prop · GN0379 · 2000-01-01 00:00:00 — Andelen elever i särskolan har ökat, vilket delvis kan förkla- ras av att tillgängligheten till särskolan har ökat och att skolformen blivit mer accepterad. Sannolikt har även förändringar i , som för- ändrade måldokument och införandet av målrelaterade betyg, påverkat omfattningen av elever i särskolan. Det är emellertid inte acceptabelt om elevökningen skulle bero på bristande resurser i grund- respektive gym- nasieskolan. I regleringsbrevet för har fått i uppdrag att ytterli- gare analysera skälen till att andelen elever i särskolan fortsätter att öka. Analysen skall främst avse grundsärskolan. ges också i upp- drag att genomföra ytterligare analyser för att öka kunskapen om hur skolformen svarar mot elevernas behov och förutsättningar. Därvid skall effekterna av undervisningstidens variationer studeras särskilt, liksom elevernas valmöjligheter i såväl den obligatoriska särskolan som gymna- siesärskolan. Elever med funktionshinder i gymnasieskolan Gymnasieskolan skall kvalificera eleverna i tre avseenden: för ett demo- kratiskt samhällsliv, för ett utvecklande arbetsliv och för ett livslångt lä- rande. Den måste, enligt regeringens mening, utformas så att den upplevs som meningsfull av alla ungdomar. Ambitionen måste vara att genom stöd och stimulans ge varje elev möjlighet att utvecklas och nå målen. Regeringen har i propositionen Elever med funktionshinder ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105) redovisat sin avsikt att införa krav på åtgärdsprogram eller motsvarande för de ungdomar i gymnasie- skolan som har behov av särskilda insatser. I sammanhanget kan också nämnas att den framtida organisationen för det statliga stödet i specialpe- dagogiska frågor kommer att ha en viktig uppgift när det gäller att öka stödet till kommunerna för gymnasieungdomar med funktionsnedsätt- ningar. Sedan gymnasiereformen genomfördes är kom- munerna skyldiga att erbjuda alla ungdomar en gymnasieutbildning. Vid sidan av de nationella och specialutformade programmen finns det indi- viduella programmet som är ett viktigt redskap när det gäller att uppfylla kravet på gymnasieutbildning för alla. Det individuella programmets hu- vudsyfte är att fungera som språngbräda till ett nationellt eller specialut- format program. Detta lyckas till viss del men skiftar också stort i landet. Enligt uppgifter från är ungdomar med funktionshin- der överrepresenterade på det individuella programmet som det saknas kunskap om i vilken utsträckning dessa ungdomar går vidare till ett nationellt eller specialutformat program eller lämnar gymnasieskolan med fullständiga slutbetyg. Mot denna bakgrund skall bl.a. gruppen elever med funktionshinder ges särskild uppmärksamhet i det uppdrag som fått i regle- ringsbrevet för att analysera orsakerna bakom att elever lämnar och gymnasieskolan utan fullständiga betyg samt att en mindre grupp elever vid det individuella programmet inte går vidare till studier på nationellt eller specialutformat program. De insatser som görs för elever med funktionshinder skall bedömas särskilt. IT för elever med funktionshinder På mindre än ett årtionde har IT totalt revolutionerat utbildningssituatio- nen för många barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder. Enligt i skolan () har varje elev med grava synsvårigheter nu en dator som ett personligt hjälpmedel för sina studier. Även barn, ungdomar och vuxna med grava rörelsehinder har stor glädje av datorn som hjälpmedel. har specialsko- lorna stigit fram som skolorna med den högsta datortätheten. 