prop · GN03140 · 2000-01-01 00:00:00 — Till detta kommer att EG-rättens innehåll i detta avseende är ovisst. Regeringen anser att rättsläget f.n. inte är helt klart. Regeringen be- dömer i likhet med utredningen att det med hänsyn till det anförda vore olämpligt i vart fall att lagreglera rätten till skadestånd vid överträdelser av artikel 81.1 eller 82. En sådan reglering torde i dagens situation få anpassas efter innebörden av föreskrifterna i 33 § kon- kurrenslagen och skulle därvid kunna innebära att en avvikelse från vad som senare kommer visa sig vara EG-rättens innebörd beträffande skade- ståndsskyldighet. 8.8 Övriga frågor 8.8.1 Verkställighet Regeringens bedömning: En möjlighet att få svenska konkurrensrätts- liga avgöranden verkställda utomlands förutsätter nya internationella överenskommelser. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: instämmer i utred- ningens bedömning. Skälen för regeringens bedömning: Av bestämmelserna i artikel 256 (f.d. artikel 192) i EG-fördraget framgår att kommissionens beslut om böter eller viten är verkställbara. Vidare framgår att verkställigheten skall följa de civilprocessuella reglerna i det land där verkställigheten sker. Någon motsvarande möjlighet att verkställa domar om konkurrensskade- avgift utanför gränser torde inte finnas. Viten som har utdömts efter att ha förelagts av kan verkställas i de övriga nor- diska länderna. En ändring i fråga om möjligheten att utanför gränser verkställa domar om konkurrensskadeavgift eller beslut om viten torde förutsätta internationella överenskommelser. Utredningen har kon- staterat att Brysselkonventionen och inte är till- lämpliga på konkurrensrättsliga avgöranden av offentligrättslig natur. Regeringen instämmer i slutsatserna. Frågan om möjligheten att verka för verkningsfulla sådana överenskommelser får uppmärksammas vid lämpligt tillfälle. 8.8.2 Koncentrationskontroll Regeringens bedömning: Det är teoretiskt möjligt att Konkurrens- verket i undantagsfall skulle kunna tillämpa artikel 81 eller 82 på en företagskoncentration. Någon särskild svensk reglering i anslutning till EG:s koncentrationsförordning 4064/89 behöver dock inte över- vägas i dessa sammanhang. Utredningens bedömning: Överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna: Advokatfirman anser att det bör klar- göras om eller regeringen är behörig att hänskjuta en företagskoncentration till kommissionen i enlighet med artikel 22 i EG:s koncentrationsförordning 4064/89. Man menar att det råder en otillfredsställande osäkerhet i detta avseende. Skälen för regeringens bedömning: En nationell konkurrensmyndig- het har inte behörighet att tillämpa artikel 81 eller 82 på en koncentration med gemenskapsdimension. Principen är att koncentrationer utan gemen- skapsdimension skall angripas endast med stöd av nationell rätt. En nationell myndighet torde ändå vara oförhindrad att tillämpa artikel 81 eller 82 på en koncentration utan gemenskapsdimension. I den senare situationen kan det, i vart fall teoretiskt, bli fråga om parallella förfaran- den, eftersom kommissionen har möjlighet att med stöd av artikel 85 konstatera en överträdelse av artikel 81 eller 82. Situationen påminner därmed om den som råder på de delar av transportområdet som inte om- fattas av tillämpningsföreskrifter. Det torde emellertid vara svårt att se vilka skälen skulle vara för en nationell konkurrensmyndighet att vilja ingripa mot en sådan koncentration med stöd av EG-rätten, anför utred- ningen. Till detta kommer att företagskoncentrationer endast i begränsad utsträckning kan angripas med stöd av artikel 81 eller 82. Nationella myndigheter skall, i likhet med vad som gäller enligt bl.a. förordning 17/62, genomföra undersökningar på begäran av kommissio- nen och kan även biträda kommissionen vid undersökningar den genom- för, se artiklarna 12 och 13 i förordning 4064/89. Kommissionen kan under vissa omständigheter hänskjuta en koncentration till en behörig nationell