prop · GN0351 · 2000-01-01 00:00:00 — Radiosändare, ofullständiga radiosändare och byggsatser för tillverkning av radiosändare får inte överlåtas eller upplåtas till någon som saknar tillstånd enligt första stycket. Överlåtelse eller upplåtelse får dock ske till någon, som inte skall inneha eller använda radiosändaren, under förutsättning att denne visar att den som skall inneha eller använda radiosända- ren har tillstånd enligt första stycket. För att här i landet eller på ett svenskt fartyg eller luftfartyg utomlands få använda en radio- sändare krävs tillstånd enligt denna lag. 4 § Den som enligt 6, 7 eller 8 § är undantagen från tillståndsplikt skall vid tillämpning av bestämmelserna i denna lag anses ha tillstånd enligt 3 § första stycket. Den som enligt 6 eller 8 § är undantagen från tillståndsplikt skall vid tillämpning av bestämmelserna i denna lag anses ha tillstånd enligt 3 §. 6 § Det krav på tillstånd som före- skrivs i 3 § första stycket gäller inte för Försvarsmakten eller eller för vid verksamhet som bedriver på uppdrag av Försvarsmakten eller . Det krav på tillstånd som före- skrivs i 3 § gäller inte för Försvars- makten eller eller för vid verksamhet som bedriver på uppdrag av Försvars- makten eller Försvarets radio- anstalt. Efter hörande av Försvarsmakten beslutar tillståndsmyndigheten om frekvenstilldelning för Försvarsmakten, och och om de ytterligare villkor som behövs. 8 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från tillståndsplikten enligt 3 § första stycket i fråga om 1. radiosändare som utnyttjar särskilt bestämda, gemensamma frekvenser, 2. radiosändare på utländska far- tyg, luftfartyg eller motorfordon, och 3. radiosändare som innehas eller används av en person som inte har hemvist i . Undantag enligt första stycket 1 får förenas med villkor att den radioanläggning i vilken sändaren ingår uppfyller bestämda tekniska krav. Undantag enligt första stycket 2 eller 3 får föreskrivas endast om innehavet är tillåtet i hemlandet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från tillståndsplikten enligt 3 § i fråga om 1. radiosändare som utnyttjar särskilt bestämda, gemensamma frekvenser, 2. radiosändare på utländska far- tyg, luftfartyg eller motorfordon, och 3. radiosändare som används av en person som inte har hemvist i . Undantag enligt första stycket 1 får förenas med villkor att den radioanläggning i vilken sändaren ingår uppfyller bestämda tekniska krav. Dessa krav får inte gå utöver vad som följer av 11 § andra stycket. 9 § Tillstånd att inneha och använda radiosändare skall på ansökan med- delas, om Tillstånd att använda radiosändare skall på ansökan meddelas, om 1. det kan antas att radiosändaren kommer att användas på ett sådant sätt att annan tillåten radioanvändning i och i utlandet inte riske- rar att bli skadligt påverkad, 2. radiosändaren, tillsammans med avsedd radiomottagare, är så beskaffad i tekniskt hänseende att den uppfyller rimliga krav på en effektiv frekvensanvändning och på möjligheten att verka i en miljö som den är avsedd för, 3. det kan antas att användningen inte kommer att hindra sådan radio- kommunikation som är särskilt viktig med hänsyn till den fria åsiktsbild- ningen, 4. radioanvändningen inte kommer att ta i anspråk frekvensutrymme som behövs för att upprätthålla en rimlig beredskap för utveckling av befintliga och nya radioanvändningar, och 5. det kan antas att användningen inte kommer att inkräkta på det frekvensutrymme som behövs för Försvarsmakten, Försvarets radio- anstalt och i den utsträckning som anges i 6 § . Särskilda bestämmelser om till- stånd att inneha och använda radio- sändare i vissa fall finns i 9 a §. Särskilda bestämmelser om till- stånd att använda radiosändare i vissa fall finns i 9 a §. Tillstånd att inneha och använda radiosändare för sådana utsänd- ningar som förutsätter att sökanden eller någon annan som sökanden utför sändningsuppdrag åt fått med- givande enligt annan lag eller enligt bestämmelser meddelade med stöd av annan lag, får meddelas endast om sådant medgivande föreligger. Tillstånd att använda radio- sändare för sådana utsändningar som förutsätter att sökanden eller någon annan som sökanden utför sändningsuppdrag åt fått med- givande enligt annan lag eller enligt bestämmelser meddelade med stöd av annan lag, får meddelas endast om sådant medgivande föreligger. 