prop · GN0367 · 2000-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1999/2000:67 Effektivare handläggning av strafförelägganden m.m. Prop. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen föreslår regeringen ett antal ändringar i reglerna om handläggning av strafföreläggande enligt 48 kap. . Strafförelägganden skall kunna sättas upp och utfärdas i form av ett elektroniskt dokument. Möjligheterna att godkänna ett föreläggande genom betalning utökas i viss mån. Reglerna när ett godkännande uteblir, dvs. när den misstänkte bestrider eller när godkännandet kommer in efter det att åklagaren på nytt har tagit upp frågan om ansvar, förenklas. Vidare föreslås att åklagarmyndigheternas ärenderegister, Brådis, skall sekretessregleras. Slutligen görs en ändring i sekretesslagen (1980:100) för att klargöra att sekretessen för uppgifter i belastningsregistret endast gäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur registret. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Lagtext 4 2.1 Förslag till lag om ändring i 4 2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 7 3 Ärendet och dess beredning 10 4 Strafföreläggande 10 4.1 Nuvarande ordning 10 4.2 av åklagare ersätts av elektronisk signatur m.m. 11 4.3 Godkännande av strafföreläggande 14 4.3.1 Nuvarande ordning 14 4.3.2 Godkännande genom betalning 14 4.4 Handläggning vid uteblivna godkännanden 16 4.4.1 Nuvarande ordning 16 4.4.2 Nya regler vid uteblivna godkännanden 17 4.5 Rättelse av fel i strafföreläggande 19 5 Sekretess för strafföreläggande och ärenderegistrering 20 5.1 Nuvarande sekretessreglering för strafföreläggande 20 5.2 Nuvarande sekretessreglering för ärenderegistrering 21 5.2.1 Brådis 21 5.2.2 Hur sekretessen beaktas 22 5.2.3 Särskild sekretessreglering av Brådis 23 6 Sekretessen för uppgifter i belastningsregistret 25 7 Ekonomiska konsekvenser 26 8 Ikraftträdande 27 9 Författningskommentar 27 9.1 Förslaget till lag om ändring i 27 9.2 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 29 Bilaga 1 Promemorians lagförslag 32 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över promemorian Förslag till ändringar i m.fl. författningar för en rationellare handläggning av strafförelägganden 37 Bilaga 3 lagförslag 38 Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över promemoria Vissa konsekvenser av ändringar i sekretesslagen i samband med den nya lagstiftningen om polisens register 41 Bilaga 5 Lagrådsremissens lagförslag 42 Bilaga 6 Lagrådets yttrande 48 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 49 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 48 kap. 3, 6 9, 11, 12 och 17 §§ rättegångs- balken skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 48 kap. 3 § Har föreläggande enligt detta kapitel utfärdats till godkännande , får fråga om ansvar för brottet ej upptagas på nytt förrän utgått. Har ett föreläggande enligt detta kapitel utfärdats till godkännande , får frågan om ansvar för brottet tas upp på nytt innan har gått ut endast om den misstänkte har förklarat att han inte godkänner föreläggandet. Har föreläggande godkänts, gäller det som dom vilken har vunnit laga kraft. Har ett föreläggande godkänts, gäller det som en dom som har vunnit laga kraft. 6 § Strafföreläggande avfattas skriftligen och undertecknas av åklagaren. Föreläggandet skall innehålla uppgift om Ett strafföreläggande skall innehålla uppgift om 1. den misstänkte, 1. den åklagare som har utfärdat föreläggandet, 2. brottet med angivande av tid och plats för dess begående samt övriga omständigheter som behövs för att känneteckna det, 2. den misstänkte, 3. den eller de bestämmelser som är tillämpliga när det gäller brottet, 3. brottet med angivande av tid och plats för dess begående samt övriga omständigheter som behövs för att känneteckna det, 4. det straff och den särskilda rättsverkan, som föreläggs den misstänkte, 4. den eller de bestämmelser som är tillämpliga när det gäller brottet, 5. det enskilda anspråk som föreläggs den misstänkte med uppgift om målsäganden och de omständigheter som anspråket grundar sig på. 5. det straff och den särskilda rättsverkan, som föreläggs den misstänkte, och 6. det enskilda anspråk som föreläggs den misstänkte med uppgift om målsäganden och de omständigheter som anspråket grundar sig på. 7 § Utfärdas strafföreläggande till godkännande , skall den misstänkte genom anteckning i föreläggandet eller på annat sätt givas Utfärdas ett strafföreläggande till godkännande , skall den misstänkte ges upplysning om sättet för godkännande och om den tid som fastställts härför, 1. upplysning om sättet för godkännande och om den tid som fastställts för detta, och upplysning att, om godkännande ej sker, åtal kan äga rum efter utgången av den fastställda tiden. 