myndighet, se artikel 9 i förordning 4064/89. Den nationella myndighet som tar emot ärendet skall sedan tillämpa nationell kon- kurrensrätt på koncentrationen. har behörighet att till- lämpa konkurrenslagens regler om företagskoncentration. Någon särskild svensk reglering som tar sikte på den speciella situation som be- skrivits torde därför inte erfordras. Slutligen skall nämnas att enligt artikel 22.3 i förordning 4064/89 en medlemsstat eller flera medlemsstater gemensamt kan begära att kom- missionen vidtar åtgärder mot en koncentration som saknar gemen- skapsdimension. Regeringen anser i likhet med utredningen att någon särskild svensk reglering i anslutning till EG:s koncentrationsförordning 4064/89 inte behöver övervägas i förevarande sammanhang. 9 Nedsättning av konkurrensskadeavgift 9.1 Allmänna utgångspunkter Regeringens bedömning: Konkurrenslagstiftningen måste erbjuda effektiva instrument för att åstadkomma efterlevnad av reglerna. Skälen för regeringens bedömning: Den svenska konkurrenslagstift- ningen som infördes bygger på den s.k. förbudsprincipen. Konkurrenslagen innehåller förbud för företag mot dels konkurrensbe- gränsande samarbete, dels missbruk av en dominerande ställning. För att uppnå de konkurrenspolitiska målen med lagstiftningen är det viktigt att konkurrenslagen erbjuder effektiva instrument för att åstad- komma efterlevnad av reglerna. Detta gäller inte minst med hänsyn till de stora samhällsekonomiska värden som konkurrenslagstiftningen ytterst gäller. Konkurrenslagen innehåller ett brett register med så- dana instrument i form av regler om ingripanden mot otillåtna förfaran- den och rättsföljder med syfte att avhålla företagen från överträdelser av konkurrenslagen. Regler av denna typ gäller ogiltighet för förbjudna samarbeten, möjligheter att ålägga förbud vid vite att tillämpa förbjudna förfaranden, konkurrensskadeavgift för begångna överträdelser, skade- stånd för den som lidit skada av ett förbjudet förfarande m.m. Det som särskilt skall behandlas här gäller konkurrensskadeavgiften. Ett företag är enligt konkurrenslagen skyldigt att betala en särskild av- gift (konkurrensskadeavgift), om företaget eller någon som handlar på företagets vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete eller missbruk av dominerande ställning. Avgiften skall fastställas till lägst och högst eller till ett högre belopp dock inte överstigande av före- tagets årsomsättning. Immunitet mot konkurrensskadeavgift gäller som regel för åtgärder som har vidtagits efter anmälan för undantag eller an- sökan om icke-ingripandebesked och till dess beslut har fattats med an- ledning av anmälan eller ansökan. 9.2 Fastställande av konkurrensskadeavgift Regeringens förslag: Ett förtydligande görs i konkurrenslagen med innebörden att det vid fastställande av konkurrensskadeavgift skall tas hänsyn till om företaget i väsentlig mån underlättat utredningen med avseende på den egna överträdelsen och till andra försvårande eller förmildrande omständigheter av betydelse. Promemorian: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: Ett stort antal remissinstanser tillstyrker prome- morieförslaget att nu förtydliga bestämmelsen om vilka hänsyn som kan tas vid fastställande av konkurrensskadeavgift. Ett stort antal remissin- stanser lämnar dessutom förslaget utan erinran. Endast ett fåtal remissinstanser är tveksamma eller kritiska. En mycket stor majoritet av remissinstanserna tillstyrker vidare att frågan om inrättandet av program för befrielse från och nedsättning av konkurrensskadeavgift utreds. Skälen för regeringens förslag: Som framgår av redovisningen i pro- memorian (s. 13 23) finns i vissa andra delar av världen t.ex. Stor- , och men också hos , ut- vecklade system med befrielse från eller nedsättning av påföljder för företag som tillhandahåller viktig information om konkurrensbegrän- sande förfaranden (s.k. leniency-program). Detta har enligt uppgift haft stor betydelse, inte minst i , för att spåra och avslöja karteller. I det meddelande om befrielse från eller nedsättning av böter som kommissio- nen presenterade sägs att ett företag som deltar i en kartell kan undgå sanktioner helt under vissa förutsättningar, bl.a. att företaget har anmält kartellen till kommissionen och förser kommissionen med av- görande bevismaterial. Även svenska företag har genom att förse EG- kommissionen med viktig bevisning fått kraftig reduktion i fråga om konkurrensböter (Stora i Cartonboard-fallet, jfr Förstainstansrättens dom Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, p. Aktuell bestämmelse i konkurrenslagen lyder som följer: 28 § När konkurrensskadeavgift fastställs skall särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och hur länge den pågått. I ringa fall skall ingen avgift påföras. har som nämnts föreslagit bl.a. att regelverket ses över i olika avseenden för att erbjuda nya instrument för en effektivare kartell- bekämpning. har också föreslagit att det införs en ut- trycklig bestämmelse i konkurrenslagen om att det vid fastställandet av konkurrensskadeavgift kan beaktas att ett företag lämnat Konkurrens- verket information om överträdelsen eller i övrigt medverkat vid utred- ningen av densamma. Regeringen delar uppfattning att det är viktigt att reglerna är lämpligt utformade och ger möjlighet att avslöja och bekämpa konkurrensbegränsningar mellan företag. Fråga uppkommer således om det vid fastställande av påföljd enligt konkurrenslagen även skall kunna beaktas att företag lämnat viktig in- formation till . I detta sammanhang handlar det om nedsättning av konkurrensskadeavgift. Enligt förarbetena till den redan gällande bestämmelsen i 28 § kon- kurrenslagen utesluts inte att även andra omständigheter än allvarligheten av överträdelsen och hur länge den har pågått kan beaktas när avgiftens storlek bestäms (prop. 1992/93:56 s. 93). Av förarbetena följer att det i mildrande riktning bör kunna beaktas exempelvis om företaget 1. snabbt upphör med överträdelsen sedan den påtalats av Kon- kurrensverket, 2. samarbetar väl med under utredningen, 3. befinner sig i en svår ekonomisk situation, 4. har utsatts för påtryckningar från andra företag, 5. har medverkan i överträdelsen i begränsad omfattning och 6. har ålagts att betala skadestånd för överträdelsen. Konkurrensskadeavgift skall fastställas särskilt för varje företag som talan riktas mot. Den skall spegla de olika företagens delaktighet i över- trädelsen. Avgiften bör inte fastställas så högt att företaget riskerar kon- kurs. Gränserna för hur långt 28 § konkurrenslagen medger att sådana om- ständigheter under 1 6 ovan beaktas har inte prövats i rättspraxis i någon nämnvärd omfattning. Det följer av förarbetena till konkurrenslagen att hänsyn kan tas till om företaget samarbetat väl med . Till denna del förefaller det således vara klart att det finns ett visst ut- rymme, oklart hur stort, att fastställa konkurrensskadeavgiften till en lägre nivå än annars. Regeringen anser däremot i likhet vad som sägs i promemorian att det varken följer av lagtext eller förarbeten att konkurrensskadeavgift inte skall påföras överhuvudtaget om ett företag samarbetat väl med Konkur- rensverket. Detta förhållande ändras inte av uttalandet i förarbetena om att EG-rättspraxis får stor betydelse vid tillämpningen av de materiella reglerna i konkurrenslagen (prop. 1992/93:56 s. 21) och att konkurrens- lagspraxis bör kunna utvecklas med EG-rätten som grund. Detta måste också skiljas från situationen att det handlar om ringa fall, där ingen av- gift skall påföras. Med ringa avses sådana fall där överträdelsen med hänsyn till lagstiftningens allmänna syfte att främja en effektiv konkurrens framstår som bagatellartad eller försumbar (a. prop. s. 93). Som nämndes ger förarbetena stöd för att det faktum att företaget läm- nat viktig information till kan tillmätas betydelse vid fastställande av konkurrensskadeavgift. Härmed torde få förstås att detta