prop · GN03100 · 2000-01-01 00:00:00 — Det rör sig om särskilda merkostnader som uppstår till följd av att enbart en av kraftverkets reaktorer får drivas för utvinning av kärnenergi, s.k. singeldrift. Denna ersättning uppgår till avseende och för . Vidare rör det sig om kostnader för avställnings- och servicedrift av . Denna ersättning uppgår till för och för . Sammantaget beräknas alltså behöva betalas ut som ersättning för kostnader som belöper sig och 2000. Ersättningen skall utbetalas i efterskott och de angivna beloppen skall uppräknas med nettoprisindex. De första utbetalningarna blir aktuella i anslutning till tillträdesdagen, som kan infalla tidigast efter det slutliga godkännande av avtalet. 5.4.20 Utgiftsområde 22 Kommunikationer A2 Väghållning och statsbidrag I statsbudgeten finns för detta ändamål uppfört ett ramanslag på 12 . Något bemyndigande för regeringen att ingå ekonomiska förpliktelser har inte begärts. Regeringens förslag: Regeringen bemyndigas att , i fråga om ramanslaget A2 Väghållning och statsbidrag, fatta beslut om bidrag till enskilda vägar som medför utgifter på högst . Skälen för regeringens förslag: En mindre del av anslaget används för bidrag till enskilda vägar. Beslut om bidrag fattas vanligen innan det är aktuellt att betala ut bidraget. Sådan beslut om bidrag bör fattas med stöd av ett bemyndigande. Regeringen bör därför ges ett bemyndigande att ingå sådana ekonomiska förpliktelser. Den föreslagna omfattningen på bemyndigandet motsvarar den bedömda bidragsvolymen. C1 : Förvaltningskostnader för vissa myndighetsuppgifter I statsbudgeten finns för detta ändamål uppfört ett ramanslag på . Regeringens förslag: Anslaget C1 : Förvaltningskostnader för vissa myndighetsuppgifter skall också kunna användas till åtgärder i form av projekt och stöd till utbyggnad av IT-infrastrukturen. Skälen för regeringens förslag: I proposition 1999/2000:86 Ett informationssamhälle för alla presenterar regeringen ett antal förslag till projekt samt förslag till utbyggnad av IT- infrastruktur som bedöms som angelägna för att understödja utvecklingen inom delar av IT- området. Regeringen anser att anslaget C1 : Förvaltningskostnader för vissa myndighetsuppgifter skall kunna användas till att finansiera vissa av dessa projekt och delar av utbyggnaden av IT-infrastrukturen. C4 Ersättning till för alarmeringstjänst enligt avtal. I statsbudgeten finns för detta ändamål uppfört ett ramanslag på . Regeringens förslag: Anslaget C4 Ersättning till för alarmeringstjänst enligt avtal ökas med . Finansiering sker genom att anslaget C2 Upphandling av samhällsåtaganden minskas med . Skälen för regeringens förslag: Anslaget har visat sig vara otillräckligt för att ska kunna fullgöra sin uppgift enligt avtal. En förstärkning är nödvändig för att alarmfunktionen i samhället skall fungera tillfredsställande. Anslaget C4 Ersättning till för alarmeringstjänst enligt avtal bör därför höjas med . Finansiering sker genom att anslaget C2 Upphandling av samhällsåtaganden minskas med motsvarande belopp. D1 Ersättning till i samband med utdelning från AB Swedcarrier I statsbudgeten finns för detta ändamål uppfört ett ramanslag på . Regeringens förslag: Anslaget D1 Ersättning till i samband med utdelning från AB Swedcarrier minskas med . Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslår att anslaget D1 Ersättning till i samband med utdelning från AB Swedcarrier minskas med för att finansiera ökade utgifter på anslaget A5 geologiska undersökning: Geologisk undersökningsverksamhet m.m. under utgiftsområde 24 Näringsliv. D2 Rikstrafiken I statsbudgeten finns för detta ändamål uppfört ett ramanslag på . Regeringens förslag: Anslaget D2 Rikstrafiken ökas med . Skälen för regeringens förslag: För att genomföra den i inledningen till förslaget till tilläggsbudget beskrivna tekniska justeringen ökas anslaget D2 Rikstrafiken. E1 I statsbudgeten finns för detta ändamål uppfört ett ramanslag på . Regeringens förslag: Anslaget E1 ökas med . Skälen