prop · GN0322 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare att det med hänsyn till den tid som förflutit sedan de regionala samverkansorganen inrättades, finns skäl att se över hur verksamheten fungerar och om den kan effektiviseras. Regeringen gav med anledning härav i uppdrag att utvärdera de regionala samverkans- organens verksamhet. I uppdraget ligger att beskriva olika förekommande former av samverkan och hur samverkansorganen utför de uppgifter de skall svara för enligt förordning. skall, i mån av behov, lämna förslag till sådana förändringar, t.ex. rörande samverkansorganens rapportering om sin verksamhet, som kan föranledas av detta uppdrag. Uppdraget skall redovisas i en rapport till före utgången av . Regeringens myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för ekobrottsbekämpningen I regeringens strategi mot den ekonomiska brottsligheten ingår att regeringens styrning och uppföljning av myndigheternas verksamhet effektiviseras. Som en följd av detta utfärdar regeringen myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. I riktlinjerna preciseras regeringens krav på ekobrottsbekämpningen som är gemensamma för två eller flera centrala verk med underställda myndigheter. Riktlinjerna innehåller också vissa uppdrag som gäller flera myndigheter inom ekoområdet. har i huvudsak följande mål och riktlinjer för myndigheternas ekobrottsbekämpning angivits. - Den ekonomiska brottsligheten skall minska påtagligt. - Insatser mot den ekonomiska brottsligheten skall prioriteras av myndigheterna. - En ökad tonvikt skall läggas vid det brottsförebyggande arbetet. - Myndigheterna skall öka sitt samarbete inom ekobrottsbekämpningens område och medverka till att utveckla myndighetssamarbetet inom ramen för , och de regionala samverkansorganen mot ekonomisk brottslighet. - Bekämpningen av miljöbrotten skall effektiviseras genom att myndigheterna ökar sitt samarbete. - Genomströmningstiderna för ekobrottsutredningar skall minska. - Berörda myndigheter skall i förekommande fall prioritera underrättelsearbetet och andra insatser för att avslöja, identifiera och bekämpa nya former av ekobrottslighet. - Myndigheterna skall effektivisera handläggningen av frågor om näringsförbud. - Det internationella samarbetet mot den ekonomiska brottsligheten skall utvecklas. - Kompetensutveckling- och metodutveckling skall prioriteras. - Minst en gemensam kontrollaktion med nationell räckvidd genomförs . - Gemensamma kontrollaktioner skall genomföras i varje län. EU-bedrägeridelegationen övergår i har föreslagit att delegationen skall avvecklas och att successivt, under längst fr.o.m. , skall ta över delegationens ansvar för att samordna skyddet av gemenskapernas finansiella intressen (jfr avsnitt 6.2). Det gäller frågor om utvecklingen av oegentligheter med EU-medel i och åtgärder för att hindra eller beivra sådant fusk. föreslås även ta över rollen som kontaktmyndighet till bedrägeribekämpningsbyrå, . Vidare föreslås att ett särskilt råd knyts till för att säkra fortsatt god samverkan mellan de berörda myndigheterna inom området. Regeringen har i budgetpropositionen för uttalat att den delar delegationens slutsatser att är den bäst lämpade myndigheten att ta över delegationens arbete och att ett organ för samarbete mellan berörda myndigheter bör inrättas (prop. 1999/2000:1, utg.omr. 4, s. 87). För att genomföra förslaget avser regeringen att genomföra nödvändiga förändringar i Ekobrotts- myndighetens instruktion. Regeringen föreslår därvid att tillförs för övertagandet av EU- bedrägeridelegationens uppgifter. Det nya informations- och uppföljningssystemet för ekobrottslighet Inom ramen för regeringens myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten fick i uppdrag att utarbeta ett sammanhållet uppföljningssystem avseende den ekonomiska brottsligheten och samhällets motåtgärder. redovisade hur ett nytt uppföljnings- och informationssystem skall kunna ge en samlad och realistisk bild av ekobrottsligheten och dess