prop · GN0322 · 2000-01-01 00:00:00 — Kommittén konstaterar att det är tydligt att det skapar stora problem för bl.a. bolagets borgenärer om ett aktiebolag saknar en behörig styrelse som kan företräda bolaget. Kommittén har övervägt olika lösningar men funnit att övervägande skäl talar mot införande av nya bestämmelser på området. Betänkandet har varit föremål för remissbehandling och kommer som tidigare nämnts att behandlas i en proposition . Kommittén beräknas avsluta sitt arbete . I slutbetänkandet kommer bl.a. frågan om aktieägarregister för andra bolag än avstämningsbolag att behandlas. Taxitrafik Taxiutredning (dir. 1998:5) har i betänkandet Kundvänligare taxi (SOU 1998:60) utvärderat och analyserat situationen inom taxibranschen och bedömt behovet av bl.a. obligatorisk anslutning till beställningscentral. I uppdraget ingick bl.a. att beakta det förslag om en licensavgift för taxi m.m. som presenterades i slutbetänkande. Enligt utredningen går utvecklingen inom taxinäringen i den riktningen att fler och fler åkare sluter sig samman i beställningscentraler. Bland annat mot bakgrund härav drar utredningen slutsatsen att taxibranschen, mycket på eget initiativ, utvecklas i sundare riktning. Utredningen, som framhåller att det måste anföras mycket starka skäl för att äventyra denna positiva utveckling, avstod därför från att lägga fram förslag på obligatorisk anslutning till en beställningscentral. Utredningen anser att det bör säkerställas att informationen från taxametrarna tillvaratas och sparas för att kunna fungera som kontrollmaterial vid myndigheternas tillsyn. Utredningen föreslår därför att särskilda, av myndighet godkända, tömningscentraler byggs upp och föreslår länsstyrelserna som tillstånds- och tillsynsmyndigheter. Enligt utredningen bör straff kunna dömas ut för den som uppsåtligen eller av oaktsamhet förstör eller på annat sätt undanskaffar data som lagras i tömningscentral. Utredningen framhåller därvid att inte sällan kan ett sådant brott vara att betrakta som medhjälp till bokföringsbrott eller skattebrott. Förslagen, som varit föremål för remiss, bereds vidare inom . Stiftelser Stiftelselagen (1994:1220) innehåller bestämmelser om registrering av stiftelser. skall vara registrerad bl.a. om den är skyldig att upprätta en årsredovisning. Anmälan för registrering skall innehålla uppgifter om bl.a. styrelseledamöters, förvaltares och särskilt utsedda företrädares namn, postadress och telefon. skall också uppgift om personnummer respektive organisationsnummer för dessa personer tas in i registret. Den som registreras i stiftelseregistret underrättas inte om detta. En sådan underrättelseskyldighet finns däremot när det gäller aktiebolag. skall underrätta den som registreras som styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare. Samma underrättelseskyldighet gäller när avför någon ur registret. Förfarandet med underrättelser kompletteras med bestämmelser om identitetskontroll av personer bosatta utomlands. För att den som inte är bosatt i skall kunna registreras i aktiebolagsregistret krävs att vederbörandes identitet styrks, t.ex. genom att en bestyrkt kopia av ett pass eller annan legitimationshandling ges in till verket. Dessa bestämmelser saknar motsvarighet bl.a. på stiftelseområdet. För att kunna förebygga, uppdaga och utreda ekonomisk brottslighet är givetvis möjligheterna att identifiera och kontrollera de juridiska och fysiska personer som påstås stå bakom t.ex. en stiftelse av stor betydelse. Inom övervägs därför om bestämmelser om underrättelseskyldighet och identitets- kontroll bör införas för bl.a. stiftelser. 