2001 satsar regeringen sammanlagt för att stimulera IT-användningen i skolan. Delega- tionen för IT i skolan (ITiS) har avsatt särskilda medel för att utveckla läromedel för elever med funktionshinder. Den satsning som genom- förs har tyngdpunkten på kompetensutveckling av lärare. I samverkan med har ITiS föreslagit följande insatser: - läromedel på teckenspråk för döva elever, - IT-handledning för lärare till elever med funktionshinder. Dessutom har en särskild referensgrupp tillsatts inom ITiS för att följa kompetensutvecklingen inom området för lärare i särskolan. Vuxenutbildningen Inom vuxenutbildningen sker undervisning för funktionshindrade inom vuxenutbildning (komvux), vuxenutbildning för utvecklings- störda (särvux), svenskundervisning för invandrare (sfi), statens skolor för vuxna (SSV) och folkbildningen. Funktionshindrade skall ha samma möjligheter som alla att ta del av utbildning. Inom vissa områden har stat, kommun, landsting och skolhuvudmannen på motsvarande sätt särskilda skyldigheter för att underlätta för studerande med funktionshinder att kunna delta i utbildningen. () skriver i sitt betänkande Vuxenutbild- ning för alla? Andra året med (SOU 1999:39) att "människor med funktionshinder har som grupp räknat en lägre syssel- sättnings- och utbildningsnivå än befolkningen i övrigt... ". Detta stärker argumenten för att göra utbildning tillgänglig för människor med funk- tionshinder. KLK har i sin granskning av funktionshindrades situation i vuxenut- bildningen iakttagit brister som innebär att kvaliteten på undervisningen är sämre för funktionshindrade eller att människor med en funktions- nedsättning utestängs helt eller delvis från vuxenutbild- ning respektive från folkhögskolan. Bristerna uppstår därför att det sak- nas läromedel, hjälpmedel, tillgång till tolkar och specialpedagogisk kompetens. Regeringen har tillsatt en organisationskommitté med uppdrag att se över hur det specialpedagogiska stödet skall organise- ras för barn och ungdomar. De förslag som lämnar i sitt slutbetänkande kan komma att innebära att organisations- kommitténs uppdrag även skall omfatta vuxenutbildningen. Studerande med en synskada eller läs- och skrivsvårigheter/dyslexi har ofta behov av anpassade läromedel. Kostnaderna för dessa läromedel är ofta så höga att det i praktiken omöjliggör studier för den enskilde stu- denten. Många komvuxenheter och folkhögskolor erbjuder därför, trots att de inte är skyldiga att göra det, de studerande dessa läromedel. När granskade läromedelsfrågan för studerande med funktionshinder inom olika delar av utbildningsväsendet framkom att situationen för vuxna med funktionshinder i vissa avseenden är mer komplex än vad gäller barn- och ungdomsskolan. I samband med översynen av statens engagemang för produktion av läromedel för barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder kommer även läromedelsfrågan i vuxenutbildningen och folkhögskolan att ses över i enlighet med vad regeringen aviserade i propositionen Elever med funktionshinder ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105). Det finns brister i samordningen mellan hjälpmedelscentralen och ut- bildningsanordnaren. Problemen har ofta sin grund i dålig framförhåll- ning från den studerande och/eller skolan men det kan också bero på att hjälpmedelscentralerna och hjälpmedelsproducenterna har långa vänte- och leveranstider. Ansvarsfördelningen är otydlig mellan landstingen och andra huvudmän beträffande finansieringen av olika hjälpmedel. Detta beror bl.a. på svårigheter att tolka var gränsen går mellan landstingens ansvar för att erbjuda hjälpmedel för att underlätta den dagliga livsföringen och de regler som säger att särskilda pedagogiska hjälpmedel ligger utanför ansvar. Landstingen tolkar dess- utom reglerna olika. Denna gränsdragningsproblematik återfinns inom de flesta vuxenutbildningsformer. Situationen är ännu svårare inom folkhögskolan som inte omfattades av överenskommelsen mellan mentet om vissa ersättningar från sjukförsäkringen till sjukvårdshuvud- mannen. Landstingen tog därigenom över kostnadsansvaret för tekniska hjälpmedel i utbildningssammanhang. Regeringen har inbjudit kommuner i samverkan att delta i en nationell satsning på särvux. Eftersom särvux är en relativt liten verksamhet är det av vikt att kommunerna samarbetar. Regeringen avser att inbjuda ett antal kommuner till en pilotprojektverksamhet för sär- vux. Regeringen