prop · GN033 · 2000-01-01 00:00:00 — Iranska myndigheter uppger emellertid att endast de som vistas illegalt i landet och som saknar humanitära skäl utvisas. UNHCR har i dialog med iranska myndigheter verkat för att hålla möjligheten till skydd öppen för afghanerna. Vad gäller den irakiska gruppen har UNHCR:s repatriering av kurder till den autonoma zonen i norra stött på vissa svårigheter . Tusentals kurder beräknas dock ha återvänt frivilligt utan UNHCR:s assistans. I regionen finns även ett stort antal palestinska flyktingar vilka bistås av UNRWA. Av dessa befinner sig närmare 1, 5 miljoner i och 350 000 i . hyser enligt officiella uppgifter 350 000 palestiner men det verkliga antalet tros vara mindre, kanske 250 000. är det land i regionen där förhållandena för palestinerna bedöms som svårast. Situationen i är något bättre. motsätter sig tankar om permanent bosättning av flyktingarna innan en övergripande politisk lösning om rätten att återvända kommit till stånd. Flyktingarnas ställning är en av de återstående frågorna i fredsprocessen mellan , palestinierna och grannländerna. Många av palestinerna i regionen berörs av UNRWA:s ekonomiska problem. 2.3.4 var sju av världens tio största flyktingkatastrofer afrikanska och det totala antalet personer som omfattades av UNHCR:s åtgärder (flyktingar, internflyktingar och personer som återvänt) var 7 385 000. var fem av tio flyktingkatastrofer afrikanska. 6,5 miljoner av de drygt 20 miljoner flyktingar och andra, som fick skydd och stöd genom UNHCR, var afrikaner. De länder som tagit emot flest flyktingar i är (413 000), (390 000) och (343 000). Trots att stora repatrieringsprogram genomförts är åtskilliga miljoner människor, varav majoriteten är kvinnor och barn, i direkt behov av det internationella samfundets bistånd. Den svåraste situationen finns i , i den s.k. stora sjöregionen. Problemen försvåras av återkommande väpnade konflikter i och mellan flera av staterna och som ännu inte fått någon bestående politisk lösning. UNHCR:s repatriering av kongolesiska flyktingar från grannländerna har bromsats av den väpnade konflikten i Demokratiska Republiken (DR) . Trots detta har 62 000 flyktingar kunnat återvända . har 220 000 personer kunnat återvända till och 90 000 till . Den största flyktinggruppen i regionen består av ca 515 000 burundier i , DR , och . De största grupperna av internflyktingar befinner sig i , , DR och Kongo- Brazzaville. I och på domineras bilden av det utdragna inbördeskriget i södra vars humanitära konsekvenser och varit förskräckande. Ca 351 000 sudaneser befinner sig på flykt i , DR och . Bara i huvudstad finns ca 2,2 miljoner internflyktingar. har dock över 60 000 flyktingar kunnat återvända från till . I finns fortfarande ca 350 000 eritreanska flyktingar kvar sedan det långa inbördeskriget i , som avslutades och ledde till formell självständighet 1993. Repatrieringen har dragit ut av bl.a. politiska skäl och oenighet mellan och berörda FN-organ. Den väpnade konflikt som bröt ut mellan och och allvarligt förvärrades har lett till att över 300 000 personer i vardera landet tvingats överge sina hem. Nära en miljon somalier lämnade sitt hemland som en följd av de strider som bröt ut i samband med Siyad Barres fall . Drygt hälften befinner sig fortfarande i och utanför . UNHCR räknar med att ca hälften av dessa har kunnat återvända till , med eller utan assistans. Återvandring till de södra delarna av är fortsatt problematisk, och på vissa håll omöjlig, på grund av att vissa områden är i kris och att väpnade konflikter förekommer. UNHCR räknar f.n. med att ca 200 000 personer är internflyktingar i . Genom ett speciellt återvandringsprogram genomfört av UNHCR återvände ca 11 000 personer till nordvästra och därutöver ca 50 000 från och . I domineras flyktingbilden av situationen i , och . Mer än 486 000 liberianska flyktingar har flytt till grannländerna, i huvudsak till , och . UNHCR har assisterat 235 000 personer med att återvända