prop · GN0327 · 2000-01-01 00:00:00 — De torde vidare vara mycket eftertraktade i kriminella kretsar. Att begränsa tillstånden för innehav av sådana skjutvapen framstår därför som väl motiverat. Enhandsvapen som inte kan avfyra mer än ett skott utan omladdning får dock bedömas som generellt sett mindre farliga och bör därför kunna undantas. Alla typer av helautomatiska skjutvapen utgör på grund av sin eldkapacitet en särskild fara. tidsbegränsas ofta tillstånden för innehav av sådana vapen. Med hänsyn till dessa vapens särskilda farlighet anser regeringen att tillstånd att inneha helautomatiska skjutvapen som huvudregel alltid skall tidsbegränsas. En sådan ordning stämmer också väl överens med den restriktiva hållning som kommer till uttryck i vapendirektivets bestämmelser vad gäller helautomatiska vapen. Även jaktvapen, inte minst hagelgevär, är stöldbegärliga och används inte sällan i samband med våldsbrottslighet. Vid prövning av tillstånd till innehav av sådana vapen anses kravet på behov av vapnet normalt sett uppfyllt i och med att den sökande har avlagt jägarexamen. En sådan examen gäller utan begränsning i tiden. Således skulle det endast bli fråga om en lämplighetskontroll vid en förnyad prövning i dessa fall. Som vi tidigare påpekat bör kontrollen av en innehavares lämplighet ske på andra sätt än genom att tillstånden tidsbegränsas. Av dessa skäl anser regeringen att det inte bör komma i fråga att tidsbegränsa tillstånd för innehav av jaktvapen. Detta gäller dock inte jaktvapen som är enhandsvapen för flerskott, för vilka tillstånd kan beviljas för yrkesmässigt bedriven jakt- eller viltvård eller annat kvalificerat behov. Anledning att behandla sådana enhandsvapen annorlunda än övriga enhandsvapen för flerskott föreligger enligt regeringens mening inte. Således bör tillstånden tidsbegränsas även för dessa vapen. Regeringen anser således att tillstånd att inneha enhandsvapen för flerskott och helautomatiska skjutvapen, som skall användas till skjutning, som huvudregel alltid skall tidsbegränsas. Det kan dock finnas omständigheter som gör att det i undantagsfall inte är motiverat att tidsbegränsa tillståndet. Det bör därför vara möjligt för tillståndsmyndigheterna att meddela tillstånd utan tidsbegränsning även avseende dessa vapenkategorier om det finns särskilda skäl för det. Härutöver kan det finnas anledning att även i andra fall tidsbegränsa ett tillstånd, nämligen när det med hänsyn till särskilda omständigheter kan förutses att vapnet inte kommer att behövas varaktigt. Nuvarande reglering om detta bör därför finnas kvar oförändrad. Länsrätten i och har pekat på de olägenheter som det föreslagna systemet för tidsbegränsade tillstånd skulle kunna leda till för i synnerhet aktiva målskyttar. Länsrätten anför således att det inte är ovanligt att den som ägnar sig åt målskytte köper minst ett vapen för att följa med i den tekniska utvecklingen. Det system som utredningen föreslår skulle därför innebära att en aktiv målskytt skulle få ansöka om förnyelse. Ett par remissinstanser, däribland Skytterörelsens , har anfört att det för de enskilda innehavarna vore mest ändamålsenligt att tidsbegränsade tillstånd knöts till innehavaren och inte till det enskilda vapnet. För att minska de praktiska olägenheter som ett system med tidsbegränsade tillstånd således skulle kunna ge upphov till anser regeringen att det bör införas en ordning enligt vilken den som har flera vapen för samma ändamål, och för vilka tillstånden är tidsbegränsade, skall kunna ansöka om förnyelse av tillstånden vid en och samma tidpunkt. Detta bör vidare kunna ske till samma kostnad som för ett vapen. Eftersom bestämmelsen om tidsbegränsade tillstånd syftar till en kontinuerlig uppföljning av att förutsättningarna för tillstånd är uppfyllda, anser regeringen att tidsbegränsade tillstånd bör gälla högst i taget. Om tiden skall sättas kortare än får avgöras genom en bedömning av omständigheterna i det enskilda fallet. De nya bestämmelserna bör enligt regeringens mening gälla endast tillstånd som meddelas efter ikraftträdandet. I enlighet med Lagrådets förslag bör detta framgå av en särskild övergångsbestämmelse. 