gäller till den del uppgifterna gäller företagets egna överträdelse. Att motsvarande utan stöd i lagtexten skulle gälla även för information som ett företag lämnar om andra företags överträdelser skulle i sak inne- bära att andra principer gällde här än inom straffrätten. Såvitt avser straffrätten har tanken på ett s.k. kronvittnessystem avvisats av stats- makterna i fråga om eftergift för den som avslöjar andras brott (jfr SOU 1986:14 s. 452 f. samt prop. 1987/88:120 s. 92). Visserligen rör det sig här som några remissinstanser pekat på inte om straffrätt. Som dessa och därtill flera remissinstanser menat gör sig dock på motsvarande sätt rättssäkerhetsaspekter gällande även när det är fråga om en sanktionsavgift. Avgiften kan uppgå till betydande belopp, ända av ett företags omsättning. framgår av genomgången i promemorian att det EG-rättsliga kontrollsystemet, men framför allt de amerikanska och brittiska syste- men, ger relativt stora möjligheter att befria från eller sätta ned kon- kurrensböter om ett företag anmält kartellen eller försett konkurrensmyn- digheten med viktiga bevis som fäller andra företag. Enligt regeringens mening står det i likhet med vad som sägs i prome- klart att frågan om ett motsvarande system såsom de nämnda leniency-programmen bör inrättas i på området är av principiell karaktär och kräver en mer omfattande utredning. Också flera remiss- instanser har understrukit detta. Regeringen vill betona att den i likhet med vad som sägs i promemorian anser att det i sig är viktigt att det konkurrensrättsliga systemet tillhandahåller effektiva sanktioner, proportionella medel och lämpliga incitament för att komma tillrätta med dolda kartellsamarbeten. Som tidigare redovisats har regeringen denna dag beslutat att utreda frågan om inrättandet av bredare program för befrielse från eller nedsätt- ning av konkurrensskadeavgift. Se avsnitt 7.5.1. Regeringen anser dock i likhet med vad som sägs i promemorian att det framstår som viktigt att redan nu ändra konkurrenslagen på det sättet att det görs ett förtydligande så att det framgår av själva lagen vilka hänsyn som kan tas vid fastställande av konkurrensskadeavgift. Mot bakgrund av det anförda föreslår regeringen därför ett tillägg i 28 § konkurrenslagen med innebörden att det vid fastställande av konkurrensskadeavgift skall kunna tas hänsyn till om företaget i väsentlig mån underlättat utredningen med avseende på den egna överträdelsen, och till andra försvårande eller förmildrande omständigheter av betydelse. 10 Kontroll på ort och ställe av statligt stöd 10.1 Gällande rätt 10.1.1 Rådets förordning (EG) nr 659/1999 av om tillämpningsföreskrifter för artikel 93 i EG-fördraget Vid sidan av att utgöra ett samlande dokument för de förfaranderegler och den praxis som utvecklats kring hanteringen av ärenden rörande stat- ligt stöd, innebär rådets förordning också i vissa avseenden en skärpning av regelverket. Motivet för att strama upp reglerna kan ses i ljuset av en fördjupad integrering av den gemensamma marknaden där förekomsten av otillåtna statliga stöd till enskilda företag på ett alltmer påtagligt sätt riskerar att snedvrida konkurrensen. Mot bakgrund därtill av de stora volymer stöd som alltjämt lämnas inom medlemsstaterna och understundom problem att från kommissionens sida bedriva en tillräckligt effektiv kontroll, så introduceras i förordningen en rätt för kommissionen att utföra kontroll på ort och ställe. Bestämmelsen, som återfinns i artikel 22, har följande lydelse. Kontroll på ort och ställe När kommissionen hyser allvarliga tvivel om huruvida beslut om att inte göra invänd- ningar, positiva beslut eller villkorliga beslut med avseende på individuellt stöd efterlevs, skall den berörda medlemsstaten, efter att ha beretts tillfälle att lämna synpunkter, tillåta kommissionen att avlägga kontrollbesök på ort och ställe. De tjänstemän som har bemyndigats av kommissionen skall, för att kontrollera att det berörda beslutet