prop · GN0386 · 2000-01-01 00:00:00 — Ansvaret för fastighetsägarens rättegångskostnader, vid en eventuell prövning av ytterligare ersättning, bör därvid fördelas på samma sätt som gäller när en fråga om ledningsrätt prövas i domstol. Det innebär att fastighetsägaren som huvudregel skall få ersättning för sina kostnader oberoende av målets utgång. Domstolen kan dock förordna att fastighets- ägaren skall bära sina egna kostnader om domstolen finner att han inlett rättegången utan tillräckliga skäl. Om en rättegång uppenbart inletts utan skälig grund, får domstolen dessutom förplikta honom att ersätta motparten dennes rättegångskostnader. Överlåtelse av ledning för vilken ledningsrätt upplåtits är giltig endast om överlåtelsen omfattar även ledningsrätten. Detta innebär att någon separat överlåtelse av t.ex. en fiberoptisk ledning i en ledningsgata för starkströmsledning inte kan ske med hänsyn till att ledningsrätten inte kan separeras från ledningen. För att en ledningsrätt skall upphöra krävs förrättning enligt 33 § ledningsrättslagen. Detta gäller även om koncessionen för starkströmsledningen har upphört. Enligt 10 § ledningsrättslagen får ledningsrätt överhuvudtaget inte upplåtas om någon olägenhet av betydelse uppkommer för allmänt intresse. Detta gäller dock inte när upplåtelsen är till övervägande nytta från allmän synpunkt. Innebörden av den av utredningen föreslagna ändringen i 10 § ledningsrättslagen är att en upplåtelse för teleledning för allmänt ändamål skall anses vara till övervägande nytta från allmän synpunkt sett utifrån helheten av ett landsomfattande tele- kommunikationssystem som har kapacitet för bredband, om inte särskilda förhållanden föreligger. Något behov av en sådan bestämmelse för att genomföra utbyggnaden av IT-infrastruktur finns enligt regeringens uppfattning inte då redan nu gällande paragraf torde ge utrymme för en sådan tolkning. Utveckling av den tekniska infrastrukturen. 5.5.4 Ett nationellt IT-infrastrukturprogram Regeringens bedömning: Ett nationellt infrastrukturprogram, som omfattar hela infrastrukturen på IT-området bör skapas. Programmet bör i första hand vara vägledande och underlätta en utbyggnad i marknadens regi. Programmet bör innehålla förslag till regler och riktlinjer som garanterar säkerheten och framkomligheten. Staten bör ha ett övergripande ansvar för säkerheten i den tekniska infrastrukturen. Staten bör inte i detalj peka ut tekniska lösningar. Kommuner bör få möjlighet att ansöka om stöd för att ordna abonnentanslutning med hög överföringskapacitet i glest bebyggda områden. Stödet bör avse anslutning till fastigheter där sådan skulle bli avsevärt dyrare för abonnenten än i normala fall. Stödet bör prövas utifrån bl.a. regional- och näringspolitiska grunder och det bör endast täcka en mindre del av utgiften för anslutningen Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslog också att överläggningar skulle inledas med och om att kommuner och landsting, frivilligt, skulle åta sig att upprätta program för försörjning av infrastruktur för bredbandskommunikation inom sina gränser. Remissinstanserna Nationellt IT-infrastrukturprogram Synen på behov och inriktning av ett nationellt strukturprogram präglas av remissinstansens allmänna syn på behovet av statliga insatser för att tillgodose behovet av infrastruktur. avstyrker exempelvis ett nationell strukturprogram ett sådant anses onödigt eftersom anser att utbyggnad av ett heltäckande fibernät skall ske under en gemensam huvudman. IT-företagen och , vill slå vakt om den fria marknaden och avstyrker av detta skäl ett strukturprogram. är tveksamt till statens, landstingens och kommunernas föreslagna roll som detaljplanerare av IT-infrastruktur. Ett stort antal remissinstanser tillstyrker det föreslagna struktur- programmet, t.ex. , och . Statskontoret menar att till programmet även bör kopplas ett regelverk som gör att ledningar som tillkommer enligt strukturprogrammet blir tillgängliga för alla på ett