prop · GN03137 · 2000-01-01 00:00:00 — Kommittén Välfärdsbokslut lämnade delbetänkandet Välfärd vid vägskäl (SOU 2000:3) där den konstaterar att det finns stora problem med att avgränsa den sociala barnavården med avseende på organisation, personal och insatser, vilket medför svårigheter att mer specifikt uttala sig om resurstillgång och resursförändringar under 1990- talet. Ingenting talar dock för att det skett personalneddragningar bland socialsekreterare i kommunerna. Inte heller i rapporter finns uppgifter om resursminskningar inom den sociala barnavården under det gångna decenniet. Kommunernas kostnader för placeringar av barn och unga har ökat, vilket bör ses i relation till att antalet placeringar har ökat och att det har skett en förskjutning mot jämförelsevis dyrare vårdformer. har antalet anmälningar till ökat och det kan inte uteslutas att detta i praktiken inneburit urholkade resurser på sina håll. Välfärdsbokslutet konstaterar att den sociala barna- vården haft en hög prioritet i kommunerna i jämförelse med annan kom- munal barnverksamhet, som t.ex. barnomsorg och elevvård. Regeringen anser att i den mån det finns behov inom den sociala barnavården bör de ökade statsbidragen till kommunerna användas till förstärkningar inom detta område. har kommunerna haft ambitionen att minska antalet barn som placeras utanför det egna hemmet. har det skett en medveten satsning på att utveckla öppenvårdsinsatser på hemmaplan. Motiven till detta har varit såväl ideologiska utifrån synen på barnets bästa som ekonomiska. Insatsen kontaktperson/-familj har ökat . Antalet placerade barn har inte minskat . Sta- tistiken visar dock att vårdtiderna blivit kortare. har regeringen ställt till kommunernas förfogande för utveckling av missbrukarvården och ung- domsvården. Medlen fördelas av länsstyrelserna efter ansökan av kom- munerna. följer upp, utvärderar och analyserar på natio- nell nivå effekterna av hur kommunerna använder utvecklingsmedlen och återför goda exempel och generaliserbara modeller. Intresset i kommu- nerna för att söka utvecklingsmedel har varit stort och många projekt har genomförts som sedan blivit del av den ordinarie verksamheten i kom- munerna. Länsstyrelserna framhåller att utvecklingsmedlen haft positiv betydelse för utvecklingen av arbete. Bland annat har nya metoder utvecklats, kommunerna har stimulerats att ta nya initiativ, ett erfarenhetsutbyte/kunskapsutbyte har utvecklats mellan kommuner i länet och förutsättningarna för tillsyn har förbättrats. Barnets bästa i arbete Det sociala barnavårdsarbetet har präg- lats av diskussioner om hur barnperspektivet och barnets bästa tillgodo- ses av och hur förbättringar kan komma till stånd. fick regeringens uppdrag att utarbeta ett åtgärdsprogram för att höja kompetensen och utveckla ett barnperspektiv i arbetet med utsatta barn (Barn i fokus-projektet). Projektet riktade sig i huvudsak till individ- och familjeomsorg, men också till barn- och ung- domspsykiatrin, barnomsorgen, mödra- och barnhälsovården m.fl. Det resulterade bl.a. i ett antal försöksprojekt, utredningar, utbildningar för socialarbetare och rapporter och har i sin helhet redovisats i rapporten i fokus (1996:19). Projektet fick ett stort genomslag i och mycket utvecklingsarbete sattes i gång ute i kommu- nerna när det gäller utredningsmetodik, metoder för arbete i öppenvård på hemmaplan, bättre samverkan, gruppsamtal för barn till missbrukare m.m. arbete måste fortlöpande utvecklas. Det tidigare nämnda regeringsuppdraget till för att utforma ett förslag till program för nationellt stöd till kunskapsutveckling inom socialtjäns- ten syftar till att stimulera en sådan utveckling. infördes i socialtjänstlagen uttryckliga bestämmel- ser om hänsyn till barnets bästa när åtgärder rör barn samt att barnets in- ställning så långt det är möjligt skall klarläggas när en åtgärd rör barnet. Vidare infördes nya bestämmelser för skydd, vård och behandling av barn och ungdom. I samband med att