prop · GN0355 · 2000-01-01 00:00:00 — som föreslår att frågan om formen för referensbandning skall regleras. De problem som och pekar på är allvarliga. De innebär att inte fullt ut kan fullgöra sina upp- gifter som tillsynsmyndighet. Det bevarande av vårt kulturarv för fram- tiden som sker i ALB:s regi riskerar att urholkas genom en orimlig kost- nadsutveckling för verksamheten. Mot denna bakgrund framstår det som nödvändigt att reglera formen för referensbandning. En sådan bestäm- melse måste, som redogjorts för ovan, regleras genom lag och lämpligen genom villkor i sändningstillstånden. Radio- och bör samråda med och innan villkor om referensbandning tas in i ett tillstånd. Samråd bör även ske med företrädare för tillstånds- havarna. Bestämmelse om skyldighet att lämna vissa uppgifter till för radio och TV Enligt 3 kap. 2 § 16 radio- och TV-lagen får villkor i ett sändningstill- stånd som meddelas av regeringen innebära skyldighet att till lämna uppgifter som är nödvändiga för nämndens bedöm- ning om sända program stämmer överens med de villkor som har med- delats. Avsikten med bestämmelsen är att nämnden skall kunna få till- gång till annat än inspelningsmaterial vid sin granskning, t.ex. program- tablåer och sponsoravtal. Utredningen föreslår att en motsvarande bestämmelse skall gälla på lokalradioområdet. Som skäl anges att en tillsynsmyndighet måste ha verktyg för att effektivt kunna fullgöra sitt uppdrag att granska de olika programföretagen. Regeringen delar utredningens uppfattning att det bör finnas en be- stämmelse om skyldighet att lämna uppgifter som är nödvändiga för att bedöma om sända program stämmer överens med de villkor som med- delats enligt denna lag. Regeringen anser att bestämmelsen även bör omfatta skyldighet att lämna uppgifter om hur sända program stämmer överens med bestämmelserna i radio- och TV-lagen, t.ex. den allmänna innehållsregeln att varje tillståndshavare skall sända minst eget material. Skyldigheten att lämna dessa uppgifter bör dock framgå av lag i stället för som utredningen föreslår vara ett sändningsvillkor. 6.3.2 Villkor som får ställas efter urval Regeringens förslag: Om det finns två eller flera sökande till ett ledigt sändningsutrymme, får sändningstillståndet även förenas med villkor som avser skyldighet att 1. sända en viss mängd eget material, och att 2. sända en viss mängd program med lokal anknytning. Tillståndshavaren skall till och TV rapportera hur dessa skyldigheter har uppfyllts. Villkor för sändningstillstånd får även innebära att ägarförhållan- dena och inflytandet i ett företag som erhåller tillståndet inte får för- ändras mer än i begränsad omfattning. Utredningens förslag stämmer delvis överens med regeringens. Ut- redningen föreslår att programverksamhetens format skall utgöra ett till- ståndsvillkor om detta avgjort urvalet. Remissinstanserna: Den övervägande delen av remissinstanserna lämnar förslaget utan erinran eller tillstyrker det. Kristna radionätet anser att det skall anges i tillståndsvillkoren när ägarbilden har varit en del av urvalskriteriet. I dessa fall skall det också finnas en begränsning i möjligheten att överlåta tillståndet vilket också skall anges i tillståndet. Skälen för regeringens förslag: Regeringen föreslår i avsnitt 6.2.2 att de sökandes ägarförhållanden skall beaktas då det finns flera sökande till ett ledigt sändningsområde. Kristna Radionätet har påpekat att det bör knytas ett tillståndsvillkor till detta urvalskriterium. Regeringen anser att detta är ett viktigt påpekande. Lokal- och närradiokommittén föreslog ett urvalsförfarande där de sö- kandes ägarförhållanden bl.a. skulle beaktas. Kommittén föreslog även att förändringar i ägarförhållanden och inflytande i företag som erhållit tillstånd fick ske i begränsad omfattning om Radio- och medgav det. Enligt 3 kap. 4 § radio- och TV-lagen får regeringen ställa ett villkor för sändningstillstånd som innebär att ägarförhållandena och inflytandet i ett företag som erhåller