vill på detta sätt stimulera utvecklingen, höja kvaliteten och synliggöra verksamheten inom vuxenutbildning för utvecklingsstörda särvux. Statens skolor för vuxna i och (SSV) genomför verksamhet som syftar till att stödja kommuner och landsting i arbetet med distansundervisning. Inom SSV pågår ett antal projekt däribland ett som syftar till att öka tillgängligheten till distansutbildning för funktions- hindrade. Förutsättningarna för studerande med funktionshinder och deltagare i behov av särskilt stöd måste stärkas. Regeringen avser att återkomma i frågan efter det att har lämnat sitt slutbetän- kande . 10.2 bedömning: Det behövs ökade ansträngningar för att underlätta för funktionshindrade att studera vid universitet och hög- skolor. Skälen för regeringens bedömning: Antalet studenter med funktions- hinder har ökat från närmare 500 studerande 1993/94 till drygt 1 600 studerande . Trots detta är gruppen med funk- tionshinder fortfarande underrepresenterad inom högskolan. Enligt en undersökning av () har ungefär var sjätte funktionshindrad eller en eftergymnasial utbildning, medan var fjärde eller av befolkningen totalt har det. Ungefär två tredjedelar av studenterna med funktionshinder erhöll me- del för särskilda stödåtgärder såsom assistent, lektör, teckenspråkstolk, anteckningshjälp eller extra undervisning, medan en tredjedel av dem inte behövt sådant stöd. I första hand täcks kostnaderna genom att universitet och högskolor enligt bestämmelser i regleringsbrevet avsätter av anslagen för grundläggande högskoleutbildning samt av ersättning från landsting för vårdutbildning för stöd till studenter med funktionshinder. Kostnader som överstiger detta belopp kan efter ansökan delvis täckas av de medel som disponeras av som särskilt åtagande. Medlen kan användas för stöd till såväl grundutbildningsstudenter som forskarstuderande. Otillräcklig information om den fysiska tillgängligheten samt brister i denna kan utgöra hinder för personer med funktionshinder att bedriva studier. utbildningsstöd (Sisus) har arbetat med att göra en kartläggning av tillgängligheten och uti- från erfarenheterna bygga upp en informationstjänst på internet, det s.k. . Studier vid universitet och högskola är en helhetssitua- tion, som inte enbart omfattar den tid man tillbringar i utbildnings- lokalerna. Utöver informationen om tillgängligheten i utbildnings- lokalerna inhämtas därför även information om tillgång till anpassade bostäder och tillgänglighet till studiesocial verksamhet. En första kartläggning 1996, visade att ungefär en tredjedel av utbildningsinstitutionerna vid svenska universitet och högskolor bedrev sin utbildning i lokaler, som inte uppfyller de tämligen lågt ställda kraven för grundläggande tillgänglighet för rörelsehindrade. Tillgängligheten har emellertid de två följande åren blivit bättre. Stora förändringar har noterats vid universiteten i och . kommer Sisus att ha ett särskilt uppdrag att planera och förbereda sin medverkan under med anledning av arbetet med ökad tillgänglighet vid universitet och högskolor. Tillgäng- lighetsaspekter blir genom detta ett inslag under kampanjåret då rege- ringens handlingsprogram för arkitektur, formgivning och design skall redovisas konkret. Antalet studenter med funktionshinder kan förväntas att öka i samband med den kraftiga utbyggnaden av högskolan. 2000 har utbildningen tillförts resurser för 68 000 nya permanenta platser. Riksda- gen har vidare beslutat att utbyggnaden av den grundläggande högskole- utbildningen skall fortsätta. I budgetpropositionen för har rege- ringen föreslagit en utbyggnad med ca 10 550 platser för vardera av (prop. 1999/2000:1 utg.omr. Ökad utbildning är viktig för alla grupper, men kanske av särskilt stor betydelse för personer med funktionshinder. Det är därför viktigt att fler ungdomar med funktionshinder ges praktiska möjligheter att studera vid universitet och högskolor. Regeringen har givit ett upp- drag att bl.a. se över systemet med stöd till studenter med funktionshinder samt att lägga förslag till hur hinder som finns för studenter med funktionshinder kan undanröjas eller minskas. Uppdraget har redovisats. Regeringen avser att återkomma med eventuella förslag till åtgärder. Regeringen avser, som framgår i avsnitt 10.3 i propositionen, att se över frågan om hjälpmedel i undervisningen. 