prop · GN0389 · 2000-01-01 00:00:00 — 3 § Lagen gäller inte distansavtal som 1. avser försäkring, kredit eller någon annan finansiell tjänst, 2. avser uppförande av byggnad eller en annan fast anläggning på mark eller i vatten, 3. ingås med hjälp av en varuautomat eller annan liknande automat eller en auto- matiserad affärslokal, 4. ingås med en teleoperatör genom användning av en offentlig telefonautomat, eller 5. ingås vid en auktion där budgivningen normalt inte sker elektroniskt. I paragrafen görs undantag från lagens tillämpningsområde. Undantagen gäller endast för distansavtal. Stöd för att göra undantagen finns i artikel 3.1 i distansavtalsdirektivet. I 4 § görs undantag från lagens tillämpnings- område såvitt avser hemförsäljningsavtal. Frågorna har behandlats i avsnitt 6.3.4. I punkten 1 görs undantag för avtal om försäkring, kredit och andra finansiella tjänster. Lagen gäller inte några distansavtal som avser finansiella tjänster. Distansavtalsdirektivet innehåller en bilaga med en icke uttömmande förteckning över finansiella tjänster. I listan anges bl.a. investeringstjänster, försäkrings- och återförsäkringstjänster, bank- tjänster, tjänster som rör pensionsfonder och tjänster i samband med termins- eller optionsaffärer. Ett annat exempel på en finansiell tjänst är (finansiell) leasing, t.ex. restvärdeleasing av bilar. Med begreppet finansiella tjänster avses främst sådana tjänster som tillhandahålls av de finansiella instituten, t.ex. banker, kreditmark- nadsbolag och försäkringsbolag. Det saknar emellertid betydelse vilken typ av företag som tillhandahåller tjänsten. Begreppet innefattar alltså även t.ex. detaljhandelns och bensinbranschens erbjudanden om konto- kortstjänster. Området torde kunna ringas in att omfatta främst följande tjänster (jfr delrapporten tjänster från ett konsument- perspektiv, avgiven av 2000 , s. 2). Insättningar och sparande: inlåningskonton, pensionssparande Betaltjänster: gireringar, kontokort, elektroniska plånböcker , checkar Krediter: blanco- och borgenslån, boendekrediter Försäkringar: skade- och personförsäkringar, inklusive pensionsförsäk-ringar Ett avtal om överlåtelse av aktier och andra värdepapper är inte undantaget från lagens tillämpningsområde när det gäller distansavtal. Det är inte ett avtal om en finansiell tjänst utan ett avtal om överlåtelse av lös egendom (se författningskommentaren till 1 §). Detta gäller även försäljning av värdepapper i kommission. Om t.ex. en bank säljer aktier i kommission, dvs. säljer aktier för någon annan men i eget namn, är banken vid tillämpningen av lagen att betrakta som näringsidkare. Det är då banken som skall följa lagens krav på information vid marknads- föringen och när avtalet ingås (se 9 och 10 §§). En annan sak är att lagens bestämmelser om ångerrätt normalt inte gäller vid avtal om överlåtelse av värdepapper (se 14 § 2). I punkten 2 görs undantag för avtal om uppförande av byggnad eller en annan fast anläggning på mark eller i vatten (jfr 2 § första stycket 2 köplagen). Endast avtal om uppförande av byggnad m.m. är undantagna. Ett avtal som går ut på ett tillhandahållande och infogande av en lös sak i fast egendom faller alltså under lagens tillämpningsområde. Detsamma gäller avtal om reparation av sådan egendom. Vidare görs i punkten 3 undantag för avtal som ingås med hjälp av en varuautomat eller annan liknande automat eller med hjälp av en automatiserad affärslokal. Terminologin är hämtad från distansavtals- direktivet. Lagen är således inte tillämplig t.ex. när någon köper en flyg- eller tågbiljett i en automat på en flygplats respektive järnvägsstation. Ett annat exempel är köp av cigaretter i en varuautomat eller bensin från en sedelautomat. Ytterligare undantas det avtal som ingås med en teleoperatör genom användning av en offentlig telefonautomat (punkten 4). Undantaget gäller helt enkelt det avtal som konsumenten måste anses ingå med teleoperatören bara genom att använda telefonautomaten. Med tele- operatör avses detsamma som i telelagen (1993:597), dvs. den som förvärvsmässigt bedriver televerksamhet. Lagen gäller inte heller avtal som ingås vid traditionella auktioner (punkten 5), dvs. auktioner där budgivningen normalt inte sker elektroniskt. Auktioner på Internet omfattas däremot av lagen. 