prop · GN0399 · 2000-01-01 00:00:00 — Det är viktigt att under- stryka att en sådan kontroll endast skall gälla dessa bolags relation till det försäkringsbolag som är föremål för den gruppbaserade tillsynen, och då endast information som är av vikt för sådan tillsyn. Någon ytterligare bestämmelse om försäkringsbolagens uppgiftsskyl- dighet och interna kontroll torde inte behövas eftersom detta redan följer av gällande bestämmelser i 19 kap. 3 och 9 §§ samt bestämmelser som innefattar krav på god intern kontroll (se t.ex. 8 kap. 7 §). I Finans- inspektionens tillsynsuppgift ingår att se till att de försäkringsbolagen har sådana interna kontrollrutiner som krävs för den gruppbaserade tillsynen. När det gäller direktivbestämmelsen som reglerar det fall där medlems- stat har olika tillsynsmyndigheter för direktförsäkringsföretag resp. åter- försäkringsföretag, avses sannolikt de medlemsstater som saknar eller har begränsad tillsyn över återförsäkringsföretag. I utövar Finans- inspektionen finansiell tillsyn över återförsäkringsföretagen, som i stort sett har att följa samma regler som direktförsäkringsföretagen. Direktiv- bestämmelsen föranleder därför inget förslag till ändring i lag. I förordning (1996:596) med instruktion för finns visserligen regler om att inspektionen skall samråda med ett antal andra statliga myndigheter samt . är dock en myndighet med samlat ansvar för tillsyn av finan- siella företag som bedriver verksamhet på försäkrings-, kredit- och värdepappersmarknaden. Någon lagreglering behövs därför inte vad avser samarbetet mellan svenska myndigheter. 9 Tillsyn över internationella försäkrings- grupper Regeringens förslag: Ingår ett svenskt icke-finansiellt företag i ett utländskt försäkringsföretags försäkringsgrupp, ges Finansinspek- tionen samma behörighet att hämta in och kontrollera information som i fråga om ett svenskt försäkringsbolags försäkringsgrupp. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har inte kommenterat dessa frågor. Direktivet: Den extra tillsynen skall utövas av de behöriga myndighe- terna i den medlemsstat där försäkringsföretaget har fått officiell auktori- sation enligt första skade- resp. livförsäkringsdirektivet, artikel 4.1. Har flera försäkringsföretag, vilka är auktoriserade i olika medlems- länder, samma moderföretag kan man inte alltid använda sig av huvudre- geln ovan. Är detta moderföretag ett försäkringsföretag är det naturligtvis så att även detta företag är föremål för den utökade solvenstillsynen och följaktligen är det denna medlemsstats behöriga myndighet som har an- svaret för tillsynen. Är det gemensamma moderföretaget ett försäkrings- holdingbolag, återförsäkringsföretag, försäkringsföretag i tredje land eller ett försäkringsholdingbolag med blandad verksamhet enligt direkti- vets definition, råder det delat tillsynsansvar, se artikel 4.2. I direktivet har frågan lösts genom att de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna själva anmodas komma överens om vem som skall ha ansvaret för den extra tillsynen. Tillsynsansvaret omfattar begäran om information också avseende andra företag inom gruppen som är relevanta för den extra tillsynen, oav- sett i vilket land företagen är belägna. Om de behöriga myndigheterna i särskilt angivna fall vill kontrollera viktig information som ingivits och som rör ett företag som är beläget i en annan medlemsstat, skall de hos de behöriga myndigheterna i den andra medlemsstaten begära att denna kontroll genomförs. De myndig- heter som tar emot en sådan begäran skall inom ramen för sin behörighet efterkomma den genom att själva genomföra kontrollen, låta de myndig- heter som framställt begäran genomföra kontrollen eller låta en revisor eller annan expert genomföra den, se artikel 6.3. Regeln är till sin om- fattning i stort sett likadan som motsvarande regel om att utföra kontroll på platsen i den egna medlemsstaten, dvs. att de företag i gruppen som inte står