10.3 Hjälpmedel inom utbildning Regeringens bedömning: En särskild utredare bör utses för att se över hjälpmedelsförsörjningen för studerande med funktionshinder inom hela utbildningsområdet inklusive förskolan och för att lämna förslag till eventuella åtgärder. Bakgrund Enligt propositionen om vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännen m.m. (prop. 1982/83:174, bet. 1982/83:26, rskr. 1982/83:367) beslöt att hälso- och sjukvårdshuvudmännen fr.o.m. skulle överta ansvaret för att studerande med funktionshinder skulle förses med hjälpmedel i undervisningssituationen. Det innebar att hälso- och sjukvårdshuvudmannens redan etablerade hjälpmedelsverk- samhet, dvs. hjälpmedels-, syn- och hörcentraler skulle svara för hjälp- medel till funktionshindrade elever. Därefter träffades en överenskommelse mellan staten och och fr.o.m. tog sjukvårdshuvudmannen över kostnadsansvaret för tillhandahållande av tekniska hjälpmedel för funk- tionshindrade elever i , gymnasieskolan, statlig och kommu- nal vuxenutbildning samt för studenter i högskolan. Deltagare med funk- tionshinder i folkhögskolor och studiecirklar omfattades inte av överens- kommelsen. Överenskommelsen har följts av en rad liknande överenskommelser, bl.a. inom ramen för de s.k. Dagmaröverenskommelserna. , då ovanstående avtal började gälla, har en rad förhållanden på hjälpme- delsområdet ändrats i grunden. Bland annat har Ädelreformen och Han- dikappreformen genomförts. gällande lagstiftning tolkas och tilläm- pas olika i frågan om vilket ansvar har för att erbjuda delta- gare på folkhögskolans kurser hjälpmedel. Huruvida det s.k. undantaget för folkhögskolan är giltigt eller om ansvaret för hjälpmedel på folkhögskoleområdet lyfts in i allmänna ansvar vid någon av de förhandlingar eller de reformer som genomförts är oklart. Överenskommelsen gällde vissa preciserade diagnosgrup- per vilket innebär att inte alla grupper av funktionshindrade omfattas. Förändringen berörde inte läromedel eller lokalanpassning som fortfa- rande skulle vara skolhuvudmannens ansvar. Landstingen skulle kom- penseras för det vidgade ansvaret genom att den s.k. hjälpmedelsersätt- ningen justerades vilket innebar att landstingen fick ca extra som kompensation för kostnader för hjälpmedel i undervisningssi- tuationen. Eftersom hjälpmedelsutbudet var ytterst begränsat , då de nya reglerna infördes, var inte heller kostnaden så omfattande. , då datorn debuterade som ett personligt hjälpmedel, blev dock kostnadsläget bekymmersamt. I och med Handikappreformen infördes bl.a. två nya paragra- fer, 3 b § och 18 b §, i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL Enligt dessa skall respektive kommunen, var och en inom sitt an- svarsområde enligt hälso- och sjukvårdslagen, erbjuda sina invånare hjälpmedel för den dagliga livsföringen och för egen vård och behand- ling. Enligt författningskommentarerna till 3 b § HSL (prop. 1992/93:159) avses med hjälpmedel för den dagliga livsföringen: "... sådana hjälpmedel som fordras för att den enskilde själv eller med hjälp av annan skall kunna tillgodose grundläggande personliga behov (att klä sig, äta, sköta sin hygien m.m.) förflytta sig, kommunicera med omvärlden, fungera i hemmet och närmiljön, orientera sig, sköta vardagsrutiner i hemmet, gå i skolan samt delta i sysselsättning och normala fritids- och rekreationsaktiviteter. Med normal fritid avses sådana vardagliga fritidssysselsättningar som utförs i hemmet och i närmiljön. Utanför begreppet för den dagliga livsföringen faller arbetstek- niska hjälpmedel, vissa hjälpmedel som kan behövas för att genomgå yrkesinriktad rehabilitering, särskilda pedagogiska