgarskap bör det krävas att barnet samtycker till förvärv av svenskt medborgarskap. Detta gäller dock inte om barnet är varaktigt förhindrat att lämna det på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Kommittén förslår i sitt författningsförslag att en person som förlorat sitt svenska medborgarskap enligt lag, men som skulle haft det kvar om den nya lagen gällt för förlusten, bör kunna återfå svenskt medborgarskap om han eller hon före anmäler önskemål om det. Formuleringen kan uppfattas som att den avser såväl förlust av svenskt medborgarskap enligt 7 § MedbL som förlust genom preskription (8 § MedbL) samt befrielse (9 § MedbL). Denna oklarhet har påpekats av Lagrådet. Enligt regeringens uppfattning bör dock endast personer som förlorat sitt medborgarskap enligt 7 § MedbL omfattas av möjligheten att återfå detta genom en enkel anmälan. Skälet till detta är att 7 § MedbL inte får någon motsvarighet i förslaget till ny lag, vilket däremot såväl preskriptionsbestämmelsen som bestämmelsen om befrielse får. I dessa situationer finns dessutom ett inslag av frivilligt avstående från det svenska medborgarskapet. Det finns därför, enligt regeringens mening, inte anledning att ge personer som har förlorat svenskt medborgarskap genom preskription eller efter ansökan om befrielse någon särställning när det gäller möjligheten att återfå medborgarskap. En person som förlorat sitt svenska medborgarskap enligt 7 § lag, men som skulle haft det kvar om den nya lagen gällt för förlusten, bör således kunna återfå svenskt medborgarskap om han eller hon hos före anmäler önskemål om det. Detta gäller dock inte personer som haft möjlighet att återfå svenskt medborgarskap redan enligt övergångsbestämmelserna till lagen (1979:139) om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap. Om personen för anmälan står under annans vårdnad, görs anmälan i stället av den eller de som är vårdnadshavare. Om anmälan avser ett barn bör barnet i dessa fall lämna sitt samtycke om det har fyllt och har utländskt medborgarskap. Sådant samtycke bör dock inte krävas om barnet är varaktigt förhindrat att lämna det på grund av en psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Beslut i nu beskrivna anmälningsärenden bör kunna överklagas. Be- stämmelsen om att den myndighet till vilken anmälan görs skall meddela beslut om anmälan har medfört förvärv av svenskt medborgarskap eller inte bör också vara tillämplig på dessa ärenden. Äldre bestämmelser bör tillämpas i fråga om anmälningsärenden enligt 2 a § lag som har getts in före ikraftträdandet av den nya lagen. Detsamma gäller i fråga om anmälningsärenden enligt 3 § lag som har getts in före ikraftträdandet av den nya lagen, om tillämpning av äldre bestämmelser är förmånligare för den enskilde än vad tillämpning av den nya lagen skulle vara. lag bör också tillämpas i fråga om ärenden som enligt 9 a § har överlämnats till regeringen före ikraftträdan- det av den nya lagen. Övergångsbestämmelsen i 20 § MedbL innebär att en bestämmelse i traktat som ingått med främmande stat, och som gällde vid ikraftträdandet av lag, skall gälla, även om den står i strid med vad som stadgas i lagen. Bestämmelsen har sin bakgrund bl.a. i att tilläggsartikeln till ett med avslutat vänskaps-, handels- och sjöfartsfördrag uppfattades som mer vidsträckt än MedbL:s bestämmelser om förlust av svenskt medborgarskap (prop. 1950:217 s. 63). Överenskommelsen med är fortfarande gällande. Vad som föreskrivs i tilläggsartikeln går utöver vad som föreslås om förlust av svenskt medborgarskap i den nya lagen. Regeringen bedömer mot denna bakgrund att 20 § MedbL bör få en motsvarighet i övergångsbestämmelserna till den nya lagen. Bestämmelsen bör dock, i överensstämmelse med vad Lagrådet anfört, få en tydligare utformning genom att den aktuella överenskommelsen anges i lagtexten. Det kan ifrågasättas om innehållet i tilläggsartikeln till överenskommelsen är förenligt med bestämmelsen i 2 kap. 7 § regeringsformen om under vilka förutsättningar en person kan förlora sitt svenska medborgarskap. För att tilläggsartikeln skall kunna tillämpas förutsätts därför att en eventuell förlust av svenskt medborgarskap enligt artikeln sker under förhållanden som inte strider mot grundlagsbestämmelsen. 