under finansiell tillsyn och som kan komma i fråga för en kontroll på platsen måste ha en moder-, dotter- eller systerföretagsrela- tion till det försäkringsföretag som är underkastat den utökade tillsynen. Dessutom omfattas anknutna försäkringsföretag i den andra medlemssta- ten. Anledningen till att anknutna försäkringsföretag inte finns med i reglerna om kontroll på platsen inom den egna medlemsstaten är att den behöriga myndigheten i de fallen redan har möjlighet till sådan kontroll genom att företaget är auktoriserat i den medlemsstaten. Reglerna i artikel 7.1 om generellt informationsutbyte mellan till- synsmyndigheter i olika medlemsstater gäller för fall där två eller flera försäkringsföretag direkt eller indirekt är anknutna, dvs. har samma ägare, direkt eller indirekt, genom minst ägarintresse, eller om försäk- ringsföretagen är ägare i samma företag med minst ägarintresse, och för- säkringsföretagen är etablerade i olika medlemsstater. I dessa fall skall de behöriga myndigheterna i de berörda medlemsstaterna på begäran till varandra överlämna all relevant information som gör det möjligt att utöva tillsyn eller som underlättar utövandet av tillsyn inom ramen för detta direktiv. Vidare skall de behöriga myndigheterna på eget initiativ över- lämna all information som enligt deras bedömning är viktig för övriga behöriga myndigheters tillsyn enligt direktivet. Om ett försäkringsföretag och ett kreditinstitut eller värdepappersföre- tag är direkt eller indirekt anknutna eller har samma företag med ägarintresse, skall de olika behöriga myndigheterna inom de tre sekto- rerna försäkring, bank och värdepapper ha ett nära samarbete, se artikel 7.2. Vidare skall de olika myndigheterna, utan att det påverkar respektive myndighets behörighet, till varandra överlämna all information som kan underlätta utförandet av respektive myndighets uppdrag, i synnerhet inom ramen för detta direktiv. Regeln om samarbete mellan olika finansiella behöriga myndigheter åsyftar samarbete inom respektive medlemsstat. Artikel 7.2 sista ledet om överlämnande av information till annan till- synsmyndighet går längre än direktivets egentliga omfattning. Detta torde dock inte vara något problem. Redan i det s.k. BCCI-direktivet (95/26/EG) finns en generell bestämmelse om utbyte av information mellan tillsynsmyndigheter med ansvar för finansiella företag. Direktivet har genomförts i den svenska rättsordningen genom prop. 1995/96:173. Skälen för regeringens förslag: skall ha huvud- ansvaret för den gruppbaserade tillsynen över ett försäkringsbolag. Efter- som en försäkringsgrupp kan avse företag i flera länder, bör dock inspektionen ha möjlighet att låta något annat lands tillsynsmyndighet ansvara för den gruppbaserade solvenstillsynen, med inspektionens bistånd. Tillsynen över individuella svenska försäkringsbolag åvilar allt- jämt inspektionen oavsett i vilka länder övriga delar av försäkringsgrup- pen befinner sig. I direktivet ges en mängd detaljerade regler om sam- arbete, bl.a. just fördelning av tillsynsansvaret i vissa fall. Regeringen har tidigare föreslagit att skall kunna begära den information från ett icke-finansiellt företag och vissa större ägare som behövs för en svensk gruppbaserad redovisning. Vid behov skall inspektionen kunna kontrollera informationen. Den kontrollmöjlig- heten är dock begränsad till företag i samma koncern (se avsnitt 8). Motsvarande möjligheter för att begära informa- tion och att kontrollera denna bör gälla även personer som ingår i en utländsk försäkringsgrupp och som skall omfattas av en gruppbaserad sammanställning enligt försäkringsgruppsdirektivet för ett utländskt för- säkringsföretag inom EES. Vare sig det är fråga om företag som omfattas av tillsyn eller andra svenska juridiska eller fysiska personer får det anses lämpligt att inspektionen ansvarar för dessa åtgär- der. En sådan kontroll som får ske av ett svenskt företag i samma koncern som det