prop · GN0356 · 2000-01-01 00:00:00 — De ändringar som föreslås är enligt regeringens mening av så enkel beskaffenhet att Lagrådets hörande skulle sakna be- tydelse. Lagrådets yttrande har därför inte inhämtats. 4 Förskrivningsrätt för sjuksköterskor i öppen hälso- och sjukvård m.m. Regeringens förslag: Lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. ändras så att läkemedel som får förskrivas av sjuksköterskor omfattas av högkostnadsskyddet. förslag: föreslår att förskrivnings- rätten skall utvidgas till att omfatta legitimerade sjuksköterskor som uppfyller vissa utbildningskrav samt innehar viss befattning. Remissinstanserna: och instämmer i förslaget. anser att behov av förskriv- ningsrätten kan finnas hos vissa specialistfunktioner eller inom särskilda verksamheter, t.ex. inom äldreboende eller i glesbygd. Styrelsen anser också att förskrivningsrätten bör knytas till en anställning inom lands- tingskommunal alternativt hälso- och sjukvård, eller till pri- vata vårdgivare med vårdavtal med landsting. Bakgrund: gäller en generell förskrivningsrätt för distriktssköterskor med 8 10 poängs utbildning i farmakologi och sjukdomslära. De läkemedel som får förskrivas är upptagna på en särskild lista som ges ut av . Listan omfattar endast läkemedel som används i omvårdnadsarbete. I föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1994:11) om rätt för sjuksköterskor i öppen hälso- och sjukvård att förskriva vissa läkemedel fastställs villkor för erhållande av förskrivningsrätt i det enskilda fallet m.m. Enligt lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. omfattas receptbelagda läkemedel och vissa receptfria läkemedel som förskrivs av bl.a. distriktssköterska i syfte att påvisa, lindra eller bota sjukdom eller symtom på sjukdom eller i likartat syfte av högkostnadsskyddet. Förskrivningsreformen har följts upp av under senare hälften av . Resultatet visar att förskrivningsrätten, med därtill hörande utbildning, på olika sätt bidragit till en enklare och effektivare handläggning av vissa åtgärder inom hälso- och sjukvårdsområdet. Kom- petenshöjningen har t.ex. medfört ett mervärde för patienten i form av bättre omvårdnad, att distriktssköterskan fått bättre överblick för upp- komna läkemedelsproblem samt att andra behandlingsalternativ än läke- medel väljs i ökad omfattning eller att man avvaktat läkemedelsbehand- ling. Förskrivningsrätten i sig har medfört ett mervärde för patienten genom att den ökar tillgängligheten till behandlingsalternativet läkeme- del, underlättar för äldre, funktionshindrade och andra som har svårighe- ter att ta sig till vårdcentral och att förskrivningen kan ske i hemmiljö vilket underlättar kommunikationen, speciellt med äldre patienter. Mot bakgrund av de positiva resultaten föreslog därför att en utvidgning av förskrivningsrätten till att gälla även andra sjukskö- terskekategorier eller befattningar borde övervägas. Även en översyn av ansvarsfördelningen vid framtagande av indikationer för förskrivning samt vilka läkemedel som får förskrivas föreslogs. har därefter haft regeringens uppdrag att, i samråd med , göra en översyn av ansvarsfördelningen mellan och vid framtagande av förteckningen över indikationsområden och läkemedel som får förskrivas. I uppdraget har också ingått att överväga en utvidgning av förskrivningsrätten till att gälla fler sjuksköterskekategorier än distriktssköterskor. Vid uppdragets genomförande har en arbetsgrupp med representanter från Socialstyrel- sen, , , , och varit rådgivande. har redovisat sitt uppdrag med förslag till förändringar till regeringen . har dessutom inkommit med en skrivelse med förtydligande av sitt förslag. Skälen för regeringens förslag: De erfarenheter som gjorts sedan en generell rätt för distriktssköterskor att förskriva läkemedel infördes har varit positiva för patienterna. Vinster har gjorts i form av för- enkling och effektivisering, speciellt vid hembesök. Vidare har förbätt- ring skett av bemötande och kommunikation