ändringarna infördes fick Social- styrelsen och länsstyrelserna i uppdrag att följa upp hur förändringarna slagit igenom i arbete med barn och ungdomar. gjorda uppföljningar visar att generellt sett är väl medveten om de nya bestämmelserna, men att det ännu återstår mycket att göra innan bestämmelserna når fullt genomslag. I många län redovisas en ökad satsning på alternativa utredningsmetoder av barn, som t.ex. nätverksmetodik, varianter av familjerådslag, utredningslägenheter och utökad samverkan med mödra- och barnhälsovården i s.k. familjecentraler. och länsstyrelsernas uppföljningar av barnavårdsutredningarna visar att dokumentationen förefaller ha blivit bättre och utredningstiderna har blivit kortare. Beskrivningarna av barnets situation och behov har förbättrats. Det är vanligare att barnet hörs och att pappor som inte bor tillsammans med barnet tas med i utredningen och ses som en resurs i barnets nätverk. /Barns behov i centrum Mot bakgrund av den kritik som ombudsmän () och riks- dagens revisorer riktade mot familjehemsvården i kommunerna fick regeringens uppdrag att stärka och ut- veckla familjehemsvården. Med inspiration från påbörjades det s.k. som innebär att svenska socialsekrete- rare från fyra kommuner i olika delar av landet har fått pröva ett engelskt åldersanpassat intervjuformulär som vänder sig direkt till barnen. En av de bärande tankarna bakom projektet har varit att skapa ett instrument för att kunna följa upp hur samhället, när det tar över föräldraansvaret för ett barn, lever upp till detta ansvar. Det formulär som används vid samtal med barnen ger socialsekretera- ren möjlighet att i samtal med barnet följa upp vården inom sju viktiga livsområden: hälsa, utbildning, identitet, familj och relationer, socialt beteende, känslo- och beteendemässig utveckling och att klara sig själv. Genom systematiska samtal med barnen förväntas socialarbetarna få goda kunskaper om barnets behov som underlag för att bedöma barnets behov av insatser. Det läggs stor tonvikt vid att definiera av vem, hur och när insatserna skall utföras. Avsikten med detta är att förtydliga ansvaret mellan , föräldrarna och familjehemmet. Försöksperioden visade att det finns tydliga behov av ett strukturerat uppföljningssystem inom familjehemsvården men att det inte alltid är så lätt att övergå från försöksverksamhet till ordinarie verksamhet. Den första projektperioden redovisas i rapporten En försöksverksamhet för att stärka och utveckla familjehemsvården (SoS- rapport 2000:2). Projektet har gått in i en ny fas med inriktning på att vidareutveckla ett heltäckande utrednings-, bedömnings- och uppfölj- ningssystem inom den sociala barnavården. Barn med frihetsberövade föräldrar bygger på en övergripande rättighet för barn att bli omvårdade av sina föräldrar. I de fall ett barn är skilt från en av eller båda föräldrarna måste barnets rätt till en tät och nära kontakt med båda föräldrarna respekteras, utom då detta strider mot barnets bästa. Uppskattningsvis är det ungefär 8 000 barn som har en förälder i fängelse. Det är ingen liten grupp barn, men det talas väldigt litet om den. För att synliggöra problematiken kring barn med frihetsberövade föräldrar gav regeringen och ett gemensamt uppdrag att se över förhållandena för dessa barn. Uppdraget resulterade i en rapport med förslag till åtgärder som syftar till att minska de negativa effekterna för barnet av förälderns anstaltsvistelse. För innebär de förslag som presenterades i rapporten att i högre utsträckning än uppmärksamma de särskilda behov av stöd och insatser som kan finnas hos de barn vars föräldrar är frihetsberövade, bl.a. genom att underlätta kontakt mellan barn och föräldrar genom eko- nomiskt stöd, samtal och handledning till familjehem om barnet är place- rat. I den händelse ett litet barn skall vistas med en förälder i fängelse måste göra en noggrann bedömning av förälderns omsorgsförmåga. För kriminalvårdens del handlar det om att förbättra besöksmöjlig- heterna