prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — Ett omhändertagande av annan egendom än punktskattepliktiga varor eller handlingar skall upphävas om det inte längre finns grund för omhändertagandet, eller ett beslut om beslag enligt 27 kap. eller lagen (1999:000) om straff för smuggling m.m. meddelas för egendomen eller handlingen. Den som gör anspråk på egendom som har varit omhändertagen svarar för att egendomen hämtas. 15 § Ett omhändertagande av en punktskattepliktig vara skall upphävas om det inte längre finns grund för omhändertagandet, ett beslut om skatt enligt 13 § inte har fattats från den dag då beslutet att omhänderta varan fattades, skatt som påförts enligt 13 § betalats, ett beslut om beslag enligt 27 kap. eller lagen (1960:418) om straff för varu- smuggling meddelas för varan, egendomen förklaras förverkad, eller det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Ett omhändertagande av en punktskattepliktig vara skall upphävas om det inte längre finns grund för omhändertagandet, ett beslut om skatt enligt 13 § inte har fattats från den dag då beslutet att omhänderta varan fattades, skatt som påförts enligt 13 § betalats, ett beslut om beslag enligt 27 kap. eller lagen (1999:000) om straff för smuggling m.m. meddelas för varan, egendomen förklaras förverkad, eller det är oskäligt att låta omhändertagandet bestå. Den som gör anspråk på en punktskattepliktig vara som har varit omhändertagen svarar för att varan hämtas. 27 § Bestämmelserna i 13 § och 24 § första stycket första meningen lagen (1960:418) om straff för varusmuggling gäller för brott enligt detta kapitel. Särskilda bestämmelser om förundersökning och tvångsmedel vid brott som rör införsel eller utförsel finns i lagen (1999:000) om straff för smuggling m.m. Denna lag träder i kraft Förteckning över remissinstanserna ombudsmän (), , Hovrätten över och , , , , Kammarrätten i , Justitiekanslern (), Riksåklagaren (), , , (), , , , , Alkohol- inspektionen, , , , , , , Statskontoret, General- tullstyrelsen, , , , , , Riksantikvarie- ämbetet, , , i , i län, i , , kommun, kommun, , , , (), Akademikers (), , , , , (juridiska fakultetsnämnden), TullKust., , i , , , , , () och Vin och . Riksåklagaren har bifogat yttranden från i , i och Åklagarkammaren i . har bifogat yttrande från i . Förteckning över var bestämmelserna i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, VSL, åter- finns i förslaget till ny smugglingslag, SL Nedanstående hänvisningar till SL avser de bestämmelser i som närmast motsvarar bestämmelserna i . Hänvisningsexempel avseende VSL: 4 § 1 p VSL = 4 § första punkten VSL 19 § 1 st 1 och 2 m VSL = 19 § första stycket första och andra meningarna VSL Hänvisningsexempel avseende SL: 3 § 1 st, 2 st och 3 st 1 p SL = 3 § första stycket, andra stycket och tredje stycket första punkten SL 1 § (varusmuggling) 3 § 1 st, 2 st och 3 st 1 p (smuggling; annat än narkotika), 6 § 1 st (narkotikasmuggling) samt 8 § 1 st och 2 st 1 p (tullbrott) 2 § (varusmuggling; ringa) 4 § (smuggling; annat än narkotika) 6 § 2 st (narkotikasmuggling) 9 § (tullbrott) 3 § (grov varusmuggling) 5 § (grov smuggling; annat än narkotika), 6 § 3 st (grov narkotikasmuggling) och 10 § (grovt tullbrott) 4 § 1 p Smuggling: 3 § 3 st 1 p (utförsel) och 2 p (införsel). Tullbrott: 8 § 2 st 1 p (utförsel) och 2 p (införsel). 4 § 2 p 8 § 2 st 3 p 4 § 3 p 3 § 3 st 4 p 4 § 4 p 3 § 3 st 3 p 5 § 7 § och 11 § 6 § 12 § och 13 § (grovt brott) 7 § Saknar motsvarighet 8 § 1 st 14 § 8 § 2 st Saknar motsvarighet 8 a § 15 § 9 § 16 § 10 § 17 § 12 § 16 och 17 §§ 13 § 19 § 14 § 1 st Saknar motsvarighet 14 § 2 st 20 § 2 st och 21 § 15 § 22 § 16 § Saknar motsvarighet 17 § 23 § 18 § 26 § 19 § 1 st 1 och 2 m 27 § 2 st 19 § 1 st 3 och 4 m 28 § 19 § 2 och 3 st 29 § 19 § 4 st Saknar motsvarighet 20 § 33 § 22 § 18 § 23 § 24 § 23 a § 31 § 24 § 32 § 25 § 25 § 26 § Saknar motsvarighet 27 § 1 § 1 st Tullagstiftningen en översikt I det följande redogörs för de förfaranden som tillämpas då en vara införs till landet från ett område utanför EG:s tullområde. I avsnitt 1 lämnas en bakgrund till de nuvarande bestämmelserna. I avsnitt 2 behandlas vad som gäller innan en vara har blivit föremål för s.k. godkänd tullbehandling. I avsnitt 3 redogörs för de olika slagen av godkänd tullbehandling. 