konkurrensneutralt sätt till kostnadsbaserade priser . Några remissinstanser betonar vissa punkter i programmet. Tele 2 anser det angeläget att staten omgående i samråd med privata intressenter identifierar väsentliga knutpunkter i det nationella stomnätet. tillstyrker att ett nationellt strukturprogram som skall definiera lokala och regionala knutpunkter och kanalisation som alla operatörer, inklusive och andra statliga eller kommunala aktörer, är skyldiga att följa. Några remissinstanser, t.ex. , och betonar programmets vägledande roll som t.ex. ett viktigt incitament för aktörerna på marknaden. menar att programmet inte får uppfattas som en styrning, eftersom det i sådana fall kan uppfattas som inte konkurrensneutralt. Kommunala försörjningsprogram Synen på kommunala försörjningsprogram präglas av remissinstansens allmänna uppfattning om vilket ansvar kommunerna egentligen bör ha. De remissinstanser som hävdar ett starkt statligt ansvar för nät- utbyggnaden, även utöver stomnät, tonar ner kommunernas ansvar. ifrågasätter om man centralt behöver driva fram lokala handlingsprogram eftersom kommunerna kommit olika långt. LRF menar att utredningens förslag om kommunalt försörjningsansvar riskerar att permanenta de obalanser som redan råder mellan olika delar av landet. Samma invändning har /och IT som menar att försiktighet måste iakttas när ansvaret för utbyggnad överlåts till kommunerna då de kanske inte delar samma vision. Även andra invändningar framförs mot kommunala försörjnings- program. RRV menar att det finns risker med att ge ett ansvar för det lokala nätet till kommunerna, bl.a. för att kompetensen i kommunerna är begränsad, att flera kommuner själva är operatörer och att kommunen kanske inte är den lämpligaste geografiska enheten. , , menar att det kommunala försörjningsansvaret kan behöva lyftas till den regionala nivån, dvs. länsstyrelserna och de regionala självstyrelseorganen. Några tillstyrker förslaget om frivilliga kommunala försörjnings- program, t.ex. och . är positivt till överläggningar med i denna fråga. Förbundet framhåller att sådana program i flera regioner kan bygga på strategiplaner som redan utarbetats. Ett antal remissinstanser, t.ex. i och vill dessutom göra de kommunala programmen mer eller mindre obligatoriska eller koppla dem som villkor för statligt stöd. kommun menar att det är naturligt att tänka sig att ansvaret för planering av utbyggnaden av IT-infrastrukturen sammanförs med kommunens övriga planeringsverksamhet. kommun vill att kommunerna ska ha en ägarliknande kontroll över accessnäten och nöjer sig därmed inte med frivilligt upprättade program. Tele 2 anser att kommuner bör åläggas skyldighet att upprätta program för bredbands- försörjning till vägledning för eventuellt eget men också för andras nätbyggande. Några, tex. , och kommuner, kommun och STUNS anser att arbetet med att ta fram program skall ges statligt stöd. Skälen för regeringens bedömning Behovet av en nationell helhetsbild Det finns behov av ett nationellt infrastrukturprogram för att skapa en helhetsbild av behovet av IT-infrastrukturen samt att ge underlag till principer för ansvarsfördelningen mellan staten och övriga aktörer. En viktig utgångspunkt är att programmet i första hand ska vara vägledande och underlätta en utbyggnad i marknadens regi, som grund- läggande krav att åstadkomma en tekniskt sammanhängande helhet uppfylls. Regeringen har därför beslutat uppdra (Dir. 2000:04) åt en särskild utredare att överväga dessa frågor, liksom också de organisatoriska formerna för en fortsatt statlig medverkan. Utredaren skall som ett av underlagen för sina bedömningar använda kommuners och landstings prioriteringar av ledningsbehoven. Länsstyrelserna och de regionala självstyrelseorganen har i regleringsbrev respektive villkorsbeslut för fått i uppdrag att lämna de underlag rörande bedömning av framtida IT-infrastruktur som utredaren begär. Där det finns samarbets- organisationer som redan har gjort eller