7.3 Effektivare sanktionsregler Några huvudpunkter: - Ny lagstiftning mot penningtvätt och nya bestämmelser om näringsförbud har införts. - En utvidgning av penningtvättslagen till att omfatta även den som får tillstånd att ge ut elektroniska pengar övervägs. - Insiderlagstiftningen ses över. Penningtvätt För att öka möjligheterna att komma till rätta med penningtvätt genomfördes vissa ändringar i bl.a. och lagen (1993:768) om åtgärder mot penningtvätt (penningtvättslagen). En ny straffbestämmelse, penninghäleri, infördes i (9 kap. 6 a §). Bestämmelsen omfattar vissa av de förfaranden som tidigare bestraffades som häleri. Lagändringen innebär att det nu också är straffbart att hjälpa till att dölja att någon annan har berikat sig genom brott på annat sätt än genom förvärv, t.ex. skatte- och tullbrott som innebär att skatt eller tull undandras staten. utvidgades tillämpningsområdet för penningtvättslagen till att omfatta transaktioner där det bakomliggande brottet till penningtvätt utgörs av skatte- eller tullbrott. Banker, försäkringsbolag, växlingskontor och andra institut som omfattas av penningtvättslagen har därmed skyldighet att granska och lämna uppgifter till , eller den myndighet som regeringen bestämmer, om transaktioner som skäligen kan antas vara ägnade att dölja att någon berikat sig även genom skatte- eller tullbrott. Genom lagändringarna utvidgades kretsen av gransknings- och uppgiftsskyldiga företag i penningtvättslagen till att även omfatta den som bedriver verksamhet enligt lagen om försäkringsmäklare. Vidare infördes bestämmelser som innebär att företag som är skyldiga att lämna uppgifter om misstänkt penningtvätt till polisen, nu också är skyldiga att på begäran av polisen lämna de ytterligare uppgifter som behövs för utredningen. När sådana uppgifter har lämnats, skall även annat uppgiftsskyldigt företag lämna de uppgifter för utredningen om penningtvätt som polisen begär. Den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet åsidosätter gransknings- eller uppgiftsskyldigheten eller bryter mot meddelandeförbudet i lagen skall kunna dömas till böter. En bestämmelse infördes om att den som yrkesmässigt bedriver handel med antikviteter, konst, ädelstenar, metaller, skrot eller transportmedel, förmedling av fastigheter eller bostadsrätter eller lotteri- och spelverksamhet, är skyldig att, på begäran av polisen, lämna de uppgifter som myndigheten anser vara av betydelse vid utredning om penningtvätt. Vidare infördes en bestämmelse i aktiebolagslagen om att en revisor som i samband med granskning av ett bolag finner att en styrelseledamot eller den verkställande direktören kan misstänkas för penninghäleri, skall göra anmälan därom till åklagare. Slutligen infördes en ny lag om penningtvättsregister (prop. 1998/99:19, bet. 1998/99:JuU8, rskr. 1998/99:134). Elektroniska pengar Utredningen om elektroniska pengar tillsattes (dir. 1997:1) och avlämnade slutbetänkandet E-pengar civilrättsliga frågor (SOU 1998:122). Utredningen hade avlämnat delbetänkandet E-pengar näringsrättsliga frågor (SOU 1998:14). I slutbetänkandet föreslås bl.a. att bestämmelserna i penningtvättslagen utvidgas till att omfatta också den som får tillstånd att ge ut elektroniska pengar. I betänkandet tas också upp vissa straffrättsliga frågor med anknytning till IT. Betänkandet bereds inom . Näringsförbud genomfördes vissa ändringar i lagen (1986:436) om näringsförbud. Ändringarna innebär bl.a. att kronofogdemyndigheten får rätt att ansöka om näringsförbud och tillfälligt näringsförbud vid betalningsunderlåtelse och konkurs. En förutsättning är att åklagaren förklarat sig avstå från att ansöka. hade åklagaren en exklusiv rätt att ansöka om näringsförbud. Ändringarna innebär vidare att inte bara den som var ställföreträdare för den juridiska personen när den försattes i konkurs, utan även den som innehade sådan ställning senare än innan konkursansökningen, skall kunna meddelas näringsförbud. Tillsynen över efterlevnaden av meddelade näringsförbud skall utövas av samtliga kronofogdemyndigheter (prop. 1998/99:44, bet.1998/99:LU15, rskr.1998/99:164). trädde nya regler i kraft som ökar möjligheterna att komma till rätta med bl.a. kriminella mc-klubbar (prop. 1997/98:181,bet. 1998/99:JuU7, rskr. 1998/99:133). En ny regel infördes i som innebär att husrannsakan i flera fall kan ske hos annan än den som är skäligen misstänkt för