prop · GN0339 · 2000-01-01 00:00:00 — Enligt 10 § lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken äger den särskilda bestämmelsen lag fortfarande tillämpning om besittningsrätten består efter nya jordabalkens ikraftträdande. Att jordeboksfiskena utgör fast egendom avspeglas också i 1 kap. 4 § fastighetsbildningslagen (1970:988) där det stadgas att vad som i den lagen sägs om mark eller område i tillämpliga delar gäller även beträffande fiske som ej ingår i äganderätten till vattenområdet och ej utgör servitut. Till följd därav skall bestående jordeboksfisken registreras som fastigheter i fastighetsregistret (se 19 kap. 1 § fastighetsbild- ningslagen). Räntor och avgälder I jordeboken skall antecknas vissa räntor och avgälder. Enligt äldre bestämmelser skulle, när jord avsöndrades från ett hem- man, fastställas viss avgift som den avsöndrade jordens innehavare skulle betala till hemmanet. Avgälden skulle lägst motsvara vad som av hemmanets grundskatt belöpte på avsöndringen. Sedan grundskatterna hade avskaffats, bestämdes det genom lagen (1905:31 s. 1) om avgäld från avsöndrad lägenhet att sådan avgäld inte längre skulle utgå efter . Om stamfastighetens ägare hade för- behållit sig högre avgäld än vad som motsvarade andelen i grundskatten, kunde emellertid på dennes begäran beslutas att viss del av avgälden skulle utgå även fortsättningsvis. Ansökan om detta skulle göras hos Konungens befallningshavande . Beslutet skulle antecknas i fastighetsregistret och, om stamfastigheten och avsöndringen fanns upp- tagna i jordeboken, även där. Enligt lagen (1907:15 s. 1) angående avlösning av avgäld från avsönd- rad lägenhet kunde en ägare till en avsöndrad lägenhet ansöka om att få avgäld som fastställts enligt lag avlöst mot ersättning. Ansökan skulle göras hos Konungens befallningshavare. Beslut om att avgälds- skyldigheten hade upphört skulle antecknas i fastighetsregistret och, om stamfastigheten och lägenheten fanns upptagna i jordeboken, även där. I jordeboken har även antecknats sådant förskott som staten har utgett till innehavare av frälseskatteränta i samband med att sådana räntor avlösts (se 2 och 13 §§ lagen [1912:277] om avlösning av vissa frälseräntor). Med frälseskatteränta avses en rätt för en tidigare ägare av ett frälsehemman eller dennes rättsinnehavare att från hemmanet tillgodogöra sig en avtalad avgäld. lag innebar att den dåvarande ägaren gavs rätt att mot ersättning få denna belastning på fastigheten att upphöra. Vidare har det tills funnits bestämmelser om anteckning i jordeboken i 8 § lagen (1938:159) om avlösning av avgälder från de till skatte försålda så kallade halländska kyrkohemmanen. Den sistnämnda lagen gav möjlighet för innehavare av vissa hemman som blivit lösta till skatte men som belastas av vissa landgillen och räntor att mot ersättning i pengar slippa dessa landgillen och räntor. När detta hade skett, skulle anteckning göras i jordeboken. lag kommer att upphöra att gälla vid utgången av (SFS 1999:292). Slutligen finns det i 9 § förordningen (1937:591) angående upphörande av det från viss jord i , och utgående landgille en bestämmelse om att anteckning om att avgäldsskyldigheten har upphört skall införas i jordeboken. Skälen för regeringens förslag: Jordeboksfisken av fristående fisken i jordeboken framstår inte som ända- målsenlig. Det får anses tillräckligt att sådana fristående fisken fortsättningsvis registreras enbart i fastighetsregistret. Ett för upphörandet av jordeboken bestående fristående fiske bör alltså även i fortsättningen förbli fast egendom även om övriga bestämmelser om förande av jordebok upphävs. En mindre ändring i lagen om införande av nya jordabalken bör dock ändå göras så att benämningen fiskefastighet införs för de tidigare jordeboksfiskena. Räntor och avgälder Sådana avgälder som behandlas lag om avgäld från avsöndrad lägenhet upphörde, som huvudregel, att utgå vid utgången av . Lagen har i och för sig gett möjlighet att, efter