4 § Lagen gäller inte hemförsäljningsavtal, om 1. det pris som konsumenten sammanlagt skall betala understiger , 2. avtalet gäller finansiella instrument som avses i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument, 3. avtalet gäller försäkring, 4. avtalet gäller uppförande av byggnad eller en annan fast anläggning på mark eller i vatten, eller 5. avtalet ingås vid ett hembesök som äger rum på konsumentens uttryckliga begäran och avtalet gäller en vara eller en tjänst som omfattas av konsumentens begäran eller som har ett direkt samband med den varan eller tjänsten. Även denna paragraf innehåller undantag från lagens tillämpnings- område. Dessa gäller endast för hemförsäljningsavtal. Undantagen mot- svarar undantagen i 1 § andra stycket 1 och 3 6 hemförsälj- ningslag (angående punkterna 2 och 7 se 6 respektive 5 §). Frågorna har behandlats i avsnitt 6.3.4. I punkten 1 görs undantag för avtal enligt vilket det pris konsumenten sammanlagt skall betala understiger . I priset avses ingå både varans eller tjänstens pris inklusive skatter och andra avgifter till det allmänna och eventuella tillägg såsom kreditkostnad, leveransavgift, porto- och emballagekostnad. Beloppsgränsen avser det sammanlagda priset för det som konsumenten köper vid avtalstillfället. Om en konsument t.ex. köper flera böcker som var för sig kostar men tillsammans kostar eller mer, är lagen tillämplig. Näringsidkaren kan således inte kringgå bestämmelsen genom att upprätta separata avtal för varje enhet eller produkt. I punkten 2 görs undantag för avtal som gäller finansiella instrument som avses i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. Lagen gäller sålunda inte vid ett hemförsäljningsavtal om t.ex. över- låtelse av aktier eller andelar i en aktiefond. Vidare görs i punkten 3 undantag för försäkringsavtal. Andra finansiella tjänster än försäkringar omfattas inte av undantaget (jfr 3 § 1). Ytterligare undantas avtal som gäller uppförande av byggnad eller en annan fast anläggning på mark eller i vatten (punkten 4). Detta undantag gäller också för distansavtal (se 3 § 2). Utgångspunkten är att alla avtal som träffas under ett hembesök faller under lagen. Enligt punkten 5 görs dock undantag för de fall där besöket äger rum på konsumentens uttryckliga begäran. Åtskillig egendom är inte av sådant slag att den brukar förvärvas vid tillfälliga kontakter mellan konsumenten och näringsidkaren. I dessa fall föregås i stället avtalsslutet av ingående förhandlingar. Ett praktiskt exempel är köp av monte- ringsfärdiga småhus. I sådana fall torde vanligen den omständigheten att det definitiva avtalet sluts i konsumentens bostad bero på dennes uttryckliga begäran. Köpet faller därmed utanför lagen. Andra praktiska situationer då undantaget kan vara tillämpligt är då en konsument tillkallar en reparatör för att laga konsumentens TV-apparat eller då en konsument ber en representant för ett företag att i konsumentens bostad förevisa en ny produkt. Undantaget för begärda besök gäller den vara eller tjänst som avsågs med besöket men också varor och tjänster som har ett direkt samband med den förstnämnda varan eller tjänsten. Det kan vara fråga om varor och tjänster som är nödvändiga för att den med besöket avsedda varan eller tjänsten skall fungera, t.ex. installation av en tvättmaskin i samband med köp av maskinen. Det kan också röra sig om varor och tjänster som, fastän de inte är nödvändiga, ändå har en naturlig anknytning till den med besöket avsedda varan eller tjänsten, såsom då en konsument i samband med köp av en videoapparat också köper videokassettband. Däremot avses undantaget inte omfatta ett sådant fall då en konsument ingår ett avtal med en TV-handlare om köp av en ny TV efter att ursprungligen ha tillkallat handlaren för reparation av en befintlig TV. 5 § Bestämmelserna om informationsskyldighet i 9 12 §§, om ångerrätt i 13 20 §§ och om lagval i 23 § gäller inte distansavtal eller hemförsäljningsavtal om sådan upplåtelse eller överlåtelse som avses i lagen (1997:218) om konsument- skydd vid avtal om tidsdelat boende. