prop · GN03140 · 2000-01-01 00:00:00 — Riktlinjer i anslutning till gruppundantaget kommer vidare att antas av kommissionen. Det nya gruppundantaget har en mer generell ekonomisk grund och en förenklad struktur jämfört med nu gällande gruppundantag. I gruppundantaget undantas samarbete upp till en marknadsandel i leverantörs-/tillverkarledet på . Vissa förfaranden är dock alltid förbjudna. begränsning av köparens möjligheter att bestämma försäljningspriset (högstpris eller rekommenderat pris får bestämmas om det inte får formen av fastpris eller lägstapris), begränsning av det område eller de kunder till vilka köparen får sälja, begränsning av aktiv eller passiv försäljning till slutanvändare i ett selektivt distributionssystem, begränsning av korsvisa leveranser mellan återförsäljare i ett selektivt distributionssystem samt begränsningar av komponentförsäljning till slutanvändare eller reparatörer. Vertikala avtal i detaljhandelssammanslutningar (eller andra typer av sammanslutningar av företag och dess medlemmar) omfattas av gruppundantaget endast om alla medlemmar är varuåterförsäljare och om ingen enskild medlem tillsammans med dess anslutna företag har en sammanlagd årsomsättning som överstiger . Av riktlinjer m.m. framgår att gruppundantaget gäller även om en enskild medlem överskrider gränsvärdet marginellt eller om någon enstaka medlem inte är varuåterförsäljare. Ett arbete pågår f.n. i kommissionen när det gäller nya gruppundantag och riktlinjer för horisontella avtal. Eftersom horisontellt samarbete, särskilt om priser, generellt sett har en mer konkurrensbegränsande effekt är inriktningen här inte att anta ett nytt generellt paraplygruppundantag utan i stället att i riktlinjeform ange i vilka fall ingripande inte kommer att ske mot sådant samarbete. Typiska samarbetsformer mellan företag i samma distributionsled i övrigt som har övervägande positiva effekter och där det finns gruppundantag är t.ex. avtal mellan företag om forskning och utveckling samt specialiseringsavtal. Dessa två gruppundantag avses med vissa förändringar behållas. Nya gruppundantag och riktlinjer för horisontellt samarbete avses träda i kraft , då nu gällande regler löper ut. I kommissionens utkast till generella riktlinjer för horisontellt samarbete behandlas särskilt avtal om forskning och utveckling, produktions- och specialiseringsavtal, inköpsavtal samt saluföringsavtal. Generellt gäller att avtal som avser fastställande av priser, begränsning av produktion eller uppdelning av marknader, kunder eller leveranskällor är av den karaktären att de har negativa effekter på marknaden utan att ge effektivitetsvinster. Därför är den typen av horisontellt samarbete förbjudet. Detaljhandelskedjor där samarbetet har horisontell karaktär berörs av riktlinjernas regler för inköpsavtal. Här berörs bl.a. frågan om prissamverkan vid gemensamma inköp. En tumregel enligt utkastet till riktlinjer är att prissamarbete upp till en sammanlagd marknadsandel hos berörda företag på kan accepteras. Kommissionen anger vidare att horisontellt prissamarbete i inköpssamverkan av större omfattning kommer i konflikt med regelverket. har f.n. motsvarande gruppundantag, både vad gäller vertikala som horisontella samarbeten, som EU. Härtill kommer för svenskt vidkommande det särskilda gruppundantaget för kedjor i detaljhandeln samt det nu föreslagna gruppundantaget för samarbete mellan taxiföretag, som avses träda i kraft den l . har deklarerat avsikten att på motsvarande sätt som i EU ersätta gällande tre gruppundantag för vertikala avtal med ett nytt paraplygruppundantag för vertikalt samarbete efter förebild från det nya EU-gruppundantaget. Beredningen kring utformningen av ett sådant gruppundantag pågår med inriktningen att nya regler kan träda i kraft . Vad gäller regler för horisontellt samarbete finns f.n. inga slutliga beslut i EU. Den svenska avsikten är emellertid även här att, efter förebild från EU, revidera de svenska gruppundantagen för forskning och utveckling