1 Bakgrund till bestämmelserna Vid inträde i EU blev de gemenskapsförordningar som reglerar in- och utförsel av varor gentemot tredje land (land utanför gemenskapen) direkt gällande rätt här i landet. Bestämmelser i den svenska tullagstiftningen rörande förhållanden som även reglerades i gemenskapsförordningarna upphävdes. infördes en ny nationell lagstiftning som komplement till gemenskapsförordningarna eller för att genomföra gällande EG-direktiv på området. Sålunda ersattes tullag (1987:1065) av en ny tullag (1994:1550) som trädde i kraft och som utgör ett komplement till rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av (tullkodexen) och kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 av (tillämpningskodexen). tullag (TL) gäller i princip endast tredjelandstrafiken och skall inte tillämpas i handeln med gemenskapsvaror mellan och någon annan medlemsstat. Som framgår av den allmänna motiveringen (avsnitt 3) föreslår regeringen i ett annat lagstiftningsärende att TL skall ersättas med en ny tullag, NTL. Förutom TL finns bl.a. tullförordningen (1994:1558; TF) och tullordningen (TO), dvs föreskrifter m.m. för tillämpning av TL och TF. 2 Förfaranden före godkänd tullbehandling Bestämmelserna i tullagstiftningen innebär att den som för in varor till gemenskapens tullområde utan dröjsmål skall befordra dessa via den rutt som har angett den s.k. tullvägen och enligt anvisningar (artikel 38 i tullkodexen). Bestämmelser om tullvägen finns bl.a. i avdelning III i tullkodexen och 2 kap. TO. Varorna skall fr.o.m. införseln vara underkastade tullövervakning som behövs för att fastställa deras tullstatus och, i fråga om icke- gemenskapsvaror, till dess deras tullstatus förändras eller de förs in i en frizon eller i ett frilager eller återexporteras eller förstörs (artikel 37 i tullkodexen). Med tullstatus menas en varas status som gemenskapsvara eller icke-gemenskapsvara. Genom tullförfarandet övergång till fri omsättning ändras varornas tullstatus från icke-gemenskapsvaror till gemenskapsvaror. Därigenom kan importören fritt förfoga över varorna. Gemenskapsvaror är sammanfattningsvis varor som har sitt ursprung i EG:s tullområde eller som efter import dit har övergått till fri omsättning inom tullområdet. Av artikel 4.7 i tullkodexen framgår att med gemenskapsvaror förstås a) Varor som i sin helhet framställts inom EG:s tullområde enligt artikel 23 och inte innehåller varor som importerats från länder eller territorier som inte utgör del av EG:s tullområde. b) Varor som importerats från länder eller territorier som inte utgör en del av EG:s tullområde och som övergår till fri omsättning. c) Varor som framställts inom EG:s tullområde, antingen endast av varor enligt punkten b) eller av varor enligt a) och b). När varorna anländer till ett tullkontor eller till någon annan plats som anvisats eller godkänts av skall de uppvisas för tullen av den person som förde in dem till EG:s tullområde eller i förekommande fall av den person som åtagit sig ansvaret för befordran av varorna efter införseln (artikel 40 i tullkodexen). Med uppvisande av varorna menas att en anmälan i föreskriven form skall göras till om att varorna har anlänt till tullkontoret eller någon annan plats som har angetts eller godkänts av (jfr artikel 4.19 i tullkodexen). En sådan anmälan kan avse godkänd tullbehandling . Vad som åsyftas med detta begrepp redovisas nedan. Varor som har visats upp för men som inte hänförts till en godkänd tullbehandling benämns varor i tillfällig förvaring (artikel 50 i tullkodexen). Sådana varor måste läggas upp och förvaras på ett s.k. tillfälligt lager (artikel 51 i tullkodexen och 47 § TL; 3 kap. 7 § NTL). Som namnet antyder rör det sig om korttidsförvaring i avvaktan på att varorna hänförs till godkänd tullbehandling (jfr artiklarna 50 och 53 i tullkodexen och 47 § TL; 3 kap. 6 11 §§ NTL). Den som under sådana förhållanden uppsåtligen eller av oaktsamhet inte lägger upp varan på tillfälligt lager