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att lagens regler om informationsskyldighet (9 12 §§), om ångerrätt (13 20 §§) och om lagval (23 §) inte är tillämpliga på distansavtal eller hemförsäljningsavtal om sådan upplåtelse eller överlåtelse som avses i lagen (1997:218) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende. Den lagen innehåller bestämmelser som ger konsumenten ett likvärdigt skydd i de aktuella avseendena. Däremot gäller bestämmelserna om fullgörelse (21 § in- begripet informationsskyldigheten i paragrafen) och om behörighet för näringsidkarens ombud (22 §). Såvitt avser distansavtal följer undantaget av artikel 13.2 i distansavtalsdirektivet. När det gäller hemförsäljnings- avtal finns ett liknande undantag i 1 § andra stycket 7 hem- försäljningslag. Frågan har behandlats i avsnitt 6.3.4. 6 § Bestämmelserna om informationsskyldighet i 10 och 11 §§ och om ångerrätt i 13 20 §§ gäller inte distansavtal eller hemförsäljningsavtal om försäljning av livsmedel eller andra varor för ett hushålls löpande förbrukning, om varorna skall levereras till en konsuments bostad eller arbetsplats i ett distributionssystem med regelbunden utkörning. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att lagens regler om informationsskyldighet när ett avtal ingås (10 och 11 §§) och ångerrätt (13 20 §§) inte är tillämpliga på vissa avtal som avser leverans av varor för ett hushålls löpande förbrukning. Däremot gäller bestämmelserna om informationsskyldighet vid marknadsföring som syftar till distansavtal (9 §), om fullgörelse (21 §), om behörighet för näringsidkarens ombud (22 §) och om lagval (23 §). Undantaget gäller både distansavtal och hemförsäljningsavtal. Såvitt avser distansavtal har undantaget sitt stöd i artikel 3.2 första strecksatsen i distansavtalsdirektivet. Det motsvarar delvis undantaget i 1 § andra stycket 2 hemförsäljningslag. Frågan har behandlats i avsnitt 6.7. Undantaget omfattar avtal om leverans av livsmedel och andra varor för ett hushålls löpande förbrukning. Med livsmedel avses detsamma som i 1 § livsmedelslagen (1971:511), dvs. matvaror, dryckesvaror, njutnings-medel och andra varor som är avsedda att förtäras av människor. Läkemedel är undantagna. Som exempel på andra varor för ett hushålls löpande förbrukning kan nämnas hushållspapper och tvättmedel. Enligt bestämmelsen skall varorna levereras till en konsuments bostad eller arbetsplats för att undantaget skall vara tillämpligt. Med konsu- mentens bostad avses inte bara hans eller hennes stadigvarande bostad utan även en bostad av mer tillfällig karaktär, t.ex. en sommarbostad. Bestämmelsen gäller endast leverans i ett distributionssystem med regelbunden utkörning. I detta krav ligger att varuutkörningen skall ut- göra ett led i näringsidkarens normala marknadsföring och inte endast en särskild tjänst i det enskilda fallet. Det krävs inte att näringsidkaren skall betjäna vissa rutter (jfr 1 § andra stycket 2 hemförsäljnings- lag). Inte heller krävs det att leveranserna äger rum med vissa tätare intervall. I 14 § 3 finns ett undantag från ångerrätten vid distansavtal som gäller en vara som snabbt kan försämras eller bli för gammal. 