respektive specialiseringsavtal. De kommande generella riktlinjerna för horisontellt samarbete inom EU kan härutöver komma att utgöra en tolkningskälla, dels vid tillämpning av de svenska konkurrensreglerna, dels vid regeringens överväganden om eventuella kommande gruppundantag. Som framgått ovan berörs detaljhandelskedjornas samarbeten på EU- nivå av de nya reglerna för såväl vertikalt som horisontellt samarbete. Vid överväganden i frågan om vilka svenska regler som i fortsättningen skall gälla måste utformningen av EU-reglerna vägas in. Detta innebär att reglerna i det svenska detaljhandelsgruppundantaget måste analyseras i förhållande till de nya reglerna inom EU. För att få rådrum för en sådan analys gäller det svenska detaljhandelsgruppundantaget till utgången av . Frågor som bör tas upp i en sådan analys är vilka effekter de nya reglerna får för samarbeten i handeln på den svenska marknaden, t.ex. med avseende på servicen i glesbygd. Det kan redan nu konstateras att delvis samma frågor som återfinns i det svenska gruppundantaget för kedjor i detaljhandeln kommer att regleras i de nya reglerna för vertikalt och horisontellt samarbete. Det särskilda detaljhandelsgruppundantaget måste därför omprövas. Enligt regeringens uppfattning bör inriktningen i det fortsatta arbetet vara att det nuvarande svenska gruppundantaget för kedjor i detaljhandeln inte förlängs i sin nuvarande form efter . Prisnivåer och nyetableringar i detaljhandeln Regeringens bedömning: Prisskillnaderna inom detaljhandeln mellan olika regioner i landet och inom olika regioner är stora. Regeringen anser att det är angeläget att orsakssambanden mellan prisnivåer och möjligheter till nyetableringar klarläggs. bör i sina pågående konkurrensanalyser på bl.a. lokal nivå uppmärksamma eventuellt förekommande etableringshinder inom detaljhandelsområdet och de effekter på konkurrenstrycket dessa kan medföra. Frågan om eventuella konkurrenshämmande etableringshinder inom detaljhandelsområdet har behandlats i ett antal utredningsrapporter. Härvid kan bl.a. nämnas (2000:1) Konkurrensen i problem och förslag samt (2000:7) Utrikeshandel en strategi för effektivitetsrevision. I dessa rapporter anges bl.a. att det kan finnas svårigheter för företag som vill etablera anläggningar för detaljhandel i vissa områden. Härvid pekas bl.a. på kommunernas möjligheter att genom sin mark- och planpolitik försvåra sådana etableringar. har i sin rapport matkostnader (1999:15) redovisat resultatet från en undersökning i 31 orter 38 40 . Undersökningen visar att det finns stora prisskillnader på livsmedel mellan olika regioner i landet. Prisskillnaderna är också stora mellan olika orter inom en och samma region. I rapporten redovisas också tre faktorer som kan förklara prisskillnaderna. Det gäller butiken (t.ex. butikstyper, storlek och affärsläge), kommunen (t.ex. befolkningsstorlek, befolkningstäthet och hushållens inkomst) samt butiksstrukturen (t.ex. möjligheter till nyetableringar och konkurrenstryck), som utpekas som den viktigaste orsaken till prisskillnaderna. När det gäller frågan om etablering av nya anläggningar för detaljhandel handlar det främst om att söka skapa balans mellan olika intressen. Det gäller bl.a. att tillgodose intresset att uppnå goda förutsättningar för konkurrens och utvecklingsmöjligheter för detaljhandeln och därmed för låga priser, ett rikt utbud och god tillgänglighet för konsumenterna. Det handlar också om att ta tillvara levande, trygga, trivsamma och uthålliga bebyggelsemiljöer samt att söka begränsa bilberoendet och på det sättet spara både miljö och andra ändliga resurser. Denna form av avvägningar mellan olika intressen sker bl.a. inom ramen för den kommunala planeringsprocessen. Konkurrensen i inom detaljhandeln och särskilt på dagligvaruområdet är svag. Regeringen anser därför att det är angeläget att kunskapen om orsakssambanden mellan de olika prisnivåerna i olika regioner och i olika orter inom en region fördjupas. Det är också angeläget att