inlett arbete på regionala infrastrukturprogram, bör utredaren samråda även med dessa. Även information och bedömningar från andra aktörer kan ge ett värdefullt bidrag. Utredaren skall också föreslå under vilka former staten bör medverka i nätutbyggnaden i första hand för att stimulera den kommersiella utbyggnaden, exempelvis genom upphandling, långivning eller genom att staten går in som hel eller delvis nätägare. Av direktiven framgår att också möjligheten att med stöd av tillståndsvillkor enligt 15 § telelagen erhålla tillgång till erforderlig öppen ledning skall utredas. I 15 § telelagen finns en bestämmelse om vilka villkor som får knytas till ett tillstånd att bedriva televerksamhet. Ett sådant villkor är att, med beaktande av tillgänglig kapacitet, tillhandahålla nätkapacitet åt den som efterfrågar sådan. En viktig förutsättning i detta sammanhang är att både och beaktas samt att ledningarna blir tillgängliga på konkurrensneutrala villkor. Utredaren har därför även fått i uppdrag att försöka klarlägga i vilken utsträckning det redan finns lämplig kanalisation för ledningsdragning, i marken eller luften, bl.a. med kommuners och berörda myndigheters hjälp. Programmet skall behandla även andra förutsättningar som kan kräva statens medverkan och som behövs för att underlätta en utbyggnad av ett bredbandsnät. Programmet bör även innehålla förslag till regler och riktlinjer som garanterar säkerheten och framkomligheten i ett landsomfattande nät. I den mån detta faller inom det område som regleras genom telelagen bör tillsynsmyndigheten göras uppmärksam på eventuella regleringsbehov som framkommer i utredningen. Programarbetet förutsätter medverkan från kommuner och landsting. Dessa antas av eget intresse utforma lokala och regionala försörjnings- program, som kan användas som ett av underlagen för det nationella programmet. Det regionala nätet Det föreslagna infrastrukturprogrammet gäller hela landet. Utredningen avgränsade ett eventuellt statligt stödåtagande till de glesare befolkade delarna av med totalt av befolkningen, vilket i stort sett omfattar området utanför kommunernas huvudorter. Regeringen delar delvis denna bedömning men ytterligare avgränsningar måste dock göras. Många mindre orter som t.ex. ligger i närheten av större orter kan komma att få transportnät genom marknadens försorg. De mer glesbefolkade delarna finns inte enbart inom de delar av landet som uppfyller villkoren för regionalpolitisk stödgivning till företag. Eventuellt stöd till investeringar i ledning som ingår i en nationell infrastrukturpolitik kommer därför inte att följa samma regler som regionalpolitiskt stöd till företag. Ett IT-stöd skulle kunna vara en del av en kombinerad infrastruktur och regionalpolitik. Transportnätet förväntas i stor utsträckning förverkligas av marknadens och andra icke statliga aktörer. Det är därför viktigt att osäkerhet om statens intentioner inte hämmar andra aktörers investeringsvilja. Utredaren bör göra en bedömning av de transport- nätsförbindelser som bör prioriteras av regional- och näringspolitiska skäl och som inte bedöms komma till stånd på helt kommersiella grunder. För statligt stöd till dessa nät har för åren 2000 2004 reserverats . I ett av alternativen enligt direktivet bör bara sådana sträckor ingå där lämplig IT infrastruktur helt saknas. Ett annat alternativ är att prioritera orter som har ett stort inslag av företag som för sin verksamhet är beroende av IT kommunikation. Utredarens prioriteringsuppgift omfattar inte accessnätet, t.ex. fastighetsnät, dvs. nät inom exempelvis ett bostadshus eller en fabriksanläggning. Därmed har också en gräns dragits gentemot stöd till fastighetsägare, företag och andra slutanvändare. Transportnätet förutsätter accessnät som når abonnenterna, varför de båda delarna har ett starkt samband. I de kommunala programmen kommer bl.a. att behöva uppmärksammas hur man når fram till accessnäten med kanalisation. Inom regionalpolitiken finns redan olika former