2. upplysning att, om godkännande inte sker, åtal kan äga rum efter utgången av den fastställda tiden. 8 § Strafföreläggande lämnas eller sändes till den misstänkte. Ett skriftligt besked med strafföreläggandets innehåll och sådana upplysningar som anges i 7 § skall lämnas eller sändas till den misstänkte. Regeringen äger förordna att i stället för föreläggandet får lämnas eller sändas skriftligt besked, som upptager före- läggandets innehåll och sådana upplysningar som anges i 7 §. 9 § Strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar och tillställer behörig mottagare en förklaring, att han erkänner gärningen och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda anspråk som upptagits i föreläggandet. Närmare bestämmelser om vem som skall motta sådan förklaring meddelas av regeringen. Godkännande, som tecknas på annan handling än föreläggandet, gäller endast om det klart framgår vilket föreläggande som avses. 11 § Avser ett strafföreläggande inte annat än böter eller böter och avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond och betalas hela beloppet till myndighet, som regeringen bestämmer, utan att skriftligt godkännande skett, anses betalningen som godkännande, om det inte framgår att den misstänkte inte har avsett att godkänna föreläggandet. Ett strafföreläggande kan också godkännas genom att hela beloppet betalas till den myndighet som regeringen bestämmer, utan att ett skriftligt godkännande skett, om föreläggandet avser endast böter, eller böter och särskild rättsverkan som innebär betalningsskyldighet. Betalning enligt första stycket skall inte anses som ett godkännande, om det framgår att den misstänkte inte har avsett att godkänna föreläggandet. 12 § Godkännande, som sker sedan åklagaren utfärdat stämning eller stämningsansökan, är utan verkan. Ett godkännande är utan verkan om det sker sedan åklagaren har 1. utfärdat stämning, stämningsansökan eller ett nytt strafföreläggande, 2. beslutat att inte väcka åtal för brottet, eller 3. beslutat att lägga ned eller inte inleda en förundersökning. 17 § Bestämmelserna i 6 § andra stycket 1, 2 och 4 samt i 7, 9, 11 och 12 a §§ gäller även i fråga om föreläggande av ordningsbot. Vad som sägs om åklagare i 12 a § skall därvid i stället avse polisman. Bestämmelserna i 6 § 2, 3 och 5 samt i 7, 9, 11 och 12 a §§ gäller även i fråga om föreläggande av ordningsbot. Vad som sägs om åklagare i 12 a § skall därvid i stället avse polisman. Denna lag träder i kraft . I fråga om strafförelägganden och ordningsbot som utfärdats före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. 2.2 Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 7 kap. 17 och 18 §§ samt 9 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100)1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7 kap. 17 §2 Sekretess gäller för uppgift som har tillförts register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister. Om utläm- nande av sådan uppgift gäller vad som är föreskrivet i den lagen och i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordningar som har stöd i dessa lagar. Sekretess gäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register som förs enligt lagen (1998:620) om belastningsregister för uppgift i registret. Om utlämnande av sådan uppgift gäller vad som är föreskrivet i den lagen och i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordningar som har stöd i dessa lagar. Sekretess gäller också i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register som förs enligt lagen (1997:1058) om register i brottsbekämpande verksamhet. Om utlämnande av sådan uppgift gäller vad som är föreskrivet i nämnda lag eller i förordning som har stöd i den lagen. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen enligt första stycket i högst . Föreskrifterna i 14 kap. gäller inte i fråga om sekretessen enligt denna paragraf. 