den kunskap som samlas in inom området sprids så att den kan läggas till grund för de avvägningar som bl.a. skall ske i olika planerings-, lokaliserings- och etableringssammanhang. Regeringen har givit i uppdrag att genom metodutveckling, undersökningar och analyser på områden som är centrala för hushållen klarlägga konkurrensförhållanden och genomföra konkurrensanalyser på bl.a. lokal nivå. Livsmedelsområdet har angivits som ett av de områden där sådana analyser bör genomföras. Regeringen förutsätter att inom ramen för detta uppdrag bl.a. belyser frågan om eventuellt förekommande etableringshinder och de effekter dessa kan medföra på konkurrenssituationen och prisnivåerna inom detaljhandeln för livsmedel. Erfarenheterna hos alla de parter som är berörda, inklusive det allmänna konsumentintresset, av de frågor som kan aktualiseras bör beaktas vid uppdragets genomförande. 7.6.3 Sotningsväsendet Regeringens bedömning: Regeringen avser att återkomma till med förslag om minskad reglering inom sotningsväsendet Grundläggande bestämmelser om sotning och brandskyddskontroll av eldstäder m.m. finns i räddningstjänstlagen (1986:1102) och i räddningstjänstförordningen (1986:11079). Frågan om hur långt det allmännas och de enskildas ansvar skall sträcka sig på detta område har utretts och övervägts vid ett flertal tillfällen, senast genom den s.k. i betänkandet (SOU1998:45) Sotning . Sotning är en förebyggande åtgärd mot brand. I varje kommun skall en svara bl.a. för att sotning utförs regelbundet. Genom sotningen skall eldstäder och andra fasta förbränningsanordningar, som inte är inrättade för eldning uteslutande med gas, och därtill hörande rökkanaler samt imkanaler göras rena. I samband med sotning skall det som rengörs samt skorstenar och tak med därtill hörande byggnadsdelar kontrolleras från brandskyddssynpunkt. Sotning och kontroll av brandskyddet skall utföras av skorstensfejarmästare eller skorstensfejare som biträder skorstensfejarmästaren (jfr 24 § räddningstjänstförordningen ). I fråga om speciella anläggningar och enstaka avlägset belägna bostadshus kan dock den nämnd i kommunen som svarar för räddningstjänstfrågor medge att någon annan utför sotningen och kontrollen. Regeringen anser att en väsentlig minskning av regleringen inom sotningsväsendet bör eftersträvas. Således avser regeringen återkomma till med förslag om att imkanaler som finns i bostadskök eller därmed jämförbara utrymmen inte längre skall vara föremål för sotning enligt räddningstjänstförordningen. Regeringen avser även redovisa andra åtgärder och förslag till hur regleringen av sotningsväsendet i övrigt kan minskas, bl.a. för att öka konkurrensen. Viss ytterligare beredning av bl.a. frågor om glesbygdsaspekter måste emellertid göras . 7.7 Statsstöd Regeringens bedömning: En förtydligad svensk statsstödspolicy bör ligga till grund för arbetet med stödrelaterade frågor inom EU, men också för det internationella arbetet i övrigt. Inriktningen bör vara att så långt möjligt begränsa användningen av statligt stöd, och i synnerhet sådant stöd som i särskild grad snedvrider konkurrensen och som hotar svenska ekonomiska intressen. För att kunna driva detta arbete med kraft och trovärdighet bör ytterligare insatser göras för att också motverka konkurrenssnedvridande stöd i vårt land. Det finns goda skäl att hänföra till kretsen av "progressiva" länder som vid en internationell jämförelse tillämpar en restriktiv politik när det gäller statligt stöd till näringslivet. Ett tydligt exempel på detta gäller agerandet på varvsområdet, där verkat för borttagande av kontraktsrelaterat driftsstöd. De undersökningar som görs återkommande inom EU visar att tillhör de medlemsstater som lämnar minst stöd bland medlemsstaterna. När det gäller stöd till tillverkningsindustrin visar kommissionen i sin senaste utvärdering att tillsammans med främst tillhör de mest återhållsamma stödgivarna, medan länder som och utnyttjar stöd i betydligt större utsträckning. Inom EU har konstaterats