gör sig skyldig till tullförseelse enligt 96 § TL (10 kap. 1 § NTL). Tillfälliga lager är underkastade övervakning och kontroll (52 § TL; 3 kap. 10 § NTL). Bestämmelserna om uppläggning på tillfälligt lager gäller dock inte varor som förs in med post eller järnväg eller som kommer in i frizon (jfr 14 och 15 kap. TO). I lagen (1973:980) om transport, förvaring och förstöring av införsel- reglerade varor, m.m. finns föreskrifter om införselförbud eller -villkor. Lagen gäller inte för införselrestriktion som följer av gemenskapsrätten eller för införsel av gemenskapsvaror från en annan medlemsstat i EU. I övrigt gäller att varor får utan hinder av förbudet eller villkoret läggas upp på bl.a. tillfälligt lager. Det bör här nämnas att regeringen i annat sammanhang föreslår att lag skall förtydligas på så sätt att den uttryckligen gäller även då varorna transporteras och uppvisas för enligt bestämmelserna i tullkodexen, dvs. i praktiken vägen fram till tullkontor eller annan plats som anvisat. Denna bilaga behandlar visserligen endast införsel till gemenskapens tullområde, dvs. införsel över den s.k. yttre gränsen. Det bör dock här nämnas att i samma lagstiftningsärende föreslås att lag skall vara tillämplig på alla varor som införs till landet, dvs. även på varor som införs från ett annat EU-land. För sådana varor föreslås dock separata bestämmelser. Dessa faller utanför området för tullbehandling. Så snart de införda varorna uppvisats för en tullmyndighet skall en summarisk deklaration lämnas (artikel 43 i tullkodexen). kan här medge en frist till första arbetsdagen efter uppvisandet. Någon direkt motsvarighet till den summariska deklarationen har tidigare inte funnits i de svenska tullbestämmelserna. Innehållet i den summariska deklarationen motsvarar i huvudsak vad som förut fanns i anmäl- ningshandlingar rörande transportmedel (inkommande fartygsanmälan, fordonsanmälan etc.) eller till dessa fogade manifest eller last- förteckningar. I 4 kap. 5 § TO föreskrivs att en vara anses upplagd på ett tillfälligt lager när en summarisk deklaration, i vilken varan finns upptagen, tagits emot av lagerhavaren och varan förts in på lagret. Av 4 kap. 25 § TO framgår att lagerhavaren får lämna ut en vara från ett tillfälligt lager när han fått tillstånd till det. Om varorna i samband med ankomsten anges till en godkänd tull- behandling behöver någon summarisk deklaration normalt inte lämnas (jfr artikel 45 i tullkodexen). 3 Godkänd tullbehandling Med godkänd tullbehandling förstås enligt artikel 4.15 att varor a) hänförs till ett tullförfarande b) förs till en frizon eller ett frilager, c) återexporteras från EG:s tullområde, d) förstörs eller e) överlåts till statskassan. Tullförfaranden (a) behandlas i avsnitt 3.1 3.8. Övriga former av godkänd tullbehandling (b e) behandlas i avsnitt 3.9. Med tull- förfaranden förstås enligt artikel 4.16 a) övergång till fri omsättning, b) transitering, c) lagring i tullager, d) aktiv förädling, e) bearbetning under tullkontroll, f) temporär import, g) passiv förädling och h) export. Alla varor som skall hänföras till ett tullförfarande skall omfattas av en deklaration för förfarandet i fråga (artikel 59.1 i tullkodexen). De tull- förfaranden som anges under punkterna c) g) kallas för tullförfaranden med ekonomisk verkan. 3.1 Tullförfarandet övergång till fri omsättning Tullförfarandet övergång till fri omsättning motsvarar vad som tidigare betecknades som tullklareringsformen förtullning. Genom förfarandet ändras varornas tullstatus från icke-gemenskapsvaror till gemenskapsvaror. Importören får därmed fritt förfoga över de importerade varorna. a) Normalförfarandet (direktförtullning) Normalförfarandet, då varor anmäls till tullförfarandet övergång till fri omsättning, benämns också direktförtullning. I detta förfarande anmäls varorna till övergång till fri omsättning utan tillämpning av något förenklat förfarande. En komplett deklaration jämte de övriga handlingar som krävs skall lämnas till . Vidare skall samtliga villkor, som exempelvis gällande licenskrav, vara uppfyllda. Tulldeklarationen lämnas på en blankett, det