18 §3 I annat fall än som avses i 17 § eller 9 kap. 17 § första stycket 6 eller 7 gäller sekretess i verksamhet som avser förande av eller uttag ur register 1. för uppgift som har tillförts särskilt register, som förs över strafföreläggande och före- läggande av ordningsbot, och inte hänför sig till registrering som avses i 15 kap. 1 §, 1. för uppgift som har tillförts särskilt register, som förs över strafföreläggande och före- läggande av ordningsbot, 2. för annan uppgift hos , som angår brott eller den som har misstänkts, åtalats eller dömts för brott, om uppgiften har lämnats dit för databehandling inom rättsväsendets informationssystem i annat register än som avses i 1, 3. för belastningsuppgift som har tillförts körkortsregistret, 4. för uppgift som har tillförts särskilt register som författningsenligt förs hos myndighet angående brott eller tjänsteförseelser begångna av personer som är eller har varit verksamma hos myndigheten. Sekretessen enligt första stycket 1 gäller inte i ärende om strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot. Sekretess gäller hos i verksamhet, som avser förande av eller uttag ur certifikatregistret, för uppgift som angår brott eller enskilds hälsotillstånd, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . 9 kap. 17 §4 Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om inte annat följer av 18 § Sekretess gäller för uppgift om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden, om inte annat följer av 18 §, 1. i utredning enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål, 2. i angelägenhet, som avser användning av tvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, 3. i angelägenhet som avser registerkontroll och särskild personutredning enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627), 4. i åklagarmyndighets, polismyndighets, skattemyndighets, , eller verksamhet i övrigt för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott, 5. i Statens biografbyrås verksamhet att biträda Justitiekanslern, allmän åklagare eller polismyndighet i brottmål, 6. i register som förs av enligt polisdatalagen (1998:622) eller som annars behandlas där med stöd av samma lag, 7. i register som förs enligt lagen (1998:621) om misstankeregister, 8. i register som förs av enligt lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar eller som annars behandlas där med stöd av samma lag, 9. i särskilt ärenderegister över brottmål som förs av åklagarmyndighet, om uppgiften inte hänför sig till registrering som avses i 15 kap. 1 §, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider skada eller men. Sekretess gäller i verksamhet, som avses i första stycket, för anmälan eller utsaga från enskild, om det kan antas att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller annat allvarligt men om uppgiften röjs. Utan hinder av sekretessen får uppgift lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i den särskilda lagstiftningen om unga lagöverträdare och i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har stöd i denna lag. Utan hinder av sekretessen får uppgift vidare lämnas ut enligt vad som föreskrivs i lagen (1998:621) om misstankeregister, polisdatalagen (1998:622) och lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid skattemyndigheters medverkan i brottsutredningar samt i förordningar som har stöd i dessa lagar. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Hösten överlämnade Riksåklagaren till regeringen promemorian Förslag till ändringar i m.fl. författningar för en rationellare handläggning av strafföreläggande. Ett tillägg till promemorian lämnades (i fortsättningen avses med promemorian även tillägget). Promemorian behandlar frågan om elektroniska signaturer av strafförelägganden, ökad användning av godkännande genom betalning samt vissa andra förenklingar vid hanteringen av strafförelägganden. Promemorian tar också upp frågan om sekretessreglering av åklagarnas ärenderegister, Brådis. Riksåklagaren har i ett tidigare ärende (dnr Ju 95/2996) föreslagit ändringar i möjligheten att rätta godkända strafförelägganden. Motsvarande förslag finns i den nu aktuella promemorian. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Ju 97/2631). I lagrådsremissen behandlas promemorians förslag. Också det tidigare förslaget har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Ju 95/2996). Härutöver föreslår regeringen en ändring i sekretesslagen (1980:100) såvitt avser sekretess för uppgifter som hänför sig till belastnings- registret. Ändringen föranleds av att överlämnat en promemoria angående vissa konsekvenser av ändringar i sekretesslagen m.m. i samband med den nya lagstiftningen om polisens register. Promemorians lagförslag bifogas lagrådsremissen som bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats när det gäller sekretessfrågorna. En förteckning av remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i Justitidepartementet (dnr Ju 99/813). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det förslag som finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Vissa redaktionella ändringar har gjorts i lagtexten. 