utländska försäkringsföretaget kan dock utföras tillsammans med representanter från den utländska tillsynsmyndigheten. Enligt 19 kap. 1 § FRL skall i sin tillsynsverksam- het samarbeta med motsvarande utländska tillsynsmyndigheter i den ut- sträckning som följer av medlemskap i unionen. I den mån låter annat lands tillsynsmyndighet ansvara för den gruppbaserade tillsynen för en svensk försäkringsgrupp, bör detta regleras i avtal mellan myndigheterna. Enligt 10 kap. 1 § rege- ringsformen (RF) ingås överenskommelse med annan stat eller mellan- folklig organisation av regeringen. Regeringen kan enligt 10 kap. 3 § RF uppdra åt att ingå internationell överenskommelse i en fråga där överenskommelsen inte kräver eller Utrikes- nämndens medverkan. Som Lagrådet påpekat måste således, för att kunna ingå ett sådant avtal, ha stöd i ett självständigt bemyndigande. Någon ytterligare lagregel till följd av direktivets regel om överenskommelse med myndighet i annan medlemsstat behöver däremot inte införas. Med stöd av 19 kap. 1 § FRL kan inspektionen på eget initiativ och på grundval av en egen bedömning överlämna information till de andra medlemsländernas motsvarande myndigheter, detta även beträffande svenska företag som inte är ett försäkringsbolag men som ingår i ett annat EES-försäkringsföretags försäkringsgrupp, och även i övrigt i stor utsträckning tillmötesgå den utländska myndighetens begäran i enlighet med direktivets regler. De sekretessfrågor som informationslämnandet aktualiserar behandlas särskilt i avsnitt 10. 10 Tystnadsplikt m.m. Regeringens förslag: Styrelseledamot eller annan befattnings- havare som i samband med fullgörandet av skyldigheten att upprätta en gruppbaserad redovisning får kunskap om affärsförhållanden i ett annat företag i försäkringsgruppen eller hos vissa fysiska personer, får inte obehörigen röja vad han fått veta eller utnyttja kunskapen i strid med det uppgiftslämnande företagets intresse. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har lämnat förslaget utan erinran. Finansinspek- tionen har dock ifrågasatt om det - ur sekretessynpunkt - finns möjlig- heter för inspektionen att lämna ekonomisk information till andra till- synsmyndigheter såvitt avser andra företag i en försäkringsgrupp än så- dana som står under inspektionens tillsyn. Direktivet: Enligt artikel 7.3 försäkringsgruppsdirektivet skall information som mottas till följd av direktivets bestämmelser, i synnerhet genom utbyte av information mellan de behöriga myndigheterna som avses i detta direktiv, omfattas av tystnadsplikt enligt artikel 16 i direktiv /49/EEG (tredje skadeförsäkringsdirektivet) och artikel 15 i direktiv /96/EEG (tredje livförsäkringsdirektivet). Enligt dessa direktiv skall medlemsstaterna föreskriva att varje person som tjänstgör hos eller har tjänstgjort hos behöriga myndigheter, liksom revisorer eller experter som är verksamma för behöriga myndigheters räkning, skall vara bundna av tystnadsplikt. Tystnadsplikten innebär att inga förtroliga uppgifter som erhålls i tjänsten får röjas till någon person eller myndighet utom i sammandrag eller sammanställning som omöjliggör identifikation av enskilda försäk- ringsföretag, dock med förbehåll för fall som omfattas av straffrättslig lagstiftning. Detta skall inte hindra medlemsstaternas behöriga myndigheter att ut- byta information i enlighet med direktiv som gäller försäkringsföretag eller utbyte av information mellan andra behöriga myndigheter med ansvar för tillsyn av andra finansiella företag eller sådana behöriga myn- digheter i andra medlemsstater. Inte heller utbyte av information med organ ansvariga för finansiell lagstiftning hindras av bestämmelsen. Information som mottagits från annan behörig myndighet i annan medlemsstat eller som erhållits vid inspektion på platsen får aldrig röjas utan samtycke av de behöriga myndigheter som lämnat ut informationen eller av behöriga myndigheter i det land i vilken