prop · GN031D15 · 2000-01-01 00:00:00 — Fisket Den svenska fiskerinäringen omfattar yrkesfisket såväl i hav som i sötvatten, förstahandsmottag- ning av fisk, lagring, beredning, vattenbruk samt import och export av fisk och fiskeriprodukter. Vidare ingår i verksamhetsområdet fritidsfisket och fiskevården. Det svenska fisket ger arbetstillfällen och in- komster till framför allt kustsamhällena. Det finns i ca 2 500 licensierade yrkesfiskare. har antalet minskat med . sysselsattes inom vattenbruket ca 1 000 personer och i fisk- beredningsindustrin drygt 2 000 personer. Här- utöver beräknas ca 500 personer vara anställda i företag som till viss del sysslar med beredning av fisk. Vidare skapas sysselsättning i angänsande näringar såsom förpacknings- och varvsindustrin samt inom transportsektorn och turistnäringen. Svenskt havsfiske utnyttjar de levande resur- serna (fisk och skaldjur) i framför allt den svenska fiskezonen i samt i och . I den delen av som ut- gör EU-vatten har rätt till ett begränsat fiske. För övrigt ges fisket vissa möjligheter att, efter förhandlingar och byten, utnyttja andra staters fiskezoner, företrädesvis i . EU har ett avtal med som medger uttag i norsk nordsjözon. De ekonomiskt sett viktigaste bestånd som det svenska fisket har tillgång till är torskbestån- den i . Enligt Internationella havs- forskningsrådets (ICES) rapport är beståndssituationen sådan att fisket bör minskas. Samma bedömning gäller även för sill- och skarpsillbestånden i centrala , samt för torsk i . För tunga, sill, skarpsill och havskräfta i och anses det nuvarande fisketrycket vara anpassat till en lång- siktig hållbar utveckling. Fångsterna från saltsjöfisket har minskat något i vikt medan värdet ökat . Avkastningen från saltsjöfisket ökade med . Torsk, huvudsakligen fångad i , är den värdemässigt viktigaste arten (). Bestånden har emellertid varit svaga, vilket varit till nackdel speciellt för de mindre fartygen. Foderfisket, främst skarpsill och sill, står för de största landningarna () och är värdemässigt det näst viktigaste fisket (). Detta fiske har ökat i volym och med i värde. Därefter är det konsumtionsfiske av sill/strömming och nord- havsräka som inbringar störst värde (respektive ). Tabell 22.5 Fångstvärde (motsv.) i svenskt fiske åren 1996 1997 Saltsjöfisket 913 984 1 005 Varav landningar utomlands 225 171 264 Sötvattensfisk 41,6 40,4 43,2 Vattenbruket 153 136 128 Totalt 1 107,6 1 160,4 1 176,2 Den svenska fiskeflottan bestod av ca 2 200 fartyg. Av dessa har fler än 2 000 enheter ett tonnage som är mindre än 50 bruttoton och flottan karakteriseras av en relativt hög ålder (medelålder ). Flottans totala kapacitet har minskat, såväl i bruttoton som i motorstyrka med . I det svenska vattenbruket sker produktion både för konsumtionsändamål och för utsätt- ningar. Den absolut största volymen avser odling av regnbåge. I övrigt är det främst musslor, , ål och kräftor som odlas för konsumtion. Matfiskproduktionen inom vattenbruket har sjunkit . Minskningen har främst avsett produktionen av regnbåge. minskade den totala produktionens värde med . Den minskade produk- tionen kan till viss del förklaras av den mycket stora priskonkurrensen på marknaden för laxfisk. Röding- och musselodlingarna bedöms ha gynnsamma förutsättningar för ökad avsättning till höga priser. Färska blåmusslor visar ett bety- dande handelsöverskott. En produktionsökning kan förutses för och även för blåmusslor under förutsättning att toxinproblemen kan lösas. Generellt sett är fiskberedningsindustrin i hög grad beroende av tillgång på importerade råvaror som den är starkt exportorienterad. Importen sker främst från och . För merparten av företagen har tillträdet till den ge- mensamma marknaden inneburit ökade möjlig- heter till avsättning för produkterna. Antalet an- ställda har ökat sedan medlemskapet dels beroende på den ökade exporten, dels på att vissa företag valt att flytta produktionsenheter till . Försäljningsvärdet av produktionen i svensk