till landet. Trots den västafrikanska styrkans ingripande fortsätter striderna i . och 1999 har 328 000 sierraleonier flytt landet, främst till och . Uppgifter finns om att ca 670 000 är på flykt inom landets gränser. Sedan fredsavtalet i undertecknades har dock UNHCR genomfört en omfattande repatriering och har antalet återvändande uppgått till 193 000 personer. UNHCR kan dock endast verka i större städer på grund av av säkerhetsläget. I södra har freden i inneburit att 1,7 miljoner människor kunnat återvända - UNHCR:s största repatrieringsprocess . Arbetet med att repatriera ca 300 000 angolanska flyktingar har dock försvårats på grund av förnyade strider som drivit 1 500 000 människor på flykt inom landet, varav endast 385 000 kan nås av UNHCR:s hjälp. har dock över 20 000 personer kunnat återvända inom ramen för UNHCR:s program. 2.3.5 Syd- och I drabbas civilbefolkningen hårt av den väpnade konflikt som pågår . Många människor har därför tvingats till internflykt inom det egna landet. beräknas det totala antalet internflyktingar uppgå till drygt en miljon personer. Enligt UNHCR är det inte längre bara fråga om enskilda individer som flytt av "individuella skäl", utan det rör sig om en massfördrivning av människor. UNHCR är verksamt i sedan en förfrågan framställts från den colombianska regeringen . Ett relativt stort antal colombianer befinner sig på flykt i närområdet; cirka 25 000 i och cirka 100 000 i . Under inbördeskriget i kom tiotusentals guatemalanska flyktingar till . , och UNHCR samarbetar vad gäller repatrieringen av de guatemalanska flyktingarna. 1996 har också erbjudit uppehållstillstånd åt de flyktingar som inte ansett sig kunna återvända till . I delstaten i har många tusen småbönder och indianer, bl.a. beroende av traditionella jordkonflikter samt motsättningar mellan Zapatistgerillan och olika militära grupper, tvingats fly från sina hemtrakter. Antalet internflyktingar i uppskattas till cirka 600 000 personer. De flesta av dessa bor numera i Limas slumområden. Trots den peruanska regeringens stora satsningar har, enligt UNHCR, internflyktingprogrammet PAR (Proycto de a La Repoblación) för flyktingars återvändande endast nått av de berörda. Antalet flyktingar från andra länder uppskattas till cirka 1 000 personer, företrädesvis från , och . 3 Det internationella migrations- och flyktingpolitiska arbetet och roll 3.1 Sammanfattning arbetar aktivt i en rad internationella sammanhang för att bidra till varaktiga lösningar av såväl de problem som tvingar människor att fly som av de konsekvenser som följer därav. Inom FN:s ram behandlas flyktingpolitiska frågor rörande såväl åtgärder för dem som tvingats på flykt som insatser för att komma åt grundorsaker till flykt. De viktigaste organisationerna är UNHCR (FN:s flyktingkommissarie) och UNRWA (för palestina- flyktingar). Den västeuropeiska integrationen har även migrationspolitiska aspekter. I och med ikraftträdande började om fri rörlighet för arbetskraft, egenföretagare, studenter m.fl. att gälla i . Som medlem i EU deltar i det arbete som bedrivs med att utveckla detta regelverk. deltar vidare i arbetet som omfattar samarbete i bl.a. asyl- och viseringsfrågor och som bedrivs i den s.k. första pelaren. medlemskap i har inneburit delvis nya förutsättningar för det migrationspolitiska arbetet. En analys av de rättsakter som antagits i tredje pelaren har dock visat att några stora förändringar av den svenska politiken på det området ännu inte skett. blir genomslaget avsevärt större. Detta började märkas då trädde i kraft . Med anslutningen till och Amsterdamfördraget, som trädde i kraft , blir EU alltmer den centrala arenan för migrationspolitik. Det nordiska samarbetet i migrations- och flyktingpolitiska frågor är betydelsefullt, främst av två skäl. Dels är utvecklingen i vårt östra närområde av gemensamt nordiskt intresse, dels är det faktum att tre nordiska länder är medlemmar i medan två valt att stå utanför ett förhållande som