med patienterna. De förändringar som genomförts inom hälso- och sjukvården har medfört att allt fler får vård i öppna vårdformer, utanför sjukhusen. Vårdformerna varierar och antalet legitimerade sjuksköterskor som arbetar inom öppen hälso- och sjukvård har ökat. Många av de sjuk- sköterskor som arbetar inom öppen hälso- och sjukvård är inte dist- riktssköterskor utan har annan inriktning på sin utbildning. positiva erfarenheter av distriktssköterskornas förskrivnings- rätt samt den pågående utvecklingen mot allt mer öppen vård, framför allt i regi talar enligt regeringens uppfattning för att förskrivningsrätten bör utvidgas till att, utöver distriktssköterskor, gälla även vissa andra sjuksköterskor. Det största behovet av en ökad rätt till förskrivning av läkemedel finns inom den kommunala hälso- och sjukvården för äldre och funktionshindrade. En ökad rätt för sjuksköterskor att förskriva läkemedel medför att visst sådant arbete kan avlastas från läkarna. En särskild utredare har tillkallats för att bl.a. utreda förskrivningsrätten för läkare (dir.1999:35). Detta är dock enligt regeringens mening inte något hinder för att nu föreslå en utvidgning av förskrivningsrätten för sjuksköterskor. Det är således regeringens bedömning att sjuksköterskor som uppfyller något av följande utbildningskrav bör ges förskrivningsrätt: 1. Legitimerad sjuksköterska med sjuksköterskeexamen om 120 poäng, samt därutöver 20 poäng i farmakologi och sjukdomslära. Grundutbildning som legitimerad sjuksköterska i allmän hälso- och sjukvård om 120 poäng samt därutöver 20 poäng i farmakologi och sjukdomslära. Legitimerad sjuksköterska med vidareutbildning om 50 poäng, inklu- sive 10 poäng i farmakologi och sjukdomslära. Legitimerad sjuksköterska med vidareutbildning om 40 poäng, samt därutöver 10 poäng i farmakologi och sjukdomslära. För att sjuksköterska som uppfyller minst ett av ovanstående utbildnings- krav skall få förskriva läkemedel, bör dessutom krävas att denne tjänstgör som distriktssköterska vid vårdcentral eller motsvarande, sjuksköterska inom hälso- och sjukvård för äldre och funktionshindrade eller inom hemsjukvård. Verksamheten där tjänstgöring sker skall bedrivas av landsting, kommun eller av annan offentligt finansierad vårdgivare som utför motsvarande uppgifter. För distriktssköterskor skall gälla samma förutsättningar för förskrivningsrätt som . Det bör ankomma på att utfärda närmare föreskrifter om de förutsättningar som skall gälla för sjuksköterskornas förskrivningsrätt. Utvecklingen av den utvidgade förskrivningsrätten bör följas upp av genom en årlig statistisk sammanställning av gjorda för- skrivningar. Dessutom skall en nationell uppföljning göras regelbundet för att göra det möjligt att följa utvecklingen av förskrivningsmönster, effekter samt att förskrivningarna håller en god kvalitet. 4.1 Förteckning över godkända indikationer samt läkemedel som får förskrivas Regeringens bedömning: bör få ansvaret för att i samråd med besluta om de indikationer och läke- medel som får omfattas av sjuksköterskornas förskrivningsrätt. bör få ansvaret för den förteckning där godkända indikationer och läkemedel framgår. förslag: föreslår att styrelsen får hu- vudansvaret för förteckningen över indikationsområden för vilka läke- medel får förskrivas av sjuksköterskor. föreslås få an- svar för att i samråd med ta fram och uppdatera förteck- ningen över vilka läkemedel som får förskrivas av sjuksköterska med ovan angiven utbildning och befattning. Remissinstanserna: anser det logiskt och ändamålsen- ligt att beslutar om de indikationsområden som skall om- fattas och att styrelsen och i samverkan beslutar om vilka läkemedel som skall upptas i förteckningen. ifrågasätter att ansvaret för förteckningen över preparat som sjuksköter- skor får förskriva läggs på annan än . Skälen för regeringens bedömning: Vilka läkemedel som får förskri- vas av sjuksköterska med förskrivningsrätt bestäms med utgångspunkt från indikationsområdena, dvs. med ledning