bekämpning (, Rapport 1998:3). Systemet föreslås byggas upp successivt med initial tyngdpunkt på statistisk kvantitativ information. Målsättningen är att ha en statistikdatabas som tillgodoser kraven på enhetlig och relevant information inom ekobrottsområdet. Fullt utbyggt skall systemet ge statsmakterna, myndigheterna och näringslivet erforderligt underlag för att följa ekobrottslighetens utveckling och besluta om åtgärder mot denna. Projektet drivs nu vidare med utvecklingen av det IT-stöd som statistiksystemet kräver. Systemet förväntas vara i drift . Systemet kommer enligt myndigheten att ge regeringen och andra intressenter avsevärt bättre information om ekobrottsligheten än vad som gällt. Utvärdering av uppdraget att minska antalet balanserade ekobrottsärenden har analyserat det uppdrag som regeringen gav Riksåklagaren, och samtliga länsstyrelser att gemensamt organisera och genomföra ett projekt i syfte att väsentligt minska antalet balanserade ekobrottsärenden vid åklagar- och polismyndigheterna. Vid uppdragets slut hade antalet balanserade ärenden minskat från 10 239 till 4 681 eller . konstaterar i utvärderingen att målet med uppdraget i huvudsak uppnåtts. Av utvärderingen framgår att andelen nedläggningsbeslut var relativt hög. Enligt är detta en naturlig följd av den betydande andelen äldre ärenden. Med hänsyn till de negativa effekterna av att målen blir äldre framhålls som viktigt att varje tendens till ökning av balanserna tidigt uppmärksammas och att åtgärder vidtas. konstaterar också att genomförandet av uppdraget visar att en nära samverkan mellan främst åklagare, poliser och ekonomer skapar goda förutsättningar för ett effektivt utnyttjande av resurserna. En annan lärdom som kan dras är enligt utvärderingen att det är viktigt att statistiken och uppföljningsmetoderna förfinas (, Rapport 1998:2). Underlag för inriktningen av ekobrottsbekämpningen I regeringens myndighetsgemensamma mål och riktlinjer för åtgärder mot ekobrottsligheten gavs myndigheterna i i uppdrag att i samarbete ta fram ett underlag för regeringens myndighets- gemensamma mål och riktlinjer för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten . redovisade uppdraget i rapporten och dess bekämpning lägesrapport som underlag för myndighetsgemensamma riktlinjer . Rapporten inriktas i huvudsak på lägesbeskrivningar av den ekonomiska brottsligheten och på analyser och bedömningar av ekobrottsbekämpningen. I rapporten lämnas en utförlig lägesbeskrivning av den ekonomiska brottsligheten byggd på den operativa personalens erfarenheter från underrättelse-, kontroll- och utredningsverksamheterna. De områden som behandlas är brottslighet i samband med gränsöverskridande handel, finansiella brott och hot mot den svenska skattebasen, missbruk av associationsformer, branschrelaterad brottslighet, obeståndsrelaterade brott och övriga ekonomiska brott. Analysen fokuseras på orsakerna till brottsligheten. Därvid diskuteras vad som anges som de allvarligaste skadeverkningarna när det gäller ekonomisk brottslighet, dvs. de negativa effekterna vad avser fördelningspolitiken, konkurrensen inom näringslivet, arbetsmarknaden samt hotet mot demokratin och rättsstaten. Av rapporten framgår att kommer att genomföra projekt som syftar till att spåra och återföra utbyte av brott, kartlägga och analysera penningtvätt samt kartlägga vad som benämns som ekobrottslighetens servicefunktioner. Med det senare avses oseriös rådgivningsverksamhet. Skattebrottsenheterna kan skattemyndigheterna på eget ansvar handlägga brottsutredningar om ekonomisk brottslighet. Av lagen (1997:1024) om skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar följer att skattemyndigheterna, i de ärenden åklagaren beslutar, ansvarar för utredningar om brott inom skatteområdet. Om åklagaren finner att det finns särskilda skäl för det får en skattemyndighet medverka också i fråga om annan brottslighet. trädde lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar i kraft (prop. 1998/99:34, bet. 