9 a §2 När det uppkommer fråga att meddela tillstånd att inneha och använda radiosändare för nya eller väsentligt ändrade radioanvänd- ningar och det kan antas att det frekvensutrymme som kan avsättas för verksamheten inte är tillräckligt för att ge tillstånd åt alla som vill driva sådan verksamhet, skall pröv- ning ske efter ett förfarande med allmän inbjudan till ansökan. När det uppkommer fråga att meddela tillstånd att använda radio- sändare för nya eller väsentligt ändrade radioanvändningar och det kan antas att det frekvensutrymme som kan avsättas för verksamheten inte är tillräckligt för att ge tillstånd åt alla som vill driva sådan verk- samhet, skall prövning ske efter ett förfarande med allmän inbjudan till ansökan. Detsamma gäller när det frekvensutrymme som avsatts för en viss radioanvändning utökas eller på annat sätt medger att ytterligare tillstånd meddelas. Första stycket gäller inte sådan radioanvändning som 1. avser utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket första meningen yttrandefrihets- grundlagen, 2. omfattas av 12 § telelagen, eller 3. är avsedd för privat bruk. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillståndsmyndig- heten får meddela föreskrift om de sakliga grunder som skall tillämpas vid prövningen enligt första stycket. 11 § Tillstånd att inneha och använda radiosändare skall avse en viss radioanvändning. Tillstånd att använda radio- sändare skall avse en viss radio- användning. När ett tillstånd beviljas skall i den mån det behövs tillståndet förenas med villkor angående 1. den frekvens som sökanden tilldelats, 2. antennens och i övrigt radiosändarens beskaffenhet, 3. det geografiska område inom vilket en mobil radiosändare får användas, 4. var antennen till en fast radiosändare skall vara belägen, 5. kompetenskrav för den som skall handha radioanläggningen, 6. skyldighet för sökanden att dela frekvensutrymme med någon annan, samt 7. annat som är av betydelse för ett effektivt frekvensutnyttjande. 16 § Om en radiosändare stör använd- ningen av en annan radioanlägg- ning skall den som har tillstånd till att inneha och använda radiosända- ren ombesörja att störningen upp- hör eller i görligaste mån minskas. Motsvarande skyldighet gäller för innehavare av en radiomottagare som stör användningen av en annan radiomottagare. Om en radiosändare stör använd- ningen av en annan radioanlägg- ning skall den som har tillstånd till att använda radiosändaren om- besörja att störningen upphör eller i görligaste mån minskas. Mot- svarande skyldighet gäller för den som använder en radiomottagare som stör användningen av en annan radiomottagare. Den myndighet som regeringen bestämmer får förelägga den som enligt första stycket är skyldig att vidtaga åtgärder mot en störning att fullgöra denna skyldighet. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. 18 § Till böter eller fängelse döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1. innehar eller använder radio sändare utan tillstånd där sådant tillstånd krävs enligt denna lag eller använder radiosändare i strid med ett villkor som har bestämts vid meddelandet av tillstånd, 1. använder radiosändare utan tillstånd där sådant tillstånd krävs enligt denna lag eller använder radiosändare i strid med ett villkor som har bestämts vid meddelandet av tillstånd, 2. innehar en ofullständig radio sändare eller byggsats för tillverk- ning av radiosändare utan tillstånd där sådant krävs enligt denna lag, 3. överlåter eller upplåter en radiosändare, ofullständig radio- sändare eller byggsats för tillverk- ning av radiosändare till någon som saknar tillstånd där sådant krävs enligt denna lag, eller 4. bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 17 § tredje stycket. 2. bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 17 § tredje stycket. Sådana radiosändare, ofullstän- diga radiosändare eller byggsatser för tillverkning av radiosändare eller elektriska anläggningar som har varit föremål för brott enligt första stycket kan förklaras förver- kade. Bestämmelserna i 36 kap. skall därvid tillämpas. Sådana radiosändare eller elek- triska anläggningar som har varit föremål för brott enligt första stycket kan förklaras förverkade. Bestämmelserna i 36 kap. brotts- balken skall därvid tillämpas. Bestämmelser om ansvar för den som bryter mot 3 § andra stycket finns i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. 