inspektionen utförts. Medlemsstaterna får ingå samarbetsavtal med tredje land för utbyte av information, om informationen är föremål för minst likvärdig sekretess i det landet. Skälen för regeringens förslag: I FRL finns inte någon motsvarighet till den sekretess som gäller för banker enligt 1 kap. 10 § bankrörelse- lagen (1987:617). Enligt de föreslagna reglerna om gruppbaserad tillsyn av försäkringsbolag skall försäkringsbolaget med anledning av tillsynen begära viss finansiell information av övriga företag som ingår i försäk- ringsgruppen. Det kan då röra sig om företag som inte står under finan- siell tillsyn vare sig inom eller utanför rikets gränser. En ny sekretess- regel bör alltså införas i FRL till skydd för sådan information som med anledning av den gruppbaserade tillsynen mottas av försäkringsbolag. Den informationsskyldighet för som följer av direktivet avser till stor del sådana uppgifter för vilka sekretess gäller enligt 8 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100). har ifrå- gasatt möjligheten för inspektionen att lämna ekonomisk information till andra tillsynsmyndigheter i vissa fall. möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgifter till utländsk myndighet framgår av 1 kap. 3 § sekretesslagen. Enligt dessa regler får uppgift för vilken sekretess gäller inte röjas för utländsk myn- dighet eller mellanfolklig organisation annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas ut till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. I 19 kap. 1 § FRL stad- gas att inspektionen i sin tillsynsverksamhet skall samarbeta med motsvarande utländska tillsynsmyndigheter i den utsträckning som följer av medlemskap i den Europeiska unionen. Enligt 8 kap. 5 § fjärde stycket sekretesslagen gäller sekretess, i den mån har godkänt avtal härom med främmande stat eller mel- lanfolklig organisation, hos statlig myndighet i verksamhet, som består i tillståndsgivning eller tillsyn med avseende på bank- och kreditväsendet, värdepappersmarknaden eller försäkringsväsendet för sådan uppgift om affärs- eller driftsförhållanden och ekonomiska eller personliga förhål- landen som myndighet erhållit enligt avtalet. Samma sekretess gäller hos , i den mån regeringen föreskriver det, om inspektio- nen från motsvarande utländsk myndighet erhållit uppgift enligt annat avtal. Vid genomförandet av artikel 16 i direktiv /49/EEG (tredje skade- försäkringsdirektivet) och artikel 15 i direktiv /96/EEG (tredje livför- säkringsdirektivet) gjordes bedömningen att reglerna i sekretesslagen uppfyller åtaganden med anledning av dessa direktivbestämmel- ser, se prop. 1994/95:184 s. 230 f. Någon omprövning av den bedöm- ningen är inte påkallad med anledning av genomförandet av det nu aktuella direktivet. Bestämmelserna ger således möjligheter att i ären- den som rör den utökade solvenstillsynen lämna ut handlingar och upp- gifter till behöriga myndigheter i andra medlemsstater och även att med bibehållen sekretess ta emot handlingar och uppgifter från utländska till- synsmyndigheter. Det kan dock finnas anledning att i ett senare sam- manhang närmare analysera gällande sekretessregler på det finansiella tjänsteområdet. 11 Gruppbaserade rörelseregler för understöds- föreningar Regeringens förslag: De för försäkringsbolagen föreslagna reglerna om försäkringsgrupper införs i huvudsak även för understödsföre- ningar. Föreningen skall således ha god kontroll över affärshändelser och avtal med andra företag inom försäkringsgruppen, upprätta en gruppbaserad redovisning samt göra en beräkning av föreningens gruppbaserade ekonomiska ställning. Reglerna som gäller när försäk- ringsföretaget är dotterföretag till vissa moderföretag införs däremot inte nu för understödsföreningarna. Det införs inte heller något grupp- baserat kapitalkrav. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. har dock befarat tillämp- ningsproblem när understödsföreningar skall beräkna en gruppbaserad ställning enligt samma regler som försäkringsbolagen. Allmänt Understödföreningar är föreningar för inbördes bistånd med uppgift att lämna sjukhjälp, begravningshjälp, pension eller liknande understöd åt sina medlemmar eller deras anhöriga. Föreningarna bedriver försäkrings- verksamhet men är i princip uppbyggda som andra ekonomiska före- ningar. En understödsförening kan meddela pensionsförsäkring, kapital- försäkring eller sjukförsäkring. Allt efter verksamhetens art indelas understödsföreningar i pensionskassor, sjukkassor, begravningskassor samt sjuk- och begravningskassor. Understödsföreningarnas verksamhet regleras i lagen (1972:262) om understödsföreningar (LUF) som i stora delar fortfarande hänvisar till lag om ekonomiska föreningar (1951:308). En understödsföre- ning skall vara registrerad hos och står under dess tillsyn. Understödsföreningar och EG:s försäkringsdirektiv Understödsföreningar berörs av flera EG-direktiv. Av störst betydelse för understödsföreningar är första skadeförsäkringsdirektivet (73/239/EEG), första livförsäkringsdirektivet (79/267/EEG), tredje skadeförsäkrings- direktivet (92/49/EEG), tredje livförsäkringsdirektivet (92/96/EEG) samt försäkringsredovisningsdirektivet (91/674/EEG). I det första skadeförsäkringsdirektivet anges vilka försäkringsgivare som omfattas av EG:s skadeförsäkringsdirektiv, bl.a. med en hänvisning till de försäkringsklasser som anges i bilagan till direktivet. En utredning på området, , har i sitt betänkande För- säkringsföreningar ett reformerat regelsystem (SOU 1998:82) analyse- rat vilka slag av understödsföreningar som omfattas av direktivet (se s. 93 101). Enligt utredningen omfattas endast sådana försäkringsgivare som meddelar s.k. kort sjuk- och olycksfallsförsäkring utan anknytning till livförsäkring (artikel 1 och 2). Undantagna från direktivet är bl.a. så- dana ömsesidiga institut som uppfyller vissa villkor (artikel 3). De villkor som skall vara uppfyllda är att bolagsordningen innehåller bestämmelser som medger uttag av extra bidrag eller minskning av förmåner. Verk- samheten får med visst undantag för underordnad försäkring inte heller omfatta ansvarsförsäkring eller kredit- och borgensförsäkring. Den årliga premieinkomsten från de verksamhetsgrenar som omfattas av direktivet får inte överstiga en miljon ecu. Slutligen skall minst hälften av premie- inkomsten avseende verksamhetsgrenarna komma från medlemmarna i det ömsesidiga institutet. I det första livförsäkringsdirektivet anges vilka försäkringsgivare som omfattas av EG:s livförsäkringsdirektiv. Direktivet tillämpas, förutom på direkt livförsäkring, bl.a. på livräntor samt sjuk- och olycksfallsförsäk- ring som utgör tillägg till livförsäkring i livförsäkringsbolag (artikel 1). Direktivet inskränks ytterligare i vissa fall. Det gäller försäkringsgivare som har till uppgift att tillhandahålla förmåner för anställda eller näringsidkare inom ett företag, en företagsgrupp, en bransch eller en branschorganisation, om förmånerna utgår i händelse av döds- eller liv- fall eller nedläggning eller neddragning av verksamhetskällan och om förmånen utgår oavsett om åtagandena motsvaras av premiereserven (artikel 3). Undantagna från första livförsäkringsdirektivet är också sådana försäkringsgivare som tillhandahåller försäkringsförmåner endast vid dödsfall och där storleken av förmånerna inte överstiger den genom- snittliga begravningskostnaden för en avliden eller där förmånerna utgår i natura. Undantagna är också ömsesidiga institut vars stadgar medger uttag av extra bidrag eller minskning av förmåner eller uttag från andra personer som förbundit sig till detta och vars årliga verksamhet för de verksamheter som hänför sig till direktivet inte överstiger under tre på varandra följande år (artikel 4). Enligt försäkringsföreningsutredningen omfattas sammantaget endast ett fåtal understödsföreningar av EG:s direktiv. Understödsföreningarna är föremål för