fiskberedningsindustri låg på (exklusive företag med mindre än 10 anställda). Detta gör sektorn till den värdemässigt viktigaste inom fiskerinä- ringen. I jämförelse med övrig livsmedelsindustri är förädlingsvärdet lågt inom den svenska fiskbe- redningsindustrin. En orsak till detta kan vara att priset på råvarorna är relativt högt. Kostnaden för råvarorna har bedömts utgöra närmare hälf- ten av de totala rörelsekostnaderna. Vid en internationell jämförelse är de svenska beredningsföretagen relativt små. Standarden vad avser teknik och kvalitet är dock hög och många företag bedöms kunna ställa om produktionen snabbt för att efterkomma nya krav från kunder och konsumenter. Rennäringen av den samiska befolkningen arbetar inom rennäringen, dvs. ca 2 500 personer. fanns det 917 renskötselföretag, varav 700 i , 118 i , 94 i Jämt- land och 5 i . Renantalet i har minskat . fanns det när- mare 240 000 renar, medan det tillåtna antalet renar uppgår till närmare 280 000 djur. /99 uppgick slakten till drygt , vil- ket motsvarar en produktion av ca kött per s.k. livren. Utifrån beräkningar av total årsproduktion är den genomsnittliga förvärvs- och kapitalin- komsten för ett renskötselföretag ca . Det är svårt att bedöma ren- näringens lönsamhet utifrån tillgänglig slaktsta- tistik, beroende på att många renskötselföretag har inkomster från olika kombinationsnäringar som jakt, fiske, hantverk m.m. lönsamhet sammanhänger också med möjlighe- terna att minska förlusterna, bl.a. på grund av rovdjursskador som har ökat i omfattning. Djurskydd och djurhälsa ger djurskyddslagen (1988:534) ett gott skydd för djuren. Det pågår kontinuerligt en dialog mellan , olika myndigheter och intresseorganisationer, t.ex. djurskyddsföreningar, i frågor som gäller djur- skydd. Detta samarbete har resulterat i att de svenska djurskyddsbestämmelserna ständigt för- bättras. Inom äggproduktionen pågår avvecklingen av nuvarande burhållningssystem och en successiv övergång sker till system för frigående höns eller till s.k. inredda burar med krav på rede, sittpinne och sandbad, dvs. en successiv övergång till sys- tem som klarar de funktionskrav, som föreskrivs i djurskyddslagen. Under en övergångstid ställs högre djurskydds- och djurhälsokrav på nuvarande traditionella inhysningssystem genom särskilda dispenser. Vid utgången av skall alla inhysningssystem för värphöns uppfylla funktionskraven. Den statliga distriktsveterinärorganisationen har viktiga uppgifter att fylla när det gäller såväl djurhälsan, djurskyddet som s.k. officiella upp- drag. Organisationens ekonomi har under de se- naste åren haft en positiv utveckling och är i ekonomisk balans, vilket medför att belastningen på anslaget har minskat. Den positiva ekono- miska utvecklingen har även inneburit möjlig- heter till en ökad kunskapsuppbyggnad i fråga om t.ex. veterinärmedicin och datahantering. Smittskyddssituationen i är förhållan- devis god. Arbetet med att i beredskapsavseende förhindra spridning av allvarliga smittsamma djursjukdomar till är mycket viktigt. har det ändå utbrutit sjukdomar, bl.a. swollen head syndrome (TRT/SHS) hos fjäderfä i , som inte gick att stoppa på grund av att sjukdomen snabbt fick alltför stor spridning. Vidare fortsätter arbetet med att klar- lägga smittspridningsvägarna för den problema- tiska zoonosen enterohemorrhagisk Escherichia coli (EHEC). I syfte att utrota eller hålla förekomsten av smittämnen för vissa djursjukdomar på en låg nivå har tre nya, frivilliga kontroll- och bekämpningsprogram inrättats, nämligen program för paratuberkolos hos nötkreatur, por- cine respiratory and reproductive syndrome (PRRS) hos svin och kaprin artrit och encefalit (CAE) hos get. Kontrollprogrammet för nötkreatursjukdomen infektiös bovin rhinotra- keit (IBR) har lett till att genom beslut i EU fått status som IBR-fritt. planerar att ansöka hos om nationell friförklaring från nötkreatursjukdomen leukos. Baserat bl.a. på vetenskapligt material som har sammanställt, beslöt EU:s minister- råd (jordbruk) att återkalla godkännandet som fodertillsatser av fyra anti- biotikasubstanser. De fyra som återkallades är de som utgör den största risken för människors och djurs hälsa, dvs. sådana substanser som även an- vänds som läkemedel. Efter detta beslut återstår fyra antibiotikasubstanser godkända som foder- tillsatser inom EU. Regeringen beslutade att ut- lösa den s.k. skyddsklausulen i EG:s direktiv om fodertillsatser. Härmed kan i avvaktan på beslut upprätthålla sitt totalförbud mot användning av antibiotika som tillväxtbefrämjare även sedan det fyraåriga undantaget enligt anslutningsfördraget löpt ut. Säkra livsmedel Säkra livsmedel är ett mångfacetterat begrepp som omfattar många aspekter. Konsumtion av livsmedel skall inte leda till sjukdomar och pro- duktionen skall ske på ett, för djur och natur, etiskt och miljövänligt sätt. Vidare menas att resthalter av bekämpningsmedel och veterinär- medicinska preparat skall vara låga. För konsu- menterna innebär begreppet en försäkran om sunda och säkra produkter. Reglerna på livsmedelsområdet är till stora delar harmoniserade inom EU, vilket betyder att inte kan ha egna regler. Däremot kan påverka reglernas innehåll genom aktivt arbete inom EU och andra internationella fora, t.ex. . Den misstänksamhet hos konsumenterna som uppkommit efter den senaste tidens problem inom livsmedelsproduktionen och livsmedels- hanteringen (t.ex. galna kosjukan och de belgiska dioxinskandalerna) har medfört en större insikt om att varje länk i produktionskedjan har bety- delse för det slutliga livsmedlet. Sålunda måste hanteringen i varje led vara hygienisk och an- svarsfull. För konsumenten är det viktigt att veta vad ett livsmedel innehåller. Trots att vissa framsteg har gjorts återstår fortfarande ett omfattande arbete för att förbättra märkningen av livsmedel. Livsmedelsindustrin De areella näringarna bidrar till sysselsättning i efterföljande led, främst inom livsmedelsindust- rin. Den svarar för ungefär 64 000 anställda eller av antalet sysselsatta inom hela in- dustrin. Därmed är livsmedelsindustrin den tredje största branschen från sysselsättningssyn- punkt. De största delbranscherna har mätts efter antalet anställda: bageriindustri, slakteri- och charkuteriindustri samt mejeri- och glassindustri. Även om det råder stora skillnader mellan olika branscher, karakteriseras livsmedelsindustrin av betydande storleksvariation samt av att den är spridd över hela landet. Livsmedelsindustrin bi- drar också till att skapa verksamhet inom andra områden såsom maskin- och förpackningsin- dustri, specialiserade forskningsinstitut och kon- sultföretag. Den svenska livsmedelsindustrin genomgår strukturförändringar i ett raskt tempo. Förändringarna sker bl.a. som en anpassning till den ökade internationalise- ringen efter inträde i EU samt på grund av strukturförändringar i närområde. Livsmedelskonsumtionen Konsumtionsvärdet av livsmedel, alkoholhaltiga drycker och tobak beräknas preliminärt till ca jämfört med . Av detta sam- manlagda värde svarade livsmedel för . Den totala konsumtionen av kött ökade volymmässigt 1998 ligga på per per- son. Marknaden för griskött präglades av svinpestutbrottet på den europeiska kontinenten. ökade produktionen av griskött när de drabbade medlemsstaterna åter utnyttjade sin fulla produktionskapacitet och övriga medlemsstater, som en reaktion på de höga priserna och den förväntade pro- duktionsminskningen i de drabbade länderna, ökade sin produktion. Produktionen minskade emellertid inte med mer än en procent, vilket fick till följd att priserna sjönk kraftigt . ökade svenskarna sin kon- sumtion av griskött till per person. Konsumtionen av nöt- och kalvkött har ökat 1998 ligga på närmare per person. Även konsumtionen av fjä- derfäkött har fortsatt att öka och uppgår nu till per person att jämföra med . Mjölkkonsumtionen har fortsatt att minska och uppgick till ca per person och år. Av den totala mjölkkonsumtionen sva- rade lätt- och mellanmjölk samt lättfil för . Den