naturligtvis ger behov av samråd. Den nordiska passfriheten är en gemensam angelägenhet som är viktig och som hänger nära samman med det nordiska närmandet till Schengen. Samarbetet med de baltiska staterna inom det migrations- och flyktingpolitiska området har efter dessa staters självständighet utvecklats snabbt och är av stor betydelse, inte minst för staternas framtida inträde i EU. lämnar betydande bidrag till de internationella flykting- programmen. är en av de fyra viktigaste bidragsgivarna till FN- organisationerna UNHCR, UNRWA och WFP (Programme), liksom även till andra större internationella humanitära organisationer, framför allt Röda korsrörelsen. 3.2 och arbete med flyktingfrågor UNHCR (FN:s flyktingkommissarie) som inrättades , har ett grundläggande mandat att utifrån flyktingkonvention och tilläggsprotokoll verka för skydd åt personer som på grund av välgrundad fruktan för förföljelse flytt sitt hemland. En allt viktigare del av UNHCR:s skyddsarbete har blivit att ge nödhjälp till flyktingar såsom livsmedel och bostad. Ytterligare en viktig del i UNHCR:s verksamhet är utvecklingen av den internationella flyktingrätten. UNHCR finansieras nästan helt genom frivilliga bidrag. UNHCR har en stark inriktning i sitt arbete på att söka främja och skapa förutsättningar för återvandring av flyktingar till deras hemländer eller finna andra varaktiga lösningar. Denna prioritering stöds av . har spelat en aktiv roll inom UNHCR:s styrelsearbete bl.a. i reformeringen av organisationen. Detta arbete syftar till att effektivisera UNHCR:s verksamhet samt möjliggöra prioriteringar alltefter skiftande omvärldsförändringar. placerade sig på fjärde plats bland UNHCR:s bidragsgivare för . I samband med den stora flyktingkatastrofen våren och i provinsen i hade UNHCR en nyckelroll som samordnare av såväl det humanitära biståndet till flyktingarna som vid den senare evakueringen av flyktingar till tredje land. I det inledande skedet av krigshandlingarna när flera hundratusen personer drevs på flykt till närområdet, främst och , hade UNHCR huvudansvaret för att administrera och erbjuda skydd, mat och hälsovård till dem. Även gav i detta skede tidigt och omfattande humanitärt bistånd. I ett senare skede när det var nödvändigt med evakueringar av flyktingar från till länder utanför närområdet erbjöd tidigt platser. I det krävande registrerings- och uttagningsarbetet i flyktinglägren spelade en expertgrupp från som ställts till UNHCR:s förfogande en central roll. UNRWA (för palestinaflyktingar) inledde sin verksamhet och har till uppgift att bistå palestinska flyktingar som lämnade sina hem i samband med den arabisk-israeliska konflikten . Därtill bistås palestinier som flydde krig mellan och grannländerna. bistår UNRWA ca 3,5 miljoner flyktingar. var en av UNRWA:s fyra största bidragsgivare. UNRWA har med sin unika ställning i förhållande till de palestinska flyktingarna en avgörande roll för fred och säkerhet i , framförallt i och . Till skillnad från UNHCR har UNRWA inget direkt mandat för flyktingarnas rättsliga skydd men organisationen utövar ändå en skyddsfunktion genom sin närvaro i länderna. UNRWA genomför en verksamhet som är avgörande för att trygga de palestinska flyktingarnas humanitära behov i en komplex politisk miljö. Det gäller understöd till de sämst ställda, skolgång, sjukvård, drägligt boende och sanitära förhållanden samt viss hjälp för inkomstbringande sysselsättning. 3.3 IOM IOM () är en mellanstatlig organisation med fokus på migrationsfrågor. Organisationen bildades för att ta hand om de migrationsströmmar som uppstått i efter . Den har hjälpt 8,7 miljoner människor att bosätta sig i 125 länder. IOM:s huvudsakliga verksamhet består av att organisera transporter för flyktingar eller "displaced persons" (humanitära migrationsprogram) och förflyttning av kvalificerad arbetskraft för att befrämja ekonomisk, social och kulturell utveckling i mottagarländerna (migrationsprogram för utveckling), ge råd till regeringar i migrationsfrågor samt fungera som diskussionsforum i migrationsfrågor. har haft nära samarbete med IOM och medlemsskapet ger möjlighet att ta aktiv del i organisationens olika verksamheter. har IOM bl.a. svarat för transporterna till av personer inom ramen för den humanitära evakueringen från samt senare för återresorna till Kosovo. 