att de sammanlagda stödvolymerna till näringslivet är ett problem, inte minst för konsolideringen av den inre marknaden. Det sammanlagda stödet inom EU uppgick till , varav till företag inom tillverkningsindustrin. Att det vid toppmötet i uppmanade såväl kommissionen som medlemsstaterna att ytterligare minska det statliga stödet var därför ingen tillfällighet. I rådets uppmaning ligger också ett önskemål att ändra inriktningen av stödet bort från stödgivning till enskilda företag eller vissa sektorer av ekonomin till mer horisontella ändamål som ligger i hela gemenskapens intresse. Den nu förhärskande svenska synen på näringslivsstöd, hur det bör prioriteras och användas, bygger delvis på de lärdomar som har kunnat dras expansiva stödpolitik med stora insatser för bl.a. stål- och varvsindustrin. Därför används företagsstödet främst för att stödja forskning och utveckling samt för att bidra till att minska de växande regionala obalanser som finns mellan olika delar av . kan konstateras att det i det dagliga politiska arbetet kan uppstå situationer som ställer krav på statliga engagemang i form av exempelvis ad hoc-stöd till företag i krissituationer, särskilda åtgärder för vissa branscher eller komponerandet av stödpaket vid konkurrens om strategiska internationella företagsetableringar. En formulerad svensk policy på statsstödsområdet har mot denna bakgrund sitt intresse på flera sätt. Den bör dels kunna utgöra plattform för arbetet med stödfrågorna inom EU, dels underlätta identifieringen av profilfrågor som där väljer att driva, men också ge principiell vägledning för agerande vid behandlingen av förslag och initiativ i andra sammanhang där stödfrågor aktualiseras. En förtydligad policy när det gäller statsstöd kan underlätta möjligheterna att agera långsiktigt och konsistent och därmed ge en tydligare profil på stödområdet. Utgångspunkter för en svensk stödpolicy är ett förhållandevis litet land med ett stort beroende av öppna och väl fungerande marknader. Statsfinansiella begränsningar innebär också att inte har förutsättningar att bedriva näringspolitisk konkurrens med stödgivning. kommer aldrig att ha möjlighet att tävla med större länder genom att locka med generösa bidrag till företagsetableringar. Härtill kommer att stödkonkurrens har negativa effekter från ett övergripande perspektiv, eftersom den kan leda till destruktiva och kostsamma subventionsspiraler när länder och regioner tävlar med varandra. Resultatet blir en totalt sett ineffektiv allokering av såväl budgetmedel som reala produktionsresurser, en snedvridning av konkurrensen och en hämsko på omvandlingstrycket i ekonomin. Motiven för statliga företagsstöd måste därför vara starka. En policy för det svenska arbetet inom statsstödsområdet bör baseras på vissa principiella utgångspunkter. För det första bör en explicit restriktivitetsprincip etableras. Denna princip bottnar i insikten att fungerande marknader och konkurrens på lika villkor är av avgörande betydelse för ekonomins funktionssätt. Extensiv stödgivning på olika villkor från olika länder och regioner ger möjligen kortsiktiga och geografiskt begränsade vinster, men riskerar att långsiktigt motverka en god ekonomisk utveckling i bredare mening. För det andra bör det gemensamma regelverkets roll betonas. Inte minst för de små länderna och de små företagen är det nödvändigt att gemensamma spelregler finns och att de fungerar. Därmed måste förutsättas att varken ensidigt nationella, regionala eller företagsspecifika intressen kan ges företräde. För det tredje är det av betydelse att stödreglerna fungerar effektivt. Oöverskådliga, krångliga och svårtolkade regelverk minskar förutsättningarna för en likartad tillämpning och en effektiv kontroll. Likaså är det givet att möjligheterna till insyn när det gäller den faktiska tillämpningen på nationell, regional och lokal nivå måste vara tillfredsställande. Överträdelse av regelverket måste också kunna motverkas med kraft. Restriktivitetsprincipen Restriktivitetsprincipen