för regeringens förslag: För att genomföra den i inledningen till förslaget till tilläggsbudget beskrivna tekniska justeringen ökas anslaget E1 Statens väg och transportforskningsinstitut. E2 Kommunikationsforskningsberedningen I statsbudgeten finns för detta ändamål uppfört ett ramanslag på . Regeringens förslag: Anslaget E2 Kommunikationsforskningsberedningen ökas med . Skälen för regeringens förslag: För att genomföra den i inledningen till förslaget till tilläggsbudget beskrivna tekniska justeringen ökas anslaget E2 Kommunikationsforskningsberedningen. Regeringens förslag och bedömning: I telelagen införs en skyldighet för vissa operatörer på mobiltelemarknaden att låta abonnenter hos andra operatörer sända och ta emot telemeddelanden via sitt nät, s.k. nationell roaming. Den som har ett telenät för mobila teletjänster och som innehar ett tillstånd att tillhandahålla mobila teletjänster eller nätkapacitet skall tillgodose en begäran om nationell roaming. Nya till-ståndshavare för mobila teletjänster eller nätkapacitet skall ha rätt till roaming . Rättigheten gäller inte om operatören själv har täckning i området. Skyldigheten omfattar bara tjänster som båda tillståndshavarna tillhandahåller och under förutsättning att det är en tjänst den operatör som skall tillgodose en begäran om roaming tillhandahåller enligt ett tillstånd denne innehaft . Priser och övriga villkor för nationell roaming skall bestämmas på marknadsmässig grund. En begäran om roaming skall tillgodoses på villkor som är konkurrensneutrala och ickediskriminerande. får meddela undantag från skyldigheten till roaming om det finns särskilda skäl. Post- och förslag om att i sin tillsyn särskilt uppmärksamma frågor om nationell roaming enligt 23 b § genomförs inte. befogenhet att i vissa frågor dels bestämma när förhandling mellan parterna skall vara avslutad, dels på ansökan av en part besluta vad som skall gälla mellan parterna skall inte omfatta tvister om villkor för nationell roaming enligt 23 b §. Ärendet och dess beredning: Regeringen har i propositionen Ökad konkurrens på mobiltelemarknaden (prop. 1999/2000:57) förelagt ett förslag som innebär att en skyldighet införs för tillståndshavare som innehar ett telenät för mobila teletjänster, att i den mån det finns tillgänglig kapacitet, på marknadsmässiga villkor upplåta nätkapacitet till andra. Skyldigheten gäller inte i förhållande till andra tillståndshavare. Under beredningen av det ärendet har synpunkter framförts på att det finns ett behov av s.k. nationell roaming för att komplettera den föreslagna lagstiftningen. har i en skrivelse i det syftet föreslagit vissa ändringar i telelagen (1993:597). Skrivelsen har remissbehandlats. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (N1999/12996/ ITFoU). Vidare har myndigheten i en skrivelse lämnat vissa förtydliganden. Ett remissmöte har hållits . Ett protokoll från mötet finns tillgängligt i ärendet. Remissinstanserna har givits tillfälle att lämna synpunkter på ett utkast till lagrådsremiss. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över lagförslaget. Lagrådet lämnade förslaget utan erinran. Några redaktionella ändringar har gjorts i förhållande till den lagtext som remitterades till Lagrådet. Post- och förslag: Alla teleoperatörer med tillstånd att tillhandahålla mobila teletjänster eller nätkapacitet, och som för verksamheten innehar radioinfrastruktur för mobila teletjänster, åläggs en skyldighet att på rimlig begäran ingå avtal om nationell roaming med annan sådan tillståndshavare. Rättigheten skall inte vara tidsbegränsad. Det skall framgå av lagen att myndigheten särskilt skall uppmärksamma skyldigheten till nationell roaming i sin tillsyn. Myndigheten skall vidare ha samma befogenhet att bestämma när förhandling mellan parterna skall vara avslutad och avgöra tvister om nationell roaming som i fråga om tvister om samtrafik-villkor. I övrigt överensstämmer myndighetens förslag med regeringens. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna stödjer i princip Post- och bedömning att inträdesbarriärerna är så höga att det krävs ingrepp för att minska dessa. , och avstyrker emellertid ändå förslaget med motiveringen att frågan inte är tillräckligt utredd. understryker att åtgärden bör vara temporär. Länsrätten i , , , , , , och har inga invändningar mot Post- och förslag om vilka som skall ha rättighet respektive skyldighet att ingå avtal om nationell roaming. och anser att rätten till roaming måste begränsas till nya operatörer som tilldelats UMTS-till-stånd men som inte innehar en egen GSM-infrastruktur. och anser att rätten bör tillfalla en ny operatör. , , och menar att rättigheten bör infalla först då den nya operatören har uppnått en viss täckning med sitt eget nät. , , , , och anser att rätten bör vara tidsbegränsad. , och anser att skyldigheten endast bör föreligga då det finns överkapacitet. Majoriteten av remissinstanserna instämmer i förslaget att ersättning bör bestämmas på marknadsmässig grund. och menar emellertid att ersättningen bör vara kostnadsbaserad. , och avstyrker den föreslagna tvistlösningen. Bakgrund och utgångspunkter: Utvecklingen på den svenska mobiltelemarknaden har karaktäriserats av en kraftig tillväxt. Marknaden började utvecklas men det kraftiga genomslaget för mobiltelefonin kom i samband med att de digitala GSM-näten (for ) introducerades . fanns enligt MobilTeleBranschen, en branschorganisation för leverantörer, grossister och distributörer samt återförsäljarorganisationer inom branschen, ungefär 5 125 000 svenska mobilabonnemang vilket innebär att är bland världens mest mobiltelefontäta länder. På den svenska marknaden finns tre mobiltelefonioperatörer: , och . En bidragande orsak till att det inte finns fler operatörer är att marknaden för mobiltelefoni på ett avgörande sätt skiljer sig från den övriga telemarknaden i det att tillgången till frekvenser är begränsad. Detta innebär att det endast kan byggas ett visst antal mobila telenät och på så sätt begränsas antalet nätoperatörer. är mobiltelefoniföretagen vertikalt integrerade vilket innebär att det i princip endast är de operatörer som äger näten som har möjlighet att erbjuda mobila teletjänster. Utvecklingen på marknaden går snabbt och omfattande arbete sker för att öka överföringshastigheterna i de mobila näten och att utveckla framtidens system för mobil kommunikation. Ofta talar man om den tredje generationens system för mobil kommunikation, efter det analoga NMT och det digitala GSM. Inom EU har ett beslut fattats om ett samordnat införande av ett system för mobil- och trådlös kommunikation () av tredje generationen inom gemenskapen (nr 128/1999/EG). Med ökade överförings- hastigheter möjliggörs t.ex. surfning på Internet och användning av olika typer av multimedietjänster. Utvecklingen bidrar också till att underlätta t.ex. distansarbete och distansutbildning. I propositionen Ökad konkurrens på mobiltelemarknaden (prop. 1999/2000:57) lämnar regeringen en mer utförlig redogörelse av utveck-lingen på mobiltelemarknaden. Regeringen gör där bedömningen att konkurrensen på den svenska mobiltelemarknaden behöver främjas ytterligare. Konkurrensen utgör ett viktigt medel för att uppnå de telepolitiska målen om bl.a. effektiva telekommunikationer, regional balans samt mångfald och valfrihet för användarna. Regeringens bedömning grundar sig bl.a. på det faktum att de priserbjudanden de tre operatörerna har i synnerhet på privatmarknaden är tämligen lika och förefaller inte förändras nämnvärt över tiden. Vidare har tjänsteleverantörer haft mycket svårt att få tillgång till nätkapacitet genom att sluta avtal med nätoperatörer på frivillig basis. Regeringen anser att detta med stor sannolikhet innebär att tillväxten och innovationsförmågan bland tjänsteleverantörer hämmas. Detta innebär att användarnas tillgång till mobila teletjänster i praktiken är begränsat till det utbud som de tre mobiloperatörerna väljer att erbjuda. Regeringen konstaterar också att tillgången till