3.4 Inom (Organization for Economic Co-operation and Development) finns en arbetsgrupp för migrationsfrågor, Working Party on Migration. Gruppen rapporterar direkt till . har sedan starten deltagit aktivt i arbetet. Ett viktigt syfte är att analysera sambandet mellan migration och den ekonomiska utvecklingen i . Ett arbetsområde för gruppen är att studera vilka effekter de senaste årens förändrade migration har och kan förväntas få för berörda arbetsmarknader och för den sociala utvecklingen i ut- och invandringsländerna. Ett annat är att studera den utländska arbetskraftens villkor i olika länder. har gruppens arbete starkt påverkats av den växande insikten om behov av samordning mellan invandringsländerna för att påverka bakgrundsorsakerna till utvandringen. pågår inom ram ett viktigt arbete med att i en årlig rapport sammanställa och analysera migrationspolitik och migrationsdata från medlemsländerna, den s.k. . Rapporten har en ställning som ett av de viktigaste referensverken inom området. 3.5 ; CAHAR CAHAR:s (ad hoc-kommitté för asylrätt och flyktingfrågor) arbete har även påverkats av utvidgning mot öst och de nya medlemsländernas problem. Det har därvid varit fortsatt viktigt för CAHAR att för de nya länderna söka underlätta skapandet av en flykting- och migrationspolitik i enlighet med om de mänskliga rättigheterna och andra internationella flyktingrättsliga principer. Av särskild betydelse är här CAHAR:s möjlighet att med som grund, utreda medlemsländernas behov av likformig lagstiftning på asyl- och migrationsområdet, byggd på internationella flyktingrättsliga principer och med beaktande av vedertagna principer för mänskliga rättigheter. ingår i och framåt. utarbetade CAHAR två rekommendationer. Den första, som antogs av ministerkommittén , gällde asylsökandes rätt till ett effektivt rättsmedel mot beslut om utvisning. Den andra, som antogs av ministerkommittén , gällde generella normer för träning och undervisning av de tjänstemän som först kommer i kontakt med asylsökande. Därutöver har särskilt diskuterats i arbetsgrupper generella normer för återvändande av asylsökande som nekats uppehållstillstånd, rätt till familjeåterförening för flyktingar och personer med tillfälligt uppehållstillstånd samt tillfälligt uppehålls- tillstånd för personer som tvingats fly från sina hemländer. framarbetades vid ett särskilt ståndpunkter angående flyktingsituationen i Kosovo. 3.6 I () samarbetar 54 stater för att främja säkerheten i och . Migrationsfrågor utgör i ett led i den konfliktförebyggande och krishanterande verksamheten och frågorna faller till stor del under organisationens kontor för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter (ODIHR). I och med konflikten i f.d. har tilldelats en allt viktigare roll i det europeiska säkerhetsarbetet. 3.7 Samarbete mellan staterna runt på det migrationspolitiska området i har varit mycket positiv och stora framsteg har gjorts vad gäller uppbyggnaden av migrationspolitiska rättsordningar. , och har numera anslutit sig till praktiskt taget alla internationella konventioner på asyl och MR-området. har fortsatt sitt samarbete med och sina insatser i , och på det migrationspolistiska området för att hjälpa länderna med den fortsatta uppbyggnaden av en fungerande migrations- och flyktingadministration och därigenom underlätta ländernas inträde i EU. Det svenska stödet syftar till att öka kompetensen på det migrationspolitiska området genom utbildnings- insatser både på plats i och i . pågår en migrationspolitisk dialog mellan och och bistånd på området har inletts. 