prop · GN039 · 2000-01-01 00:00:00 — Denna höjning bedöms inte nämnvärt påverka förutsättningarna för den fortsatta intro- duktionen i av naturgas som drivmedel. Det resonemang som ovan förts beträffande naturgas och metan gör sig i stort också gällande för gasol. De miljömässiga skillnaderna mellan naturgas och gasol är minimala. Det finns således skäl att även för gasol införa en enhetlig energiskattesats och därvid låta skattenivån motsvara den som gäller för uppvärmning. De föreslagna ändringarna föreslås träda i kraft . Eftersom gällande pilotprojektsdispenser för naturgas upphör vid utgången av , kan därför en naturlig övergång till det nya systemet ske. Förslaget föranleder ändringar i 2 kap. 1 § LSE. 12 Begränsning av koldioxidskatteuttaget avseende företag i kalk- och cement- branscherna m.m. Regeringens förslag: Den övergångsvis gällande begränsnings- regeln avseende kalk- och cementbranscherna m.m., den s.k. 1,2-pro- centsregeln, förlängs . Bakgrunden till regeringens förslag: Möjlighet till skattenedsättning för den energiintensiva tillverkningsindustrin har i olika former funnits . och fram till utformades nedsättningsreglerna som en takregel, där ett företags kostnader för energi skatter begränsades till en bestämd procent av saluvärdet. har procentsatsen varit . energiskattereform innebar att för tillverkningsindustrin slopades den allmänna energiskatten på bränslen och el som koldioxidskatten, vid bränsleförbrukning inom dessa sektorer, reducerades till av den generella nivån. Härigenom minskade betydelsen av nedsättningssystemet. Övergångsvis behölls dock en möjlighet till ytterligare nedsättning av koldioxidskatten (1,2- procentsregeln). Avsikten var att nedsättningssystemet skulle avskaffas helt och hållet . I samband med att lagen (1994:1776) om skatt på energi trädde i kraft förlängdes 1,2-procentsregeln tills vidare. Den begränsades till att endast gälla företag som tillverkar andra mineraliska ämnen än metaller, dvs. cement, glas och kalk. Fr.o.m. skedde en ytterligare begränsning, genom att mineraloljeprodukter uteslöts från tillämpningen. Detta var en följd av att de tidigare reglerna var oförenliga med mineraloljedirektivet. Efter lagändringen kom 1,2- procentsregeln främst att avse kolbränslen och naturgas. höjdes skatteuttaget för tillverkningsindustrin till av koldioxidskattenivån. En särskild nedsättningsregel infördes för att begränsa effekterna för den energiintensiva industrin, den s.k. 0,8- procentsregeln. 1996/97:29 uttalades emellertid att det trots den föreslagna lägre nivån, som åstadkoms genom den nya 0,8-procents- regeln, fanns vissa företag inom framför allt cement- och kalkbranscherna som skulle få en skattebelastning som allvarligt hotade den bedrivna verksamheten. I syfte att lindra övergången till en högre skattenivå samt att ge dessa företag en möjlighet att anpassa sig efter de nya reglerna, föreslogs därför att bestämmelsen om nedsättning av koldioxidskatten för den del av skattebelastningen som översteg av försäljningsvärdet skulle behållas fram till . beslutade i enlighet härmed. Skälen för regeringens förslag: Det är viktigt att energi- och koldioxidbeskattningen har en utformning som ger goda förutsättningar för den svenska industrin att konkurrera internationellt. I avvaktan på den pågående energiskatteöversynen bör 1,2-procentsregeln förlängas . Den föreslagna ändringen föreslås träda i kraft . 