ansökan, besluta att avgäld till viss del skulle utgå även fortsättningsvis. I vilken utsträckning sådana beslut har förekommit och fortfarande kan göras gällande är oklart. För att sådana rättigheter skall bestå är det dock inte nödvändigt att lagen finns kvar. Lagen har praktisk betydelse endast om det förekommer oavslutade ärenden om att avgäld skall fortsätta utgå. Det kan uteslutas att det finns några sådana oavgjorda ärenden. Lagen bör därför upphävas. Det framstår vidare som ytterst osannolikt att det finns några enligt lag fastställda avgälder som inte har blivit avlösta enligt lag angående avlösning av avgäld från avsöndrad lägenhet. lag torde därför numera sakna praktisk betydelse. För det fall någon icke avlöst avgäld skulle finnas kvar, finns det inget som hindrar att parterna, efter upphävandet av lagen, fritt avtalar om att någon avgäld inte längre skall utgå jämte villkoren för detta. Regeringen föreslår därför att även lag upphävs. Frågan om frälseräntor har behandlats i förarbetena till förslaget till lagen om införande av nya jordabalken m.m. (se prop. 1970:145 s. 111 f.). Där har konstaterats att frälseräntorna är avvecklade. Också lag om avlösning av vissa frälseräntor bör därför upphävas. Detsamma gäller lagen (1935:101) om inlösen av vissa frälseräntor. Denna lag föreskriver att frälseränta, som kommit till genom att kronan på enskild person överlåtit sin rätt att uppbära ränta från skattehemman under vissa förutsättningar kan lösas in. Sådan inlösen skulle dock ske . Lagen saknar således aktualitet och bör upphävas. Sammanfattning Av vad som har sagts framgår att det inte längre finns anledning att föra uppgifter om jordeboksfisken eller uppgifter om räntor och avgälder i jordeboken. Bestämmelserna om förande av kronans jordebok bör därför upphävas. Regeringen avser att därefter ändra Kammarkollegiets instruktion och upphäva de kungörelser som reglerar jordebokens form och innehåll. En sådan förändring innebär inte någon förändring av rättsförhållanden som grundar sig på tidigare gjorda införingar i jordeboken. Även vissa äldre författningar om avlösning av räntor och avgälder m. m. som saknar betydelse bör upphävas. Det gäller lagen (1905:31 s 1) om avgäld från avsöndrad lägenhet, lagen (1907:15 s.1) angående avlösning av avgäld från avsöndrad lägenhet, lagen (1912:277) om avlösning av vissa frälseräntor, och lagen (1935:101) om inlösen av vissa frälseräntor. 12 Häradsallmänningar och allmänningsskogar i och 12.1 Gällande ordning Allmänt Häradsallmänningarna nämns redan i de medeltida landsskapslagarna. Allmänningsskogarna i och är av ett betydligt senare datum, nämligen från tiden för storskiftet och avvittringen respektive . Det finns ca 60 häradsallmänningar belägna i och norra . Allmänningsskogarna är dels de s.k. besparingsskogarna i , dels allmänningsskogar i och . Besparingsskogarna kom till som ett ekonomiskt stöd för bygden. Allmänningsskogarna i norra avsattes i och i först . De skulle vara ett stöd för de delägande hemmanen. Det finns sju besparingsskogar i och sammanlagt 14 all- männingsskogar i och . Den senaste mer genomgripande förändringen av den lagstiftning som reglerar dessa allmänningars verksamhet beslutades . Härads- allmänningarnas verksamhet regleras sålunda i lagen (1952:166) om häradsallmänningar och övrigas i lagen (1952:167) om allmännings- skogar i och . Lagarna som innehåller närmare bestämmelser om allmänningarnas förvaltning, användning av eventuell avkastning, förändringar av markinnehavet, m.m. kompletteras av reglementen för var och en av allmänningarna. Dessa reglementen var ursprungligen beslutade av regeringen. beslutas ändringar i reglementena av som är tillsynsmyndighet enligt de båda lagarna. Bestämmelser om avyttring och införlivning av mark Häradsallmänningen tillhör ägarna av de fastigheter inom häradet som är satta i mantal eller med vilka det, enligt vad som bestämts vid fastighetsbildning, är förenad rätt till delaktighet i