4 Strafföreläggande 4.1 Nuvarande ordning Strafföreläggande är en summarisk process där åklagaren kan lagföra brott som hör under allmänt åtal. Föreläggandet används för brott som relativt sett är mindre allvarliga. Åklagaren förelägger den misstänkte att godkänna ett bestämt bötesstraff eller en villkorlig dom, eventuellt förenad med böter. Ett godkännande innebär att den misstänkte erkänner gärningen och godtar straffet. Om föreläggandet godkänts gäller det som en dom som har vunnit laga kraft. De grundläggande reglerna om strafförelägganden finns i 48 kap. (RB). Förutom böter eller villkorlig dom får ett föreläggande omfatta ett enskilt anspråk som avser betalningsskyldighet, vissa former av särskild rättsverkan, t.ex. egendoms förverkande och avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond, samt kostnad för blodprovstagning m.m. Ett strafföreläggande sätts upp på det sätt som Riksåklagaren har bestämt och undertecknas av åklagaren. Vanligtvis skickas det sedan till den misstänkte för att godkännas . Om den misstänkte godkänner föreläggandet skall han underteckna en förklaring att han erkänner gärningen och godtar det straff och den särskilda rättsverkan samt det enskilda anspråk som tagits upp i föreläggandet. Även betalning kan räknas som ett godkännande om föreläggandet endast avser böter eller böter och avgift enligt lagen om brottsofferfond. Om den misstänkte inte godkänner föreläggandet skall åklagaren normalt väcka åtal. Ett godkännande som sker sedan åklagaren utfärdat stämning eller stämningsansökan är utan verkan. Om en åklagare sedan ett strafföreläggande har godkänts upptäcker att det innehåller något uppenbart fel kan han under vissa förutsättningar rätta det. Eftersom ett godkänt föreläggande gäller som en dom som har vunnit laga kraft kan det inte överklagas. Det kan angripas bara genom extraordinära rättsmedel. För strafförelägganden är dessa reglerna om resning av brottmålsdom och klagan enligt de särskilda bestämmelser om undanröjande av strafförelägganden som finns i 59 kap. 6 9 §§ RB. 4.2 av åklagare ersätts av elektronisk signatur m.m. Regeringens förslag: Kravet i 48 kap. 6 § RB på att ett strafföreläggande skall avfattas skriftligen och undertecknas av åklagaren tas bort för att det skall kunna utfärdas i form av ett elektroniskt dokument. Föreläggandet skall innehålla uppgift om vilken åklagare som utfärdat det. Huvudregeln skall vara att den misstänkte skall få ett skriftligt besked om föreläggandets innehåll. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Alla remissinstanser utom ombudsmän tillstyrker eller lämnar förslaget utan invändning. ombudsmän ifrågasätter om det i straffrättsligt hänseende finns godtagbara möjligheter att kontrollera äktheten av ett strafföreläggande som har formen av ett elektroniskt dokument med en digital signatur. föreslår att 48 kap. 8 § RB kompletteras med en regel som säger att om den misstänkte har gett in en sådan fullmakt till åklagaren som avses i 48 kap. 10 § RB skall handlingarna i stället skickas till ombudet. Skälen för regeringens förslag: Strafföreläggande medger en snabb och effektiv form för att bestämma straff när den misstänkte erkänner gärningen, brottet är mindre allvarligt och det inte råder någon tvekan om påföljden. Denna form av lagföring används i stor utsträckning av åklagarmyndigheterna. utfärdas omkring 70 000 förelägganden. Vid en sådan masshantering är det förstås väsentligt att handläggningen är så effektiv som möjligt utan att man gör avkall på rättssäkerheten. Datatekniken har haft och har stor betydelse för att rationalisera handläggningen. Tekniken används när förelägganden skickas ut till den misstänkte, vid registrering när denne godkänner eller bestrider, vid underrättelse till myndigheter som skall ha uppgift om godkända förelägganden samt vid uppbörd av böter och avgifter. Av formella skäl är det däremot inte möjligt att utnyttja datatekniken helt och hållet för att sätta upp och utfärda ett strafföreläggande. På motsvarande sätt som en dom skall nämligen ett strafföreläggande enligt 48 kap. 6 § första stycket RB avfattas skriftligen och undertecknas av åklagaren. Syftet med detta är förstås att man skall kunna säkerställa att dokumentet är äkta genom att binda samman dokumentets innehåll med den som skrivit under. är det alltså inte tillräckligt enligt lag att enbart på elektronisk väg binda samman innehållet i ett strafföreläggande med en viss utställare. Kravet på skriftlighet och undertecknande innebär att efter registrering måste strafföreläggandena skrivas ut på papper, kontrolleras och skrivas under av åklagaren. Därefter måste systemet uppdateras med uppgiften att åklagaren undertecknat föreläggandet. Slutligen skall det undertecknade föreläggandet