av företagsstöd. Lokala transport- och accessnät Den delen av transportnätet som ovan beskrivits som ett regionalt nät är avsett att stimulera förbindelser mellan orter i kommunen där marknaden inte bedöms tillgodose behoven. För att abonnenterna skall kunna komma ut på det riksomfattande nätet krävs ett s.k. accessnät. Detta är kostnadskrävande och nätinvesteringen per abonnent blir högre i glesbygd eftersom antalet abonnenter blir färre och avstånden längre. På samma sätt som när det gäller det regionala nätet kan det finnas delar av accessnätet som inte bedöms komma till stånd på kommersiella grunder. En kommun kan av näringspolitiska eller andra skäl välja att prioritera utbyggnad av accessnätet i vissa delar av kommunen. För att underlätta en utbyggnad också i gles bygd bör en kommun kunna få möjlighet att söka om stöd för att ordna anslutning med hög överföringskapacitet. Stödet bör avse fastigheter där anslutning skulle bli avsevärt dyrare för abonnenterna än i normala fall. Stödet bör förenas med villkor. Sådana villkor kan vara att nätet skall kunna hyras av alla operatörer och att priserna är rimliga och enhetliga inom kommunen. Vidare skall det finnas ett lokalt försörjningsprogram. Ansökningarna från kommunerna skall prövas utifrån ovannämnda villkor och regional- och näringspolitiska grunder. Det bör framhållas att kommunala initiativ vad gäller utbyggnad av accessnät är ett frivilligt åtagande för kommunerna. Det statliga stödet bör täcka endast en mindre del av utgiften. Slutligen bör villkoren för stödet vara så utformade att kommunerna redan vid sitt beslut om en eventuell utbyggnad ha rimliga möjligheter att bedöma möjligheterna att få del av stödet. Regeringen kommer att ge utredningen om infrastrukturprogram för bredbandskommunkation (Dir. 2000:04) tilläggsdirektiv att lägga fram ett förslag om utformningen av kriterier och organisation för detta stöd. Utredningen skall också analysera den kommunala likställighetsprincipen för att undvika att kommunen gynnar vissa grupper framför andra samt stödets förenlighet med . Vidare skall utredningen lämna förslag på hur den totala ramen om skall fördelas mellan stöd till kommunerna och skattelättnad för bredbandsanslutning enligt nedan samt formerna för utbetalning av det kommunala stödet. Avsikten är att stödet skall börja gälla och att utbetalningar kan börja ske efter . Skattelättnad för bredbandsanslutning Regeringens bedömning: En skattelättnad bör övervägas för fysiska och juridiska personer som haft utgifter för en anslutning för datakommunikation som innebär en väsentlig kapacitetshöjning i förhållande till överföringskapaciteten i det normala telefonnätet. Skattelättnaden, som bör kunna utformas som en skattereduktion, bör avse anslutningsutgifter över ett visst belopp och motsvara en mindre del av utgiften. Frågan bör utredas med inriktning på att ny lagstiftning skall kunna träda i kraft . Remissinstanserna: Vid remissbehandlingen av betänkandet Bredband för tillväxt i hela landet (1999:85) har några remissinstanser berört frågan om behovet av att stimulera utbyggnaden av accessnäten. IT anser att en skattereduktion kan vara ett lämpligt sätt. Det skulle kunna bidra till att även villaområden kan få bredbandsaccess som det framhålls att man dock måste vara öppen för många olika tekniker i accessnätet. Även (CDT vid Tekniska Högskola) förordar en skattereduktion eller någon annan form av stimulans för utbyggnaden av accessnät. Både och menar att ett stöd kan behöva ges till slutanvändaren för att åstadkomma en lokal utbyggnad av ny IT-infrastruktur med bredbandskapacitet, särskilt i glesbygdsområden. Föreningen (Producenter av Interaktiva Medier i ) föreslår att infrastrukturaktörerna skall få ett bidrag (i form av ett räntefritt lån ) med per hushåll i de delar av landet som av IT- infrastrukturutredningen betecknas som ointressanta för den kommersiella utbyggnaden. Skäl för regeringens bedömning: I likhet med flera remissinstanser