allmänningen. En delägare får inte överlåta sin rätt till delaktighet i häradsallmänningen på annat sätt än gemensamt med den fastighet med vilken rätten är förenad. Häradsallmänningen får inte belastas med inteckning eller inskrivning av rättighet och inte heller utmätas för annan fordran än sådan som har förmånsrätt. En delägare är inte skyldig att med egna medel bidra till att betala allmänningens utgifter. Ett område som tillhör en härads- allmänning får avyttras genom försäljning eller på annat sätt enligt särskilt angivna förutsättningar. Allmänningsstyrelsen kan besluta om inköp av mark för att utvidga häradsallmänningen. Sådan mark får avyttras om den inte har införlivats med allmänningen. Allmännings- styrelsen är skyldig att efter förvärvet av mark ansöka hos om införlivning av marken med allmänningen om marken inte har avyttrats. Det finns i lagen ett antal förutsättningar som måste vara uppfyllda för att marken skall få införlivas. Det gäller t.ex. lämplig belägenhet och avsaknad av belastande servitut. För vissa av dessa förutsättningar kan en tidsfrist lämnas av . En införlivning innebär att lagen kommer att tillämpas även på den införlivade marken. Det gäller t.ex. förbudet mot inteckning eller inskrivning. Om inte godkänner ett införlivande av mark skall den säljas när det kan ske utan förlust för delägarna. Kapitalinkomst skall användas för grundförbättringar på allmänningen eller för inköp av mark för allmänningens utvidgning eller för annat sådant ändamål. Det gäller även sådan inkomst som erhållits vid försäljning av mark som inte har införlivats med allmänningen. Lagen om allmänningsskogar i och är i huvudsak utformad efter förebild från lagen om häradsallmänningar. Allmännings- skogarna tillhör ägarna av de fastigheter för vilka skogen blivit avsatt eller de fastigheter med vilka det vid fastighetsbildning förenats rätt till delaktighet i skogen. Rätten till allmänningsskogen skall tillgodogöras för delägarnas eller ortsbefolkningens gemensamma räkning enligt vad som sägs i lagen. Kravet på att införliva inköpt mark med allmänningen är till skillnad från häradsallmänningarna begränsat till sådan mark som har förvärvats med medel som har härflutit från skogen eller genom byte mot vederlag av skogen eller genom gåva. Vidare kan vad gäller allmänningsskogarna, men inte häradsall- männingarna, i särskilt fall medge undantag från skyldigheten att ansöka om införlivning. Avkastningen från allmänningsskogen får användas eller fonderas för betalning av utgifter för de fastigheter som har rätt till delaktighet i skogen, för främjande av jordbruket inom berörda socknar eller för annat ändamål som är till gagn för delägarna eller för befolkningen i socknen. För vissa av besparings- och allmännings- skogarna görs det undantaget att det senare ändamålet gäller endast om det är till gagn enbart för delägarna i skogen. Registrering i fastighetsregistret, m.m. Innan fastighetsbildningslagen (1970:988) kom till var både härads- allmänningarna och allmänningsskogarna registrerade som fastigheter i jordregistret. När fastighetsbildningslagen trädde 1972 belutades det att allmänningsskogarna och häradsallmänningarna skulle tas upp som samfälligheter utom vad gäller fastighet som avskilts från eller införlivats med allmänning. Av flera skäl har det enligt utredaren dröjt mycket länge med den omregistrering av allmänningar från fastigheter till samfälligheter som föreskrivs i jordregisterförordningen. En förklaring är att det är mycket resurskrävande för register- myndigheten, en annan att det har varit omstritt om allmänningsskogarna skall betraktas som samfälld mark eller bestående av fastigheter. Många företrädare för allmänningarna har varit negativa till en omregistrering. Enligt utredaren är övervägande flertalet av häradsallmänningarnas ursprungs- eller kärninnehav omregistrerat medan läget är mer splittrat vad gäller övriga allmänningsskogar. har uttalat att en omregistrering inte förändrar