1998/99:SkU9, rskr. 1998/99:145). Genom lagen får skattemyndigheterna möjlighet att i sin brottsutredande verksamhet använda automatiserad behandling av personuppgifter. Lagen gäller utöver personuppgiftslagen (1998:204) vid behandling av personuppgifter i skattemyndighetens verksamhet för att bedriva spaning, utredning och förebyggande arbete avseende brott inom skatteområdet. Myndigheten får genom lagen också rätt att inrätta särskilda underrättelseregister. Den brottsutredande verksamheten bedrivs vid särskilda skattebrottsenheter inom skatteförvaltningen. Sådana finns inrättade vid samtliga landets tio regionala skatte- myndigheter. Chefer och utredare vid skattebrottsenheterna utbildas enligt en speciell kursplan vid . Den teoretiska utbildningen följs av en praktikanttjänstgöring vid eller polismyndighet. Det finns nu 60 färdigutbildade skattebrottsutredare i landet. Ytterligare ett tjugotal utredare kommer att utbildas det närmaste året. Utbildningsomgångar planeras även för åren 2001 2004. har den operativa verksamheten i allt väsentligt varit inriktad på förundersökningar ledda av åklagare. Avsikten är att stegvis bygga upp kunskap och erfarenheter inom brottsutredning. uppgick antalet till skattebrottsenheterna inkomna ärenden till 436. har 63 ärenden, innefattande 379 brottsmisstankar, avslutats. Därvid är att notera att verksamheten under årets första månader endast bedrivits i storstäderna (ca 20 utredare). Skattebrottsenheterna har även deltagit som utredningsresurs i förundersökningar som redovisats vid eller polisen. Merparten av undersökningarna har initierats genom anmälan från konkursförvaltare eller skattemyndighet och har avsett skattebrott eller bokföringsbrott. Skattebrottsenheterna har även deltagit i interna och externa informationsträffar för att informera om verksamheten och om frågor rörande brottsanmälningar. 2002 avser skattebrottsenheterna att skapa förutsättningar och rutiner för att även bedriva s.k. förenklad brottsutredning, spaning, förebyggande verksamhet och underrättelse- verksamhet i fråga om brott inom skatteområdet. Omfattningen av underrättelseverksamheten blir dock enligt begränsad på grund av avsaknaden av direktåtkomst till centrala skatteregistret. Som nämndes lägesrapport (skr. 1998/99:25 s. 42) har en central arbetsgrupp inrättats för att underlätta samverkan mellan skattebrottsenheter och polis- och åklagarmyndigheter. Inom ramen för arbetet med samordning av rättsväsendets informationsförsörjning, RIF (regeringsbeslut 11 21, Ju96/3163), bedrivs ett samarbete som bl.a. syftar till att underlätta informationsutbyte mellan skattemyndig- heter och andra berörda myndigheter. 5 Effektivare miljöbrottsbekämpning Några huvudpunkter: - En ny organisation för bekämpning av miljöbrott inrättas. - Riksåklagarens allmänna råd om tillämpningen av ringa brott mot miljölagstiftningen följs upp. - Tillämpningen av straffbestämmelser utvärderas. - Systemet med miljösanktionsavgifter utvecklas vidare. - Tillsynen enligt och dess betydelse för miljöbrottsbekämpningen följs upp. - Ny lagstiftning mot olagliga oljeutsläpp övervägs. - Det internationella samarbetet utvecklas vidare. Regeringens strategi för bekämpning av miljöbrott I samband med behandlingen av budgetpropositionen för gav som sin mening till känna att regeringen borde utarbeta och redovisa en strategi för att förebygga och bekämpa miljöbrott (bet. 1997/98:JuU1). I regeringens strategi för samlade åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten slås fast att begreppet ekonomisk brottslighet också innefattar miljöbrott (skr. 1994/95:217 s. 6). lägesrapport om den ekonomiska brottsligheten presenterade regeringen en strategi för bekämpning av miljöbrott som innebar en precisering och en vidareutveckling av ekobrottsstrategin inom miljöbrottsområdet. I strategin konstateras att miljöbrottsbekämpningen kan och bör utvecklas i flera viktiga avseenden. Målet är att minska miljöbrottsligheten genom skärpt lagstiftning, bättre