s.k. enhetsdokumentet, eller överförs till tulldatasystemet (TDS) i form av ett elektroniskt dokument. Möjlighet finns också i vissa fall till muntligt uppgiftslämnande. Tullskuld och övriga pålagor skall betalas vid varje importtillfälle. Betalningen skall ske till tullmyndigheten senast efter det att avgiftsbeslutet meddelats. På det erlagda beloppet utfärdar tullkontoret ett tullkvitto, som även innehåller tulltaxeringsbeslutet. Ett tulltaxe- ringsbeslut anses meddelat den dag tullkvittot utfärdas. lämnas ut till fri omsättning och fri förbrukning först sedan tull och övriga avgifter betalats. Den som bedriver importverksamhet eller som annars importerar varor i större omfattning kan få bli kreditimportör. Ansökan att få betal- ningsanstånd enligt 26 § TL (5 kap. 8 § NTL) görs hos . En förutsättning för betalningsanstånd är att säkerhet ställs för tullskulden. En kreditimportör är s.k. kredithavarare. En kredithavare betalar tullskuld, andra skatter och avgifter enligt särskild tullräkning, som skickas ut en gång och omfattar tulltaxeringsbeslut för samtliga sändningar som frigjorts under en kalendervecka. En tullräkning kan också omfatta andra avgifter, t.ex. förseningsavgift och förrättningsavgift. Tulltaxeringsbeslut meddelas i dessa fall genom TDS på samma handling som tullräkningen. Beslutet anses meddelat den dag räkningen utfärdats. b) Förenklade förfaranden Möjligheten att tillämpa förenklade förfaranden grundas på artikel 76 i tullkodexen. I denna bestämmelse finns vissa grundläggande föreskrifter om vilka handlingar och uppgifter som skall lämnas vid de förenklade förfarandena. I artiklarna 253 289 i tillämpningskodexen beskrivs de förenklade förfarandena som ofullständiga deklarationer, förenklat deklarationsförfarande och lokalt klareringsförfarande. Dessa förenklade förfaranden är tillämpliga för samtliga tullförfaranden. Här beskrivs de förenklade förfarandena dock endast med avseende på tullförfarandet övergång till fri omsättning. Enligt de svenska nationella reglerna får tillstånd att använda ett förenklat förfarande ges endast den som är kredithavare enligt 26 § TL (9 § TF). Vid alla förenklade förfaranden upprättas normalt först en förenklad deklaration som senare följs av en kompletterande tulldeklaration. Förtullningen sker alltså i två steg, nämligen genom en förenklad deklaration och en kompletterande deklaration. Inledningsvis lämnas de uppgifter som krävs för att tullmyndigheten skall kunna frigöra varorna, dvs. vidta de åtgärder som behövs för att varorna skall kunna övergå till fri omsättning. I den förenklade deklarationen behöver bara vissa uppgifter lämnas jämfört med vad som skall lämnas i en fullständig deklaration då ett normalförfarande tillämpas. Det skall finnas en beskrivning av varorna, tillräckligt detaljerad för att dessa skall kunna klassificeras, och, om varorna är belagda med värdetull, för att tullvärde skall kunna fastställas eller en preliminär värdeangivelse göras. Dessutom skall deklarationen innehålla de ytterligare uppgifter som tullmyndigheterna anser nödvändiga för att identifiera varorna och för tillämpningen av bestämmelserna om övergång till fri omsättning samt för att fastställa beloppet för den säkerhet som krävs innan varorna får frigöras (artikel 254 i tillämpningskodexen). Resterande uppgifter skall lämnas i den kompletterande tulldek- larationen. Enligt 8 § TL skall denna avges senast efter den dag då varan frigjordes (utlämningsdagen) antingen på enhetsdokumentet eller elektroniskt via TDS. I normalfallet omfattar en kompletterande tulldeklaration varor som tagits upp i en enda förenklad deklaration. En kompletterande deklaration får omfatta varor som är upptagna i flera förenklade deklarationer under förutsättning att varorna har frigjorts samt att de har samma taxebestämmande dag (dvs. den dag då tog emot deklarationen) och har avsänts från samma leverantör. Om den kompletterande deklarationen inte lämnas sänds en rapport till hemtagaren. Härigenom anmanas denne att ge in komp- letterande deklaration. En förseningsavgift på tas ut om dek- larationen inte lämnats i rätt tid. Avgiften är om deklarationen