tillståndet inte får förändras mer än i begränsad omfattning. Syftet med bestämmelsen är att villkor om ägande som tillämpas vid regeringens fördelning av tillstånd skall kunna gälla också (se prop. 1995/96:160 s. 166). På samma sätt bör ägarförhållanden som beaktats vid fördelning av tillstånd att sända lokalradio gälla också . Regeringen anser därmed att det bör föras in ett villkor motsvarande 3 kap. 4 § radio- och TV-lagen för lokalradion. I syfte att förverkliga målsättningen om mångfald och lokal förankring i lokalradion förslår regeringen att förutom ägarförhållanden de sökandes åtaganden i fråga om programinnehåll skall utgöra en del i ur- valsprocessen (se avsnitt 6.2.2). Urvalet mellan flera sökande till ett le- digt tillstånd skall enligt förslaget baseras på en bedömning av dels den mängd eget material som de sökande förklarar sig beredda att sända, dels den mängd material med lokal anknytning som de sökande förklarar sig beredda att sända. Det är självklart av stor betydelse att urvalet upplevs som rättvist, sär- skilt för de sökande som inte får något tillstånd. De åtaganden som görs i fråga om programinnehåll måste därför också uppfyllas . Regeringen föreslår därför att ett sändningstillstånd får förenas med villkor som avser skyldighet att sända en viss mängd eget materiel och en viss mängd program med lokal anknytning För att underlätta kontrollen av hur villkoren i fråga om eget respektive lokalt material efterlevs, bör tillståndshavarna rapportera till hur de uppfyllt sin skyldighet. Denna skyldighet bör dock inte anges som ett villkor i tillstånden utan framgå direkt av lagen. 6.4 Regler för innehållet i allmänhet Regeringens förslag: Varje tillståndshavare skall sända minst eget material. Skyldigheten skall uppfyllas 06.00-21.00. Sändningsbeteckning skall anges varje sändningstimme eller, om det inte är möjligt, mellan programmen. Beteckningen skall godkännas av Radio- och . Regeringens bedömning: Skyldigheten att sända varningsmedde- landen kostnadsfritt i lokalradion om en myndighet begär det bör kvarstå. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Remissinstanserna: Justitiekanslern anför att förslaget om bundenhet vid mängden eget material och särskilt kravet på tillstånd vid minskning av andelen eget material är oförenligt med yttrandefrihetsgrundlagens förbud mot censur. Tidningsutgivarna anser det strida mot censurförbu- det att föreskriva omfång och tidsmässig placering för visst programin- nehåll, särskilt som återkallelse av tillstånd föreslås som möjlig sanktion mot den som inte följer kravet. Föreningen av populärmusik anser att minst tio timmars utbud bör vara egen produktion och att sex av dessa bör sändas . tillstyrker att kravet på eget material kan efterges om efterfrågan på sändningstillstånd är låg i området. Flera instanser, bl. Radio- och och Radioutgivareföre- ningen anser att begreppet eget material är oklart och bör övervägas yt- terligare. och Styrelsen för psykologiskt försvar tillstyrker förslaget att låta skyldigheten att sända varningsmeddelanden bestå. Båda instanserna anser dock att den praktiska tillämpningen skulle avsevärt underlättas om lagtexten gavs samma formulering som gäller för tillstånd som meddelas av regeringen. Skälen för regeringens förslag Eget material Varje lokalradiostation skall enligt 22 § lokalradiolagen under minst en tredjedel av sändningstiden sända sådana program som fram- ställts särskilt för den egna verksamheten. Syftet med regeln är att slå vakt om programverksamhetens självständighet och lokala karaktär. Enligt propositionen borde det inte vara möjligt att använda en lokalradiostation till att enbart sända ut ett centralt producerat programutbud (prop. 1992/93:70 s. 27). Regeringen ansåg att yttrandemöjligheterna inte skulle förbättras nämnvärt om utvecklingen skulle tillåtas gå i den riktningen. Det var dock mindre lämpligt att ställa upp krav på att vissa ämnesområden skulle behandlas eller att programinnehållet på något annat