6.1.4 Skjutvapen med samlings-, prydnads- eller särskilt affektionsvärde Regeringens förslag: Tillstånd till innehav av ett skjutvapen med prydnads- eller särskilt affektionsvärde får meddelas endast om vapnet görs varaktigt obrukbart. Detta gäller dock inte om det finns särskilda skäl för att vapnet skall få behållas i brukbart skick. Utredningens förslag: Tillstånd till innehav av skjutvapen med prydnads- eller särskilt affektionsvärde får meddelas endast om det finns särskilda skäl och under förutsättning av att vapnet görs varaktigt obrukbart. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig över förslaget avstyrker eller är tveksamma till detsamma, med undantag för Länsrätten i , Åklagarkammaren i , , i Stockohlms län och . Remisskritiken går framför allt ut på att förslaget går för långt och innebär onödig kapitalförstöring. framhåller, vad gäller minnesvapen, att det likt övriga skjutvapen måste vara förvaringen som är avgörande för om vapnet skall göras varaktigt obrukbart eller inte. Även och /Landsbygdens Jägare pekar på den aspekten. vill däremot gå längre än utredningen och menar att vapentillstånd på grund av arv, gåva eller testamente bör beviljas endast om sökanden har ett giltigt skäl att inneha vapnet, t.ex. för jakt-, målskytte- eller samlingsändamål. Skälen för regeringens förslag: Skjutvapen med samlings-, prydnads- eller särskilt affektionsvärde utgör hela 10 , eller mellan 200 000 och 350 000, av landets registrerade skjutvapen. Behovet av att inneha skjutvapen till prydnad eller minne framstår enligt regeringens uppfattning som mindre framträdande jämfört med de flesta andra ändamål för vilka tillstånd kan beviljas, exempelvis jakt eller målskytte. Mot den bakgrunden anser regeringen att det finns anledning att vara mer restriktiv i fråga om tillstånd till innehav av prydnads- och minnesvapen än vad som är fallet . Utredningen har föreslagit att det för tillstånd att inneha prydnads- och minnesvapen skall krävas att det föreligger särskilda skäl och att vapnet görs varaktigt obrukbart. Förslaget har utsatts för kritik av många remissinstanser som menar att det leder till onödig kapitalförstöring. Regeringen delar uppfattningen att det vore att gå för långt att kräva både att det föreligger särskilda skäl och att vapnen alltid skall göras varaktigt obrukbara. gäller att skjutvapen som innehas som prydnads- eller minnesvapen inte utan särskilt tillstånd får användas för skjutning. Regeringen anser därför att det för tillstånd att inneha ett vapen för något av dessa ändamål som huvudregel bör krävas att vapnet görs varaktigt obrukbart. Det kan dock finnas omständigheter i det enskilda fallet som gör att ett sådant krav framstår som onödigt betungande för den enskilde och som motiverar att vapnet får behållas i brukbart skick. Så kan exempelvis vara fallet när det gäller mycket värdefulla eller speciella vapen. En annan situation kan vara att innehavaren av vapnet i en inte alltför avlägsen framtid avser att söka tillstånd för att bruka vapnet till . Om det föreligger sådana särskilda skäl bör det därför inte krävas att vapnet görs varaktigt obrukbart. Det nu sagda gäller som framgått endast prydnads- och minnesvapen. Vapen som är avsedda att ingå i en vapensamling berörs således inte av den föreslagna regleringen. De nya bestämmelserna bör enligt regeringens mening gälla endast tillstånd som meddelas efter ikraftträdandet. I enlighet med Lagrådets förslag bör detta framgå av en särskild övergångsbestämmelse. 6.1.5 Vapengarderoben Regeringens bedömning: Den s.k. vapengarderoben bör behållas oförändrad. Vid beviljande av tillstånd att inneha fler än fyra jaktvapen skall dock en något mera ingående prövning av behovet göras än vad som sker . Utredningens förslag: Vapengarderoben begränsas till tre jaktvapen. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av Länsrätten i , Åklagarkammaren i , i , , i och . Avstyrker förslaget gör , /Landsbygdens Jägare, Svenska Svartkruts , , , och , sektion SPOFA- VAPEN. påpekar bl.a. att den svenska jakten i högsta grad är varierande och att detta motiverar att jägarna ges möjlighet att inneha vapen av olika slag. och är tveksamma till förslaget och ifrågasätter den brottsförebyggande effekten. I likhet med flera andra remissinstanser poängterar vidare att det är viktigt att rätt sorts vapen används vid olika typer av jakt. Övriga remissinstanser har inget att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens bedömning: För att en enskild person skall meddelas tillstånd att inneha skjutvapen för skjutning krävs som framgått att personen i fråga behöver vapnet. Enligt 2 kap. 4 § fjärde stycket vapenförordningen skall den som avlagt jägarexamen anses ha behov av jaktvapen, om inte särskilda skäl föranleder annat. Av allmänna råd följer att behovet skall anses omfatta totalt högst sex skjutvapen. Dessa utgör den s.k. vapengarderoben. Denna behöver dock inte bestå av olika typer av skjutvapen. Enhandsvapen och salongsgevär räknas inte in i vapengarderoben. Inte heller extra pipor räknas in i antalet vapen. Tillstånd till fler än sex vapen bör enligt de allmänna råden medges endast om ett mycket kvalificerat behov föreligger. I stället får jägaren anpassa sitt vapeninnehav till vapengarderoben och den jakt som faktiskt bedrivs. (RPS FS 1996:6, 4.4 5 kap.) Den nuvarande ordningen kan alltså sägas innebära att det råder en presumtion för att den som avlagt jägarexamen har behov av upp till sex skjutvapen. Någon egentlig prövning av behovet förekommer därför inte i det enskilda fallet så länge sökandens innehav stannar inom denna ram. För att få tillstånd till innehav av fler skjutvapen än sex krävs däremot starka skäl. Vapengarderoben har utformats i samarbete mellan och för att underlätta en mer enhetlig bedömning i tillståndsärenden för jaktvapen. Vapengarderoben har blivit ett inarbetat begrepp och det råder alltså en presumtion för att en jägare har behov av så många vapen som ingår i den. Som framgått uppgår antalet till sex stycken. I propositionen 1990/91:130 om ändringar i vapenlagen (1973:1176) m.m. diskuterades en begränsning av vapengarderoben. Bl.a. med hänsyn till den starka remisskritiken avstod regeringen då från att lägga fram något förslag i frågan (a. prop. s. 26). Enligt regeringens uppfattning finns det inte skäl att ifrågasätta vapen- garderobens nuvarande omfattning i den bemärkelsen att det sannolikt finns relativt många jägare vars verkliga behov uppgår till sex jaktvapen. Vapengarderoben fyller också en viktig funktion såsom riktmärke vid prövning av ansökningar om vapentillstånd. På samma gång kan man inte bortse från den statistik som visar att de flesta jägare skaffar endast ett mindre antal vapen. Av den undersökning som utredningen gjort framgår att den genomsnittlige vapeninnehavaren innehar två till tre skjutvapen. Vidare framgår av den specialgranskning som utredningen gjort av samtliga tillståndsärenden i två län att av dem som ansökte om tillstånd för jaktgevär endast sökte för ett eller två vapen; vanligen ett kulgevär och ett hagelgevär. Den som har tagit jägarexamen bör enligt regeringens mening även fortsättningsvis anses ha behov av jaktvapen. Mot bakgrund av vad vi sagt framstår det emellertid inte som rimligt att enbart det förhållandet att en person avlagt jägarexamen skall ge upphov till en presumtion för att han eller hon har behov av så många som sex jaktvapen. En sådan ordning stämmer mindre väl överens med den under avsnitt 5 uttalade målsättningen att lagstiftningen inte bör medge att tillstånd beviljas för fler skjutvapen än det verkligen föreligger behov av. Enligt regeringens bedömning förefaller det därför motiverat att beträffande jaktvapen i viss mån skärpa behovsprövningen. Med hänsyn till vad som sagts