mobil kommunikation generellt blir allt mer betydelsefullt i samhället. Det är också viktigt att inte försvåra integre-ringen av fast och mobil kommunikation. kommer tillstånd för UMTS att utfärdas i . har remitterat förslag till kriterier för urvalet av företag som skall få tillstånden. föreslår att maximalt fem nya tillstånd för UMTS utfärdas. Det finns vidare visst frekvensutrymme för att tilldela ytterligare tillstånd i GSM 900- och 1800-banden. Två av de fem tillstånden för UMTS föreslås även ge möjlighet till GSM-verksamhet. Detta kommer att innebära ökade möjligheter för nya nätoperatörer att etablera sig på marknaden. Regeringen menar att även detta torde ha en positiv effekt för konkurrenssituationen på mobiltelemarknaden. Det finns emellertid inträdesbarriärer som försvårar etableringen av nya mobila telenät. En betydelsefull konkurrensfaktor på mobiltelemarknaden är att kunna erbjuda sina kunder en god geografisk täckning. Om inte operatören på ett tidigt stadium kan erbjuda en sådan täckning försämras kraftigt möjligheterna att etablera sig på marknaden. Att etablera ett mobilt telenät är emellertid såväl mycket kostsamt som tidskrävande. Fysikaliska orsaker (radiobärvågens utbredningsförmåga) gör också att en utbyggnad för geografisk täckning blir dyrare för de operatörer som tilldelas de nya mobilteletillstånden för UMTS där frekvenserna är i 2000 MHz-bandet i jämförelse med de operatörer som tidigare byggt de etablerade GSM-näten i 900- och 1800 MHz- bandet. sker betydande investeringar för att öka överföringshastigheterna i de etablerade GSM-näten. Övergången till den tredje generationens mobiltelefoni kommer sannolikt att ske gradvis. I vissa regioner kommer man inledningsvis att få nöja sig med den kapacitet som de utbyggda GSM-näten erbjuder medan man i andra redan tidigt kommer få tillgång till UMTS. De befintliga GSM-operatörer som väljer att ansöka om och som också erhåller UMTS-licenser kommer att ha en betydande konkurrensfördel i förhållande till nytillkommande UMTS-operatörer genom sin redan starka ställning på marknaden och sina redan utbyggda GSM-nät. Roaming innebär att två operatörer avtalar om att respektive operatörs abonnenter skall få möjlighet att nyttja den andre operatörens nät när det egna nätet inte är tillgängligt. Internationell roaming är mycket vanligt förekommande, dvs. avtal mellan operatörer i olika länder, vilket innebär att en abonnent hos en operatör i kan använda sin mobiltelefon när han eller hon är på resa i t.ex. om den svenska operatören har ett roamingavtal med den italienska operatören. Internationell roaming kan anses vara en bidragande orsak till GSM-standardens framgång. Genom nationell roaming kan en ny operatör oavsett om det är på GSM- eller UMTS- marknaden snabbt etablera sig på marknaden och övervinna den konkurrensnackdel det innebär att inte ha ett fullt utbyggt nät. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt kan två skilda utgångspunkter för att införa en skyldighet att tillhandahålla nationell roaming identifieras. Vilken utgångspunkt som anses vara viktigast får betydelse för förslagets närmare utformning. Enligt den första finns det vissa inträdesbarriärer som försvårar en etablering av en ny nätoperatör på mobilmarknaden. Geografisk täckning är en så viktig konkurrensfaktor att ingen operatör kan ge sig in på marknaden och få en långsiktigt hållbar ekonomisk bärighet för verksamheten om man inte på ett tidigt stadium kan erbjuda sina kunder en god nationell täckning. Eftersom det både är tids- och resurskrävande att bygga ett mobilt telenät kommer ingen ny operatör att etablera sig om det inte införs en möjlighet att i viss utsträckning få tillgång till redan etablerade nät. Den andra utgångspunkten har en bredare ansats. Enligt denna finns det en samhällsekonomiskt optimal nivå på investeringar i mobila telenät som överträffas av de investeringar som görs av nuvarande nätoperatörer. Kostnaden för dessa överinvesteringar betalas av mobiltele- användarna