sätt skulle ha en lokal anknytning. I samband med att bestämmelsen kom till förde några remissinstanser fram att andelen egenproducerat material borde vara av de totala sändningarna. Regeringen motiverade nivån, som senare be- slutades, med att krav på en högre andel än en tredjedel skulle försvåra möjligheterna att bedriva en självständig verksamhet på orter med litet befolkningsunderlag. Vidare bedömde regeringen att radiostationer, där det ekonomiska underlaget gjorde det möjligt, skulle eftersträva en högre andel egenproducerat material än den föreskrivna. och TV har i ett avgörande (, slutligt beslut 104/94) slagit fast att tillståndshavarna kan uppfylla lagens krav på eget programinnehåll genom att sända från en automatisk jukebox. Utredningen konstaterar att de flesta av nät- verken uppfyller kraven på egenproducerat material genom att sända lokalt sammansatt musik. De lokala stationerna är till stor del starkt beroende av eller del av centrala programnätverk och programmen saknar i stor utsträckning lokal karaktär. Syftet med regleringen har således inte uppnåtts. Utredningen föreslår att den nuvarande bestämmelsen skall ersättas med en skyldighet för tillståndshavarna att sända eget material, dvs. så- dana program som är unika för den egna verksamheten, och att denna skyldighet skall fullgöras 06.00 21.00. Lokalradion har högst andel lyssnare . Enligt utredningen håller det material som sänds högre kvalitet än det som sänds när lyssnandet är som lägst. Radio- och TV- verket föreslås få möjlighet att besluta om undantag från skyldigheten om särskilda skäl föreligger. Vissa remissinstanser, bl.a. Justitiekanslern har ifrågasatt om inte en sådan regel om programinnehåll som föreslås är oförenlig med det grundlagsfästa censurförbudet. Enligt 1 kap. 3 § yttrandefrihetsgrund- lagen får det inte förekomma att något som är avsett att framföras i ett radioprogram eller en teknisk upptagning först måste granskas av en myndighet eller något annat allmänt organ. Inte heller är det tillåtet för myndigheter och andra allmänna organ att utan stöd i yttrandefrihets- grundlagen, på grund av det kända eller väntade innehållet i ett radiopro- gram eller en teknisk upptagning, förbjuda eller hindra dess offentlig- görande eller spridning bland allmänheten. Regeln om skyldighet att sända en viss mängd eget material innebär inte någon förhandsgranskning av programinnehållet utan innehållet i sändningarna granskas endast i efterhand i samband med att frågan om förlängning av tillståndet blir aktuell (jfr avsnitt 6.5). Denna möjlighet har sin grund i 3 kap. 2 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen som tillåter att rätten att sända radioprogram genom tråd får regleras genom lag som innehåller föreskrifter om tillstånd och villkor för att sända. I radio- och TV-lagen finns dels sådana generella föreskrifter, dels en möjlighet för regeringen att i samband med att tillstånd ges bestämma villkor. Villkor som rör tillståndets innehåll, innebörd och bestånd framgår huvudsakligen direkt av bestämmelser i lagen (prop. 1995/96:160 s. 82 ff.) medan övriga villkor tas in i de enskilda sändningsvillkoren. Som exempel på regler om programinnehåll i radio- och TV-lagen kan nämnas 3 kap. 1 § första stycket och 3 kap. 2 §. Enligt den första bestämmelsen får ett sändningstillstånd förenas med villkor som innebär att sändningsrätten skall utövas opartiskt och sakligt. Enligt den andra bestämmelsen får ett villkor för sändningstillstånd t.ex. även avse skyldighet att sända ett mångsidigt programutbud. Det innebär ett krav på programutbudet t.ex. att sända en viss minst mängd nyheter, barnprogram och teater. Medgivandet till lagstiftning i 3 kap 2 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen innebär också att det är möjligt att hindra fortsatt sändningsverksamhet på grund av att tillståndshavaren väsentligt brutit mot tillståndsvillkoren. Det är därför möjligt enligt radio- och TV-lagen att återkalla ett sändningstillstånd