hjälpmedel inom barnomsorgen och skolan samt förbrukningsartiklar. " Begreppet "att gå i skolan" hanteras olika i lagstiftningen. I skollagen (1985:1100) avses det offentliga skolväsendet, dvs. barn- och ungdoms- skolan samt det offentliga skolväsendet för vuxna. En sådan tolkning in- nebär att högskola, folkbildning och privata utbildningsanordnare inte skulle omfattas. Begreppet, så som det används i HSL, har kommit att tolkas olika. Frågan om huruvida deltagande i studiecirkelverksamhet skall tolkas som studier eller fritidsaktiviteter skapar ibland osäkerhet när det gäller frågan om hur hjälpmedel skall finansieras. Vissa hjälpmedel används i alla sammanhang, t.ex. rullstolar och hör- apparater. Andra hjälpmedel används speciellt i studiesituationen som t.ex. alternativa styrsätt för datorer och anpassade dataprogram. Skälen för regeringens bedömning: Huvudmännen för hjälpmedels- försörjning respektive skola/utbildning gör olika tolkningar av förarbe- tena till Handikappreformen angående ansvarsfördelningen när det gäller hjälpmedel. I HSL finns inte heller angivet vem som ansvarar för hjälpmedlen inom förskolan. Barnhabiliteringar och hjälpmedelsverksamhet förser barnen med hjälpmedel i hemmet medan det råder oklarheter om ansvaret angående hjälpmedel som skall användas i förskoleverksamhet, eftersom bedömningen av vad som är ett personligt hjälpmedel för daglig livsföring respektive pedagogiskt hjälpmedel görs olika. En av de mest revolutionerande nyheterna för personer med funktions- hinder är datorteknikens möjligheter inom hjälpmedelsområdet. Flera tusen studerande med olika funktionshinder har tillgång till en dator med specialanpassningar som ett personligt hjälpmedel. Att kunna be- döma om ett datorprogram är ett läromedel eller ett hjälpmedel kan ibland vara svårt eftersom samma program kan innehålla båda kompo- nenterna. Elever kan också behöva utrustning både i skolan och hemma för att kunna göra sina läxor. Reglerna tillämpas olika i dessa bedöm- ningar samt även vid avgörandet av vad som är grundutrustning, alltså skolans ansvar, och vad som är ett personligt hjälpmedel för daglig livs- föring och därmed ansvar. Om datorn bedöms som grundut- rustning finns en risk att den funktionshindrade eleven tvingas dela dator med andra elever, vilket i sin tur kan innebära svårigheter för en elev som är beroende av anpassning av datorn. Flertalet landsting förskriver både dator och kringutrustning till de funktionshindrade elever som omfattades av omläggningen av skol- hjälpmedelshanteringen . Landstingen gör dock olika bedöm- ningar som ibland innebär att vissa grupper av funktionshindrade ute- sluts. Det kan t.ex. gälla personer med utvecklingsstörning, personer med mindre omfattande funktionshinder eller vissa andra diagnosgrupper. Datortekniken har skapat helt nya möjligheter för många handikappgrup- per med diagnoser som man knappast hade någon kunskap om när för- ändringarna i bestämmelserna kring hjälpmedelshanteringen i undervis- ningen ägde rum . Det gäller bl.a. barn, ungdomar och vuxna med DAMP, ADHD, autism, afasi och dyslexi. Dessa elever får i regel inte en dator som ett personligt hjälpmedel. Några få landsting har på försök förskrivit en dator till studerande med grav dyslexi och DAMP, men det hör till undantagen. Studier som bedrivs på annan ort än hemorten kan komplicera hjälp- medelsförsörjningen eftersom hemlandstinget ansvarar för hjälpmedlen. Elever i specialskolor samt riks- och regionalt rekryterande skolor kan genom landstingens olika tillämpning och tolkning av lagar, regler och överenskommelser få helt olika förutsättningar för att kunna följa under- visningen, beroende på att det är hemlandstinget som ansvarar för hjälp- medlen. Inom riksgymnasieutbildningen för rörelsehindrade elever ingår habilitering som en viktig del i verksamheten. Personalen inom sådan habiliteringsverksamhet har inte rätt att förskriva hjälpmedel. Även i denna utbildningsform ligger ansvaret hos