totala konsumtionen av fisk i minskade från till . De svenska livsmedelspriserna sjönk och enbart jord- bruksreglerade produkter sjönk . Om effekten av momsändringar borträknas visar det sig däremot att priserna på jordbruksregle- rade livsmedel steg nominellt . visar KPI totalt att priserna på samtliga varor totalt har ökat mellan åren 1990 1998, vilket inne- bär att realt har livsmedelspriserna sjunkit varav de jordbruksreglerade livs- medlen realt sjunkit . justerades också momssatsen för livs- medel. sänktes matmomsen från . Matmomsen höjdes till och sänktes . var livsmedelspriserna i högre än den genomsnittliga livsmedelsprisnivån i EU. Mellan åren 1990 1998 har prisutvecklingen på livsmedel i varit långsammare än i övriga EU-länder. Utrikeshandeln Utrikeshandeln med livsmedel och jordbruks- råvaror är liten i förhållande till den totala utri- keshandeln med varor, av importen och av exporten. var exporten i stort sett oförändrad till värde, medan importen ökade jämfört med . Värdet på exporten var och på importen . Importen är således ungefär dubbelt så stor som exporten. av exporten gick till övriga EU-länder och av importen kom från dessa länder. Av enskilda länder är det liksom , , och Dan- mark som är de största exportmarknaderna. Stora svenska exportprodukter är fisk och skal- djur (av livsmedelsexporten), spann- målsprodukter (), diverse livsmedel () samt starksprit (). Märkbart är att starkspritens roll som viktig exportvara har gått ned från år . De fyra länder som står för störst andel av importen är liksom de var , , och . De största importprodukterna är frukt och grönsaker (av livsmedelsimporten), fisk och skaldjur () samt kaffe, te och kakao m.m. (). 22.3.2 Viktiga statliga insatser inom utgiftsområdet samt information om effekter Reformerad gemensam jordbrukspolitik och fiskeripolitik En stor del av verksamheterna inom utgiftsom- rådet jord- och skogsbruk samt fiske med anslu- tande näringar sker inom ramen för den gemen- samma jordbrukspolitiken och den gemensamma fiskeripolitiken. I skrivelse 1998/99:60 till riks- dagen har regeringen redogjort för verksamheten i EU . Den gemensamma jordbrukspolitiken Den gemensamma jordbrukspolitiken (Common Agricultural Policy, CAP) är som helhet EU:s mest omfattande samarbetsområde. Politiken genomförs med stöd av gränsskydd mot tredje land, interna marknadsregleringar, exportsubventioner samt miljö-, struktur- och landsbygdsåtgärder. Politikens övergripande mål formuleras i artiklarna 32 37 i EG-fördraget. har beslutat om riktlinjerna för arbete med jordbruks- och livsmedels- politiken inom Europeiska unionen (prop. 1997/98:142, bet. 1997/98:JoU23, rskr. 1997/98:241). Av beslutet framgår att skall verka för en jordbruks- och livsmedelspoli- tik inom EU vars övergripande mål är att: - främja ett brett och varierat utbud av säkra livsmedel till skäliga priser, - främja en hållbar jordbruks- och livs- medelsproduktion, - bidra till global livsmedelssäkerhet. För att nå dessa tre övergripande mål krävs att jordbrukspolitiken reformeras i en marknads- orienterad riktning. Marknadsordningarna i den gemensamma jordbrukspolitiken bör avvecklas och i stället bör politiken bygga på riktade insat- ser för att säkerställa miljövärden och minska negativa miljöeffekter från jordbruket, landsbyg- dens utveckling, ett stärkt djurskydd och vissa regionala mål. En ny jordbruks- och livsmedels- politik bör också medföra lägre samhällsekono- miska kostnader och lägre budgetkostna- der. presenterade sitt förslag till en reform av den gemensamma jord- brukspolitiken. Detta gjorde kommissionen inom ramen för sitt förslag Agenda 2000. Syftet med den föreslagna reformen var bl.a. att öka jordbrukets konkurrenskraft genom en ökad marknadsorientering med sänkta administrativa priser. Ytterligare utgångspunkter var att under- lätta utvidgningen av unionen samt att stärka EU:s ställning inför kommande WTO-förhand- lingar. Den svenska uppfattningen var att kommis- sionens förslag var ett steg i