via samtalsavgifterna. Enligt detta synsätt har operatörerna i vissa delar av landet gjort investeringar som knappast kan motiveras utifrån den trafikmängd den egna kundkretsen genererar i området. I andra delar finns motsatt problem då inget nät alls etableras eftersom en operatör inte räknar med att få tillräcklig trafikmängd för att motivera en utbyggnad. Om en skyldighet att tillmötesgå begäran om nationell roaming införs kan den som investerar i täckning av ett nytt geografiskt område räkna med att inte bara de egna abonnenterna trafikerar nätet utan även abonnenter som tillhör flera andra nät. Detta leder till en mer effektiv resursallokering. Nationell roaming bör enligt detta synsätt vara en permanent åtgärd. Regeringen anser att det är angeläget att fler nätoperatörer etableras på den svenska mobiltelemarknaden. Det gäller såväl nuvarande GSM-marknad som den kommande marknaden för UMTS-tjänster. Potentiella nya nätoperatörer möter dock en mycket hög etableringströskel. För att främja konkurrensen anser regeringen att det är angeläget att minska dessa inträdesbarriärer. Därför bör en skyldighet till nationell roaming för vissa tillståndshavare införas i telelagen. En sådan åtgärd bör leda till att fler operatörer kan inleda verksamhet och erbjuda tjänster på marknaden vilket främjar konkurrensen. Kon- kurrensen utgör ett viktigt medel för att uppnå de telepolitiska målen om bl.a. effektiva telekommunikationer, regional balans samt mångfald och valfrihet för användarna. Det är inte orimligt att anta att den ökade konkurrensen också leder till en prispress. Flera medlemsstater inom EU kommer eller överväger att införa en skyldighet om nationell roaming. Enligt en preliminär sammanställning som , en internationell intresseorganisation för operatörer, myndigheter och tillverkare som arbetar för ett framgångsrikt införande och utveckling av tredje generationens system för mobil kommunikation, gjort visar att i , , , och finns en skyldighet till nationell roaming. Vissa andra medlemsstater har ännu inte avgjort om man skall införa en skyldighet eller inte. Vad gäller den bredare ansats som framhåller i sitt förslag kan följande anföras. Regeringen menar att det är angeläget att användningen av mobila teletjänster har en god geografisk spridning och att en effektiv resursallokering sker, vilket gynnar användarna. Emellertid är regeringen av den uppfattningen att marknadens aktörer på egen hand har incitament att t.ex. dela kostnaderna för en investering i de fall det inte är lönsamt att ensam etablera ett nät. Då geografisk täckning betraktas som en betydelsefull konkurrensfaktor finns ett ömsesidigt intresse att genomföra gemensamma investeringar. När sådana möjligheter finns förefaller det mindre sannolikt att en operatör genomför investeringar som inte är lönsamma. En tvingande föreskrift bör inte omfatta annat än vad som är nödvändigt för att uppnå det avsedda ändamålet. En lagstiftning om roaming bör således enligt regeringens uppfattning vara begränsad till att balansera den konkurrensnackdel som den nyetablerade nätoperatören under inledningsskedet har av att, i avsaknad av ett eget utbyggt nät, inte kunna erbjuda sina abonnenter en god täckning över landet. Att införa en skyldighet för teleoperatörer med tillstånd att tillhandahålla mobila teletjänster eller nätkapacitet att tillgodose en begäran om nationell roaming utgör ett komplement till det förslag regeringen lämnat i propo-sition 1999/2000:57. Båda förslagen syftar ytterst till att ytterligare främja konkurrensen på den svenska mobiltelemarknaden. Det sistnämnda förslaget syftar till att åstadkomma detta genom att underlätta för tjänsteleverantörer som inte har tillgång till ett eget mobilt telenät att få tillgång till kapacitet i mobila telenät. Operatörer som innehar telenät för mobila teletjänster är undantagna från rätten att få tillträde till nätkapacitet. Föreliggande förslag syftar till främja konkurrensen genom att underlätta för nya nätoperatörer