arkiveras. Enligt regeringens mening skulle detta förfarande kunna rationaliseras om föreläggandet sätts upp och utfärdas i form av ett elektroniskt dokument. Med elektroniskt dokument avses en upptagning vars innehåll och utställare kan verifieras genom ett visst tekniskt förfarande. Begreppet finns bl.a. i 12 § tullagen (1994:1550). Enligt olika författningar på skatte- och avgiftsområdet är det också möjligt att sätta upp beslut i form av elektroniska dokument, se t.ex. 13 kap. 3 § andra stycket lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension och 1 b § mer- värdesskatteförordningen (1994:223). Innehållet i ett dokument i en dator kan knytas (låsas) till en viss utställare genom en elektronisk signatur. Principen för elektroniska signaturer är att ett dokument som skall låsas behandlas med en krypteringsalgoritm (en matematisk beräkningsregel) tillsammans med en personlig nyckel, unik för den som skall signera. Man får därmed ett kontrolltal som bara finns för just det signerade dokumentet. På så sätt skapas förutsättningar för att kunna binda undertecknaren till dokumentet. Vidare kan man låsa innehållet i det och därmed upptäcka varje försök att ändra dokumentet. De nycklar som används är s.k. aktiva kort som används tillsammans med en personlig kod. När det gäller ombudsmäns invändning om möjligheten att i straffrättsligt hänseende kunna kontrollera äktheten av ett strafföreläggande vill regeringen framhålla följande. Elektroniska signaturer anses kunna säkerställa att ett dokument är äkta på ett sätt som kan likställas med möjligheten att kontrollera en namnunderskrift. En svaghet i systemet är om någon obehörig kommer över det aktiva kortet och koden och framställer elektroniska signaturer som är identiska med sådana som är äkta. När det gäller utfärdande av strafförelägganden finns det dock knappast något incitament för att framställa dokument med falska signaturer. Kort och kod bör vidare kunna förvaras under sådana former att detta inte sker. Att vid hanteringen av strafförelägganden övergå från ett manuellt system till ett elektroniskt innebär enligt regeringens mening att handläggningen blir enklare och går fortare. I stället för det förfarande som beskrivits ovan kan handläggningen rationaliseras så att den skulle kunna gå till på följande sätt. När föreläggandet registrerats, dvs. satts upp, av en handläggare granskar åklagaren innehållet i föreläggandet direkt på bildskärmen och beslutar därefter om det skall utfärdas. Föreläggandet utfärdas när åklagaren undertecknar det genom sin elektroniska signatur. Originalet av föreläggandet lagras elektroniskt och den elektroniska signaturen säkerställer att det inte kan ändras utan upptäckt. Samtliga moment kan utföras av åklagaren i ett sammanhang. Därefter produceras en utskrift av ett besked om föreläggandets innehåll, en broschyr med upplysningar och ett inbetalningskort, som skickas per post till den misstänkte. En sådan ordning innebär en värdefull rationalisering av handläggningen av strafförelägganden. Regeringen menar att systemet med elektroniska signaturer erbjuder en tillräcklig grad av säkerhet. Det besked om föreläggandet som den misstänkte får del av innebär inga försämringar för dennes del. Den nya ordningen bör tvärtom kunna innebära att beskeden utformas på ett tydligt och för mottagaren lättbegripligt sätt. En övervägande majoritet av remissinstanserna är också positiva till förslaget. Det bör därför genomföras. Förslaget om elektroniska signaturer kräver vissa lagtekniska ändringar i 48 kap. RB. Som framgått tidigare måste regeln om skriftlighet och undertecknande i 48 kap. 6 § första stycket RB tas bort. Eftersom tekniken utvecklas ständigt bör, för att man snabbt skall kunna ta till vara framtida tekniska lösningar, formen för hur strafförelägganden skall utfärdas regleras i förordning, dvs. i strafföreläggandekungörelsen (1970:60). Genom att man tar bort bestämmelsen i om skriftlighet och undertecknande, och alltså reglerar detta i förordning, kommer huvudregeln vara att den misstänkte skall få ett skriftligt besked om föreläggandets innehåll i stället för själva föreläggandet. Det kan i sammanhanget påpekas att det är möjligt att enligt en undantagsregel sända eller lämna ett skriftligt besked (48 kap. 8 § andra stycket RB). Den föreslagna lösningen kräver ändringar i 48 kap. 7 och 8 §§ samt 9 § andra stycket . Den misstänkte bör ges besked om vem som har utfärdat strafföreläggandet. Det bör därför i 48 kap. 6 § RB införas en ny punkt som föreskriver att ett föreläggande skall innehålla uppgift om vilken åklagare det är som utfärdat föreläggandet.