om en tillståndshavare väsentligen brutit mot dessa villkor om åtgärden inte framstår som alltför ingripande. Detta har godkänts av Lagrådet och av (prop. 1995/96:160, bet. 1995/96:KU29, rskr. 1995/96:296). Den möjlighet som finns enligt radio- och TV-lagen att ställa villkor om t.ex. ett mångsidigt programutbud innebär ingen skillnad när det gäller den föreslagna regeln att sända eget material. Mot denna bakgrund finner regeringen att utredningens förslag inte strider mot censurförbudet i yttrandefrihetsgrundlagen. Som framgår av avsnitt 6.5 föreslår regeringen att ett tillstånd inte skall förlängas om tillståndshavaren väsentligen brutit mot bestämmelsen att sända eget material. På samma sätt som det är möjligt att återkalla ett sändningstillstånd då tillståndshavaren inte följer ett till- ståndsvillkor bör det vara möjligt att inte förlänga tillståndet då bestäm- melsen om eget material inte följs. När det gäller omfattningen av skyldigheten att sända eget material, anser regeringen att utredningen gjort en lämplig avvägning. Att tvingas sända en större mängd eget material skulle i vissa fall kunna bli alltför krävande och innebära att programföretag på mindre orter slogs ut från marknaden. För att minimera risken för en sådan utveckling, bör det dock vara möjligt att inte behöva uppfylla denna skyldighet när särskilda skäl föreligger. Justitiekanslern har påpekat att utredningens förslag avseende kravet på tillstånd vid minskning av andelen eget material strider mot censurförbudet. Regeringen har viss förståelse för denna kritik och anser att förslaget inte bör genomföras. I stället bör det ske en prövning i samband med frågan om förlängning av tillståndet som innebär att en tillståndshavare har möjlighet att få sändningstillståndet förlängt, trots att han eller hon inte sänt eget material om särskilda skäl föreligger. Vad som avses med eget material har redogjorts för i avsnitt 6.2.2. Varningsmeddelanden Varningsmeddelanden som är av vikt för allmänheten och som skall skydda människors egendom eller miljö skall enligt 23 § lokalradiolagen sändas kostnadsfritt, om en myndighet begär det. Även varningsmedde- landen som syftar till att förebygga eller begränsa skador på egendom eller miljö omfattas av bestämmelsen (se prop. 1996/97:158 s. 28 f.). För de sändningstillstånd som meddelas av regeringen gäller, enligt 3 kap. 2 § 15 radio- och TV-lagen, att tillståndet får förenas med villkor som avser skyldighet att kostnadsfritt sända meddelanden som är av vikt för allmänheten om en myndighet begär det. Det kan t.ex. röra sig om information om ett förestående riksdagsval. Det innebär att public ser- vice-företagen kan ha en längre gående skyldighet när det gäller myndig- hetsmeddelanden än lokalradion. Utredningen föreslår att skyldigheten att kostnadsfritt sända varnings- meddelanden skall kvarstå. Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Enligt och Styrelsen för psykologiskt försvar bör bestämmelsen utformas i överensstämmelse med vad som gäller för tillstånd som meddelas av regeringen. Etermedierna är det snabbaste och effektivaste sättet att nå ut med var- ningsmeddelanden till allmänheten. Enligt regeringens uppfattning är det väsentligt att dessa viktiga meddelanden också i fortsättningen kan sän- das kostnadsfritt i den kommersiella lokalradion. Lokalradions lyssnar- grupper är främst unga människor och sändningar av varningsmeddelan- den i lokalradion är därför ett nödvändigt komplement till sådana sänd- ningar i public service-kanalerna, om man snabbt och effektivt skall kunna nå en stor del av allmänheten. Vill myndigheterna i normala situa- tioner använda lokalradion för att informera medborgarna, bör det där- emot ske genom att de köper reklamtid (jfr prop. 1992/93:70 s. 28). Mot denna bakgrund anser regeringen att skyldigheten att sända var- ningsmeddelanden kostnadsfritt i lokalradion bör kvarstå. Även t.ex. meddelanden om att faran är över är av vikt för allmänheten och bör om- fattas av