19 § beslut enligt denna lag får överklagas hos länsrätten. beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Första stycket gäller inte beslut som avses i 6 §. Beslut enligt denna lag, som inte gäller påförande av avgifter, skall gälla om inte annat har bestämts. Denna lag träder i kraft . Föreskriften i 19 § om krav på prövningstillstånd tillämpas inte i de fall där det första beslutet i ärendet fattats före ikraftträdandet. Förslag till lag om ändring i telelagen (1993:597) Härigenom föreskrivs1 att 4 och 19 §§ telelagen (1993:597)2 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § För sådan televerksamhet som innefattar användning av radiosändare gäller, utöver denna lag, lagen (1993:599) om radiokommunikation. Om anslutning av utrustning till ett allmänt tillgängligt telenät finns bestämmelser i lagen (2000:000) om radio- och teleterminalutrust- ning. 19 § Den som tillhandahåller anslut- ning till ett allmänt tillgängligt telenät i en fast nätanslutnings- punkt skall informera tillsynsmyn- digheten om vilka tekniska specifi- kationer som skall följas vid anslut- ningen. En operatör av ett allmänt till- gängligt telenät skall informera tillsynsmyndigheten om vilka tekniska specifikationer som skall följas vid anslutning till nätet samt offentliggöra noggranna och ade- kvata tekniska specifikationer för de gränssnitt som erbjuds. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om radio- och teleterminalutrustning, 2. lag om ändring i lagen (1993:599) om radiokommunikation, 3. lag om ändring i telelagen (1993:597). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn och departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om radio- och teleterminalutrustning Lagförslaget innehåller osedvanligt många bemyndiganden (se 1, 3, 4 och 11 §§). För dessa finns stöd i 8 kap. 7 § första stycket 3 ( kommunikationer ) regeringsformen. De centrala bestämmelserna i 4 § om kraven på utrustning består förutom av en hänvisning till en annan lag av tre bemyndiganden. Av det bakomliggande EG-direktivet framgår i viss mån vilka krav det kan bli fråga om, men något förslag till de föreskrifter som är avsedda att ingå i en förordning eller en myndighets föreskrifter finns ännu inte. Inte desto mindre finns redan i lagförslaget regler om straff (12 och 13 §§) för den som med uppsåt eller oaktsamhet skulle underlåta att iaktta sådana krav som kan komma att uppställas i föreskrifter som har meddelats med stöd av 4 §. Den lagstiftningsmetod som valts har uppenbarligen stöd i 8 kap. 7 § sista stycket sista meningen regeringsformen. Lagrådet vill dock påpeka att metoden försvårar, och ibland omöjliggör, en sådan granskning som enligt 8 kap. 18 § tredje stycket regeringsformen åvilar Lagrådet. Beträffande det aktuella lagförslaget saknar Lagrådet exempelvis nödvändiga förutsättningar för att bedöma ovannämnda straffbestämmelsers egentliga innebörd och kommande tillämpning, när de objektiva rekvisiten inte är kända. Det idealiska tillståndet är att det redan vid Lagrådets granskning finns utarbetade förslag till sådana föreskrifter som avses i ett bemyndigande. Några sådana förslag finns dock nästan aldrig, och bortsett från ett eventuellt EG-direktiv brukar inte heller någon annan information kunna erhållas. 10 § Paragrafens formulering medför att det endast skulle vara förelägganden och förbud enligt första stycket som fick förenas med vite. Vid föredragningen inför Lagrådet framkom att avsikten är att även beslut enligt andra stycket skall kunna förses med viteshot. För att uppnå detta syfte bör sista meningen i första stycket utgå och ett nytt tredje stycke införas med förslagsvis följande lydelse: I beslut om föreläggande eller förbud kan tillsynsmyndigheten sätta ut vite. 11 § Enligt paragrafen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skyldighet att betala avgift för tillsynsmyndighetens verksamhet. Lagrådsremissen innehåller inte några upplysningar hur regeringen avser att utnyttja bemyndigandet; detta torde sammanhänga med att regeringen avser att låta utreda frågan hur marknadskontrollen skall finansieras. Lagrådet vet därför inte vilka som skall betala avgifter, på vad avgifterna skall beräknas eller hur stora avgifterna skall vara. Enligt Lagrådets mening bör ett förslag, som på detta sätt saknar varje underbyggnad, inte läggas fram för . Bl.a. föreligger den risken att avgifterna kan komma att bestämmas på sådant sätt att de blir att hänföra till skatt och därför inte kan grundas på normdelegation, jfr 8 kap. 7 § regeringsformen. I vart fall är lagrådsgranskningen av en sådan bestämmelse meningslös. Lagrådet vill peka på möjligheten att en bestämmelse i ämnet förs in i den nya lagen först efter det att den bebådade utredningen genomförts. 