ett brott. Bestämmelsen omfattar lokaler som inte huvudsakligen utgör bostad och som mer än tillfälligt används gemensamt av personer som kan antas ägna sig åt brottslig verksamhet. Regeln är generell och kan användas även mot andra än kriminella mc-klubbar om förutsättningarna enligt lagrummet är uppfyllda. infördes en bestämmelse i inkassolagen (1974:182) som syftar till att motverka oseriös inkassoverksamhet. Förverkande Regeringen beslutade om direktiv till en särskild utredare med uppgift att utreda frågor om att förverka av brott (dir. 1997:48). Utredningen antog namnet . huvuduppgift är att mot bakgrund av utvecklingen i fråga om ekonomisk brottslighet och annan grov brottslighet, särskilt narkotikabrottslighet, undersöka om dagens regler om att förverka av brott är tillräckliga för att kunna angripa sådan brottslighet på ett effektivt sätt. Genom tilläggsdirektiv beslutade gavs utredningen i uppdrag att utreda ytterligare två frågor (dir. 1999:48). För det första skall utredningen undersöka om möjligheterna att förverka mutor samt vinster från bestickning eller mutbrott bör utvidgas för att därigenom bättre uppfylla åtagandet i den inom upprättade konventionen om bekämpande av korruption i internationella affärsförbindelser. För det andra skall utredningen mot bakgrund av ett beslut inom EU undersöka vilka åtgärder som behöver vidtas för att skall kunna återkalla eller i största möjliga mån begränsa förklaringen till artikel 2 punkt 1 i förverkandekonvention av . Artikeln föreskriver att parterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att kunna förverka hjälpmedel och av brott och har förklarat att artikeln skall vara tillämplig endast på vissa typer av brott. Uppdraget skall redovisas vid utgången av . Bokföringslagen och bokföringsbrottet Regeringen har till överlämnat en proposition med förslag till ny bokföringslag (prop. 1998/99:130). I propositionen föreslås att bestämmelserna om vem som är bokföringsskyldig och om räkenskapsår, löpande bokföring och arkivering samlas i en ny bokföringslag. Den som är bokföringsskyldig skall under samma förutsättningar som kunna dömas för bokföringsbrott enligt 11 kap. 5 § . Även brister i en årsredovisning som medför att rörelsens resultat och ställning inte kan bedömas i huvudsak skall kunna föranleda ansvar för bokföringsbrott. Med hänsyn till att den framtida utformningen av 11 kap. 5 § är föremål för beredning inom på grundval av de förslag som lagt fram i betänkandet Borgenärsbrotten (SOU 1996:30), föreslogs inte några mer genomgripande förändringar av paragrafen. Den nya bokföringslagen föreslås träda i kraft . Insiderhandel De finansiella marknaderna är föremål för en ständig, snabb utveckling. Såväl omsättningen som antalet mäklare och kunder har ökat markant. Även den tekniska utvecklingen har bidragit till att handeln blivit mer omfattande. Handel med framför allt aktier över Internet har exempelvis blivit en allt vanligare företeelse. Internationaliseringen av de finansiella marknaderna har också ökat i betydelse. Förtroendet för de finansiella marknaderna har av den senaste tidens insideraffärer påverkats på ett negativt sätt. Upprätthållandet av allmänhetens förtroende för de finansiella marknaderna är mycket viktigt. Det finns ett gemensamt samhällsintresse av att denna typ av brottslighet bekämpas. Både statsmakten och aktörerna på den finansiella marknaden bör därför ta ett större ansvar för att åtgärder vidtas för att förhindra insiderhandel. Inom pågår arbete med en översyn av insiderlagstiftningen för att göra denna mer effektiv. Det främsta målet med översynen är att öka samstämmigheten med det gällande EU- direktivet på området och att öka lagstiftningens tillgänglighet. har också tillsammans med gett in en skrivelse till departementet med vissa synpunkter på insiderlagen. Synpunkterna avser bl.a. handelsförbudets omfattning, kretsen av anmälningsskyldiga, tidsfristen för anmälningar av aktieinnehav, frågerätt, utformningen av bestämmelsen om