rätt riktning. Resul- tatet av förhandlingarna om Agenda 2000 som avslutades blev emellertid inte lika långtgående som förslaget. För jordbruksgrödor innebär reformen att interventionspriset för spannmål sänks . Dessutom har kommissionen fått i uppdrag att noga följa marknaden för att se om det behövs ytterligare sänkning av interventions- priset. Lantbrukarna kompenseras för prissänk- ningen genom att arealersättningen höjs. Areal- stödet till oljeväxter sänks i tre steg fr.o.m. skörden 2002 vara på samma nivå som för spannmål. På nötköttsområdet sänks de institutionella priserna med totalt i tre steg fr.o.m. och interventionsuppköpen ges en minskad betydelse. Som kompensation för att priserna sänks höjs direktbidragen, bl.a. genom att det införs två nya stödformer; dels generella slaktbidrag, dels s.k. nationella kuvert som inne- bär att varje medlemsstat får ett visst belopp som kan fördelas enligt nationella önskemål inom vissa givna ramar. På mjölkområdet innebär beslutet om Agenda 2000 att kommissionen skall lägga fram en rap- port i syfte att avveckla nuvarande kvot- system . Kvoterna i EU höjs med totalt och interventionspriserna på smör- och skummjölkspulver sänks i tre etapper med sammanlagt . Prissänkningen in- leds under /06. Som kompen- sation för de sänkta priserna införs ett system med direktbidrag och nationella kuvert som ba- serar sig på mjölkkvoten. Beslutet om Agenda 2000 innebär att en ny landsbygdsförordning börjar gälla . Landsbygdsförordningen är en samman- slagning och förenkling av ett antal befintliga förordningar och omfattar både struktur- och miljöåtgärder i jordbruket inklusive skogsåtgär- der samt åtgärder för att främja ekonomisk diversifiering och sysselsättning på landsbygden. Endast de delar i landsbygdsförordningen som omfattar miljöersättningar i jordbruket är obli- gatoriska för medlemsländerna. Mellan övriga åtgärder skall det vara balans och valet av åtgär- der får inte snedvrida konkurrensen mellan re- gioner. Medlemsstaten skall göra program på den geografiska nivå som den anser vara lämplig. Landsbygdsprogrammet tas även upp under av- snitt 5.6. Den horisontella förordningen, som träder 2000, är något helt nytt i den gemen- samma jordbrukspolitiken. Förordningen ställer bl.a. krav på medlemsstaterna att vidta miljöåt- gärder. Detta kan varje land välja att göra genom allmänna obligatoriska miljökrav i lagstiftningen, stöd till miljöåtaganden i jordbruket eller genom att ställa särskilda miljökrav som ett villkor för att betala ut direktstöd, s.k. cross-compliance. Den horisontella förordningen ger också möjlig- het för medlemsstaterna att införa s.k. module- ring, vilket innebär att medlemsstaten får dra in direktstöd om sysselsättningen på ett jord- bruksföretag är under en viss nivå, om inkoms- ten överstiger en viss nivå eller om direktstöden överstiger en viss nivå. Väljer medlemsstaten att tillämpa cross-compliance och/eller modulering skall de indragna direktstöden användas till åt- gärder för landsbygdsutveckling. Specifikt för innebär beslutet om Agenda 2000 stöd till gräsensilage och ersättning för torkningskostnader för spannmål i norra delarna av landet. fick också gehör för sitt krav på en ökning av antalet bidragsrätter för såväl am- och dikor som för handjur i för- hållande till kommissionens förslag. får därmed behålla de nivåer som fastställdes i an- slutningsfördraget. En förhandlingsframgång för är att producenter, i motsats till kommis- sionens förslag, dessutom får räkna vall som an- vänds för produktion av vinterfoder som under- lag vid beräkning av extensifieringsbidrag. Syftet med de prissänkningar som beslutet om Agenda 2000 innebär är bl.a. att EU:s jordbruks- produktion skall bli konkurrenskraftig på världsmarknaden och att därmed behovet av in- tervention och exportbidrag skall minska. Jord- brukarna kompenseras för prissänkningarna genom högre direktstöd. Det är emellertid inte sannolikt att de beslutade prissänkningarna är tillräckliga för att kostnaderna