genom att göra miljön på anstalterna barnvänligare. Relationerna mellan barn och föräldrar kan också stödjas genom att de intagna erbjuds föräldrautbildning som stärker dem i deras föräldraroll. För att stimulera sådana insatser öronmärktes i kriminalvårdens budget för för insatser i enlighet med rapportens förslag. I regleringsbrev och på andra sätt följer regeringen nu upp hur kriminalvården, polisen, m.fl. arbetar vidare med dessa frågor. Barn till personer som utvisats på grund av brott En domstol som överväger att utvisa en utlänning på grund av brott skall enligt utlänningslagens bestämmelser ta hänsyn bl.a. till utlänningens familjeförhållanden. Även i dessa fall gäller utlänningslagens portal- bestämmelse om hänsyn till barnets bästa. Domstolen skall vid den intresseavvägning som skall ske mellan olika intressen bland annat ta hänsyn till barnets behov av kontakt med båda sina föräldrar. Ett utvis- ningsbeslut innebär ofta att den utvisade personens barn tvingas uppleva svåra separationer och ibland långa perioder av ovisshet. Regeringen har gett () i uppdrag att ta fram statistik över hur utvisningsbestämmelserna tillämpas och i det sammanhanget även uppgifter om eventuell förekomst av barn till de utvisningsdömda. Syftet med uppdraget är att utvärdera bl.a. hur utlän- ningslagens portalbestämmelse har påverkat tillämpningen av utvisnings- bestämmelserna. BRÅ har redovisat sitt uppdrag till regeringen. Sexuella övergrepp mot barn Frågan om sexuella övergrepp mot barn har varit intensivt omdebatterad . redovisar i rapporten övergrepp mot barn (2000:1) det aktuella kunskapsläget uti- från forskning och erfarenhet. Rapporten bygger i huvudsak på ett antal expertrapporter som publicerats inom ramen för ett utvecklingsarbete . I syfte att sprida de kunskaper som samlats under pro- jektet har i samarbete med landets socialhögskolor anord- nat seminarier för berörda yrkesgrupper . En samman- fattning av innehållet i rapporten redovisas nedan. Debatten om sexuella övergrepp mot barn har i huvudsak gällt olika uppfattningar kring problemens omfattning, sanningshalten i barns berättelser om övergrepp samt synpunkter på rättssystemets hantering av frågan och vilka experters bedömningar som varit mest tillförlitliga. har våra kunskaper ökat väsentligt, dels genom forskning, dels genom de professionella erfarenheter som gjorts när ärenden om sexuella övergrepp mot barn har handlagts av olika myndigheter. finns dock mycket att lära såväl genom forskning som praktiska erfaren- heter. Utgångspunkten i handläggning av ärenden som rör misstänkta sexuella övergrepp mot barn är, liksom i andra barnavårds- ärenden, att skapa förståelse för varje individs unika personlighet och situation. Det finns inga universallösningar för hur dessa ärenden skall handläggas. Enligt kan dock följande sammanfattning göras av nödvändiga moment i handläggningen; att göra en första skyndsam värdering av misstanken, bedöma och tillgodose barnets behov av skydd och insatser, bedöma och tillgodose familjens behov av omhän- dertagande och stöd, ta ställning till eventuell polisanmälan, bedöma eventuellt behov av information till berörda, samordna samarbetet med andra myndigheter samt konsultera barn- och ungdomspsykiatrin. I ärenden som rör misstänkta sexuella övergrepp krävs en helhets- bedömning som inte kan göra utan ett väl fungerande sam- arbete och god samverkan med andra instanser. behöver ha ett nära samarbete med polisen, barn- och ungdomspsykiatrin, barn- medicinsk verksamhet m.fl. har genomfört en studie av samrådsgrupper som visar att dessa gör ett seriöst, opartiskt och engage- rat arbete i ärenden om misstänkta övergrepp. Detta arbete medför sam- ordningsvinster, höjer kompetensen och ger ökad säkerhet i handlägg- ningen. I görs mellan en och två polisanmälningar per 1 000 barn om misstänkta sexuella övergrepp. Enligt svenska stu- dier har av kvinnorna och av män- nen uppgett att de under uppväxten blivit utsatta för sexuella