tar sig konkret i uttryck att gemensamma stödregler utformas med sikte på en ökad internationell återhållsamhet och att de internationella spelreglerna för stödgivningen så långt möjligt görs lika. Inom EU måste åtgärder vidtas för att minska det statliga stödet och bör vara berett att bidra på ett proportionellt rimligt sätt. Bland de politikinstrument som utnyttjas för att uppnå olika syften bör företagssubventioner aldrig vara en förstahandslösning, alternativa vägar skall regelmässigt först analyseras och prövas. I den mån subventionsvägen ändå väljs skall så långt möjligt konkurrensneutrala lösningar utnyttjas. För att undvika kortsiktighet och ett gynnande av särintressen bör förekommande stöd utgå från horisontellt tillämpliga program med tydliga kriterier för stödgivningen. Ett ökat utnyttjande av konsekvensanalyser inför etableringen av nya stöd bör ske. Effektiviteten i de stöd som utnyttjas bör följas noga och utvärderingar utifrån samhällsekonomisk synpunkt göras. Vid stödgivning bör vidare där så är lämpligt en konkurrensanalys göras. Betydelsen av ett gemensamt regelverk bör i det internationella arbetet aktivt verka för initiativ som stärker den internationella kontrollen och de gemensamma regelverken på området. I första hand gäller detta inom ramen för EU-arbetet, men också aktiviteter med anknytning till subventioner som förekommer inom WTO och . Attitydskapande insatser kring det ömsesidiga beroendet av en väl fungerande överstatlig subventionskontroll har också sin givna betydelse. Detta kan ske i dialogen på olika nivåer med andra länder men också inom ramen för den nationella politikutformningen på olika områden. I det sammanhanget är det också viktigt att den nationella hanteringen av dagliga stödärenden sker på ett effektivt sätt och inom ramen för de administrativa procedurer som de internationella regelverken påbjuder. Effektivitet genom förenkling och ökad öppenhet En självklar utgångspunkt för den betydelse som tillmäts de gemensamma regelverken är att dessa har tillräcklig trovärdighet och att de fungerar i realiteten. Som EU-medlem är det för svenskt vidkommande primärt som står i fokus. Här finns skäl att verka för att gemenskapens regler på statsstödsområdet effektiviseras. Olika åtgärder och förändringar kan därvid komma ifråga. Såväl komplexiteten i som omfattningen av på statsstödsområdet gör det svårt att tillämpa och innebär sannolikt också risker för en bristande enhetlighet vid utnyttjandet i olika medlemsstater. Det finns därmed skäl för att särskilt sträva efter en förenkling i det fortsatta regelutvecklingsarbetet. Det är också av vikt att kommissionens arbetsformer förändras så att en större del av verksamheten inriktas på uppföljning och aktiv kontroll. Vidare finns det brister när det gäller öppenheten kring stödreglernas tillämpning. Det gäller dels i fråga om kommissionens hantering av nationella stödärenden, dels möjligheterna att få insyn i de olika medlemsstaternas stödgivning. Det fortsatta arbetet med statsstödsfrågorna I avsnitt 10 i denna proposition lämnar regeringen förslag om vissa lagändringar för att skall ha möjlighet att genomföra kontroll på ort och ställe av statligt stöd. Åtgärden utgör ett led i det arbete som bedrivs för att strama upp reglerna om statligt stöd till näringslivet. Motivet för en skärpning av bestämmelserna på området kan ses i ljuset av en fördjupad integrering av den gemensamma marknaden där förekomsten av otillåtna stöd på ett alltmer påtagligt sätt riskerar att snedvrida konkurrensen. har, för övrigt i enlighet med de policyresonemang som redovisats ovan, aktivt tillskyndat kommissionens reformarbete på statsstödsområdet där förbättrade kontrollmöjligheter för kommissionen är ett inslag. Förändringar bör också genomföras för att kommissionen skall kunna ägna mer resurser åt att övervaka stödärenden av större dignitet och där medlemsstaterna får ett ökat ansvar att självständigt administrera vissa typer av stöd enligt utarbetad