av de behov som finns hos de patienter som sjuksköterskorna möter i sitt arbete. bestämmer vilka läkemedel som omfattas av förskrivningsrätten. En sär- skild förteckning över indikationsområden och läkemedel som får för- skrivas publiceras i särskild ordning av verket. Mot bakgrund av att indikationsområdena bestäms med ledning av de patienter som sjuksköterskorna möter i sitt arbete samt att utövar tillsyn över hälso- och sjukvårdens verksamheter samt hälso- och sjukvårdspersonalens yrkesutövning, särskilt när det gäller säkerhet och kvalitet, är det enligt regeringens mening en mer ändamålsenlig ordning att ges ansvar för att besluta om vilka indikationer som skall ge rätt för en sjuksköterska med förskrivningsrätt att förskriva läkemedel. Det är viktigt att det ges en samlad och lättöverskådlig information om gällande indikationer och läkemedel så att sjuksköterskor som får för- skriva läkemedel lätt kan tillgodogöra sig information om förändringar i förteckningen. Att ha separata förteckningar över vilka indikationer som läkemedel får förskrivas för och vilka läkemedel som får förskrivas vore därför enligt regeringen en olämplig ordning. bör därför ges ett samlat ansvar för att i samråd med besluta om indikationer för förskrivning av visst läkemedel samt vilka läkemedel som får förskrivas av sjuksköterskor. bör ges ansvar för den förteckning där godkända indikationer och läkemedel framgår. 5 Ändring i receptregisterlagen Regeringens förslag: får använda receptregistret för regist- rering av dosexpedierade läkemedel om den som omfattas av registre- ringen lämnat sitt samtycke. Patientens identitet får användas som sök- begrepp för detta ändamål. Uppgifter om dosexpedierade läkemedel som rör en enskild person skall tas bort ur registret under den femtonde måna- den efter den under vilken uppgifterna registrerades. Datainspektionens rapport: Inspektionen pekar i sin rapport på att det kan finnas ett behov av att ändra lagen (1996:1156) om receptregister så att registrering av dosexpedierade läkemedel tillåts. Skälen för regeringens förslag: Genom lagen (1996:1156) om recept- register har getts möjlighet att för ändamål som närmare anges i 3 § föra ett register över förskrivning av läkemedel och andra varor, som omfattas av lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Registret är främst avsett att användas som underlag för faktureringen från till landstingen. skall re- gistret användas för att samla in och vidarebefordra information från recepten för landstingens ekonomiska uppföljning och planering och även för läkemedelskommittéernas, förskrivarnas, och medicinska uppföljning och kvalitetssäkringsarbete. I lagen om receptregister finns närmare angivet i vilka fall den enskilde patientens samtycke måste inhämtas innan registrering får ske. I 6 § anges under vilka förutsättningar patientens identitet får användas som sökbegrepp. I 8 § finns bestämmelser om gallring av registrerade uppgifter. Huvudregeln är att uppgifter som kan hänföras till enskilda personer skall tas bort ur registret under efter den under vilken uppgifterna registrerades. Om registreringen avser under- laget för tillämpningen av bestämmelserna om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. är . På i stort sett alla sjukhusapotek och vissa andra apotek finns en ser- vice för dem som inte själva klarar att dosera sina läkemedel. Dosexpe- diering av läkemedel innebär en enklare och säkrare läkemedelshantering med god överblick över vilka läkemedel som skall tas vid olika tider och därmed även över patientens hela läkemedelsanvändning. För patienter som får sina läkemedel med hjälp av dosexpediering samlas alla läkemedelsordinationer på ett ordinationskort. Dosexpedition minskar kassation och ökar kvaliteten i läkemedelsan- vändningen bl.a. genom att dubbelmedicinering och olämpliga kombina- tioner av läkemedel kan undvikas. får mer än 100 000 patienter dosexpedierade läkemedel och omfattningen beräknas öka bl.a. till följd av