samordning och samarbete, kompetenshöjning och effektivare organisation. Miljöbrotts- bekämpning skall vara en prioriterad verksamhet för polis och åklagare. Det förebyggande arbetet skall bli effektivare och risken för upptäckt skall öka. Begångna brott skall utredas och lagföras betydligt snabbare och i långt större utsträckning . En viktig förutsättning för en effektivare miljöbrottsbekämpning är att berörda myndigheter främst miljö- och hälsoskyddsnämnder, länsstyrelser och andra tillsynsmyndigheter samt polis och åklagare samordnar sitt arbete och samarbetar när det gäller exempelvis strategiska frågor, konkreta ärenden, arbetsmetoder och kompetens. Ett mycket viktigt inslag i effektiviseringen av miljöbrottsbekämpningen är att målmedvetet utveckla kompetens och rutiner när det gäller anmälan av misstänkt miljöbrottslighet. Ny miljöbalk trädde i kraft (prop. 1997/98:45, bet. 1997/98:JoU20, rskr. 1997/98:278). utgör en samordnad, skärpt och breddad miljölagstiftning för hållbar utveckling. I finns nu de centrala bestämmelserna om miljöbrott och andra straff- rättsliga regler inom miljöområdet samlade. innehåller också ett administrativt sanktionssystem med miljösanktionsavgifter. Redan innan ikraftträdande låg tyngdpunkten i kampen mot miljöbrotten på det förebyggande arbetet. Tillsynsarbetet har central betydelse på miljöområdet. Införandet av innebär att tillsynen över att miljölagstiftningen efterlevs, samordnas och skärps. Kommunerna har genom fått ökad betydelse som lokala tillsynsorgan. På regional nivå har länsstyrelserna fått en viktig roll genom s.k. tillsynsvägledning och uppsikt i förhållande till den kommunala tillsynen. På nationell nivå har det övergripande ansvaret för tillsynen enligt . utgör grunden för det fortsatta miljöarbetet. Att förebygga och bekämpa miljöbrott är en viktig del i detta arbete. Det gäller för myndigheter och andra att tillämpa lagstiftningen effektivt. som trädde i kraft inrättades miljödomstolar vid tingsrätterna i , , , och samt gjordes till miljööverdomstol. avvecklades , vattendomstolarna och Vattenöverdomstolen. Miljödomstolarna har uppgifter av förvaltningsprocessuell karaktär när det gäller tillstånd, sanktionsavgifter m.m. Miljöbrottmål prövas däremot, liksom tidigare, i allmän domstol efter åtal av allmän åklagare. I regi har utbildning anordnats för bl.a. ordinarie domare och miljöråd. kommer kontinuerligt att följa upp miljödomstolarnas verksamhet. Tillämpningen av utvärderas I miljöbalkspropositionen betonar regeringen att det finns behov av att både utvärdera tillämpningen av och överväga vilka reformbehov som kan finnas framöver. I föregående års lägesrapport aviserade regeringen att en parlamentarisk kommitté skall tillsättas för att följa tillämpningen (skr. 1998/99:25 s. 16). Regeringen kommer att tillsätta en sådan kommitté. Kommittén kommer bl.a. att få i uppgift att studera tillämpning och belysa konsekvenserna av inom olika verksamheter. Det är naturligt att det straffrättsliga systemet och tillsynen enligt kommer att ingå i översynen. Miljösanktionsavgifter Med infördes en ny administrativ sanktion, benämnd miljö- sanktionsavgift, som ersatte den tidigare miljöskyddsavgiften. Den nya sanktionen bygger i princip på strikt ansvar. Det räcker således med att konstatera att en överträdelse har skett för att tillsynsmyndigheten respektive den kommunala skall kunna besluta om miljösanktionsavgift. Regeringen har i förordningen (1998:950) om miljösanktionsavgifter bestämt att miljösanktionsavgift skall tas ut för de överträdelser och med de belopp som anges i en bilaga till förordningen. Regeringen gav i regleringsbrevet för i uppdrag att lämna förslag på ytterligare överträdelser som är lämpliga att ingå i en tariff för miljösanktionsavgifter, särskilt villkorsöverträdelser, och för dessa föreslå avgiftens storlek. Uppdraget redovisades i rapporten (, Rapport 4790, 1998). förslag innebär i korthet att miljösanktionsavgift skall tas ut dels för överträdelse