7 § Bestämmelserna om informationsskyldighet i 10 § och om ångerrätt i 13 20 §§ gäller inte distansavtal om 1. inkvartering, 2. transport, 3. servering, catering eller någon annan liknande tjänst, eller 4. kulturevenemang, idrottsevenemang eller någon annan liknande fritidsaktivi- tet, under förutsättning att näringsidkaren i avtalet åtar sig att tillhandahålla tjänsten på en bestämd dag eller . Denna paragraf innehåller en bestämmelse om undantag från lagens regler om informationsskyldighet när ett distansavtal ingås (10 §) och från lagens regler om ångerrätt (13 20 §§). Däremot gäller bestäm- melserna om informationsskyldighet vid marknadsföring som syftar till distansavtal (9 §), om fullgörelse (21 §), om behörighet för närings- idkarens ombud (22 §) och om lagval (23 §). Undantagen, som gäller endast för distansavtal och alltså inte för hemförsäljningsavtal, har stöd i artikel 3.2 andra strecksatsen i distansavtalsdirektivet. Undantagen gäller för vissa distansavtal där näringsidkaren i avtalet, dvs. när avtalet ingås, åtar sig att tillhandahålla den beställda tjänsten på en bestämd dag eller . Övervägandena finns i avsnitt 6.7. I punkten 1 undantas distansavtal som avser inkvartering. Begreppet inkvartering finns även i lagen (1992:1672) om paketresor. Som exempel kan nämnas att en konsument bokar ett rum på ett hotell eller en sovplats på ett vandrarhem. I punkten 2 görs undantag för distansavtal som avser transport. Undantaget gäller t.ex. flyttransporter men också tågresor och taxiresor. Vidare görs i punkten 3 undantag för servering, catering och andra liknande tjänster. Med servering avses tillhandahållande av mat och dryck på restaurang eller liknande. Med catering avses leverans av färdig mat till beställarens lokaler. Ett exempel på en annan liknande tjänst är hemkörning av pizza. Ytterligare undantas kulturevenemang, idrottsevenemang och andra liknande fritidsaktiviteter (punkten 4). Lagens bestämmelser om ångerrätt gäller således inte ett distansavtal om biljetter till t.ex. en operaföreställ- ning eller en fotbollsmatch. 8 § Ett avtalsvillkor som i jämförelse med bestämmelserna i denna lag är till nackdel för konsumenten är utan verkan mot denne, om inte annat anges i lagen. Paragrafen genomför artikel 12.1 i distansavtalsdirektivet och ansluter nära till 3 § hemförsäljningslag. Motsvarande bestämmelse finns också i annan lagstiftning på konsumentområdet, t.ex. 3 § konsu- mentköplagen (1990:932) och 4 § konsumentkreditlagen (1992:830). Av paragrafen framgår att lagen är tvingande till konsumentens förmån på så sätt att denne inte är bunden av avtalsvillkor som i jämförelse med lagens bestämmelser är till nackdel för honom eller henne. Det finns ett undantag från denna regel, nämligen om det av lagen särskilt framgår att parterna kan avtala bort en lagbestämmelse även om detta är till nackdel för konsumenten. En sådan bestämmelse finns i 21 § första stycket. Att lagen är tvingande får betydelse för avtalsvillkor som innebär att konsumenten på förhand godtar inskränkningar av sina rättigheter enligt lagen. Paragrafen hindrar däremot inte att konsumenten i ett konkret fall avstår från en befogenhet eller en förmån sedan den väl har aktualiserats. Information vid marknadsföring som syftar till distansavtal 9 § Vid marknadsföring som syftar till distansavtal skall näringsidkaren ge information om 1. sitt namn och sin adress, 2. varans eller tjänstens huvudsakliga egenskaper, 3. varans eller tjänstens pris, inbegripet skatter och avgifter, 4. leveranskostnader, 5. sättet för betalning och för leverans eller fullgörande på annat sätt, 6. ångerrätt enligt denna lag, 7. kostnaden för att ett medel för distanskommunikation används, om inte kost- naden är beräknad efter normaltaxa, 8. den tid under vilken erbjudandet gäller, och 9. avtalets kortaste löptid, om avtalet avser återkommande leveranser av varor eller avser en tjänst som utförs fortlöpande. Informationen skall ges i rimlig tid innan ett avtal ingås. Informationen skall ges klart och begripligt och med användande av metoder som är anpassade till det medel för distanskommunikation som används. Näringsidkaren skall ta särskild hänsyn till behovet av skydd för