och med beaktande av vad vissa remissinstanser anfört anser regeringen att den nuvarande vapengarderoben även fortsättningsvis bör utgöra ett riktmärke för behovet av skjutvapen hos den som bedriver jakt i relativt stor skala. Liksom bör tillstånd till innehav av fler än sex skjutvapen för jakt beviljas endast sökande som kan styrka ett mycket kvalificerat behov. Som framgår av den tidigare redovisade statistiken torde emellertid de flesta jägare vara i behov av ett mindre antal skjutvapen än sex för att kunna utöva den jakt de faktiskt bedriver. Enbart det förhållandet att någon avlagt jägarexamen bör därför inte medföra en presumtion om behov av så många som sex skjutvapen. Enligt regeringens mening är det med hänsyn till vad som tidigare redovisats rimligt att begränsa detta antal till fyra. Vid ansökan om tillstånd till fler än fyra skjutvapen bör det således åligga sökande att visa att behov föreligger. Så länge antalet håller sig inom vapengarderobens ram bör emellertid kravet på den enskilde inte ställas alltför högt i detta hänseende. I normala fall torde det räcka med att sökanden på ett trovärdigt sätt kan motivera behovet med utgångspunkt från sina jaktvanor och sammansättningen av sin vapengarderob. Om det finns skäl att ifrågasätta någon uppgift bör sökanden föreläggas att styrka denna genom att ge in relevanta handlingar, såsom avtal om jakträtt, inbjudan till jakt, intyg från jaktlag eller dylikt. bör grunda prövningen på en helhetsbedömning av sökandens behov, varvid det skall framstå som sannolikt att detta inte kan tillgodoses med enbart fyra skjutvapen för att ansökan skall beviljas. Därvid bör fästas särskilt avseende vid att sammansättningen av sökandens vapeninnehav kommer att motsvara den jakt han eller hon faktiskt bedriver. Det bör endast undantagsvis förekomma att tillstånd till innehav av fler än fyra jaktvapen beviljas någon som har tagit jägarexamen och som således ännu inte hunnit etablera några jaktvanor. Bestämmelserna om vapengarderoben och den utvidgade prövningen inom ramen för denna som föreslagits bör tas in i vapenförordningen. 6.1.6 Helautomatiska skjutvapen Regeringens bedömning: Ett förbud för civilpersoner att inneha helautomatiska skjutvapen bör inte införas. För tillstånd att inneha helautomatiska skjutvapen bör, förutom de krav som gäller , i princip alltid krävas att sökanden är aktiv medlem i en av Försvarsmakten godkänd skyttesammanslutning. Utredningens bedömning och förslag: Överensstämmer i sak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Flertalet av de remissistanser som uttalar sig i frågan har inte något att erinra mot utredningens förslag. i anser dock att civilpersoner överhuvudtaget inte bör kunna meddelas tillstånd att inneha automatvapen. i anser att endast organisationer bör få inneha helautomatiska vapen. Länsrätten i anser att frågan om civilt med helautomatiska skjutvapen i vart fall bör utredas ytterligare. menar däremot att dagens krav för innehav av sådana vapen är tillräckliga. Skälen för regeringens bedömning: Tillstånd att inneha helautomatiska skjutvapen får meddelas endast om det finns synnerliga skäl (2 kap. 6 § vapenlagen, jfr 2 kap. 3 § vapenförordningen). För kulsprutepistol eller annat helautomatiskt vapen, utom enhandsvapen, gäller att sökanden skall ha fyllt och vara ordinarie hemvärnsman inom det allmänna hemvärnet eller driftvärnet eller aktiv medlem i skytteförening, förening för frivillig befälsutbildning eller motsvarande organisation samt ha automatvapenskyttemärke i guld. Undantag från ålderskravet får göras om det finns särskilda skäl. Tillstånd kan också ges om sökanden behöver vapnet i sin tjänst eller för sin tjänst behöver ett annat vapen än tjänstevapen för att bibehålla eller utveckla sin skjutskicklighet (2 kap. 3 § vapenförordningen). Det kan således konstateras att det ställs höga krav för att civilpersoner skall meddelas tillstånd till innehav av helautomatiska skjutvapen. Regeringen delar utredningens