allmänningsskogarnas rättsliga ställning och att de berörda fastighetsägarna inte har något direkt inflytande över omregistreringen. Överföring av mark till eller från en samfällighet kan ske genom fastighetsreglering. En samfällighet kan däremot inte förenas med en fastighet genom sammanläggning. Förutom vad som sägs i allmännings- lagstiftningarna om förutsättningarna för avyttring av mark från härads- allmänningar och allmänningsskogar förutsätter en överlåtelse alltid någon form av fastighetsbildningsåtgärd (avstyckning eller fastighets- reglering) vare sig avyttringen sker till tredje man, ingår som ett led i markbyte eller sker i form av överföring vid en fastighetsreglering. Andra bestämmelser som är tillämpliga i sammanhanget finns i jordabalken och jordförvärvslagen (1979:230). 12.2 Ändrade bestämmelser om avyttring och om införliv- ning av mark, m.m. Regeringens förslag: Bestämmelserna i lagen (1952:166) om härads- allmänningar och lagen (1952:167) om allmänningsskogar i och rörande införlivning av mark skall upphävas. Vidare skall kravet på regeringens godkännande av markavyttring tas bort. En möjlighet för delägarna att förvärva mark för annat angeläget ändamål skall införas. Vidare skall det av lagen om häradsallmänningar framgå att det är i det län där allmänningens styrelse har sitt säte som skall handlägga frågor enligt lagen. Utredarens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker utredarens förslag, de flesta utan särskilda kommentarer. anser att det behövs en bestämmelse som anger att rösträtt inte får utövas för vid fastighetsbildning överblivna andelar . i påpekar att det behövs bestämmelser som anger vilken länsstyrelse som skall handlägga aktuella frågor när en allmänning är belägen i mer än ett län. Skogsindustrierna anser att 4 § i de båda lagarna som behandlar överlåtelse av andelsrätt kan slopas, medan har motsatt uppfattning i den frågan. har föreslagit en ny bestämmelse om hur delaktighetstal skall hanteras vid köp av fastighet. Skälen för regeringens förslag: Lagstiftningen om häradsallmän- ningar och skogsallmänningar är i vissa delar föråldrad trots att flera justeringar har gjorts tillkomst . Utredaren har haft till uppgift att närmare granska bestämmelserna om införlivning och avyttring av mark. Bakgrunden härtill är den ökande oklarheten både för delägare och för myndigheter om vilken lagstiftning som skall tillämpas. Den moderna fastighetsbildningslagen har sålunda i vissa fall tillämpats, i andra fall har frågan varit om tillämpning av allmänningslagarna. Denna oklarhet är inte tillfredsställande och en förändring bör därför ske. Utredarens förslag till ändringar i de båda allmänningslagarna har fått ett mycket positivt bemötande av remissinstanserna. Det bör ligga till grund för de angelägna förändringar som har påtalats. Det huvudsakliga syftet med de nu aktuella bestämmelserna i allmänningslagarna var ursprungligen av skogspolitisk natur. Sedermera har intresset fokuserats på frågan om att se till att skogsallmänningarnas framtida bestånd och utveckling inte äventyras. Ett annat intresse i sammanhanget har varit att så långt möjligt utöka och förbättra markinnehavet. Vad särskilt gäller reglerna om införlivning av mark har det även ansetts angeläget att begränsa delägarnas möjligheter att inteckna fast egendom liksom att hindra köp som kan betraktas som rena kapitalplaceringar. Den betydelse som allmänningarna har för befolkning och näringsliv ifrågasätts knappast numera. Man kan därför förutsätta att delägarna och de som förvaltar skogsallmänningarna i eget intresse tillgodoser syftet med de här aktuella bestämmelserna, nämligen att allmänningarnas långsiktiga fortbestånd och utveckling tryggas. Avyttring av mark Vad gäller de s.k. ursprungs- eller kärnallmänningarna, dvs. främst den mark som från början avsattes för allmänningen, förutsätter varje minskning en fastighetsbildningsåtgärd (avstyckning eller fastighets- reglering). Om en förutsatt ändring