13 Befrielse från avfallsskatt för cesiumhaltiga askor Regeringens förslag: Avfallsskatt skall inte tas ut på biobränsleaska, som innehåller minst fem kilobecquerel cesium-137 per kilogram aska (torrvikt) och som förts in till en avfallsanläggning som uppfyller de krav som fastlagt för deponering av sådan aska. Promemorians förslag: Stämmer i allt väsentligt överens med regeringens förslag. Remissinstanserna: , Länsstyrel- sen i , i , i , kommun, , Skogsindustri- erna, , , Skogs- styrelsen och tillstyrker promemorians förslag. påpekar dock att det föreligger problem med mätmetoder. konstaterar att kunskapen om vad som händer med cesium-137 i marken efter återföring av biobränsleaskor med hög koncentration av cesium är bristfällig och motsätter sig därför inte att biobränsleaskor med hög koncentration av cesium-137 undantas från avfallsskatt till dess kunskapsbristerna undanröjts. anser att principerna för mätning av cesium- innehållet i den aska som skall deponeras skall ha klarlagts innan lagen träder i kraft samt att gränsen för skattebefrielse bör sättas med sådan marginal i förhållande till 5 kBq per kg att Statens strålskyddsinstituts princip om säker strålmiljö kan säkerställas. och avstyrker förslaget. Som skäl framför dessa båda myndigheter bl.a. att förslaget endast berör en mycket liten del av den totala mängden biobränsleaska och att en skattebefrielse skulle kunna leda till betydande kontrollsvårigheter. anför vidare att om samma synsätt applicerades även på andra avfallsslag och andra miljöfarliga ämnen, skulle avfallsskatten kunna bli ett mycket komplicerat och kostsamt administrativt system. Bakgrunden till regeringens förslag: Den totala bruttoenergitill- förseln i uppgick till . Härav svarade träd- bränslen för , eller . Trädbränslen används huvudsakligen för värmeproduktion dels inom industrin, dels i fjärrvärmeverk. uppkommer ca biobränsleaska, varav enligt uppskattning från () finns tillgänglig för att lägga på deponi eller för askåterföring. Vid biobränsleeldning är träddelar det vanligaste bränslet. Det består av en blandning av bark, kvistar, barr eller löv och ved. En vanlig form av träddelar som används som bränsle är GROT (grenar och toppar), som lämnas kvar på avverkningsplatserna efter att träden fällts och stamveden förts bort till skogsindustrin. Till följd av radioaktivt nedfall kan växtmaterial, som används som biobränsle vid energiutvinning, innehålla ökade koncentrationer av radio- aktivt cesium, dvs. För del gäller detta särskilt i de delar av landet som fick mest nedfall efter , men i någon grad också i andra delar av landet till följd av kärnvapenproven . Cesium-137 koncentreras i restprodukterna efter förbränning. Spridning av dessa restprodukter i omgivningen kan skapa ansamlingar av koncentrerad aktivitet. Mängden cesium-137 i biobränslet är beroende av bl.a. geografisk fördelning av det ursprungliga nedfallet, jordarts- och markförhållanden, vegetationstyp, ålder och stamtäthet. av mängden cesium- 137 i naturen finns i de översta jordlagren samt i buskar och sly. Genom avverkning av skog kommer därför av det cesium som finns på det avverkade skogsområdet att föras bort. Skogs- avverkning ger alltså enbart en mycket marginell effekt på cesiuminne- hållet i skogsekosystemet. Cesiet som har tagits upp i bl.a. träd koncentreras efter förbränning i t.ex. värmeverk i restprodukterna i form av kondensvatten och aska. Askan kan deponeras eller återföras till skogen som vitaliseringsgödning. Eftersom askan innehåller höga koncentrationer av cesium är det dock olämpligt att den återförs till skogen. beslutade att en ny lag om skatt på avfall skall träda i kraft (prop. 1998/99:84, bet. 1998/99:SkU20, rskr. 1998/99:258, SFS 1999:673). Avfallsskatt skall tas ut med per ton på avfall som deponeras. Regeringen hade i propositionen bedömt att biobränsleaskor med hög cesiumhalt inte borde befrias från skatt (se prop. 1998/99:84 s. 67 f.). Regeringen hade härvid anfört följande: Eftersom det inte finns något alternativt omhändertagande som kan främjas genom avfallsskatten, skulle det vara önskvärt att de askor, vars egenskaper inte ryms inom SSI:s policy, undantas från beskattning. Ett sådant undantag kommer dock att medföra betydande kontrollproblem. Dessutom rör det sig om mycket små volymer i förhållande till den totala mängden biobränsle- askor, enligt uppgifter från SSI 750 - . Mot den bak- grunden är det inte rimligt att undanta dessa askor. Vid riksdagsbehandlingen beredde skatteutskottet miljö- och jord- bruksutskottet