demografiska förändringar. De tabletter och kapslar som skall tas in finns i färdigförpackade påsar med rätt dos ilagd. Påsarna görs färdiga på ett s.k. dosapotek med hjälp av en särskild maskin. Uppgifterna på ordinations- kortet registreras på eller förs över elektroniskt. En ordination av läkemedel på ett ordinationskort är giltig från ordinationsdagen. receptet är giltigt kan patienten ex- pedieras avdelade doser för en eller . Under förutsättning att inte några ändringar görs av ordinationen, levereras veckodoser tills det är dags att förnya ordinationerna. För att inte patienten skall bli utan lä- kemedel om en förnyad ordination försenas har en viss säker- hetsmarginal i systemet. Uppgifterna på ordinationskortet finns kvar i registret tills det är dags att förnya ordinationen. För patienter som har dosexpedierade läkemedel registreras transaktio- nerna i ett separat system beroende på att patienterna faktureras månads- vis. Andra apotek än det som har registrerat ordinationskortet kan se uppgifterna på kortet. Detta är nödvändigt för att akut tilläggsmedicine- ring skall kunna ske med bibehållen säkerhet. Det är även nödvändigt för en korrekt fakturering. Datainspektionen konstaterar i sin rapport registrering av kunduppgifter att den registrering av dosexpedierade läkemedel som fö- rekommer på apoteken inte står i överensstämmelse med bestämmelserna i receptregisterlagen. Några särskilda hänsyn till denna typ av expedie- ring har enligt inspektionen inte tagits i lagstiftningen. Som den tidigare redovisningen har visat finns det enligt vår bedöm- ning behov av att apoteken skall kunna registrera dosexpedieringen för den enskilda patienten. För att en sådan registrering skall få ske måste den enskildes samtycke först inhämtas. Det är angeläget att patientens identitet kan användas som sökbegrepp i det här sammanhanget. På samma sätt som gäller för registrering av underlaget för tillämpningen av bestämmelserna om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel bör apote- ken kunna spara uppgifterna i registret . Genom de nu föreslagna ändringarna i receptregisterlagen anser rege- ringen att den ändring i receptregisterlagen som Datainspektionen påtalat ett behov av i sin rapport och som tillåter registrering av dosexpedierade läkemedel införs. Vad inspektionen i övrigt redovisar i sin rapport avser regeringen om det finns skäl till det att återkomma till. Frågorna kommer i förekommande fall att beredas i det projekt för vissa läkemedelsfrågor som inrättats inom och där ingå som en del i ett större arbete om ett förbättrat system för medicinsk- och ekonomisk uppfölj- ning. 6 Legitimation för röntgensjuksköterskor förslag: Legitimation införs för yrkesgruppen röntgen- sjuksköterskor. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Förslaget att införa legitimation för yrkesgruppen tillstyrks av såväl som . Delade meningar råder dock om vilken titel som bör användas. anser att frågan om yrkesutbildningen inom radiologi bör få en lösning som kan tillförsäkra verksamheten dess behov av behörig perso- nal. En direktutbildning inom radiologi behöver få en reguljär status ge- nom yrkesexamen och legitimation. anser att den i de nordiska länderna och EU redan etablerade yrkestiteln radiograf bör an- vändas. anser att utbildningen till röntgensjuk- sköterska bör vara av direktutbildningskaraktär och leda till legitimation. Förbundets uppfattning är att titeln bör vara röntgensjuksköterska. förespråkar en direktutbildning, men anser att en vidareutbildning också bör finnas kvar. Förbundet anser också att en an- nan titel än röntgensjuksköterska bör övervägas. Bakgrund: Hälso- och sjukvårdslinjens utbildning med inriktning mot diagnostisk radiologi enligt studieordning ledde till legitimation som sjuksköterska. Den nya treåriga sjuksköterskeutbildningen som startade innefattar endast inriktningen allmän hälso- och sjuk- vård. Någon inriktning mot diagnostisk radiologi finns således inte längre inom den