att etablera sig på marknaden. Sådana tjänsteleverantörer som inte innehar ett eget mobilt telenät föreslås inte ha rätt att begära avtal om nationell roaming. De nuvarande nätoperatörerna har invänt att förslaget inte är förenligt med bl.a. regeringsformen och skyddet för äganderätten i för de mänskliga rättigheterna och har hänvisat till de skäl som fördes fram vid remissbehandlingen av Post- och förslag om tillträde till mobil nätkapacitet (prop. 1999/2000:57). Såväl regeringen som Lagrådet fann att det förslaget, sådant det förelades riks-dagen, kunde godtas från dessa utgångspunkter. Som flera remissinstanser påpekat finns stora likheter mellan det förslaget och det föreliggande. Nätoperatörerna gör dock gällande att detta förslag till skillnad från det förra omfattar mer än bara överkapacitet och därför i det avseendet innebär ett större ingrepp i näringsverksamheten. Regeringen delar emellertid inte den bedömningen. Som utvecklas närmare i det följande är förslagen i detta avseende inte jämförbara. Bl.a. är det i föreliggande förslag inte fråga om upplåtelse av en viss kvantitet nätkapacitet utan om att i likhet med samtrafik ställa sitt nät till förfogande på visst sätt för förmedling av telemeddelanden mellan abonnenter. Detta förslag innebär enligt regeringens mening inte en längre gående förpliktelse än det förra förslaget. I övrigt företer förslagen sådana likheter i fråga om syfte förbättra konkurrensen på mobiltelemarknaden och närmare utformning, särskilt möjligheten till marknadsmässig ersättning och formen för tvistlösning, att regeringen inte finner skäl att komma till en annan slutsats i fråga om grundlagsenligheten och förenligheten med än den som redovisades i den nu nämnda propositionen. Som regeringen anförde ovan bör frågan om roaming begränsas till att utjämna den konkurrensnackdel nya nätoperatörer har gentemot de etablerade nätoperatörerna. Skyldigheten att möjliggöra roaming föreslås i enlighet härmed gälla den som har ett telenät för mobila teletjänster och som innehar ett tillstånd att tillhandahålla mobila teletjänster eller nätkapacitet. Som utvecklas nedan är skyldigheten begränsad på det sättet att den avser endast tjänster som tillhandahålls enligt ett tillstånd som innehafts . kan det generellt antas att nätet byggts upp i en sådan utsträckning att det är rimligt att en roamingskyldighet inträder. Nya tillståndshavare för mobila teletjänster eller nätkapacitet oavsett för vilket system tillståndet är meddelat skall ha rätt till roaming. Flera remissinstanser har framfört att med det syfte roaming är avsedd att ha, bör rättigheten dels begränsas i tiden, dels göras beroende av att den nyetablerade operatören följer ett mer eller mindre långtgående krav på en snabb utbyggnad av nätet. Regeringen delar bedömningen att roamingrättigheten bör tidsbegränsas. När det gäller frågan om vilka övriga krav som bör ställas på den nye operatören är det viktigt att dessa inte skapar ett nytt etableringshinder. Den förevarande lagstiftningen är ju avsedd att komma till rätta med existerande etableringshinder. När meddelar tillstånd att tillhandahålla mobila teletjänster eller nätkapacitet för sådana tjänster knyts regelmässigt vissa villkor om bl.a. krav på geografisk täckning till tillståndet (jfr numera 15 § första stycket 4 telelagen). Enligt det utkast till föreskrifter remitterat har myndigheten vidare för avsikt att använda geografisk täckning som ett urvalskriterium vid den kommande inbjudan till ansökan om tredje generationens mobiltelefonisystem och om nya GSM-tillstånd. Detta torde ha betydelse för de ansökande operatörernas åtaganden om utbyggnadstakt och geografisk täckning av det nya systemet eller det nya GSM-nätet. Om den sökande operatören tilldelas ett tillstånd efter ett urvalsförfarande överförs täckningsåtagandet till ett till-ståndsvillkor. Om villkoren inte efterlevs har möjlighet att meddela det föreläggande som behövs. Ytterst har myndig-heten möjlighet att återkalla tillståndet.