praxis. har också ställt sig bakom kommissionens ambitioner att på olika sätt söka nedbringa volymen stöd inom EU. En mer långsiktig vision för arbete inom området bör sammanfattningsvis vara att det svenska näringslivet så långt möjligt ges konkurrensneutrala villkor att verka på såväl EU:s inre marknad som den globala marknaden. Företagsstödets betydelse för att locka utländska investeringar måste nedbringas genom restriktiva och mer likartade stödförutsättningar länder emellan. Utrymmet för företag att i stödoptimerande syfte spela ut olika länder och regioner mot varandra måste också minskas genom en ökad öppenhet och bättre insynsmöjligheter i den nationella stödhanteringen. EU:s mekanismer för kontroll av godkända stöd måste utvecklas i takt med att prövningen av stöd förenklas, som sanktionsmöjligheterna vid åsidosättanden av det gemensamma regelverket förstärks. Regelverket måste också utvecklas så att det blir lättare att överblicka och enklare att tillämpa. Till detta kommer att de allmänna strävanden som rådet givit uttryck för när det gäller minskade stödvolymer inom EU på lämpligt sätt måste omsättas i praktisk handling. 7.8 Konkurrenspolitiken i ett europeiskt och globalt sammanhang 7.8.1 Nationell eller internationell konkurrenspolitik Regeringens bedömning: bör stödja det pågående arbetet med att föra över en större del av tillämpningen av med därav följande ansvar på medlemsstaterna. Utvidgning av EU har av regeringen lyfts fram som en prioriterad uppgift inför det svenska ordförandeskapet . Inlemmandet i gemenskapen av länder med betydande skillnader i ekonomisk utveckling och institutionell infrastruktur jämfört med nuvarande EU-medlemmar ställer stora krav på EU:s institutioner, särskilt kommissionen. Någon mer väsentlig utvidgning av administrationen i framstår inte som en realistisk utväg. Det är därför angeläget att avlasta EU:s centrala institutioner sådana uppgifter som medlemsstaterna är väl skickade att ta ett större ansvar för. finns ett betydande egenvärde i att föra tillämpningen av närmare medborgarna. har i en resolution rörande Kommissionens XXVIII:e rapport om konkurrenspolitiken pekat på betydelsen av öppenhet beträffande konkurrenspoltiken. Enligt Parlamentet måste en förmedling av konkurrenspolitikens innehåll och skälen till denna till så många människor som möjligt tillmätas stor vikt, eftersom åtgärdernas genomförande även beror på förståelsen hos de berörda delarna av befolkningen. Medlemsländernas myndigheter har naturligen större kunskap om konkurrensförhållandena på de nationella marknaderna än tjänstemännen i , och en mer decentraliserad tillämpning kan därmed bidra till att skapa ökad förståelse för syftet med de beslut som tas. Det är viktigt att spelreglerna på konkurrensområdet tillämpas lika i hela den inre marknaden, så att inte konkurrenspolitiken i sig riskerar att snedvrida konkurrensen. Den nära samverkan som har utvecklats mellan kommissionen och medlemsländernas myndigheter och den starka samsyn i konkurrenspolitiska frågor som råder bör motverka sådana risker för divergerande tillämpning. Tillämpningen av har i hög grad haft sin tyngdpunkt hos tillsammans med . Även om samtliga medlemsländer har kunnat tillämpa EG-fördragets konkurrensregler i civilprocess i allmän domstol och flera av medlemsländerna har givit behörighet för sådan tillämpning också åt den egna konkurrensmyndigheten har den nationella tillämpningen av EG- reglerna varit av mycket begränsad omfattning. En starkt bidragande orsak till detta har varit exklusiva rätt att medge individuellt undantag från förbudet mot konkurrensbegränsande överenskommelser. Att kommissionen tidigare starkt värnat om denna exklusiva behörighet sammanhänger i sin tur med att medlemsländernas konkurrenspolitik, konkurrenslagstiftning och praktiska tillämpning hade mycket varierande inriktning och styrka. Efter hand har dock en allt starkare konvergens gjort sig gällande när det gäller medlemsländernas nationella konkurrenspolitik.