ansvarsfrihet och avgifternas storlek i vissa fall. Vidare har myndigheterna framfört att det finns skäl som talar för att komplettera nuvarande sätt att utreda och lagföra otillåten insiderhandel med ett administrativt sanktionssystem i likhet med vad som förekommer i t.ex. , , , och . Avsikten är att lagändringarna skall träda i kraft . Vårdslös kreditgivning Den finansiella krisen i uppstod till följd av mycket stora kreditförluster i banker och finansbolag. Mot bakgrund av att inte fler ställdes till svars för kreditgivningen med hjälp av straffrättsliga- eller skadeståndsrättsliga regler kom det att ingå bland uppgifter att se över dessa regler och eventuellt föreslå ändringar (dir. 1995:86). Frågorna behandlas av i delbetänkandet Vårdslös kreditgivning samt sekretess i banker m.m. (SOU 1999:82), som överlämnades till . Kommittén har bedömt om det är ändamålsenligt att genom en förändring av det kriminaliserade området försöka uppnå en bättre hantering av kreditgivning och annat risktagande i banker och kreditmarknadsföretag. Kommittén anser att fördelarna med en kriminalisering är små, oavsett om syftet är att skydda det finansiella systemet eller de enskilda institutens ekonomi. Nackdelarna bedöms som betydande. Enligt kommittén innebär en kriminalisering en stor risk för att instituten inte skall kunna fullgöra sin roll i samhällsekonomin på ett ändamålsenligt sätt. Kommittén konstaterar att det är en huvuduppgift för finansiella företag att hantera och omvandla risker. Kommittén nämner därvid att misskötsamhet och illojalitet förvisso kan få allvarliga följder men påpekar att det också är institutens huvudsakliga kompetens att kontrollera och övervaka risker. Enligt kommittén har därför argumenten att särreglera banker och kreditmarknadsföretag i syfte att skydda institutens ekonomi liten om ens någon bärkraft. Enligt kommittén kan en kriminalisering leda till att institutens kontrollerade risktagande onödigtvis begränsas. En reglering inriktad mot enskilda kreditbeslut innebär enligt kommittén betydande risker för att kredithanteringens effektivitet hämmas utan motsvarande nytta. En, som kommittén framhåller, tillräcklig huvudinvändning mot en kriminalisering är att det synes omöjligt att utforma en meningsfull straffregel som inte riskerar att medföra betydande samhällsekonomiska nackdelar i form av ett sämre fungerande finansiellt system. Enligt kommittén ger förslagen i kommitténs huvudbetänkandet Reglering och tillsyn av banker och kreditmarknadsföretag (SOU 1998:160), som lämnades , tillsammans med befintliga straffrättsliga regler tillräckliga förutsättningar för att utreda och beivra brott. Kommittén avstod således från att lämna något förslag till kriminalisering av vårdslös kreditgivning. Kommittén lade heller inte fram något förslag om ändring av skadeståndsreglerna. Även i den delen hänvisas till förslagen i huvudbetänkandet som enligt kommittén förbättrar förutsättningarna att utkräva skadeståndsansvar i de fall detta är motiverat. Betänkandet, som är föremål för remissförfarande, bereds vidare inom . 7.4 Handläggning i domstol, sekretess och konkurstillsyn Några huvudpunkter: - Lagändringar föreslås som syftar till att underlätta handläggningen av stora ekobrottmål i domstol. - Ändringar i sekretesslagen som syftar till att effektivisera samarbetet mellan myndigheter övervägs. - En lag om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet övervägs. - Konkurstillsynen utreds. Handläggning av omfattande ekobrottmål i redovisades i lägesrapporten för fick och Riksåklagaren 1996 i uppdrag av regeringen att tillsammans verka för att utveckla former för en snabbare och rationellare handläggning av stora ekobrottmål. I den av myndigheterna utarbetade rapporten av omfattande mål om ekonomisk brottslighet i domstol m.m. (Åklagarväsendets Rapport 1998:2), som avlämnades , framhölls att orsakerna till de långa handläggningstiderna är många och att de på olika sätt samverkar. I rapporten föreslogs bl.a. utökade