3.8 Det nordiska samarbetet Inom ramen för NSHF (Nordiska Samrådsgruppen på Hög nivå för Flyktingfrågor) träffas företrädare för de nordiska ländernas regeringar för att utbyta information och diskutera frågor av gemensamt intresse. Arbetet i samrådsgruppen har vidare inriktats på att samordna det nordiska agerandet i relation till närområdet på det migrationspolitiska området. års danska ordförandeskap hölls tre möten. I anslutning till det sista mötet hölls även möte på ministernivå. I särskilda nordiska arbetsgrupper har man bl.a. arbetat med frågeställningar kring överföring av flyktingar, återvandring, främst till . Återvändande till Kosovo är en viktig fråga. Även kring verkställighet och särskilda återtagandeavtal har arbete bedrivits. EU- och Schengenrelaterade frågor har behandlats i en särskild arbetsgrupp. De nordiska ministrarna tog initiativ till en nordisk jämförande forskningsprojekt kring mottagande av bosniska flyktingar sett ur ett återvandringsperspektiv. Slutrapporten från studien presenterades vid ett särskilt möte i . ansvarar för ordförandeskapet i samrådsgruppen. NU (Nordiska ) ansvarar för övervakningen av tillämpningen av den nordiska passkontrollöverenskommelsen som gör det möjligt för medborgare i de nordiska länderna att fritt resa inom . Vid dessa möten träffas företrädare för de nordiska utlänningsmyndigheterna. Där utbyts bl. a. information om förestående ändringar i ländernas viseringspolitik. 3.9 Övrigt migrationspolitiskt samarbete Under UNHCR:s och IOM:s gemensamma huvudmannaskap verkar i en organisation i vilken 16 stater informellt samverkar i migrationspolitiska frågor. Detta forum, IGC (Intergovernmental Consultations on Asylum, Refugee and Migration Policies), samlar de flesta västeuropeiska stater samt , och . Gemensam nämnare är att dessa stater haft en relativt omfattande invandring och har tagit emot många asylsökande. På organisationens dagordning har främst stått erfarenhetsutbyte i asylrättsliga frågor och frågor om gränskontroll. har deltagit i en arbetsgrupp där åtgärder mot människosmuggling och annan olaglig invandring behandlats och där informella informationsnätverk byggts upp. En viktig del av IGC:s arbete består i att förse medlemsländerna med komparativ relevant statistik. Statistikarbetet är också ett värdefullt bidrag till det standardiseringsarbete som pågår vid bl.a. (). ICMPD () är ett fristående institut i som har flera länder som finansiärer, bl.a. , och . Institutet är framförallt verksamt i migrationspolitiska frågor som är av gemensamt intresse för stater i såväl Väst- som . ICMPD spelar en viktig roll som sekretariatfunktion i den s.k. Budapestprocessen. Detta är en process där över 30 stater i Väst- och samt och har antagit rekommendationer om åtgärder för att bekämpa olaglig invandring. stödjer ICMPD ekonomiskt för att upprätthålla en sekretariatfunktion i denna process. Ett annat område där institutet är aktivt är i för att bl.a. underlätta återvändandet dit. Såväl IGC som ICMPD har bidragit till informationsutbytet mellan berörda länder om asylsökande från Kosovo och utvecklingen av flyktingsituationen där. I har ett migrationspolitiskt samarbete pågått inom ramen för Inter-Governmental Asia-Pacific Consultations on Refugees, Displaced Persons and Migrants. Samarbetet har haft en informell prägel. Syftet har varit främst att utbyta information och att främja en dialog mellan de i migrationsfrågor. tog initiativ till ett internationellt symposium om migration, som bl.a. behandlade frågor om informationsutbyte, orsaker till och konsekvenser av olaglig arbetskraftsmigration och återvändande. Konferensen ledde fram till en gemensam deklaration om regionalt samarbete i . ICMPD anordnade en konferens i med temat Våldtäkt är en krigshandling. Initiativtagare till konferensen var EU- kommissionen. Konferensen finansierades via medel från Odysseus- programmet vid samt genom bidrag från regeringarna i och . Utgångspunkten för konferensen var de övergrepp som skett mot kvinnor under kriget i samt i samband med den etniska rensningen i provinsen , . Syftet med konferensen var främst att utveckla ett samarbete mellan regeringar, experter på internationell lag och de NGO:s vilka verkar i regionen där dessa kvinnor fått en tillfällig . Ett annat syfte var att utveckla ett tvärvetenskapligt nätverk för att genom internationell lagstiftning bekämpa denna krigshandling. Ett tredje syfte med konferensen var att utveckla gemensamma strategier för att stödja kvinnorna och deras familjer genom medicinska och psykosociala insatser. 