12 och 13 §§ Båda de föreslagna paragraferna avser fall där gärningsmannen inte iakttar sådana krav som anges i föreskrifter som har meddelats med stöd av 4 §. får, enligt 10 § första stycket, meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden av lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Det är inte alls otänkbart att ett vitessanktionerat myndighetsbeslut, och då särskilt om detta har formen av ett förbud, kan komma att avse ett förfarande som också är straffbart. Principen att straff och vite inte får ådömas för en och samma förseelse har i vissa fall iakttagits av domstolarna även utan uttryckligt lagstöd (se t.ex. i NJA 1982 s. 633 men jfr Regeringsrätten i RÅ 1992 ref. 25). För att klargöra hur de båda sanktionsformerna är avsedda att förhålla sig till varandra bör dock en uttrycklig regel införas i lagen med förslagsvis följande lydelse: Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud skall inte dömas till ansvar enligt denna lag för gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Jfr t.ex. 58 § fjärde stycket räddningstjänstlagen och 3 kap. 24 § ordningslagen. Regeln bör omfatta både 12 och 13 §§ och kan därför lämpligen föras in i en ny 14 § med den följd att de föreslagna 14 och 15 §§ blir 15 respektive 16 §. Detta föranleder en ändring även av ingressen. 14 § Som mönster för den föreslagna förverkandebestämmelsen i förevarande paragraf har använts motsvarande bestämmelse i lagen om teleterminalutrustning. Förslaget till denna granskades inte av Lagrådet. Som förutsättning för förverkande anges, utom att det är påkallat för att förebygga brott, att det i övrigt finns skäl för förverkande. Härtill har knutits en föreskrift om värdeförverkande, som inte fyller något ändamål när det är fråga om förverkande i syfte att förebygga brott. En hänvisning till att det finns skäl kan inte anses utgöra ett godtagbart sätt att bestämma förutsättningarna för förverkande. Under det fortsatta beredningsarbetet bör övervägas, vilka ändamål ett förverkande skall tjäna i förevarande fall, och paragrafen utformas med hänsyn till dessa ändamål. Mönster kan därvid hämtas i 36 kap. . Förslaget till lag om ändring i lagen om radiokommunikation 8 § Under föredragningen har upplysts att den föreslagna nya andra meningen i andra stycket bör utgå. Lagrådet har inte något att erinra mot en sådan ändring. 19 § Vid föredragningen inför Lagrådet framkom att regeln i tredje stycket skall förstås så att de beslut som där nämns inte är överklagbara. Detta syfte bör uttryckas tydligare och förslagsvis då på följande sätt: Beslut som avses i 6 § får dock inte överklagas. Förslaget till lag om ändring i telelagen 1 § I denna paragraf bör införas en definition av begreppet gränssnitt, som föreslås använt i 19 §. Ändringen föranleder en ändring även av ingressen Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1999/2000:51 Lag om radio- och tele- terminalutrustning, m.m. Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Lag om radio- och teleterminalutrustning 1, 3 och 4 §§ 399L0005 1 Jfr och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 91, 7. 1999, s. 10, Celex 399L0005). 2 EGT L 46, , s. 25 (Celex 396L0098). 3 EGT L 373, 31.12.1991, s. 4 (Celex 391R3922). 4 EGT L 187, 29.7.1993, s. 52 (Celex 393L0065). 1 Jfr och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 91, 7. 1999, s. 10, Celex 399L0005). 2 Senaste lydelse 1999:576. 1 Jfr och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 91, 7. 1999, s. 10, Celex 399L0005). 2 Lagen omtryckt 1999:578. 1 Jfr och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 91, 7. 1999, s. 10, Celex 399L0005). 2 EGT L 46, , s. 25 (Celex 396L0098). 3 EGT L 373, 31.12.1991, s. 4 (Celex 391R3922). 4 EGT L 187, 29.7.1993, s. 52 (Celex 393L0065). 1 Jfr och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 91, 7. 1999, s. 10, Celex 399L0005). 2 Senaste lydelse 1999:576. 1 Jfr och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 91, 7. 1999, s. 10, Celex 399L0005). 2 Lagen omtryckt 1999:578. 1999/2000:51 Bilaga 1 1999/2000:51 Bilaga 1 1999/2000:51 Bilaga 2 1999/2000:51 Bilaga 2 1999/2000:51 Bilaga 3 1999/2000:51 Bilaga 3 1999/2000:51 Bilaga 4 1999/2000:51 Bilaga 4 1999/2000:51 Bilaga 5 1999/2000:51 Bilaga 5