i fastighetsindelningen inte kan ske blir en civilrättsligt genomförd överlåtelse av marken automatiskt ogiltig i enlighet med vad som sägs i 4 kap. jordabalken. Fastighetsbildnings- villkoren i 3 kap. fastighetsbildningslagen och förfarandet vid en fastighetsbildningsförrättning för en ingående och allsidig prövning innan en avstyckning eller marköverföring tillåts. Denna prövning bör kunna ersätta den bedömning som skall göra enligt de båda allmänningslagarna. Vad som har sagts talar för att bestämmelserna i de båda allmänningslagarna om att en avyttring kräver regeringens eller myndighets godkännande kan tas bort. Införlivning av mark Det enda sättet som återstår för att öka en kärnallmännings eget ägoinnehav är marköverföring inom ramen för en fastighetsreglering. Detta slag av fastighetsbildningsåtgärd, som bl.a. kan beröra större områden med ett flertal sakägare, är i allmänhet ett mycket flexibelt och ändamålsenligt instrument för att åstadkomma önskvärda och ibland även omfattande förändringar av fastighetsindelningen. Överförd mark är alltid fri från inteckningar. En annan fördel med marköverföring är att det aktuella förvärvet inte behöver lagfaras eller föranleder stämpelskatt. Vad nu sagts gäller oberoende av om marktillskottet tidigare utgjort del av eller hel registerenhet. Den vanligaste fastighetsbildningsåtgärden som berör en skogsallmänning är för övrigt en fastighetsreglering. Enligt gällande lagstiftning skall de s.k. kärnallmänningarna registreras som samfälligheter. En följd av en sådan registrering är bl.a. att den inte kan bli föremål för inteckning eller annan inskrivning och inte heller för sammanläggning enligt 12 kap. fastighetsbildningslagen. Det återstår en del omregistreringar men dessa bedöms vara genomförda . Om kärnallmänningen är omregistrerad till samfällighet blir marktillskottet, som konstaterats, automatiskt skyddat mot intecknings- eller inskrivningsåtgärder. I annat fall uppnås samma effekt genom föreskrifterna i de båda allmänningslagarna om att härads- allmänning respektive allmänningsskog inte får belastas med inteckning eller inskrivning av rättighet. Dessa bestämmelser bör därför finnas kvar så länge den tidigare berörda omregistreringen inte är slutförd. Allmänt sett kan det alltså konstateras att i den mån mark överförs till kärnallmänning genom fastighetsreglering uppnås på bästa tänkbara sätt alla de syften som kan anses ligga bakom reglerna i allmänningslagarna om införlivning av mark. Utredaren har särskilt behandlat frågan om de fall när ett förvärv av delägarna inte i sig gör det nödvändigt med en omedelbar fastighets- bildningsförrättning, nämligen vid köp av en registerfastighet. Hans bedömning är att även sådana förvärv inte sällan leder till en fastighets- reglering. Hans samlade bedömning är att det är mindre angeläget att behålla institutet införlivning av mark enbart för de registerfastigheter som delägarna äger. Regeringen är av samma uppfattning. Regeringen gör mot denna bakgrund den bedömningen att institutet införlivning av mark kan slopas. Samtliga bestämmelser om detta i lagen om häradsallmänningar och lagen om allmänningsskogar i och bör sålunda upphöra att gälla. I övergångsbestämmelser bör det anges att vissa äldre bestämmelser fortfarande skall gälla i fråga om mark som införlivats med allmänning enligt förordnanden som har meddelats före den aktuella lagens ikraftträdande. Övriga förslag I 10 § lagen om häradsallmänningar och 9 § lagen om allmänningsskogar i och finns det bestämmelser som begränsar möjligheterna att förvärva mark till sådan som syftar till allmänningens utvidgning. Utredaren har föreslagit att denna bestämmelse skall utvidgas till att avse även mark för annat angeläget ändamål och anger som exempel behovet av förvaltningsbyggnader. En sådan ändring bör göras i de båda lagarna. För att undvika de problem som kan uppstå om en häradsallmänning har mark i två län bör det i enlighet med vad i föreslagit införas en bestämmelse som klargör vilken länsstyrelse som är behörig att pröva frågorna. De ytterligare ändringar som några remissinstanser har aktualiserat bör tills vidare inte genomföras. 