tillfälle att avge yttrande över propositionen jämte följdmotioner. Miljö- och jordbruksutskottet yttrade, så vitt nu är av intresse, följande (bet. 1998/99:MJU2y s. 18): Som anförs i motion Sk26 (s) kan växtmaterial som används som biobränsle innehålla radioaktivt cesium, främst till följd av . Därvid ger eldning med biobränsle från den förorenade skogsmarken en möjlighet att föra bort cesium från skogen. Det innebär att marken renas på ett snabbare sätt än som följer av den naturliga avklingningen som sker i naturen i samband med sönderfallet av de radioaktiva atomkärnorna. Om askan från sådan förbränning beläggs med deponiskatt finns en risk att skog som påverkats av cesiumnedfall inte avverkas eller kommer till användning för energiändamål. Utskottet delar motionärernas uppfattning att det bör finnas en möjlighet att göra avdrag för cesiumhaltig aska. Frågan om hur detta lagtekniskt skall lösas är bl.a. beroende av det arbete som pågår inom såvitt avser förutsättningarna för återföring av cesiumhaltiga askor till skogen. Utskottet föreslår därför att regeringen återkommer till med förslag i enlighet med synpunkterna i motion Sk26. Detta bör med anledningen av motionen ges regeringen till känna . anslöt sig till miljö- och jordbruksutskottets uppfattning (bet. 1998/99:SkU20 s. 12). beslutade i enlighet med vad utskottet anfört. Skälen för regeringens förslag: Biobränsleaskor, som innehåller en halt av 5 kBq eller mer cesium-137 per kg aska (torrvikt), härefter benämnda cesiumaskor, skall enligt punkt 3 i SSI:s policy av deponeras på deponier som är särskilt iordningställda för detta ändamål. Sådan aska skall således inte komma i fråga för askåterföring på skogsmark, förrän Cs-137 avklingat och halten sjunkit till mindre än 5 kBq per kg (torrvikt). Som regeringen tidigare uttalat (se prop. 1998/99:84 s. 68) finns det inte något alternativ till deponering för dessa askor, vilket talar för skattebefrielse. En förutsättning för att skattebefrielse skall kunna införas bör dock vara att skattefriheten åstadkoms på ett sådant sätt att missbruk i möjligaste mån stävjas och att beskattningsmyndigheten ges rimliga möjligheter att bedriva kontrollverksamhet. Mängderna cesiumaska är tämligen begränsade. Enligt SSI:s beräkningar uppgår de till mellan 750 och . Det motsvarar avfallsskatteintäkter på . Den totala mängden biobränsleaska i landet beräknas dock uppgå till en mångdubbelt större volym, nämligen runt . Risk finns att även annan biobränsleaska än cesiumaska kan komma att redovisas under en skattefri post. Det är mot den bakgrunden viktigt att en skattefrihet för cesiumaska omgärdas av sådana regler att riskerna för sådant skattefusk begränsas. Dessa synpunkter delas, som framgått ovan, av och och dessa remissinstanser har mot den bakgrunden avstyrkt promemorians förslag. I samråd med arbetar SSI med att ta fram krav på de deponier där omhändertagande skall ske av den aska som enligt institutets policy skall deponeras. Enligt uppgift beräknas detta arbete vara klart . Vad som är av särskilt intresse är att lakvattenhanteringen på deponierna sköts på ett ändamålsenligt sätt, eftersom cesium-137 är mycket vattenlösligt. Deponering av cesiumaska beräknas huvudsakligen ske på ett mindre antal avfallsanläggningar i Gävle- och Sundsvallsområdena. Om skattebefrielse skall införas bör, som skatteutskottet funnit, denna åstadkommas genom avdrag i skattedeklarationen och inte genom att den aktuella askan undantas från skatteplikt. Den som bedriver verksamheten på en avfallsanläggning är skyldig att för beskattningsmyndigheten visa att han har rätt att göra avdrag för skatt. Detta innebär att det skulle åligga den skattskyldige att visa att cesiumhalten i den mängd avfall som omfattas av avdragsyrkandet uppgår till minst 5 kBq per kg. Det är av detta skäl betydelsefullt att det är möjlig att mäta cesiumhalten på ett såväl tillförlitligt som inte alltför kostsamt sätt. Sådan mätning kan endast ske vid laboratorieanalys