uppfattning att civilt med helautomatiska skjutvapen i princip bör äga rum endast inom sammanslutningar som godkänts av Försvarsmakten. Kraven för tillstånd bör därför justeras i enlighet med detta. Eftersom regeringen anser att de grundläggande systematiska förändringar i vapenlagstiftningen som utredningen föreslagit inte skall genomföras, bör bestämmelsen tas in i vapenförordningen och inte i lagen. Enligt regeringens mening bör det emellertid finnas ett visst utrymme för att även i andra fall undantagsvis meddela tillstånd för innehav av helautomatiska skjutvapen för vissa s.k. udda ändamål. I enlighet med vad som sägs i avsnitt 6.1.8 bör tillstånd för sådana ändamål få meddelas endast om det föreligger synnerliga skäl och först efter yttrande av . Som utredningen har anfört kan det i och för sig sättas i fråga om det är motiverat att civilpersoner överhuvudtaget tillåts inneha helautomatiska skjutvapen. måste beaktas att, enligt försvarsbeslut för åren 1997 2001, de frivilliga försvarsorganisationerna, däribland Frivilliga skytterörelsen, intar en viktig roll i vårt totalförsvar och att helautomatiska vapen används inom dessa organisationers verksamhet. Av dessa skäl finns det inte förutsättningar för att nu införa ett totalförbud mot civilt innehav av helautomatiska skjutvapen. Regeringen vill dock framhålla att det föreslagna kravet att en sökande, för att kunna beviljas tillstånd till innehav av helautomatiska skjutvapen, skall tillhöra en skytteorganisation som har godkänts av Försvarsmakten är ägnat att begränsa civilt innehav av sådana vapen till de fall där innehavet är motiverat av försvarsskäl. En ytterligare skärpning utgör det tidigare behandlade förslaget om generellt tidsbegränsade tillstånd för helautomatiska skjutvapen. Vi återkommer också i avsnitt 8 med förslag till inskränkningar i möjligheterna att inneha helautomatiska skjutvapen för handel. 6.1.7 Målskytte och kravet på skjutskicklighet Regeringens bedömning: bör ges bemyndigande att utfärda föreskrifter om vad som krävs för att sökanden skall anses ha visat prov på särskild skjutskicklighet. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Kravet på skjutskicklighet preciseras i vapenförordningen, där det anges att kraven för vissa skyttemärken eller motsvarande skall uppfyllas för att innehavstillstånd skall få meddelas. Skytteförbunden bestämmer i sin tur vad som gäller för de olika skyttemärkena. Regeringen delar utredningens uppfattning att bestämmelserna i vapenförordningen om krav på olika skyttemärken eller motsvarande är av så detaljerad natur att frågor av denna art i stället lämpligen bör handläggas av , som har bättre möjligheter att kontinuerligt följa utvecklingen på området och ha insyn i vad de olika märkesfordringarna innebär. Regeringen avser därför att ge bemyndigande att meddela föreskrifter i ämnet. Någon lagändring krävs inte eftersom bemyndigandet i 11 kap. 2 § b vapenlagen redan ger regeringen en sådan möjlighet. 6.1.8 Udda ändamål Regeringens bedömning: Det bör vara möjligt att meddela tillstånd till innehav av skjutvapen för s.k. udda ändamål. Tillstånd till innehav av skjutvapen för sådana ändamål bör dock få meddelas endast om det föreligger synnerliga skäl och först efter yttrande av . Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Utredningen föreslår dock att frågan regleras i lagen. Remissinstanserna: i anser att tillstånd för udda ändamål bör tidsbegränsas. Övriga remissinstanser har inte haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Enligt vapenlagen får tillstånd att inneha vapen meddelas endast för särskilt angivna ändamål. I vapenförordningen anges vidare vilka särskilda krav som gäller för olika vapentyper. De ändamål som härvid regleras är jakt, målskytte, samlings-, prydnads- och minnesändamål samt skyddsändamål i tjänsten (2 kap. 3 5 §§ vapenlagen samt 2 kap. 3 5 §§ vapenförordningen). Vapen kan emellertid brukas även till andra, mindre vanliga, ändamål. Hos