för intervention och exportbidrag skall minska lika mycket som kostnaden för direktstöd ökar. satte dock vid beslutet om Agenda 2000, årliga tak för jordbruksutgifterna under det finansiella perspektivet för åren 2000 2006. Vid risk för att dessa tak överskrids kommer därför åtgärder att vidtas. En mer detaljerad beskrivning av reformens tillämpning och dess effekter i ges i av- snitt 5 Jordbruk och trädgårdsnäring. verkar för en jordbruks- och livsmedels- politik inom EU vars övergripande mål bl.a. är att främja en hållbar jordbruks- och livsmedels- produktion. I rådsslutsatserna från toppmötet i pekas jordbrukssektorn sär- skilt ut som en av de sektorer inom vilka en strategi för integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling skall utvecklas. Vid toppmötet i avlämnade EU:s jordbruks- ministrar en inledande rapport. I slutsatserna från Wienmötet uppmanas bl.a. jordbrukssek- torn att fortsätta det påbörjade arbetet med att ta fram strategier för att integrera miljöhänsyn och hållbar utveckling. Sektorn uppmanas också att ta fram en uppsättning indikatorer. Arbetet med strategin och indikatorer skall redovisas vid toppmötet i . Den gemensamma fiskeripolitiken Den gemensamma fiskeripolitiken (Common Fisheries Policy, CFP) är en fullt utvecklad gemenskapspolitik, vilken i likhet med jord- brukspolitiken innebär att alla gemenskapens länder omfattas av samma bestämmelser. CFP reglerar alla aspekter på fisket från havet till kon- sumenten. Fiskeripolitikens övergripande mål formuleras i artiklarna 32 37 i EG-fördraget. Politiken be- står av tre delar: resurspolitik, strukturpolitik och marknadspolitik samt bestämmelser om kontroll i syfte att övervaka efterlevnaden av regelverket. Grundförordningen, (EEG) nr 3760/92, anger de allmänna målen för den gemensamma fiskeri- politiken. Målen är att skydda och bevara de le- vande akvatiska resurser som är tillgäng- liga och får utnyttjas. Dessa resurser skall långsiktigt utnyttjas på ett ändamålsenligt och ansvarsfullt sätt under de ekonomiska och sociala förhållanden som passar sektorn. I den pågående översynen av CFP skall rege- ringen verka för att producenterna ges en möj- lighet att utveckla sin näring genom en ökad marknadsanpassning och en förenkling av regel- verket, som hänsyn tas till konsumen- ternas behov samt till följderna för det ekosystemet. kommer ett beslut avseende fiskeri- politikens framtida inriktning att fattas. Kom- missionen har dock på många områden inte velat avvakta till dess utan har redan föreslagit eller ta- git upp till diskussion sådana förändringar som man har ansett och anser vara nödvändiga för att få fiskeripolitiken att fungera bättre. Inom ramen för integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling i EG:s fiskeripolitik verkar för ett långsiktigt och ekonomiskt bär- kraftigt fiske genom tillämpningen av försiktig- hetsprincipen. I rådsslutsatserna från toppmötet i utpekas fisket som en av de sektorer inom vilka en strategi för integrering av miljöhänsyn och hållbar utveckling skall utveck- las. Arbetet skall redovisas . Vidare skall kommissionen i enlighet med sin strategi för bevarande och uthålligt nyttjande av biolo- gisk mångfald presentera en aktionsplan för bevarande och hållbart nyttjande inom fiskesektorn. Huvudsyftet med strukturpolitiken är att komma till rätta med den överkapacitet som råder inom gemenskapens flotta. För detta har s.k. fleråriga utvecklingsprogram (FUP) upprättats för re- spektive medlemsstat. I det för perioden 2001 löpande fleråriga utvecklingsprogrammet (FUP IV) för dimen- sionering av fiskeflottans kapacitet har över- föringar skett mellan olika segment av den svenska fiskeflottan. Efter denna omfördelning ligger den svenska fiskeflottans kapacitet inom ramen för programmet. Det stöd som i enlighet med EU:s struktur- politik har beviljats till fiskerinäringen 1999 speglar det uppdämda in- vesteringsbehovet inom näringen. I hela EU har ansökningarna vida överskridit tillgängliga medel.