övergrepp. Forskning och statistik visar att cirka en tredjedel av alla sexualbrott begås av ungdomar. Ungefär hälften av vuxna förövare har visat ett sexu- ellt avvikande beteende tidigt och genomfört sitt första övergrepp . Det har 1999 pågått ett arbete med att utveckla metoder för hur man kan uppmärksamma och behandla unga förövare, som redovisas i rapportserie (Ungdomar som förgriper sig sexuellt). Ett sådant arbete kan ses som ett förebyggande arbete med flera syften. Det är viktigt att hejda en utveckling, som hos vissa ungdomar skulle kunna leda till ett befäst förövarbeteende, och att förhindra att barn blir offer för sexuella kränkningar. Det är viktigt att det finns en rad olika behandlingsalternativ för ungdomar, alltifrån mer undervisande öppenvårdsbehandling till sluten institutionsvård. Det är ett komplext samspel mellan många olika faktorer som kan bidra till att förklara att det förekommer sexuella övergrepp mot barn. Den vanligaste förövaren är en person som är känd för barnet och finns i dess närmiljö. Internationell forskning visar att de barn som fått bearbeta upplevelserna av ett övergrepp i behandling generellt sett mår bättre än de barn som inte haft möjlighet att göra det. Sådan behandling bedrivs med många olika teorier som grund och med olika terapeutiska metoder. konstaterar att det trots att forskningen om sexuella övergrepp mot barn har intensifierats fortfarande saknas kunskap, inte minst vad gäller svenska förhållanden. På grund av mörkertalet är det t.ex. svårt att bilda sig en bestämd uppfattning om pro- blemets verkliga omfattning och karaktär. Också inom finns samlad kunskap av handläggning av ärenden gällande sexuella övergrepp mot barn som behöver sammanfattas och systematiseras. Fortsatt utvecklingsarbete och utvärdering av arbete är nödvändigt, i synnerhet när det gäller ansvar för barnen i de mycket svåra situationer som uppstår när misstankar om sexuella övergrepp finns men av olika skäl inte blivit bekräftade. Frågor om den straffrättsliga regleringen av sexualbrott mot barn behandlas i avsnitt 3.4.1. Kommittén mot barnmisshandel Frågor om barnmisshandel uppmärksammades bl.a. av , och . Frågorna lyftes fram av såväl som i deras respektive betänkanden (SOU 1995:60 samt SOU 1997:116). Antalet anmälda fall av barnmisshandel till polisen hade ökat. Sexuella övergrepp mot barn hade däremot rönt stor uppmärksam- het i debatten och uppmärksamheten på barnmisshandel hade minskat. Regeringen beslutade att tillsätta en parlamentarisk kommitté med uppgift att utreda barnmisshandel och därmed samman- hängande frågor. Kommittén har antagit namnet Kommittén mot barnmisshandel. Den har ett brett uppdrag som bl.a. innefattar att definiera begreppet barn- misshandel och se över och kartlägga vilka behov olika verksamheter har polis- och åklagarväsende, förskoleverksamhet, skola och skolbarns- omsorg, hälso- och sjukvård och som kommer i kontakt med barn som utsatts för misshandel. Syftet är att dessa myndigheter skall förbättra sitt arbete med barn som utsatts för eller misstänks vara utsatta för misshandel och deras familjer. I uppdraget ingår också att beskriva utvecklingen av barnmisshandel och söka förklaringar till denna, finna orsaksmönster och se över olika samverkansformer mellan de olika inblandade instanserna. Vidare skall utredningen kartlägga den rehabilitering av förövare som förekommer inom kriminalvården och vid behov föreslå förbättringar. Uppdraget innefattar också att utforma strategier för det förebyggande arbetet samt att bedriva ett aktivt och utåtriktat arbete i syfte att öka medvetenheten om barnmisshandel hos allmänheten och hos dem som arbetar med barn i olika verksamheter. En fråga som lyfts fram från flera håll bl.a. i rapporter från Social- styrelsen, , och i FoU-rapporter från bl.a. är hur anmälningsskyldigheten i 71 § i socialtjänstlagen efterlevs. En uppföljning som gjort av ändringarna i socialtjänstlagen tyder på att den utvidgade anmälningsskyldigheten