av fem preciserade krav enligt förordningen (1998:901) om verksamhetsutövares egenkontroll, dels för överträdelse av villkor i det enskilda tillståndet till verksamheten. Det handlar om vissa typvillkor som står nära de krav som anges i förordningen. Förslagen innebär att ansvar för kontroll som lagts på verksamhetsutövaren också skall kunna utkrävas i form av miljösanktionsavgift. De krav som avses berör dokumentation, kontroll, undersökning och bedömning av verksamheten från hälso- och miljösynpunkt. Typvillkoren avser villkor i tillstånd eller fastställt kontrollprogram i fråga om bl.a. produktionsvolym, kemikalie- användning, kemikaliehantering, avfallshantering och rapporterings- skyldighet. Förslagen innehåller slutligen också en schabloniserad tariff för överutsläpp. förslag har remissbehandlats och bereds för när- varande inom . Tillsyn innebär som anförts en ambitionshöjning på tillsynsområdet. Genom den nyssnämnda förordningen om verksamhetsutövares egenkontroll läggs ansvaret för kontrollen i större utsträckning på verksamhetsutövaren och uppställs krav på att miljöarbetet skall dokumenteras fortlöpande. Av förordningen (1998:900) om tillsyn enligt följer att det är länsstyrelserna och de kommunala nämnderna som svarar för den operativa tillsynen i förhållande till verksamhetsutövaren. I roll som centralt ansvarig myndighet för tillsynsvägledningen ligger att utvärdera, följa upp och samordna den operativa tillsynen. På regional nivå svarar länsstyrelserna för dessa uppgifter. Länsstyrelserna skall verka för ett samarbete mellan polismyndigheter, åklagarmyndigheter och de myndigheter som svarar för den operativa tillsynen. Som tidigare nämnts bör den parlamentariska kommitté som skall tillsättas för att se över tillämpningen av även ges i uppgift att se över tillsynsfrågorna. Ny organisation för bekämpning av brott mot miljön Riksåklagaren har på regeringens uppdrag utarbetat förslag till effektivare utredning av miljöbrott (Riksåklagarens , ). Rapporten har remiss- behandlats. Riksåklagaren har kommit in med en skrivelse till regeringen med preciseringar till förslaget i rapporten om hur en organisation för miljöbrottsbekämpning kan utformas. Regeringen har anslutit sig till förslaget och gav Riksåklagaren i uppdrag att förbereda inrättandet av en ny och flexibel organisation för miljöbrottsbekämpning. Inriktningen är att den nya organisationen skall vara i kraft . Riksåklagaren bedömer att det skall finnas totalt 16 åklagare, varav 14 för verksamhet på regional och lokal nivå, för miljöbrottsbekämpning. Åklagarmyndigheterna i och kommer vardera att få tre miljöåklagare och övriga åklagarmyndigheter två var. Alla myndigheter inom åklagarväsendet och polisen skall ha ett operativt ansvar för miljöbrottsbekämpningen. operativa ansvar begränsas till de situationer där det finns sådana samband mellan utredningar om ekonomisk brottslighet och miljöbrottslighet att det är lämpligast att gemensam handläggning sker vid . Riksåklagaren skall ha ett samordningsansvar för miljöbrotts- bekämpningen och bestämmer närmare hur samordningen skall ske. Det skall hos Riksåklagaren finnas en central enhet som främst skall svara för samordningen inom miljöbrottsbekämpningen. Enheten skall dessutom, i den omfattning som Riksåklagaren bestämmer, biträda vid hand- läggningen av svårutredda brott mot miljön. Endast i undantagsfall bör enheten själv svara för handläggningen av utredningar om brott mot miljön. Enligt Riksåklagaren bör en omfattande utbildning genomföras för alla åklagare och poliser som handlägger utredningar om brott mot miljön. Riksåklagaren och har tillsammans inrättat en projekt- organisation för genomförande av utbildningen. Utbildningen bör enligt Riksåklagaren vara helt eller delvis öppen för personal från bl.a. tillsynsmyndigheterna, tullen, räddningstjänsten och . Regeringen har i budgetpropositionen för gjort bedömningen att åklagarorganisationen skall ges ekonomiska förutsättningar att fullfölja det omfattande