26 Ekonomiska konsekvenser Kommittén har bedömt att förslaget till ny lag om svenskt medborgarskap inte kommer att medföra några ekonomiska konsekvenser av betydelse. Kommittén pekar bl.a. på att permanent uppehållstillstånd i princip alltid är en förutsättning för förvärv av svenskt medborgarskap. Den som beviljats permanent uppehållstillstånd är att betrakta som invandrare i och har rätt att stanna här oavsett om han eller hon blir svensk medborgare eller inte. Det faktum att förvärvsvillkoren för vissa grupper underlättas genom förslaget kan därmed enligt kommitténs uppfattning inte i sig antas leda till att fler personer väljer att stanna i än vad som skulle varit fallet om de nuvarande reglerna bibehölls. I samband med remissbehandlingen av kommitténs förslag efterlyste en ytterligare belysning av de samhällsekonomiska konsekvenserna av förslaget. Mot denna bakgrund uppdrog regeringen åt Statskontoret att utreda om det uppstår några nämnvärda samhällsekonomiska kostnader om förslaget om dubbelt medborgarskap genomförs. I första hand skulle ekonomiska konsekvenser för staten, kommunerna och landstingen uppskattas och beskrivas. Statskontoret redovisade uppdraget i en rapport till regeringen (dnr Ku 2000/874). Slutsatsen i rapporten är att det är möjligt att antalet bosatta i kan öka med några hundra personer som en följd av förslaget. Osäkerheten är dock stor beträffande denna effekt. Det medför att osäkerheten om kostnadseffekterna också är stor. Beroende på sysselsättningsgrad hos berörda personer har Statskontoret dock beräknat att förslaget innebär nettokostnader inom den offentliga sektorn på mellan fem och . Beräkningen grundas på en bedömning att ett ökat antal personer med dubbelt medborgarskap leder till en ökning av personer som åter bosätter sig i efter att först ha återvandrat till sitt första medborgarskaps- land. Denna ökning har Statskontoret beräknat till ungefär 200 personer. När det gäller svenskar i utlandet som med förslaget kan komma att få dubbelt medborgarskap har Statskontoret inte bedömt att de samhällseko- nomiska kostnaderna påverkas. Regeringen anser att osäkerheten när det gäller samhällsekonomiska kostnader till följd av förslaget är så stor att någon preciserad beräkning inte bör göras. Bedömningen är dock att nettokostnaderna kommer att blir förhållandevis marginella. Det bör i sammanhanget understrykas att en eventuell ökning av antalet personer som väljer att återvända till inte sker i anslutning till lagens ikraftträdande. Beräkningen bygger på att ett ökat antal personer söker och får svenskt medborgarskap, att de i återvänder till sitt tidigare hemland samt att de därefter åter bosätter sig i . Eventuella kostnader kommer därför att uppstå successivt . Kostnaderna bör vidare avta efter hand som dessa personer etablerat sig på den svenska arbetsmarknaden. bör inte en viss ökning av antalet personer som väljer att bosätta sig i vara negativt för svensk samhällsekonomi. När det gäller kostnaderna för handläggningen av medborgarskaps- ärenden hos (före ) och anser regeringen att den förväntade tillfälliga ökningen av antalet ansökningar bör kunna hanteras utan ytterligare kost- nader för staten. bör förslaget leda till att handläggningen under- lättas och förenklas i