grundläggande sjuksköterskeutbildningen. Genom införandet av en övergångsbestämmelse i behörighetslagen kan den som efter gått igenom treårig högskoleutbildning med inriktning mot diagnostisk radiologi på ansökan få legitimation som sjuksköterska enligt tidigare gällande ordning (prop. 1994/95:195, bet. 1994/95:SoU24, rskr. 1994/95:383, SFS 1995:841). Denna bestämmelse återfinns numera i 4 § lagen (1998:532) om införande av lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område, som trädde i kraft (prop. 1997/98:109, bet. 1997/98:SoU22). föreslog i sitt betänkande Ny behöringhetsreglering på hälso- och sjukvårdens område m.m. (SOU 1996:138) regler som överensstämmer med det nu lagda förslaget. På grund av det blandade remissutfallet valde regeringen dock att inte lägga fram förslaget i proposition (prop.1997/98:109) Yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Skälen för regeringens förslag: De EG-direktiv om sjuksköterskor som finns är minimidirektiv som anger vilken omfattning en utbildning skall ha för att godkännas. Enligt direktiven erkänns den nya treåriga sammanhållna sjuksköterskeutbildningen som startade i och som enbart har inriktningen allmän hälso- och sjukvård. Den nordiska överenskommelsen om en gemensam arbetsmarknad för viss hälso- och sjukvårdspersonal och veterinärer av godkänner både sjuksköterskor som genomgått den nya sammanhållna treåriga utbildningen och sjuksköterskor som genomgått den tidigare tvååriga utbildningen med inriktning mot allmän hälso- och sjukvård. Eftersom både EG-direktiven om sjuksköterskor och den nordiska överenskommelsen gäller sjuksköterskor med utbildningsinriktning mot allmän hälso- och sjukvård kan det bli problem om väljer att ge sjuksköterskelegitimation till den som genomgått sjuksköterskeutbildning med annan inriktning. Ett alternativ skulle kunna vara att den radiologiska omvårdnadsutbild- ningen blir en påbyggnadsutbildning till sjuksköterskeutbildningen. Vi- dareutbildningen borde i sådant fall regleras i högskoleförordningen (1993:100). En sådan utbildning skulle emellertid, i förhållande till vad som gällt , bli relativt omfattande. Det framstår därför som mycket tveksamt om en så lång utbildning skulle vara något attraktivt alternativ för studerande som står i begrepp att välja inriktning. Ett annat alternativ skulle kunna vara att göra om den radiologiska om- vårdnadsutbildningen till en särskild utbildning. Denna kan då inte leda till sjuksköterskelegitimation. Regeringen anser att alternativet med vidareutbildning medför en ut- bildningstid som i jämförelse med dagens utbildning framstår som så lång att det sannolikt kommer att bli svårt att rekrytera sökande till utbildningen. Den lösning som framstår som mest tilltalande är därför att den radiologiska omvårdnadsutbildningen görs om till en ny direktutbildning. Mycket talar för att utbildningen bör omfatta 120 poäng och föras in i högskoleförordningen. Utbildningen skall kunna leda till legitimation, dock inte som sjuksköterska. En särskild titel skall följa på utbildningen. Regeringen har övervägt olika titelförslag men stannat för yrkestiteln legitimerad röntgensjuksköterska. Den nya yrkestiteln skall regleras och skyddas på samma sätt som flertalet legitimationstitlar. Övergångsbestämmelsen i 4 § lagen om införande av lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område behövs enligt regeringens mening inte längre och skall därför upphöra att gälla. Regeringen avser i stället att i förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område ange vilka äldre utbildningar som skall anses likvärdiga med röntgensjuksköterskeexamen och ge rätt att använda den skyddade yrkestiteln röntgensjuksköterska och motsvarande yrkesbeteckning. 