tillståndsmyndigheterna kallas dessa ofta för "udda ändamål". Ansökningar om tillstånd för sådana ändamål, och som ibland också beviljas, kan avse räddningstjänsten: för att punktera gasbehållare vid eldsvåda företag: för att testa/utveckla produkter, t.ex. skottsäkra västar bönder och slakteripersonal: för att avliva tamboskap teater- och filmbolag: för användning vid föreställningar eller inspelningar anordnare av utbildning i jägarexamen: för utlåning av vapen för övning. Det är naturligtvis otillfredsställande att det förekommer ändamål som bör kunna godtas, och för vilka tillstånd således också beviljas , men som inte motsvaras av någon reglering i lagen eller i förordningen. Regelverket bör enligt regeringens uppfattning därför kompletteras med en uttrycklig bestämmelse om möjligheten att bevilja tillstånd för s.k. udda ändamål. I likhet med utredningen anser regeringen att tillstånd för udda ändamål bör ges endast undantagsvis. Det bör således föreligga starka skäl för att tillstånd skall beviljas. Inte bara bör ändamålet framstå som klart legitimt, utan det bör i varje enskilt fall även göras en bedömning av om det finns några godtagbara alternativ till att använda skjutvapen. Framstår ändamålet som legitimt, exempelvis vad gäller räddningstjänstens bruk av skjutvapen för att kunna punktera gasbehållare, och bruket av skjutvapen som nödvändigt, bör dock tillstånd normalt kunna beviljas. Om verksamheten bedrivs av ett företag eller ett kommunalt organ meddelas tillståndet lämpligen en person med anknytning till detta. Enligt regeringens bedömning är det tillräckligt att frågan regleras i vapenförordningen. Regeringen delar utredningens uppfattning att bör höras i alla fall där det är aktuellt att meddela tillstånd för s.k. udda ändamål. uppfattning bör därvid tillmätas avsevärd tyngd. Frågan om tillståndet bör tidsbegränsas får prövas mot de allmänna bestämmelserna i 2 kap. 5 och 6 §§ vapenlagen. 6.2 Sammanslutningars innehav Regeringens förslag: I lagen anges de grundläggande förutsättningarna som skall föreligga för att en sammanslutning skall få meddelas tillstånd att inneha egna skjutvapen. En sådan sammanslutning skall visa prov på en stabil organisation och en kontinuerlig skytteverksamhet samt bedriva ett säkert . Regeringens bedömning: bör bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka sammanslutningar som skall anses uppfylla kraven. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har föreslagit att regeringen skall besluta i fråga om sammanslutningars innehav av skjutvapen. Remissinstanserna: Inte någon av remissinstanserna har något att erinra mot förslagen i den här delen, utom och som anser att beslutanderätten bör delegeras till . anför att förbundet förutsätter att en sammanslutning, som organiserar och utövar sporter vari ingår, omfattas av den typ av sammanslutningar som avses. Skälen för regeringens förslag och bedömning Vilka sammanslutningar skall ha rätt att inneha skjutvapen? Det finns inte i lagen, dess förarbeten eller förordningen angivet vilka krav en sammanslutning bör uppfylla för att få tillstånd att inneha skjutvapen. I stället anges i vapenförordningen endast vilka dessa sammanslutningar/förbund är. I likhet med utredningen anser regeringen att en lämpligare ordning vore att i lagen generellt ange vilka sammanslutningar som kan komma i fråga för eget tillstånd. Frågan är vilka kriterier som skall vara avgörande för att en sammanslutning skall kunna få eget tillstånd. Enbart omfattningen eller medlemsantalet kan inte ge lämplig vägledning. Som exempel kan nämnas att , som utgör en av de föreningar som anges i vapenförordningen, har endast 1 000 medlemmar. Regeringen delar utredningens bedömning att tre grundläggande krav bör vara uppfyllda för att en sammanslutning skall kunna ges tillstånd. Dessa är att sammanslutningen kan uppvisa en stabil organisation och en kontinuerlig skytteverksamhet samt att den bedriver ett som uppfyller godtagbara krav på säkerhet.