flera avseenden. I sammanhanget bör särskilt pekas på att den nuvarande hanteringen av frågor som gäller s.k. villkorat med- borgarskap tar inte obetydliga resurser i anspråk. Denna hantering för- svinner med förslaget om att tillåta dubbelt medborgarskap. Även försla- get att underlätta för barn och ungdomar att på ett förenklat sätt få svenskt medborgarskap efter anmälan bör kunna ha positiva effekter när det gäller resurserna genom att antalet naturalisationsärenden kan komma att minska. Hos förvaltningsdomstolarna kan de nya reglerna om förvärv av svenskt medborgarskap genom anmälan leda till en viss ökning av antalet mål. Ökningen beräknas dock inte bli större än att handläggningen kan inom ramen för tillgängliga resurser. 27 Författningskommentar Förslaget till Lag om svenskt medborgarskap 1 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6. Första stycket punkterna 1, 3 och 5 motsvarar 1 § första stycket lag. Punkterna 2 och 4 är nya och innebär att ett barn med en svensk far blir svensk medborgare om barnet föds i . 2 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 24. Bestämmelsen motsvarar till sitt innehåll 1 § andra stycket lag. Den har i enlighet med Lagrådets förslag utformats som en egen paragraf. 3 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 7. Bestämmelsen motsvarar 1 a § lag. Ändringen i punkt 2 innebär att såväl adoptionsbeslut som godkänns av för internationella adoptionsfrågor () som de adop- tionsbeslut som gäller i redan till följd av lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption eller enligt lagen (1997:191) med anledning av tillträde till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner leder till att adoptivbarnen får svenskt medborgarskap genom adoptionen. 4 § Bestämmelsen motsvarar i sak 2 § lag. Bestämmelsen innebär att om en svensk man ingår äktenskap med en utländsk kvinna (dvs. som inte är svensk medborgare) blir ett gemensamt barn till makarna under vissa förutsättningar svensk medborgare. 5 § Bestämmelsen behandlas närmare i avsnitt 6. Paragrafen är ny och reglerar vad som gäller i fråga om förvärv av svenskt medborgarskap för ett barn som föds utomlands och som har en svensk far som inte är gift med barnets mor. Äldre bestämmelser skall tillämpas i fråga om anmälningsärenden en- ligt 2 a § lag som har getts in före ikraftträdandet av den nya lagen. Lagrådet påpekar att oklarhet råder i det remitterade lagförslaget om ett förvärv av medborgarskap uppkommer genom eller efter en anmälan om detta. Nuvarande reglering innebär att det svenska medborgarskapet i anmälningsärenden förvärvas genom anmälan och medborgarskapet gäller därför, sedan myndigheten fattat beslut om att anmälan medför förvärv av medborgarskap, för anmälan (jfr 2 a, 3, 4, 10 och 11 §§ MedbL). Någon ändring i detta avseende är inte avsedd. Uttrycket förvärv genom anmälan har därför valts i denna och övriga paragrafer som gäller anmälningsärenden. 6 § Bestämmelsen, som är ny, behandlas närmare i avsnitt 8. Lagrådet har i sitt förslag till utformning av lagtexten valt att låta 6 och 7 §§ byta plats. Regeringen anser emellertid att ordningen där bestämmelsen om statslösa barn kommer först innebär en tydligare reglering. Detta ställningstagande har inneburit en något annorlunda redaktionell utformning än den Lagrådet föreslagit. Bestämmelsen avser barn som föds i och som vid födelsen inte får något medborgarskap, dvs. Med statslösa avses personer som är statslösa de jure (på grund av lagen) och inte de som är statslösa de facto (som faktiskt inte står under ett lands beskydd trots att de är medborgare i landet). Jfr kommentaren till artikel 4 b) konvention. Barnen skall också vara ofrivilligt statslösa, dvs. statslösa utan egen eller föräldrarnas förskyllan.