och till en kostnad av ca per prov. SSI arbetar dock med att ta fram en metod som gör det möjligt att på plats kunna mäta cesiumhalten på ett enkelt och betydligt billigare sätt. Denna metod beräknas vara färdigutvecklad . Mängden cesiumaska är förhållandevis liten. Med hänsyn härtill samt till vad som framkommit om möjliga kontrollåtgärder gör regeringen numera den bedömningen att det bör finnas möjligheter att minska riskerna för skattefusk i det aktuella fallet. Regeringen finner därför skäl att föreslå en ändring i lagen om skatt på avfall som innebär skattefrihet för cesiumaskor. Mängden avfall som kommer att omfattas av det aktuella avdraget bör dock noga följas upp och om mer omfattande missbruk sker bör förutsättningarna för skattebefrielse analyseras på nytt. bör i samråd med SSI utfärda närmare anvisningar i form av föreskrifter eller rekommendationer om förfarandet vid mätning av cesiumhalten i askan. Förslaget föranleder att en ny punkt 24 införs i 10 § första stycket lagen om skatt på avfall. Vidare införs ett nytt tredje stycke i nämnda paragraf. Ändringen bör träda i kraft som lagen börjar tillämpas, dvs. 14 Dröjsmålsränta vid för sen betalning av tull 14.1 Bakgrund I artikel 232.1 b i tullkodexen stadgas att dröjsmålsränta skall debiteras utöver tullbeloppet om detta inte har betalats inom föreskriven tid. Räntesatsen för dröjsmålsräntan får vara högre än räntesatsen för kreditränta. Den får däremot inte vara lägre än denna räntesats. I artikel 232.2 i samma förordning stadgas att tullmyndigheterna får avstå från att kräva dröjsmålsränta om det på grund av gäldenärens situation är sannolikt att det skulle medföra allvarliga ekonomiska eller sociala svårigheter, om beloppet inte överstiger en nivå som fastställs enligt kommittéförfarandet eller om tullen betalas efter utgången av den föreskrivna tidsfristen för betalning. Enligt 30 § första stycket i den svenska tullagen skall, om tull inte betalas inom föreskriven tid, dröjsmålsavgift tas ut enligt lagen (1997:484) om dröjsmålsavgift. Enligt 30 § andra stycket tullagen skall vad som föreskrivs i tullagstiftningen om tull tillämpas även beträffande dröjsmålsavgift enligt första stycket. Av 1 och 10 §§ tullagen framgår att bestämmelsen om dröjsmålsavgift gäller också då annan skatt än tull eller avgift som tas ut för varor vid import inte betalas inom föreskriven tid. Enligt 1 § lagen om dröjsmålsavgift skall, i de fall det särskilt föreskrivs, den som är betalningsskyldig för skatt, tull, avgift eller ränta och som inte i rätt tid och på rätt sätt fullgör betalningsskyldigheten, betala en avgift (dröjsmålsavgift) enligt de grunder som anges i lagen. Av 2 § samma lag framgår att dröjsmålsavgift normalt tas ut med 1. på belopp som betalas före utgången av den månad då beloppet skall betalas (förfallomånaden), 2. på belopp som betalas under efter förfallomånaden, 3. på belopp som betalas under andra månaden efter förfallomånaden, 4. , med tillägg av en procentenhet för varje påbörjad ytterligare månad, på belopp som betalas efter andra månaden efter förfallomånaden. Dröjsmålsavgift tas dock ut på belopp som betalas från den dag då beloppet skulle ha betalats. Om det ursprungligen obetalade beloppet är , får dröjsmålsavgift dock endast tas ut med motsvarande belopp. I 6 § lagen om dröjsmålsavgift finns en bestämmelse om befrielse från avgift. Om det finns särskilda skäl, får den myndighet som har beslutat om avgiften befria den betalningsskyldige helt eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift. I författningskommentaren till 30 § tullagen anfördes bl.a. att de gällande reglerna om dröjsmålsavgift uppfyllde de krav som ställs i artikel 232 på en dröjsmålsränta, varför de borde behållas. Vidare angavs att det inte i förslaget fanns med någon bestämmelse om att tullmyndigheten skulle få medge befrielse helt eller delvis från skyldigheten att betala dröjsmålsavgift om det fanns särskilda skäl, eftersom möjligheterna till och villkoren