följs, ges befogenhet att a) gå in i vilka lokaler och på vilken mark som helst som utnyttjas av det berörda före- taget, b) begära muntliga förklaringar på ort och ställe, och c) granska räkenskaperna och andra affärshandlingar och göra eller begära kopior. Om det är nödvändigt får kommissionen bistås av oberoende experter. Kommissionen skall skriftligen och underrätta den berörda medlemsstaten om kontrollbesöket på ort och ställe och de bemyndigade tjänstemännens och experternas identitet. Om medlemsstaten i fråga har berättigade invändningar mot kommissionens val av experter, skall experterna utses i samförstånd med medlemsstaten. De av kommissionens tjänstemän och de experter som bemyndigats att utföra kontroll på ort och ställe skall upp- visa en skriftlig fullmakt i vilken närmare anges föremålet för och syftet med besöket. Tjänstemän som bemyndigats av den medlemsstat inom vars territorium kontrollbe- söket skall göras får vara närvarande vid kontrollbesöket. Kommissionen skall lämna medlemsstaten en kopia av alla rapporter som upprättas till följd av kontrollbesöket. Om ett företag motsätter sig ett kontrollbesök som har beslutats av kommissionen med stöd av denna artikel, skall den berörda medlemsstaten ge den hjälp som behövs till de tjänstemän och experter som bemyndigats av kommissionen för att de skall kunna genom- föra kontrollbesöket. För detta ändamål skall medlemsstaterna, efter samråd med kommis- sionen, vidta nödvändiga åtgärder efter det att denna förordning har trätt i kraft. Kommissionens möjlighet att genomföra kontrollbesök omfattar endast granskning av individuella stöd, dvs. stöd som inte beviljas på grundval av en stödordning och anmälningspliktiga utbetalningar av stöd på grundval av en stödordning. Det är kommissionen som fattar beslut om kontrollbesöket, som dock skall föregås av att medlemsstaten lämnar sin tillåtelse till det. Besöket skall genomföras av särskilt bemyndigade tjänstemän vid kommissionen jämte eventuella experter som utsetts av kommissionen efter samråd med medlemsstaten. Därutöver kan medlemsstaten bemyndiga tjänstemän att närvara vid kontrollbesöket. De tjänstemän som genomför kontrollbesöket skall av kommissionen bl.a. ha getts befogenhet att hos berört företag gå in i lokaler m.m. samt att granska räkenskaper och andra affärshandlingar. Vid kontrollbesöket skall de av kommissionen bemyndigade tjänstemännen ha en skriftlig fullmakt i vilken närmare skall anges föremålet för och syftet med be- söket. Problem kan dock uppstå om företaget motsätter sig ett kontrollbesök genom att t.ex. inte medge tillträde till vissa utrymmen. Förordningen föreskriver därför att kommissionen skall ges nödvändigt bistånd i sådana situationer. Medlemsstaterna har att införa sådana åtgärder efter det att förordningen trätt i kraft. 10.1.2 Svensk rätt I lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler finns vissa bestämmelser huvudsakligen inom konkurrensområdet. Där regleras bl.a. möjligheten att få bistånd när kommissionen beslutat om undersökningar hos företag och företags- sammanslutningar. Inom konkurrensområdet finns ett väl utvecklat system med en behörig nationell myndighet med de uppgifter som fram- går av de gemensamma konkurrensreglerna. I är det Konkurrens- verket som är behörig nationell myndighet. Det följer bl.a. direkt av EG- rätten att myndigheten har en skyldighet att bistå kommissionen. Detta torde även vara förklaringen till att den behöriga myndigheten i 3 § ovan nämnda lag ges befogenheter som överensstämmer med dem som kom- missionen har enligt t.ex. artikel 14 i rådets förordning 17/62. Några motsvarande regler finns inte för statligt stöd. De regler som finns i lagen rör huvudsakligen uppgiftsskyldighet för kommuner och landsting om planerade stöd samt en möjlighet för regeringen att upphäva vissa beslut om stöd. Någon behörig myndighet med uppgifter motsvarande dem som Kon- kurrensverket har finns inte på statsstödsområdet. Närings- och