7 Ändring i lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forskningsregister Regeringens förslag: Lagen (1999:353) om rättspsykiatriskt forsknings- register ändras så att även uppgifter om personer som dömts till sluten ungdomsvård skall kunna tas in i registret. Skälen för regeringens förslag: I propositionen Rättspsykiatriskt forskningsregister (prop. 1998/99:72) föreslog regeringen att ett särskilt register skall få inrättas, vilket skall få användas för två ändamål; forsk- ning inom rättspsykiatrin samt uppföljning, utvär- dering eller kvalitetssäkring av sin verksamhet inom rättspsykiatrin. skall ansvara för registret, som benämns det rättspsykiatriska forskningsregistret. Registret skall i huvudsak regleras i en särskild lag. En förutsättning för att uppgifter om en person skall få registreras är att vederbörande har genomgått en rättspsykiatrisk under- sökning eller en undersökning enligt 7 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. (eller motsvarande undersökningsfor- mer enligt äldre lagstiftning). Registret får dock inte innehålla uppgifter om en person vilka avser ett brottmål där åtalet mot denne helt har ogil- lats. Ytterligare ett krav för att uppgifter skall få föras in i registret är att domen i det brottmål i vilket utlåtande eller intyg över undersökningen har inhämtats har vunnit laga kraft. De personer som således kommer att registreras är, under förutsättning att villkoren i lagen är uppfyllda, de som döms till rättspsykiatrisk vård, de som döms till fängelse samt de som döms till fängelse men som under verkställighet av fängelsestraffet bedöms vara i behov av rättspsykiatrisk vård och därför överförs till en sjukvårdsinrättning. Vid behandlingen i av propositionen anförde justitieutskot- tet, att även de personer som döms till påföljden sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § borde omfattas av registret (bet.1998/99:JuU25). Utskottet föreslog därför att 10 § i lagförslaget skulle kompletteras på så sätt att även skulle vara skyldigt att lämna uppgifter till registret. beslutade i en- lighet med utskottets förslag (rskr. 1998/99:213). Lagen trädde i kraft . Det tillägg som utskottet föreslog är dock inte tillräckligt för att lagen skall anses omfatta här avsedd kategori. Det saknas bestämmelser om vilka uppgifter som får registreras beträffande en person som dömts till sluten ungdomsvård och att till Statens institu- tionsstyrelse skall lämna de uppgifter som är nödvändiga för att i sin tur skall kunna lämna uppgifter till registret. Regeringen, som delar utskottets uppfattning i sak, gör därför den be- dömningen att genom tillägg i 8, 10 och 13 §§ och införande av en ny 9 a § i lagen kommer den att på avsett sätt också omfatta de personer som döms till sluten ungdomsvård. 8 Ändringar i lagen (1998:544) om vårdregister och hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Regeringens förslag: Felaktiga hänvisningar i lagen (1998:544) om vårdregister och i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) rättas till. Skälen för regeringens förslag: Lagen (1998:544) om vårdregister trädde i kraft . I 12 § görs en hänvisning till bl.a. lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården och lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården. Dessa lagar ersattes av lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. 12 § lagen om vårdregister bör därför justeras så att den hänvisar till gällande lag. Vid en tidigare ändring av vissa paragrafers beteckningar i hälso- och sjukvårdslagen (SFS 1998:1660) kom av förbiseende hänvisningarna i lagen till dessa paragrafer inte att ändras till de nya beteckningarna. För- biseendet bör därför rättas till. 9 Ikraftträdande och ekonomiska konsekvenser De föreslagna ändringarna bör träda i kraft . får genom den föreslagna ändringen om att yrkes- gruppen röntgensjuksköterskor skall få legitimation något fler ärenden att handlägga. Den yrkesgrupp som tillkommer torde emellertid inte medföra ett så stort merarbete att det innebär någon betydande kostnadshöjning. Det bör också påpekas att de som gått igenom en äldre utbildning med inriktning mot diagnostisk radiologi redan tidigare genom en övergångsbestämmelse har kunnat få legitimation som sjuksköterska.