för befrielse från dröjsmålsränta anges i artikel 232.2 i tullkodexen och det inte syntes finnas utrymme för några särskilda skäl utöver dem som anges där. har i den framställning som överlämnades till föreslagit att 30 § tullagen skall ändras på så sätt att en kostnadsränta som beräknas enligt 19 kap. 8 § första meningen skattebetalningslagen skall tas ut i stället för dröjsmålsavgift enligt lagen om dröjsmålsavgift vid för sen betalning av tull och annan skatt eller avgift som tas ut enligt tullagstiftningen. anför i huvudsak följande. Tillämpningen av räntesatserna i 2 § lagen om dröjsmålsavgift leder ibland till att oskäligt höga dröjsmålsavgifter tas ut. Särskilt vid korta dröjsmål upplevs avgiften som betungande av företagen. Vidare kommer i och med att skattebetalningslagen träder i kraft den avgift, eller ränta, som tas ut vid för sen betalning av mervärdesskatt vid omsättning inom landet att beräknas på ett annat sätt än den avgift som tas ut vid för sen betalning av mervärdesskatt vid import, vilken betalas i samma ordning som tull. För den tull och annan skatt eller avgift som tas ut för varor vid införsel och som betalas till tullmyndighet bör gälla samma ränte- eller avgiftssystem vid för sen betalning som för den mervärdesskatt som skall erläggas vid omsättning inom landet. Detta gäller även bestämmelserna om befrielse från dröjsmålsavgift. kan enligt den nuvarande svenska lagstiftningen inte fatta beslut om befrielse beträffande annan skatt eller avgift. bör kunna medge befrielse från dröjsmålsavgift vid för sen betalning till tullmyndighet av andra skatter än tull samt avgifter, exempelvis mervärdesskatt, på samma grunder som gäller för sent erlagd mervärdesskatt på omsättning inom landet. 14.2 Beräkningen av dröjsmålsräntan Regeringens förslag: Dröjsmålsräntan beräknas enligt 19 kap. 8 § skattebetalningslagen. Bestämmelsen i 30 § tullagen utformas så att det tydligt framgår att den grundläggande bestämmelsen om dröjsmålsränta i artikel 232 i tullkodexen skall tillämpas även beträffande annan skatt än tull och avgift som tas ut för varor vid import. Räntan tas ut med , utom i fall då det ursprungligen obetalda beloppet inte uppgår till ; då tas räntan ut med motsvarande belopp. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Länsrätten i anser att förslaget är lovvärt och synes, förutom fördelen att dröjsmålsränta kommer att beräknas lika inom tull- och skattelagstiftningen, ge rimligare konse- kvenser för de tullskyldiga än det nuvarande systemet. Länsrätten drar också slutsatsen att den föreslagna ordningen också kan leda till att antalet mål om dröjsmålsränta minskar vid länsrätterna. tillstyrker förslaget då påföljderna vid försenad betalning därigenom blir mer rimliga än som kan bli fallet enligt de hittillsvarande reglerna. välkomnar förslaget, även om förbundet anser att räntesatsen, basränta plus , är onödigt hög. Förbundet menar att förändringen är angelägen och därför bör genomföras skyndsamt. välkomnar förslaget, då förbundet anser att dröjsmålsavgiften som den beräknas i nuvarande tullag måste beskrivas som oskäligt hög och betungande för företagen. Även Kammarrätten i , , , , och tillstyrker förslaget. Statskontoret har inget att erinra mot förslaget i sig, men efterlyser ett förslag till finansiering. motsätter sig i och för sig inte förslaget, men påpekar att det inte framgår av betänkandet hur en förändring eventuellt skulle påverka incitamenten att betala och anför bl.a. följande. Dessa [incitament] kan i förlängningen också påverka både förutsättningarna för administration och tidpunkten för uppbördens leverans till statskassan och EU. Därför efterlyses ett resonemang om hur konstruktionen av systemet och hur dröjsmålsräntans föreslagna nivå inverkar på betalningsincitamenten och de kostnader dessa medför. Övriga remissinstanser har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: De nu gällande bestämmelserna om dröjsmålsavgift kan som framfört leda till