inte fått några direkta konsekvenser. Antalet anmälningar tycktes inte ha ökat och nya kategorier av anmälare hade inte tillkommit. Styrelsen fann också brister i information till de yrkesgrupper som omfattas av anmälningsskyldigheten. Anmälningsfrekvensen till social- tjänsten varierade betydligt mellan olika kommuner, liksom antalet anmälningar som ledde till att en utredning enligt 50 § socialtjänstlagen inleddes (följer upp och utvärderar 1999:2). Kommittén har påbörjat ett arbete kring anmälningsskyldigheten enligt socialtjänst- lagen och kommer att behandla denna för barn så viktiga fråga i sitt slut- betänkande. har Kommittén mot barnmisshandel gett ut Föräld- raboken, en skrift som riktar sig till föräldrar. Den distribueras gratis genom posten, apotek samt mödra- och barnavårdscentraler. har varit mycket efterfrågad och upplagan på 340 000 exemplar är slut. Den kommer att bearbetas och översättas till några av de vanligare invandrarspråken. En annonskampanj i TV och på bio- graferna har genomförts. planeras aktiviteter riktade till barn och ungdomar samt en informationsaktivitet till yrkesgrupper som arbetar med barn för att medvetandegöra dem om anmälnings- skyldigheten enligt socialtjänstlagen. Kommittén har i delbetänkandet Barnmisshandel polisens och åklagarnas handläggningstider och arbetsmetoder (SOU 2000:42) redovisat uppdraget vad gäller utredningar och handläggningstider hos polis och åklagare och lämnat förslag till förändringar inom detta område. Förslagen innebär bl.a. att polis och åklagare skall få ökad kompetens om barn och barns behov, att utredningstiden hos polis och åklagare begränsas samt att antalet förhör med barn skall avgöras med hänsyn till utredningens art och barnets bästa. Vidare skall barnet höras av en person med kompetens och fallenhet för uppgiften. Översyn av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga m.m. (LVU) Behovet av en översyn av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga m.m. (LVU) i syfte att stärka barnets rätt i lagen har påtalats i olika sammanhang . , vars upp- drag var att göra en översyn av hur svensk lagstiftning och praxis förhål- ler sig till bestämmelserna i , konstaterade att det fanns behov av att se över LVU så att det tydligare framgår att lagen är en skyddslag där barnets bästa skall vara det primära. Avsaknaden av bestämmelser i lagstiftningen som ger möjlighet att skapa trygghet och kontinuitet för barn som är långvarigt placerade i familjehem har länge varit föremål för diskussion både i praktik och forskning. föreslog att också denna fråga skulle utredas. bedömde att det, för att trygga utsatta barns förhållanden, finns behov av att kunna följa upp barn som har utretts av och där barnet behöver insatser som föräldrarna tackar nej till. har fram- hållit att förhållandet mellan bestämmelserna om vårdnadshavares bestämmanderätt och bestämmelsen om barns rätt att komma till tals i behöver analyseras. Regeringen tillkallade därför en särskild utredare för att genomföra en översyn av LVU i syfte att stärka barnperspektivet och barnets rättigheter i lagen. Utredaren skulle också pröva om det finns behov av lagändringar eller andra åtgärder för att tillgodose barnets behov av uppföljningskontakt, bedöma behovet av lagändringar och utvecklingsarbete inom för att minska osäkerheten i tillvaron för de barn som vistas länge i familjehem samt analysera hur bestämmelser om vårdnadshavarens rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets person förhåller sig till barnets rätt att komma till tals. utgångspunkt i det enskilda barnets bästa och respekten för barnets åsikter och rättigheter skulle vara grund för arbetet. Uppdraget har redovisats till regeringen. 