möjligheter till sammanträden hos åklagaren för att diskutera frågor rörande åtalet, bättre arbetsmetoder när det gäller dokumentation av förhör, ökade möjligheter till muntliga förberedelser samt krav på skriftliga svaromål och sammanfattningar av parternas ståndpunkter. I rapporten nämns vidare att bör verka för att kretsen av advokater som åtar sig uppgiften som försvarare i ekobrottmål utvidgas. I rapporten behandlas även lagreglerna om uppskov och avbrott i en förhandling. Rapporten hänvisar i denna del till departements- promemorian Domstolsförfarandet förslag till förbättringar (Ds 1997:7), som bereds inom . I rapporten nämns att om reglerna ändras i enlighet med vad om anges i denna promemoria finns det inget behov av ytterligare lagändringar. Regeringen har för avsikt att föreslå lagändringar i huvudsaklig överensstämmelse med det förslag som presenteras i departementspromemorian. Promemorians förslag innebär att reglerna om avbrott i huvudförhandling upphävs och att reglerna om uppskov i huvudförhandlingen ändras i väsentlig mån. Om förhandlingen inte kräver skall den genomföras under högst . I andra fall skall huvudförhandlingen pågår minst . Undantag får göras om det finns särskilda skäl. Ny huvudförhandling skall hållas om uppehåll i förhandlingen gjorts i sådan omfattning att syftet med en sammanhållen huvudförhandling väsentligen gått förlorat. Förslagen syftar till att bemästra de särskilda problem som kan vara förenade med koncentrationsprincipens iakttagande i mycket omfattande rättegångar. Det är bl.a. rättegångar i stora ekobrottmål som stått i blickfånget vid utformningen av förslagen. Enligt regeringen kan ytterligare åtgärder behövas för komma till rätta med de problem som domstolarna ställs inför vid rättegångar av förevarande slag. Regeringen har bl.a. av det skälet tillsatt en särskild utredare som skall se över processen i allmän domstol (dir. 1999:62). Utredningen skall undersöka hur rättegången i tvistemål och brottmål med bibehållen rättssäkerhet kan förbättras. Utredaren skall särskilt uppmärksamma frågor om muntlighet, omedelbarhet och koncentration i förfarandet samt frågor om bevisning. För ekobrottmålens del är direktiven särskilt relevanta i de delar som behandlar koncentrationen i stora mål. Av direktiven framgår att även andra lösningar än ingrepp i reglerna om avbrott och uppskov kan vara värda att pröva. Som exempel härpå nämns en ordning som innebär att man i ökad utsträckning gör det möjligt att dela upp en rättegång på det sättet att vissa delar av ett åtal handläggs och avdöms i ett sammanhang, medan andra sparas . Sekretess mellan myndigheter avlämnade betänkandet Ekonomisk brottslighet och sekretess (SOU 1999:53). Utredningens huvuduppgift var att föreslå åtgärder i syfte att effektivisera bekämpningen av ekonomisk brottslighet genom att göra det möjligt för berörda myndigheter och andra organ att i ökad utsträckning lämna information om sådant som har betydelse för att förebygga, upptäcka och utreda ekonomisk brottslighet (dir. 1997:61). I betänkandet föreslås bl.a. en rad ändringar av sekretesslagen. Med hänvisning till att de nuvarande möjligheterna att lämna uppgifter om planerade brott enligt utredningen är för begränsade, föreslås en uttrycklig regel om sekretessgenombrott för planerade brott. Enligt utredningen får bestämmelsen framför allt betydelse i de fall myndigheterna känner igen handlingsmönster från tidigare brott. För att effektivisera underrättelseverksamheten mellan myndigheterna föreslås att det för tullens och polisens underrättelseverksamhet införs en sekretessbrytande regel som möjliggör informationsutbyte i vissa undersökningar avseende allvarlig brottslighet, s.k. särskilda undersökningar. Utredningen föreslår en sekretessbrytande regel som innebär att polisen, tullen och åklagare ges ökade möjligheter att lämna information till konkursförvaltare. Regeln syftar till att effektivisera konkurs- utredningarna. För att begränsa problemen med att gäldenären till följd