hemlandstinget. Förhållandevis få personer med funktionshinder går vidare till studier vid universitet och högskolor. bedrivs inte studierna på hemorten. Vid all utbildning som sker på annan ort än hemorten kan hjälpmedel behövas på två ställen. Hjälpmedelshanteringen kan fördröjas och försvå- ras dels p.g.a. svårigheter i att bedöma behov på distans och dels p.g.a. oklarheter i kostnads- och ansvarsfördelningen. Det är också viktigt att uppmärksamma att inte enbart behovet av pedagogiska hjälpmedel utan även hjälpmedel i den dagliga livsföringen måste tillgodoses i dessa stu- diesituationer. Ingen utbildningsform utöver särskolan har så stort antal stude- rande med olika funktionshinder som folkhögskolan. Att få tillgång till den service och det underhåll som landstingen står för när det gäller hjälpmedel, är därför av stor betydelse för folkhögskolan. är en statlig femårig satsning på vuxenutbildning för att höja utbildningsnivån och därmed bidra till att öka sysselsättningen och den ekonomiska tillväxten. Målgruppen är i första hand arbetslösa som saknar treårig gymnasiekompetens. , som till sitt innehåll motsvarar vuxenutbildning, har inneburit att omfattningen av upphandlad utbildning ökat. I storstäderna utgör den upphandlade utbild- ningen en betydande andel. Det finns skäl att tro att det kommer att bestå. Inom ramen för har folkhögskolorna fått statsbidrag motsvarande 10 000 årsstudieplatser för att bedriva längre folkhögskole- kurser. Vid sidan av dessa kan kommunerna upphandla kur- ser/utbildningsplatser av folkhögskolor och studieförbund. De uppgifter som visar att folkhögskolan har en hög andel studerande med funktions- hinder baseras dock på folkhögskolans egna platser. som enligt tilläggsdirektiv (dir. 1997:104) har i uppdrag att bl.a. rapportera om funktionshindrades deltagande 1999 och har avlämnat ett delbetänkande Vuxenutbildning för alla? Andra året med , (SOU 1999:39). I betänkandet konstaterar kommittén att osäkerheten om ansvar för att erbjuda hjälpmedel i samband med vuxenutbildning trots förtydliganden i HSL kvarstår. Denna gränsdragningsproblematik återfinns inom de flesta vuxenutbildningsformer inte minst inom folkhögskoleområdet. uppstår också oklarheter när det gäller entreprenörers ansvar för att finansiera hjälpmedel och andra särskilda insatser för studerande med funktionshinder. Även inom arbetsmarknadsutbildning och företagsutbildning (grundut- bildning) finns oklarheter om ansvar och finansiering. Regeringen avser att tillsätta en utredning som ser över hjälpmedels- försörjningen för funktionshindrade elever inom hela utbildningsområdet. Utredningen bör lämna förslag till eventuella åtgärder. Utredningen skall omfatta förskola, förskoleklass, skola, vuxenutbildning samt högre utbildning. Bl.a. skall följande frågor klargöras: - ansvarsfördelningen mellan de olika huvudmännen för olika skolor, utbildningsanordnare, utbildningsformer och när entreprenörer svarar för undervisningen - kriterier för behov som skall tillgodses. Vidare skall definitioner, gränsdragning och ansvarsfördelning klargöras när det gäller: - personliga hjälpmedel för den dagliga livsföringen, - grundutrustning i skolan/undervisningsformen, - grundutrustning respektive kringutrustning när det gäller datorer, - läromedel och - pedagogiska hjälpmedel. Datorns roll som hjälpmedel skall belysas i ett framtidsperspektiv med beaktande av den tekniska utvecklingen. 10.4 Assistans vid folkhögskolor Regeringens bedömning: Reglerna för vårdartjänstanslaget (utg.omr. 9, anslag B3) bör ändras så att anslaget finansierar assistansinsatser för samtliga studerande inom folkhögskola, som har behov av assi- stans, oavsett diagnos. Bakgrund Syftet med statsbidraget för så kallad vårdartjänst är att ge deltagare med rörelsehinder sådant stöd att de kan vistas på studieorten och genomföra studier. Folkhögskolorna i landet har ett stort och varierat kursutbud och skolorna kan i regel erbjuda anpassad undervisning, socialt stöd och en tillgänglig miljö.