oskäligt höga avgifter, särskilt vid korta dröjsmål. Som exempel kan nämnas att två dagars försening av betalningen av ett tullbelopp på kan leda till i dröjsmålsavgift. Dessa höga avgifter vid korta dröjsmål upplevs som mycket betungande av de berörda företagen, särskilt småföretagen. En ränta som beräknas enligt 19 kap. 8 § skattebetalningslagen framstår som betydligt mer rimlig; enligt det lagrummet beräknas räntan efter en räntesats som motsvarar basräntan plus . Basräntan motsvarar, enligt 19 kap. 3 § skattebetalningslagen, den räntesats som gäller för sexmånaders statsskuldväxlar. I det nämnda exemplet skulle med en sådan beräkning och ett gränsbelopp på dröjsmålsräntan i stället uppgå till . Till detta kommer, som utredningen anför, fördelen med att dröjsmålsräntan vid för sen betalning av tull och annan skatt och avgift vid import skulle komma att beräknas enligt samma bestämmelser som kostnadsräntan vid för sen betalning av exempelvis mervärdesskatt vid omsättning inom landet. En ytterligare fördel är att det är både enklare och tydligare att ha en enhetligt beräknad, löpande ränta än den nuvarande dröjsmålsavgiften. Vidare innebär, som påpekas i förarbetena till skattebetalningslagen (prop. 1996/97:100, del 1, s. 346), den omständigheten att kostnaden inte ökar trappstegsvis utan är direkt knuten till antalet dagar som betalningen är försenad ett incitament för den betalningsskyldige att göra sina inbetalningar ; påtryckningen på den betalningsskyldige att betala är densamma över tiden. Det bör påpekas att dröjsmålsräntan även om beräkningsgrunden ändras på föreslaget sätt kommer att vara en kännbar sanktion. Eftersom den grundläggande bestämmelsen om dröjsmålsränta finns i artikel 232 i tullkodexen, bör bestämmelsen i tullagen såvitt avser tull endast reglera det sätt på vilket dröjsmålsräntan skall beräknas. När det gäller de andra skatterna och avgifterna bör i paragrafen anges att bestämmelserna i artikel 232 skall tillämpas även beträffande dem. 14.3 Eftergift av dröjsmålsränta Regeringens förslag: Någon särskild eftergiftsbestämmelse införs inte i tullagen. I stället utformas bestämmelsen om dröjsmålsränta i 30 § tullagen så, att det framgår att eftergiftsbestämmelsen i artikel 232.2 i tullkodexen också gäller beträffande annan skatt än tull och avgifter. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Remissinstanserna: anser att det vore önskvärt att lagen på ett bättre sätt tydliggör den enskildes rätt. Förbundet anför i huvudsak följande. Det är lovvärt att det på ett tydligt sätt anges i lagen att den svenska tullagstiftningen i första hand består av bestämmelserna i tullkodexen och tillämpningskodexen. Genom den parallella tillämpningen av EG-normerna och den interna svenska lagstiftningen i form av lagar, förordningar och tullförfattningar uppstår emellertid ett synnerligen komplicerat regelverk. Det borde därför tydligt markeras att det i också finns ett antal regler som syftar till att ta till vara den enskildes rätt. I övrigt har ingen remissinstans något att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Artikel 232.2 i tullkodexen innehåller en eftergiftsbestämmelse som är direkt tillämplig såvitt avser tull. Något utrymme för ytterligare, nationella eftergiftsbestämmelser finns inte vad gäller tull. Det framstår som mest praktiskt att eftergiftsbestämmelsen i tullkodexen också görs tillämplig beträffande de andra skatterna och avgifterna som tas ut för varor vid import. Genom den av utredningen föreslagna lydelsen av 30 § tullagen blir visserligen hela artikel 232, och således också eftergiftsbestämmelsen i andra punkten, tillämplig på annan skatt och avgift. Som påpekat kan det dock finnas ett värde i att det tydligt framgår av 30 § tullagen att det även finns bestämmelser om eftergift i den bakomliggande EG-rättsliga bestämmelsen. Paragrafen bör därför innehålla en hänvisning till bestämmelserna om dröjsmålsränta och befrielse från dröjsmålsränta i artikel 232.