3.10 Stöd till enskilda organisationer Stöd till humanitära organisationer kanaliseras via FN-organ och enskilda organisationer. Det finns ett stort antal internationella organisationer som är aktiva inom såväl flyktingbiståndet som inom det asylrättsliga området. Bland de internationella organisationer som mottar det största finansiella stödet märks framför allt IFRC (Internationella Rödakors- federationen) och ICRC (). Med ett stöd om är den fjärde största bidragsgivaren till ICRC. Svenska enskilda organisationer har en betydande roll i det svenska biståndet på flyktingområdet. Av det svenska biståndet till Bosnien- har en stor del fördelats genom enskilda organisationer bl.a. till insatser i f.d. för återuppbyggnad och demokratisering. Insatser för att stärka kvinnans ställning har gjorts. Ett utökat samarbete mellan UNHCR och enskilda organisationer har stärkt dessa organisationers roll i det internationella arbetet. Internationella enskilda organisationer svarar för en stor del av projekten inom FN:s, framför allt UNHCR:s, humanitära biståndsverksamhet. EU- kommissionens humanitära avdelning är den kanske viktigaste finansiären av de internationella enskilda organisationernas verksamhet, som också är delaktigt i. ECRE () är en sammanslutning av närmare ett 70-tal enskilda och kyrkobaserade organisationer i 25 eupeiska som framförallt arbetar för asylsökandes och flyktingars rättigheter. Organisationens sekretariat ligger i och . ECRE har bl.a. aktivt engagerat sig i och i samarbete med UNHCR bedrivit utbildningar för myndigheter. Organisationen är även aktiv med policyskapande verksamhet och är särskilt inriktad på att följa och analysera hur EU:s institutioner utvecklas inom asylområdet. ICVA (of ) med säte i är en oberoende internationell organisation som består av organisationer från alla delar av världen som gemensamt arbetar med humanitär hjälp och utvecklingsfrågor. 4 Migrationspolitiken i Europasamarbetet Samarbetet har präglats av en rad nya inslag där förberedelserna inför Amsterdamfördragets ikraftträdande spelat en avgörande roll. Nedan redogörs kortfattat för innehållet i Amsterdamfördraget och , som är inkorporerat i EU. Nytt i EU-samarbetet är bl.a. en ökad tyngdpunkt på en integrerad, pelaröverskridande strategi med inriktning på situationen i vissa av de dominerande ursprungs- och transitländerna. Detta arbete inleddes med den s.k. handlingsplanen om och har sedan tagit sig uttryck i den upprättade högnivågruppen för asyl- och migrations- frågor, som bl.a. skall studera ett antal ursprungsländer (, , och dess närområde, , , samt ). lanserade det österrikiska ordförandeskapet ett strategidokument om migrations- och asylpolitiken i ett försök att få i gång en allmän policydebatt om politikområdet. Trots att rådet i stort välkomnade en sådan debatt riktades mycket stark kritik mot detta dokument, framför allt beträffande de asylrättsliga delarna, både från rådet och andra aktörer. har flera beslut antagits för att göra budgetmedel tillgängliga för projekt inom politikområdet asyl, invandring och gränskontroller, inom ramen för vilka även svenska projekt har finansierats. I övrigt har man arbetat vidare med frågor som tillämpning, färdigställande av Eurodac-systemet, förslag till gemensamma bestämmelser om uppehållstillstånd för tredjelands- medborgare, återtagandeavtal, tillfälligt skydd för fördrivna, ansvarsfördelning, viseringspolitik m.m.