av konkursförvaltarens upplysningsskyldighet kan få kännedom om uppgifter om brottsmisstankar som han annars inte skulle haft tillgång till, föreslår utredningen att det inte skall föreligga någon skyldighet för konkursförvaltare att lämna uppgift om att denne gjort brottsanmälan eller vad denne fått kännedom om i anledning av brottsmisstanken förrän i samband med slutredovisningen. Utredningen föreslår också att konkursförvaltare skall få ökad tillgång till uppgifter ur skattemyndigheternas revisionsärenden. Utredningen föreslår ett förtydligande av reglerna om banksekretess. Syftet är att de brottsbekämpande myndigheter därigenom skall kunna få information snabbare än . För att öka exekutionsväsendets möjligheter att medverka mer aktivt i det brottsbekämpande arbetet föreslås att sekretessen hos kronofogdemyndigheterna och tillsynsmyndigheterna i konkurs skärps för bl.a. uppgifter om brott. För att åstadkomma en snabbare utveckling av samverkan mellan myndigheter och för att ge möjlighet att ta ett samlat grepp på frågor om myndighetssamarbete och informationsutbyte, föreslår utredningen att de viktigaste delarna av förordningen om myndighetssamverkan mot ekonomisk brottslighet förs över till en lag och att skyldigheten att samarbeta lagfästs. Därvid föreslås att myndigheter som tillämpar bestämmelserna om statliga myndigheters riskhantering skall bli skyldiga att särskilt uppmärksamma risker för ekonomisk brottslighet riktad mot stöd, bidrag och liknande förmåner som utgår av allmänna medel eller EU-medel. Utredningen föreslår en ny regel i som innebär att myndigheter som hanterar beslag, främst polisen och tullen, i samband med hävande av beslaget skall underrätta kronofogdemyndigheten om tillgångar som är tillgängliga för exekutiva åtgärder. Mot bakgrund av de problem som det innebär att olika sekretessregler gäller hos åklagare och domstol vid handläggningen av mål där det förekommer företagshemligheter, föreslås att sekretessen för uppgifter i en förundersökning om företagshemligheter skall kunna kvarstå även om uppgifterna lämnas till domstol med anledning av åtal. Eftersom det är viktigt att sekretesslagstiftningen inte utgör ett hinder mot ett effektivt samarbete över nationsgränserna föreslår utredningen att sekretess skall gälla i ärenden om rättslig hjälp i brottmål (jfr avsnitt 6.2). Därigenom skyddas utländska framställningar om rättslig hjälp, och de utredningar som görs till följd av framställningarna, av sekretess. Dessa kan enligt utredningen behöva skyddas av sekretess dels därför att de åtgärder som skall genomföras i riskerar att motverkas eller omintetgöras om uppgiften röjs, dels därför att den förundersökning eller liknande förfarande som pågår i det andra landet på motsvarande sätt riskerar att skadas om uppgiften röjs. Bakom förslaget ligger bl.a. tanken att en förutsättning för att svenska myndigheter skall kunna få god hjälp av myndigheterna i andra länder är att kan erbjuda motsvarande hjälp. Utredningen föreslås slutligen att samma sekretess skall gälla för utredningar om rådgivningsförbud som för utredningar om näringsförbud. Enligt utredningen är det vid sidan av regeländringar också nödvändigt att höja kompetensen inom alla berörda myndighetsområden i frågor som rör sekretess och informationsutbyte. Utredningen föreslår därför att får i uppdrag att bl.a. att utarbeta förslag till utbildning med inriktning på sekretessproblem vid myndighetssamarbete. Förslagen bereds inom . Konkurstillsyn har i uppgift att utreda vilken inriktning och vilket närmare innehåll konkurstillsynen skall ha (dir. 1997:74). Genom tilläggsdirektiv har uppgiften utvidgats till en mer förutsättningslös översyn av den framtida tillsynsfunktionens organisation (dir. 1999:20). Utgångspunkten är alltjämt att konkurs- tillsynen skall vara offentlig. I de ursprungliga direktiven framhålls att det är av stor vikt att tillsynsfunktionen på ett ändamålsenligt sätt utformas så att bekämpandet av ekonomisk brottslighet underlättas.