3.4.1 Barn som offer för brott Sammanfattande beskrivning: Det är viktigt att förebygga att barn utsätts för brott. När barn ändå utsätts för brott är det viktigt att de blir hjälpta på ett sätt som uppfyller höga krav på kunskap, empati och rättssäkerhet. Inledning har ett flertal ändringar gjorts i de straffrättsliga bestäm- melserna för att förstärka skyddet för barn och ungdomar mot övergrepp av olika slag. I budgetarbetet har behovet av myndighetssamarbete när det gäller att motverka våld i hemmet mot kvinnor och barn betonats lik- som nödvändigheten av en skyndsam handläggning när barn är inblan- dade i en rättsprocess. En av samhällets viktigaste uppgifter är att skydda barn från sexuella och andra allvarliga kränkningar. I den nu pågående översynen av bestämmelserna om sexualbrott ägnas särskild uppmärk- samhet åt brott som riktas mot barn. Regeringen har överlämnat en proposition om lämplighetsprövning genom register- kontroll av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarns- omsorg (prop. 1999/2000:123). Propositionen innehåller förslag för att öka skyddet för barn mot att personal, som har dömts för vissa brott, anställs i dessa verksamheter. Ett arbete pågår vidare för att stärka rättssäkerheten för barn som utsätts för brott. Förutom det första steg som tagits i och med den nya lagstiftningen om särskild företrädare för barn, se vidare nedan, övervägs ytterligare åtgärder för att förstärka barnens rättigheter som brottsoffer. Det handlar framför allt om sådana grundläggande frågor som att förbättra rättsväsendets och andra myndigheters bemötande av unga brottsoffer och att skapa bättre förutsättningar för föräldrar att kunna stödja sitt barn om det har utsatts för brott. Regeringen kommer i det sammanhanget att ta ställning till de förslag som lämnats av Kommittén mot barnmisshandel när det gäller polis och åklagares arbete med förundersökningar där brottsoffret är ett barn. Enligt de offerundersökningar som regelbundet genomförs av är unga människor i mening barn en av de grupper som löper störst risk att utsättas för våld och hot på offentliga platser. Regeringen gör bedömningen att det finns möjligheter att genom utvecklade insatser på detta område förebygga både utsatthet för brott och framtida brottslighet. Regeringen kommer att lämna en proposition till riks- dagen om förbättrat skydd för brottsoffer. De förslag som därvid kommer att presenteras baseras i huvudsak på betänkande Brottsoffer Vad har gjorts? Vad behöver göras? (SOU 1998:40) men med ett tydligare barnperspektiv. Det är också viktigt att utveckla kun- skapen om barn som brottsoffer. Brottsofferfonden, som bl.a. har till syfte att initiera och stödja forskning på brottsofferområdet, har därför även fått till uppgift att särskilt prioritera projekt inriktade på brott mot barn. avser regeringen att lämna en proposition till riks- dagen om ersättning för ideell skada. Till grund för förslagen ligger två betänkanden från Kommittén om ideell skada, nämligen Ersättning för kränkning genom brott (SOU 1992:84) och Ersättning för ideell skada vid personskada (SOU 1995:33). Förslagen har betydelse för den ersätt- ning bl.a. barn har rätt till när de skadas vid brott eller andra skade- ståndsgrundande handlingar. Sexualbrott mot barn Straffbestämmelserna om sexualbrott har ändrats ett flertal gånger för att förstärka skyddet för barn mot att utsättas för sexuella övergrepp och för att ytterligare markera allvaret i sexuella övergrepp mot barn i den straffrättsliga lagstiftningen. Bland annat har offrets låga ålder förts in som en omständighet som kan göra att en våldtäkt eller ett sexuellt utnyttjande av underårig betraktas som grovt brott. Vidare har preskrip- tionstiden för allvarligare sexualbrott som riktar sig mot barn förlängts på så sätt att den börjar löpa först den dag barnet fyller eller skulle ha fyllt . tillsattes en parlamentarisk kommitté (sexualbrottskommitté) med uppdrag att göra en översyn av bestämmel- serna om sexualbrott. Skyddet för den sexuella integriteten skall göras så heltäckande som möjligt. Översynen skall, när det gäller sexualbrott mot barn, utgå från krav. Uppdraget skall redovisas . Kommittén har bl.a. att utreda om det nuvarande kravet på tvång, dvs.