underåriga. Vid marknadsföring per telefon skall näringsidkaren ge konsumenten information om sin identitet och om samtalets syfte. Paragrafen handlar om näringsidkarens skyldighet att ge konsumenterna information vid marknadsföring. Den kompletterar och preciserar övriga marknadsrättsliga regler, bl.a. marknadsföringslagen (1995:450), när det gäller marknadsföring som syftar till distansavtal. Paragrafen är inte tillämplig på marknadsföring som uteslutande riktar sig till andra näringsidkare. Den är inte heller tillämplig på marknadsföring som syftar till hemförsäljningsavtal. Paragrafen genomför artikel 4 i distansavtals- direktivet. Frågorna har behandlats i avsnitt 6.4. Den näringsidkare som inte följer vad som föreskrivs i paragrafen kan drabbas av påföljder enligt marknadsföringslagen (se 12 §). Första stycket I första stycket anges vilken information näringsidkaren skall lämna till konsumenterna vid marknadsföring som syftar till distansavtal. Med marknadsföring avses reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter (jfr 3 § marknadsföringslagen). Enligt punkten 1 skall konsumenterna få information om närings- idkarens namn och adress. Informationen skall vara sådan att det är möjligt för konsumenterna att identifiera näringsidkaren. Den adress som skall anges är den som är relevant för konsumenternas kontakt med näringsidkaren. Punkten 2 föreskriver att näringsidkaren skall lämna information om varans eller tjänstens huvudsakliga egenskaper. Hur omfattande informa- tionen måste vara beror på vad det är för slags vara eller tjänst. Informationen måste vara tämligen detaljerad när det gäller t.ex. hyra av en bil. Om marknadsföringen däremot avser t.ex. en bok behöver informationen naturligen inte vara lika detaljerad. Konsumenterna skall vidare få information om varans eller tjänstens pris. Det pris som skall anges är det totala pris som skall betalas av konsumenten. Prisuppgiften skall med andra ord inkludera eventuella skatter och andra avgifter som betalas via näringsidkaren, t.ex. mervärdesskatt. Näringsidkaren skall också informera konsumenterna om eventuella leveranskostnader, såsom t.ex. postens avgifter. De nu angivna informationskraven finns i punkterna 3 och 4. Näringsidkaren skall vidare lämna information om sättet för betalning och för leverans eller fullgörande på annat sätt (punkten 5). Enligt punkten 6 skall konsumenterna få information om den rätt att frånträda ett ingånget avtal (ångerrätt) som denna lag ger. Avsikten är att konsumenterna skall få information om att det finns en möjlighet att frånträda avtalet, hur ångerfristen räknas, hur man skall förfara om man vill ångra sig samt vad som gäller när man har ångrat sig. Konsumenterna bör därmed få information bl.a. om vem som skall svara för kostnaderna för återsändandet av en vara om ångerrätten utövas. Om marknadsföringen gäller en tjänst, är avsikten vidare att konsumenterna skall få information om att ångerrätten inte får utövas om fullgörandet av tjänsten påbörjas med konsumentens samtycke redan under ångerfristen (jfr 14 § 1). Om marknadsföringen gäller en förseglad ljud- eller bildupp- tagning eller ett förseglat datorprogram, bör konsumenten få information om att ångerrätten inte får utövas om han eller hon bryter förseglingen (jfr 14 § 4). Någon information om den lagstadgade ångerrätten behöver inte lämnas i de fall då någon sådan rätt inte finns. Näringsidkaren skall enligt punkten 7 ge konsumenterna information om vad det kostar att använda ett visst kommunikationsmedel, om inte kostnaden är beräknad efter normaltaxa. Om näringsidkaren t.ex. anvisar konsumenterna att ringa ett s.k. 071-nummer måste de alltså upplysas om taxan. Ytterligare anges i paragrafen att näringsidkaren skall lämna information om den tid under vilken erbjudandet gäller (punkten 8), dvs. hur länge varan eller tjänsten kan beställas för det pris och under de övriga villkor som anges i erbjudandet. Slutligen