bedömer regeringen att det finns ett behov av en viss stimulans till bredbandsanslutning av de hushåll som finns utanför tätorterna. Stimulansen bör lämpligen kunna ges som en skattelättnad i form av en skattereduktion. Därmed undviks även effekter på det kommunala skatteunderlaget. Skattereduktionen bör riktas mot de anslutningar som är avsevärt mer kostnadskrävande än i normala fall. Ett sätt att göra det är att skattereduktion enbart ges för anslutningsutgifter som överstiger ett visst belopp och att den utgör en relativt låg andel av den totala kostnaden. Skattelättnaden skall tillsammans med det kommunala stödet till accessnät uppgå till . Utredningen om infrastrukturprogram för bredbandskommunikation (Dir 2000:04) skall lämna förslag till fördelningen av stödet mellan de två stödformerna och hur stödet kan begränsas till totalt . Det är viktigt att skattereduktionen kan utformas så att den är enkel att tillämpa av skatteförvaltningen och lätt att administrera. Regeringen avser att utreda den närmare utformningen av skattereduktionen och förelägga ett lagförslag. Lagen bör träda i kraft och skattereduktionen bör medges första gången vid taxeringen 2002. Statens ansvar för säkerhet och regler Utredningens förslag: Överenstämmer med regeringens bedömning angående att säkerhetsfrågor av olika slag måste uppmärksammas särskilt vid uppbyggnad av nya nät med många ägare och operatörer Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig om denna fråga betonar samtliga statens ansvar, t.ex. IT kommissionen, Statskontoret, PTS, , STUNS (Samverkan mellan universiteten i , näringsliv och samhälle), , och . Skälen för regeringens bedömning: Staten skall ha ett övergripande ansvar för säkerheten i den tekniska infrastrukturen i allmänt tillgängliga telenät. En stor del av de regler som ska tillämpas för att näten skall fungera har utvecklats inom branschen. Staten måste dock, i takt med att IT-infrastrukturen blir en alltmer betydelsefull del av samhället, ytterst garantera att den kan fungera på ett tillförlitligt sätt. Staten kan främja genom lagar och regler samt genom att stimulera bransch i säkerhetsfrågor. Att främja säkerheten är en naturlig statlig roll, som dock måste finna former som passar branschens speciella karaktär. () har särskilt analyserat telelagen för att klarlägga dess tillämpning på Internettrafiken (: Telelagen och Internet, rapport ). Vad gäller säkerhet konstaterar PTS att telelagens regler om god funktion och säkerhet i näten också gäller för Internetoperatörerna. Som tidigare nämnts skall PTS utreda vilka krav som telelagen ger möjlighet att ställa på operatörerna för att kunna upprätthålla driften av den svenska delen av Internet utan att vara beroende av funktioner i utlandet. Teknikneutralitet Utredningens förslag: Att staten inte i detalj skall peka ut tekniska lösningar överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: LO, och instämmer. KFB vill starkt understryka statens teknikneutralitet, beroende på såväl den tekniska osäkerheten som att användarnas preferenser inte kan förutses. Statskontoret och REK (överföring) anser att staten bör upprätthålla neutralitet mellan tekniklösningar men när det gäller stomnätet mellan kommunernas huvudorter finns det emellertid goda skäl för att staten tar ställning för ett fibernät. instämmer med kravet på statlig teknikneutralitet men om de föreslagna programmen skall ge vägledning för konfigurationer av ledningar och kanalisation är det enligt svårt att se hur synpunkter på teknikval kan undvikas. Några remissinstanser bl.a. tekniska högskola, , IT kommissionen och framhåller valet av fibernät som det självklara tekniska valet. och IT kommissionen anser att ställning för IP-tekniken skall tas. Skälen för regeringens bedömning: Enligt IT-proposition bör statsmakterna inte låsa fast sig i bestämda uppfattningar om teknikval. Detta krav kan, som några remissinstanser framhållit, vara svårt att upprätthålla strikt, allteftersom statliga