reformarbete som genomförts . Bland annat kräver den nya organisationen för bekämpning av miljöbrottslighet ökade resurser. Mot bakgrund av detta anser regeringen att åklagarorganisationen skall tillföras och respektive 2002 från den ramhöjning på för rättsväsendet som aviserades ekonomiska vårproposition (prop. 1999/2000:1, utg.omr. 4, s. 90). brott Som påpekades lägesrapport har Riksåklagaren funnit att tillämpningen av rekvisitet ringa brott vållat problem för myndigheterna i vissa avseenden (skr. 1998/99:25 s. 17). För överträdelser av straffbestämmelser gäller i princip att ansvarsfrihet föreskrivs för ringa fall. I många fall synes, enligt Riksåklagaren, rekvisitet ha givits en mera vidsträckt tillämpning än vad lagstiftaren torde ha avsett. Vid beredningen av miljöbalkspropositionen övervägde man att ta bort regeln om ansvarsfrihet vid ringa fall. Från bl.a. åklagarhåll hade framförts starka önskemål om att rekvisitet ringa skulle avskaffas i den nya lagstiftningen. En anledning till att rekvisitet inte avskaffades var att det ansågs att detta i praktiken skulle innebära en betydande nykriminalisering och därmed en ökad belastning på polis, åklagare och domstolar (prop. 1997/98:45 s. 529). Detta skulle ligga mindre väl i linje med statsmakternas generella inställning att nykriminalisering skall tillgripas med stor försiktighet. Det anförda resonemanget innebär att rättsväsendets resurser i första hand bör användas så att den allvarliga miljöbrottsligheten bekämpas på ett effektivt sätt. Enligt Riksåklagaren är, som nämnts, frågan om rekvisitets tolkning en av de faktorer som tidigare negativt påverkat benägenheten att anmäla brott mot miljölagstiftningen. I miljöbalkspropositionen utvecklas närmare vad som skall uppfattas som ringa överträdelse. Bland annat konstateras att avsikten är att endast bagatellartade förseelser skall undantas från det straffbara området. I anledning av de synpunkter som kommit in under Riksåklagarens arbete med att utarbeta rapporten miljöbrottsbekämpning och vad som anförts i propositionen till , har Riksåklagaren lämnat allmänna råd om tillämpningen av begreppet ringa brott. Innebörden av de allmänna råden är att området för ringa brott skall vara väsentligt mindre än vad som dittills utvecklats inom rättstillämpningen och att det straffria området är begränsat till förseelser med ett mycket lågt straffvärde och där det närmast framstår som stötande att lagföra gärningen. Råden har, enligt uppgift från Riksåklagaren, medfört att åklagarna endast i speciella undantagsfall skriver av miljöbrottsärenden med motiveringen att gärningen är ringa. Det är enligt Riksåklagaren för tidigt att uttala sig om i vad mån den nya tillämpningen på något sätt har haft genomslag i de domar som avkunnats. Olagliga oljeutsläpp Olagliga oljeutsläpp till sjöss är en allvarlig form av miljöbrott. Det är angeläget att det finns effektiva rättsliga åtgärder som kan vidtas för att beivra olagliga oljeutsläpp. har i betänkandet Att komma åt oljeutsläppen (SOU 1998:158), som överlämnades , lämnat förslag till åtgärder för att förbättra de rättsliga möjligheterna att beivra olagliga utsläpp av olja och andra skadliga ämnen till sjöss. I utredningens uppdrag har ingått att lämna förslag till hur frågan om svensk domsrätt kan lösas när det gäller olagliga utsläpp från utländska fartyg i ekonomiska zon. Det är tillåtet att släppa ut länsvatten som innehåller begränsade halter olja. I betänkandet föreslås ett totalt förbud mot utsläpp av olja. Förbudet skall även omfatta fritidsbåtar. Utredningen föreslår också ett utvidgat förbud mot utsläpp av annat avfall. Detta tillsammans med det nuvarande förbudet mot utsläpp av kemikalier skulle innebära att i princip alla utsläpp av skadliga ämnen blev förbjudna inom Sveriges sjöterritorium. Enligt utredningen bör en särskild handläggningsordning inrättas för brottsutredningen av oljeutsläpp. Denna skall tillgodose kraven på snabbhet, samordning, samarbete och specialkompetens.