13 Kostnader och ikraftträdande Den föreslagna regleringen av fastighetsdatasystemet torde i allt väsentligt inte innebära några ändringar i kostnadshänseende för , eller de myndigheter som skall föra in uppgifter i fastighetsregistret. Vissa begränsade kostnader av engångskaraktär uppstår dock till följd av reformen, t.ex. för ändringar av dataprogram. Om dessa kostnader inte ryms inom ramen för myndigheternas anslag, får de täckas genom avgifter för nyttjandet av registret. Förslaget innebär vidare att skall vara ensamt personuppgiftsansvarigt. Det innebär bl.a. att staten i något större utsträckning än kan bli skadeståndsskyldig när det gäller fel i fastighetsregistret. Det är emellertid inte fråga om någon betydande utvidgning av statens skadeståndsansvar. Övriga lagförslag torde inte ha några kostnadskonsekvenser. Lagändringarna bör kunna träda i kraft . 14 Författningskommentar 14.1 Förslaget till lag om fastighetsregister 1 § För de ändamål som anges i 2 § skall med hjälp av automatiserad behandling föras ett register benämnt fastighetsregistret. Detta skall ge offentlighet åt den information som ingår i registret (fastighetsanknuten information). Med personuppgifter avses i denna lag detsamma som i personuppgiftslagen (1998:204). (Jfr 1 § i utredningens förslag.) Paragrafen har utformats i enlighet med vad Lagrådet har förordat. I paragrafens första stycke anges att ett register benämnt fastighetsregistret skall föras. motsvarar närmast det nuvarande fastighetsdatasystemet. skall föras med hjälp av automatiserad behandling. Vidare anges att fastighetsregistret skall ge offentlighet åt den i registret ingående informationen (s.k. fastighetsanknuten information). Det är registrets grundläggande syfte. Härigenom uttrycks den centrala tanken att fastighetsregistret skall utgöra en informationsdatabas till nytta för samhällslivet i stort. När det gäller i registret ingående personuppgifter får dessa dock behandlas endast för de preciserade ändamål som anges i 2 §. Som framgår av 3 § är informationen i registret uppdelad i flera olika delar. Av förevarande paragraf framgår emellertid att fastighetsregistret i datarättsligt hänseende är att anse som ett enda register. Det innebär bl.a. att ändamålen och begränsningarna för användningen av uppgifterna i registrets olika delar är gemensamma. Skälen för denna lösning har angetts i avsnitt 7.2. Andra stycket innehåller en erinran om innebörden av begreppet personuppgift. Av 3 § personuppgiftslagen (1998:204) framgår att en personuppgift är all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. I fråga om personuppgifter skall registret ha till ändamål att tillhandahålla uppgifter för 1. verksamhet för vilken staten eller en kommun ansvarar enligt lag eller annan författning och a) som avser sådan egendom som registreras i fastighetsregistret, b) som för att kunna utföras förutsätter tillgång till fastighetsanknuten information, eller c) som avser fullgörande av underrättelseskyldighet, 2. omsättning av sådan egendom som registreras i fastighetsregistret, 3. kreditgivning, försäkringsgivning eller annan allmän eller enskild verksamhet där fastighetsanknuten information utgör underlag för prövningar eller beslut, 4. fastighetsförvaltning, byggande eller annan liknande åtgärd, 5. aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande register, eller 6. uttag av urval av personuppgifter för direkt marknadsföring, dock med den begränsning som följer av 11 § personuppgiftslagen (1998:204). (Jfr 2 § i utredningens förslag.) Paragrafen anger ändamålen för användningen av personuppgifter i registret. Gemensamt för dessa är att registret skall tillhandahålla uppgifter för olika verksamheter eller liknande. Vid utformningen av paragrafen har Lagrådets synpunkter beaktats.