instanser blir alltmer involverade i ställningstaganden av olika slag som rör de nya teknikerna. Det är dock viktigt att hålla fast vid denna strävan till neutralitet, eftersom det är omöjligt att med säkerhet hävda att t.o.m. de tekniska lösningar som anses särskilt tillförlitliga , verkligen kommer att förbli de bästa på . Vidare kan den konkreta tekniken komma att variera beroende på lokala och speciella förutsättningar. För förbindelsen från slutanvändaren, accessnätet och delar av detta, t.ex. fastighetsnät, dvs. nät inom exempelvis ett bostadshus, finns många tekniska lösningar. Det går inte att säga hur hushållens och företagens IT-användning kommer att utvecklas på . Det är därför naturligt att staten inte förordar den ena eller andra tekniska lösningen för accessnäten. Under förutsättning att den grundläggande infrastrukturen har tillräcklig kapacitet, säkerhet och flexibilitet, går det att välja nya lösningar för accessnäten den dag då användarnas behov kräver det och den tekniska utvecklingen medger det. Utan att frångå kravet på teknikneutralitet, är det viktigt att staten genom sina åtgärder främjar möjligheterna att välja långsiktigt hållbara infrastrukturlösningar förutsättningar. Ett stomnät till alla landets kommuner Regeringens bedömning: Ett stomnät bör skapas med hög överförings- kapacitet till alla kommuner. Tillgängligheten i nätet skall vara hög så att konkurrens, låga priser och en snabb utveckling främjas av att ett stort antal aktörer har möjlighet att nyttja nätet. Konkurrens skall skapa förutsättningar för låga och så långt möjligt avståndsoberoende priser i hela landet. Det ska vara möjligt för alla tjänsteleverantörer som så önskar att få tillgång till ledningen och huvudorterna i alla kommuner bör nås. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens bedömning. Utredaren föreslog att staten skulle ta initiativ till att samordna kommunerna inför byggandet av ett stomnät med öppen bredbandsledning bl.a. mellan alla kommuners huvudorter. Utredaren föreslog även bildandet av ett statligt marknadsbolag enbart för IT- infrastruktur, , som skulle få möjlighet att utnyttja ledning och kanalisation hos i första hand och, om möjligt, , och Vattenfallsbolagen. Motivet var att förbättra utbudet av öppen IT-infrastruktur. Remissinstanserna: Remissvaren ger ett starkt stöd för en uppbyggnad av ett rikstäckande, öppet och operatörsoberoende bredbandsnät eller stomnät. Samtliga intresseorganisationer och regionala, lokala organ anser att utbyggnaden av ett rikstäckande bredbandsnät eller stomnät är angelägen. framhåller behovet av ett stomnät och anser att ett strukturprogram omgående måste upprättas för hur ett stomnät med bredbandskapacitet skall förbinda kommuner. Vidare tillstyrker exempelvis PTS, Statskontoret, , Länsstyrelserna i och , . förordar konkurrenslinjer om att låta marknaden svara för investeringar i olika slags nät. Några stöd för att föregripa en, konkurrenslösning har inte redovisats av utredaren. Nätbolagen är mer tveksamma och majoriteten avstyrker förslaget i utredningens form. , och hänvisar till nätbolagens samarbete kring uppbyggnaden av optokabel på befintliga kraftledningar. anser att utredningen fokuserar för mycket på möjligheten till uthyrning av svart fiber och framför att nät är efterfrågestyrt, vilket innebär att den tillgängliga kapaciteten ökar i takt med efterfrågan. Även påpekar att nätet är efterfrågestyrt. Ett fåtal nätbolag och myndigheter tar inte ställning till bredbandsutbyggnad överhuvudtaget. Stödet för idén med är störst på regional och lokal nivå. Direkt berörda organisationer som , och avstyrker förslaget och menar att ett gemensamt ägt bolag är ett mera realistiskt alternativ. avstyrker förslaget med motiveringen att det rubbar marknadsförutsättningarna. anser att kommunerna bör ges möjlighet att vända sig till såväl privata som olika statliga aktörer på marknaden. Ett synpunkt som framförs i flera av remissvaren är ett mer fristående .