teknikut- vecklingsverket () är central förvaltningsmyndighet för frågor som gäller näringslivets utveckling, vilket bl.a. inbegriper ett ansvar för att fördela statligt stöd till teknisk forskning och utveckling, för små och medelstora företag samt för regional utveckling. har dessutom övergripande uppgifter inom området som avser uppföljning och rappor- tering av befintliga stöd. 10.2 Förslag till lagstiftning Regeringens förslag: i skall vid behov lämna handräckning så att kommissionen kan genomföra ett kontrollbesök. En uttrycklig hänvisning görs till de regler i utsök- ningsbalken som gäller för sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 § samma balk, dock med begränsningen att det berörda företaget inte skall underrättas. Promemorian: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i , Arbetsmarknads- styrelsen, , , , , i , Länsstyrelserna i , , samt och tillstyrker eller har inte något att erinra mot förslaget i promemorian. har inget att erinra mot förslaget men har framfört att artikelnumreringen i lagen bör överensstämma med nu gällande EG- rätt. har föreslagit att det i lagtexten anges att handräckning endast skall ges om företaget motsätter sig kontrollbesöket. har pekat på att kommissionens beslut om under- sökning och kontrollbesök gäller direkt, utan att något tillstånd från dom- stol behöver inhämtas till skillnad från vad som gäller för Konkurrens- verkets beslut enligt nationell lagstiftning. Tingsrätten menar att det är svårt att förstå varför det skall ställas lägre krav på rättssäkerheten när det är fråga om EG-rätt än när motsvarande institut regleras i den inhemska rätten. har framfört att det i lag generellt bör slås fast att myndigheten vid handräckning enligt 16 kap. 10 § utsökningsbalken skall ha rätt att besluta om försegling av utrymme eller lokal för . samt och Tjänsteföretagen an- ser att det i lagtexten bör läggas till att det företag hos vilket undersök- ningen görs har rätt till juridiskt biträde under undersökningen. Skälen för regeringens förslag: Föreskrifter om skyldighet att under- kasta sig kontrollbesök innebär myndighetsutövning, vilket kräver lag- form. Rådets förordning är dock direkt gällande i varför ytter- ligare åtgärder ej krävs i den delen. Det skall särskilt framhållas att det är kommissionen som beslutar om kontrollbesöket och alltså inte någon svensk myndighet. Medlemsstaten har endast att lämna kommissionen tillåtelse att genomföra besöket. Någon formell grund att vägra kontroll- besök på saknas. Kommissionens beslut kan överklagas till EG-dom- stolen men verkställigheten skall dock fortgå. Nationella tjänstemän ges i förordningen en rätt att närvara vid be- söket. Dessa tjänstemän har inte några beslutsbefogenheter. Rådets förordning beslutades före Amsterdamfördragets ikraftträdande, vilket innebär att den i titeln fortfarande hänvisar till artikel 93 istället för artikel 88 som artikeln omnumrerats till. Rådets förordning medför ett behov av en bestämmelse om att kom- missionen får vända sig till exekutiv myndighet, om tvångsmedel be- höver användas för att den skall kunna fullfölja kontrollbesöket. Kom- missionens behov av att tvångsvis kunna genomföra ett kontrollbesök bör tillgodoses genom en bestämmelse om att handräckning kan begäras av kronofogdemyndigheten på samma sätt som sker inom konkurrens- området. Av 3 kap. 2 § utsökningsbalken följer att verkställighet på grund av utländsk exekutionstitel får äga rum här i riket enligt vad som framgår av särskilda föreskrifter. Kommissionens beslut om kontrollbesök får enligt utsökningsbalkens systematik anses vara en utländsk exekutionstitel. Verkställighet av kommissionens beslut kan ske utan ytterligare reglering eftersom kravet i utsökningsbalken på särskilda föreskrifter uppfylls genom den ovan föreslagna bestämmelsen. har framfört att det är svårt att förstå varför lägre krav på rättssäkerhet skall ställas när det är fråga om EG-rätt än när det är fråga om nationell rätt.