en större över- syn mot bakgrund av tidigare nämnda betänkande. Översynen gäller såväl den associationsrättsliga regleringen som rörelsereglerna, med hänsyn bl.a. till de ändrade försäkringsrörelse- regler som införts för försäkringsbolagen. I de frågor som gäller understödsföreningarnas redovisning har dock reglerna redan moderniserats. Föreningarna skall senast fr.o.m. tillämpa lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäk- ringsföretag (ÅRFL, se prop. 1998/99:130, bet. 1998/99:LU2, rskr. 1999/2000:50 och SFS 1999:1114). De understödsföreningar som så önskar får dock tillämpa äldre redovisningsbestämmelser under det första räkenskapsåret efter ikraftträdandet. Understödsföreningar omfattas också av den krets som föreslagits få möjlighet att redovisa i Euro (se prop. 1999/2000:23, bet. 1999/2000:LU8, rskr 1999/2000:127, SFS 2000:36). En understödsförening får även - efter medgivande av Finansinspek- tionen - tillämpa placeringsreglerna för försäkringsbolag i 7 kap. 9 a §§ FRL i stället för motsvarande placeringsregler i LUF (se 24 a § LUF). Skälen för regeringens förslag: Som framgått ovan faller vissa understödsföreningar in under försäkringsgruppsdirektivets tillämpnings- område. är det visserligen få understödsföreningar som har något dotterföretag eller intresseföretag, vilket innebär att reglerna i praktiken inte får någon omedelbar inverkan på dessa föreningar. Situa- tionen kan emellertid komma att ändras framöver. Det är också av kon- kurrensneutralitetsskäl viktigt att de nya gruppbaserade rörelsereglerna som föreslagits för försäkringsbolag kan omfatta understödsföreningar, om inte särskilda skäl talar emot. En sådan ordning underlättas dessutom av att understödsföreningarna skall börja tillämpa ÅRFL. Den gruppbaserade ställningen kan då beräknas med utgångspunkt från ett regelverk som bygger på EG:s redovisningsdirektiv (91/674/EEG) och som är gemensamt med dotterbolag eller intresseföre- tag som är försäkringsbolag. Övervägande skäl talar således för att nu i LUF införa nya gruppbaserade rörelseregler för understödsföreningar efter mönster från förslagen för försäkringsbolag. Frågan blir därför när- mast vilka avvikelser som bör göras i förhållande till FRL med hänsyn till föreningarnas särart. Såsom förut nämnts är understödsföreningar associationsrättsligt eko- nomiska föreningar. LUF är till stor del utformad efter mönster av lag om ekonomiska föreningar och innehåller ett stort antal hänvis- ningar till den lagen. Eftersom en understödsförening knappast kan vara ett dotterföretag till ett annat företag är regler inriktade på sådana situa- tioner obehövliga. Vilka paragrafer som i det sammanhanget berörs be- handlas närmare i författningskommentaren till LUF (se avsnitt 13.2). Understödsföreningar omfattas ännu inte av försäkringsdirektivens regler om kapitalkrav på individuell nivå och det är därför inte menings- fullt att ålägga föreningarna ett gruppbaserat kapitalkrav i detta samman- hang. Sådana krav uppställs inte heller i försäkringsgruppsdirektivet. Nå- got gruppbaserat kapitalkrav föreslås således inte för understödsförening- arna. Försäkringsgruppsdirektivet kräver däremot att ett försäkringsföretag skall upprätta en gruppbaserad beräkning baserat på försäkringsdirekti- vens regler. Det är därför angeläget att den understödsförening som för- värvar dotterföretag eller intresseföretag som är försäkringsbolag skall redovisa en gruppbaserad beräkning av ställningen enligt motsvarande regler som föreslagits för försäkringsbolagen - inkluderande en beräk- ning av gruppbaserad kapitalbas och gruppbaserad solvensmarginal. En sådan ordning underlättar dessutom jämförelser med försäkringsbolagen och innebär praktiska och systematiska fördelar. Såsom påtalat uppkommer i praktiken olika frågor rörande hur nämnda regler närmare bör tillämpas för understödsföre- ningar, eftersom föreningarna inte tillämpar dessa bestämmelser på före- tagsnivå.