tillståndshavarnas skyldighet. För att allmänheten snabbt och effektivt skall kunna nås av viktiga meddelanden är det väsentligt att an- svariga myndigheter och aktörerna på etermedieområdet utvecklar goda samarbets- och samrådsformer. Beteckning Enligt 22 § andra stycket lokalradiolagen skall de sändningar som till- ståndshavaren svarar för ha en egen beteckning. Denna skall anges en gång varje sändningstimme. Det finns en delvis motsvarande bestäm- melse i 6 kap. 9 § radio- och TV-lagen. Enligt den bestämmelsen skall sändningsbeteckningen anges varje sändningstimme eller, om det inte är möjligt, mellan programmen. Beteckningen skall dessutom godkännas av Radio- och . Utredningen har förslagit att kravet på godkän- nande även skall gälla för lokalradiosändningar. Regeringen delar utred- ningens bedömning. Dessutom bör beteckningen anges mellan program- men om det inte är möjligt att sända minst en gång varje sändnings- timme. 6.5 Tillståndsperioden Regeringens förslag: Ett tillstånd att sända lokalradio skall gälla i högst . De tillstånd som meddelas under den första tillståndspe- rioden skall gälla till utgången av . Om en tillståndshavare senast före tillståndsperiodens utgång begär förlängning av sitt sändningstillstånd skall detta för- längas med ytterligare högst i taget om inte - grund för återkallelse föreligger, - tillståndshavaren väsentligen brutit mot sändningsvillkoren, - tillståndshavaren väsentligen brutit mot bestämmelsen att sända minst eget material och det inte finns särskilda skäl för att tillståndet ändå skall förlängas, eller - förändringar i tekniken eller i användningen av radiofrekvenser på grund av internationella överenskommelser medför att ett nytt tillstånd med samma villkor inte skulle meddelas. Om Radio- och inte avser att medge förlängning skall verket, senast före tillståndsperiodens utgång, meddela tillståndshavaren att tillståndet inte kommer att förlängas. Utredningens förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens. Utredningen föreslår dock att tillstånden bara skall kunna förlängas två gånger. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser t.ex. , , statistik, Folkrörelsernas Medieforum, , instämmer i utredningens bedömning att det är nödvändigt att perioderna görs tillräckligt långa för att företagen skall kunna göra långsiktiga be- dömningar men anser att förslagets period inte uppfyller detta. Flera remissinstanser ifrågasätter dessutom varför rätten till förlängning av sändningstillståndet är begränsad. Skälen för regeringens förslag: Utredningen anser att långa till- ståndsperioder är nödvändiga för att programbolagen skall kunna göra bedömningar och investeringar på . Utredningen menar sam- tidigt att det även finns skäl för kortare tillståndsperioder. Det är ange- läget att frekvensanvändningen inte låses fast . Teknikutvecklingen kräver en fortlöpande revidering av regelsystem och ställningstaganden. Ett exempel är introduktionen av den digitala tekni- ken som kan ge anledning till en förändrad frekvensanvändning. Utred- ningen föreslår att tillstånden skall vara högst med rätt till för- längning . Den sammanlagda tillståndstiden, efter för- längning, blir därmed enligt utredningens förslag . I det första förslaget till regler för den kommersiella lokalradion före- slogs att tillstånden skulle gälla i högst . En majoritet av remiss- instanserna förordade än . Regeringen tog intryck av synpunkterna och föreslog att tillstånden skulle löpa med rätt till förlängning. Det finns även nu anledning att ta intryck av remissinstansernas kritik. Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det vid bestäm- mande av tillståndstiden bör göras en avvägning mellan å ena sidan fö- retagens behov av att kunna göra bedömningar på vad gäller ekonomiska villkor och vilka investeringar som krävs och å andra sidan att teknik och frekvensanvändningen inte låses fast eftersom det krävs en fortlöpande revidering av ställningstaganden och av regelverk. Rege- ringen anser att en tillståndstid om högst , med rätt till förlängning som inte är begränsad till ett visst antal gånger, är en rimlig avvägning. Enligt utredningens förslag skall tillstånden inte förlängas om de tek- niska förutsättningarna har ändrats, grund för återkallelse föreligger, till- ståndshavaren har avvikit från sitt åtagande om programverksamhetens format eller om tillståndshavaren disponerar över mer än ett tillstånd. Tillämpningen av den nuvarande lagstiftningen har visat att reglerna inte varit tillräckligt effektiva för att kunna uppfylla de ursprungliga in- tentionerna med lokal radio som presenterades i propositionen om privat lokalradio (1992/93:70 s. 8). Det finns ett behov av att skapa verknings- fulla sanktioner i syfte att säkra att intentionerna med reglerna uppfylls. Förslaget om tillståndsperioder med automatisk förlängning skall ses mot bakgrund av regeringens ambition att skapa en lagstiftning med tydliga regler som kan följas av programföretagen med motiv att värna mångfalden i programutbudet. Regeringen förslår att ett tillstånd inte bör förlängas om grund för åter- kallelse föreligger eller om tillståndshavaren väsentligen brutit mot sänd- ningsvillkoren som förenats med tillståndet. Likaså bör tillståndet inte förlängas om tillståndshavaren väsentligen brutit mot bestämmelsen att sända minst eget material om det inte finns särskilda skäl (se avsnitt 6.4). Det är svårt att förutse vilka tekniska förutsätt- ningar som kommer att råda och innebörden av de interna- överenskommelser som kommer att träffas. Det finns därför ett behov av en regel som innebär att tillstånden inte förlängs med automatik om ändrade tekniska förutsättningar föreligger. Lagrådet påpekar att det bör föras in en bestämmelse som innebär att frågan om förlängning tas upp först om tillståndshavaren tar initiativ här- till. Den senaste tidpunkten för en begäran om förlängning bör sättas före tillståndsperiodens utgång. Den senaste tidpunkten för Radio- och att meddela att förlängning inte kommer att medges bör enligt Lagrådet sättas i stället för den i lagrådsremissen föreslagna tidpunkten . Regeringen instämmer i Lagrådets synpunkter. 6.6 Sanktioner 6.6.1 Vite Regeringens förslag: får förelägga den som åsidosätter följande skyldigheter att följa bestämmelserna 1. skyldigheten att i lokalradio sända eget material, 2. skyldigheten att i lokalradio sända program med lokal anknytning, 3. skyldigheten att lämna vissa uppgifter till , 4. skyldigheten att rapportera till hur villkoren om eget material och lokalt material har uppfyllts. Föreläggandet får förenas med vite. De bestämmelser som är vitessanktionerade skall även fort- sättningsvis vara det. Det skall inte längre vara möjligt för att vitesförelägga en tillståndshavare som inte följer reklamreglerna. Utredningens förslag överensstämmer huvudsakligen med regering- ens. Remissinstanserna: Bland de remissinstanser som uttalar sig om för- slaget ställer sig en majoritet positiva. Tidningsutgivarna avstyrker dock förslaget då det är en uppenbar risk att vitesreglerna överskrider gränsen till förbudet mot förhandsgranskning. Skälen för regeringens förslag: Vissa bestämmelser är vites- sanktionerade för att respekten för gällande bestämmelser skall kunna upprätthållas. Vitesföreläggande fungerar dels som en reaktion mot en överträdelse av en bestämmelse och dels som en varning om att vitet kan dömas ut om överträdelsen upprepas. Regeringen anser att viten är en lämplig reaktion genom att tillståndshavaren får en möjlighet att vidta rättelse (jfr prop. 1995/96:160 s. 141). En svårighet är att vitesföreläg- gandet måste utformas så att den ansvarige får klart för sig vad som ford- ras för att vitet inte skall dömas ut. Föreläggandet får emellertid inte vara så preciserat att det strider mot censurförbudet och andra hindrande åtgärder i yttrandefrihetsgrundlagen. Regeringen föreslår i avsnitt 6.4 att det bör finnas en skyldighet för varje tillståndshavare att sända minst eget material.