föreskrivs i punkten 9 att konsumenterna skall få information om avtalets kortaste löptid när det är fråga om ett avtal som avser återkommande leveranser av varor eller avser en tjänst som utförs fortlöpande. Kravet gäller naturligtvis bara i de fall då avtalet avses innehålla ett villkor om en kortaste löptid. Andra stycket I andra stycket ges närmare bestämmelser om när och hur informationen skall ges. Terminologin är i stora delar hämtad från distansavtalsdirek- tivet. Informationen skall ges i rimlig tid innan ett avtal ingås. Bestäm- melsen, som har utformats i enlighet med Lagrådets förslag, får betydelse i de fall där näringsidkarens tanke är att marknadsföringen skall leda till att ett avtal ingås mer eller mindre , såsom vid telefonförsäljning. Bestämmelsen innebär att en näringsidkare inte får ge informationen innan avtalet ingås, utan konsumenten måste få rimlig tid att ta del av informationen och överväga villkoren. Vidare skall informationen ges klart och begripligt. Med att informa- tionen skall ges klart avses att den skall ges på ett sådant sätt att konsumenterna normalt sett inte har några svårigheter att ta del av den. Informationen skall t.ex. vara lätt att hitta på näringsidkarens hemsida vid marknadsföring på Internet. Informationen skall också ges begripligt . Med detta uttrycks närmast att informationen skall ges på ett sådant sätt att konsumenterna normalt sett inte heller har några svårigheter att förstå den. Av betydelse är här givetvis vem marknadsföringen riktar sig till. Kravet på klarhet och begriplighet torde i vissa fall kunna innebära att informationen skall ges på svenska. Näringsidkaren skall också använda sådana metoder som är anpassade till det medel för distanskommunikation som används. Det faller sig i regel naturligt vilken metod som näringsidkaren bör använda sig av. Vid marknadsföring genom telefon är det naturligt att näringsidkaren ger informationen under telefonsamtalet, medan vid marknadsföring på Internet informationen normalt sett kan finnas på hemsidan. Det klargörs slutligen att näringsidkaren skall ta särskild hänsyn till behovet av skydd för underåriga. Informationen skall alltså anpassas till att den som är är omyndig och normalt sett inte själv får råda över sin egendom eller åta sig förbindelser (se 9 kap. ). I kravet ligger också att särskild hänsyn skall tas till att underåriga kan antas vara mindre kritiska och bli lättare vilseledda än andra konsu- menter, inte minst vid distansavtal. En konsekvens av bestämmelsen bör vara att marknadsföring som syftar till distansavtal med underåriga skall vara måttfull och inte förledande eller överdrivet frestande. Någon motsvarande regel för andra svaga målgrupper, t.ex. personer med förvaltare, finns inte i lagen. I dessa fall får marknadsföringslagens allmänna bestämmelser om kraven på marknadsföring tillämpas. Tredje stycket Tredje stycket, som genomför artikel 4.3 i distansavtalsdirektivet, före- skriver vad näringsidkaren ytterligare skall iaktta vid marknadsföring per telefon. skall näringsidkaren ge konsumenten information om sin identitet (jfr 9 § första stycket 1) och om samtalets syfte. Samtalets kommersiella syfte måste således uttryckligen och tidigt göras klart för konsumenten, och näringsidkaren skall identifiera sig . Information när ett avtal ingås 10 § När ett distansavtal har ingåtts skall näringsidkaren därefter ge konsu- menten en bekräftelse med den information som avses i 9 § första stycket 1 5. Gäller distansavtalet en vara skall informationen ges senast vid leveransen, om inte varan skall levereras till någon annan än konsumenten. Informationen skall ges i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Om näringsidkaren har gett informationen i sådan form, behöver den inte ges på nytt, om inte annat följer av andra stycket. skall näringsidkaren alltid i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten ge denne information