inte lämnats inom den tid som anges i anmaningen (87 § TL; 8 kap. 9 § NTL). Lämnas inte deklarationen inom den i anmaningen angivna tiden kan även vite förekomma (99 § TL; 10 kap. 4 § NTL). Införselpålagorna kan ytterst komma att fastställas genom skönstulltaxering (24 § TL; 5 kap. 6 § NTL). b 1) Hemtagning för egen räkning (förenklat deklarationsförfarande) Förfarandet kräver ett s.k. hemtagningstillstånd av . För ett sådant tillstånd fordras bl.a. att sökanden är kredithavare hos och att sökanden dessutom är bokföringsskyldig eller annan juridisk person än dödsbo. Tillståndet söks hos kontrolltullkontoret, dvs. hos den tullregion där sökanden är etablerad. En importör som har ett sådant tillstånd får ta hand om en vara som förts in och i övrigt förfoga över den innan några avgifter har fastställts, om han lämnar en förenklad deklaration för övergång till fri omsättning (11 § TF). Den kompletterande deklarationen skall lämnas senast efter den dag då varan frigjordes (jfr 7 § TL). Det är möjligt för importören att anlita ett ombud för att lämna den förenklade deklarationen eller den kompletterande tulldeklarationen. b 2) Hemtagning för annans räkning (förenklat deklarationsförfarande) Tillstånd till hemtagning för annans räkning ges endast den som är registrerad som ombud, har tillstånd till elektronisk uppgiftslämning och är kredithavare (6 kap. 31 och 32 §§ TO). Det innebär att en importör som själv inte är hemtagare kan låta ett företag som har tillstånd till hemtagning för annans räkning göra hemtagningen. Även i sådana fall är det emellertid importören som är tullskyldig. Om ett företag i egenskap av ombud för importören lämnar en förenklad deklaration med uppdrag att lämna även den kompletterande deklarationen, får såväl företaget som importören ta hand om och förfoga över varan innan några avgifter har debiterats (12 § TF). Ett villkor för hemtagning för annans räkning är att både den förenklade och den kompletterande tulldeklarationen lämnas elektro- niskt (jfr 6 kap. 31 § tredje stycket TO). Den kompletterande deklarationen skall lämnas senast efter den dag då varan frigjordes (jfr 7 § TL). b 3) Godkänd importör (lokalt klareringsförfarande) Med godkänd importör förstås den som har tillstånd enligt 8 § 3 TF att använda lokalt klareringsförfarande. Förfarandet skall göra det möjligt att deklarera varor för tullförfarandet i den berörda personens lokaler eller på andra platser som tullmyndigheterna har sett ut eller godkänt (artikel 253.3 i tillämpningskodexen). Deklaration för övergång till fri omsättning anses rättsligt ske genom att den godkände importören i sin egen bokföring antecknar att han mottagit varorna (artikel 76.3 i tull- kodexen; jfr betänkande Tullag- stiftningen och EG, SOU 1994:89, s. 291). Tillämpningsområdet anges i artikel 263 i tillämpningskodexen. I 6 kap. 38 § femte stycket första meningen TO anges att varorna skall anses ha övergått till fri omsättning när kontrolltullkontoret i ett elektroniskt dokument lämnar uppgift om att varorna frigjorts. I samma stycke andra meningen anges följande. Av 8 § TL framgår att en kompletterande deklaration för en vara, som tagits om hand med tillämpning av förfarandet godkänd importör, skall lämnas senast efter den dag då varan frigjordes (anm: samma deklarationsfrist som gäller för förenklat deklarationsförfarande). I betänkande En ny tullag anges, att enligt näringslivet används det lokala klareringsförfarandet inte i och att anledningen till det är att tillståndsbestämmelsen i 6 kap. 37 § TO begränsar tillämpligheten av förfarandet (SOU 1999:54 s. 160 f). Enligt den bestämmelsen kan tillstånd ges till den som har tillstånd att vara godkänd mottagare vid gemenskap-/gemensam transitering. Vidare måste han enligt nämnda bestämmelse ha tillstånd till elektronisk uppgiftslämning. Tillstånd ges i regel endast stora importörer med regelbunden import. 3.2 Tullförfarandet transitering Att transitera varor innebär, förenklat uttryckt, att sända varor under tullövervakning. Gemenskapsvaror som har deklarerats för ett förfarande för transitering skall vara föremål för tullövervakning från mottagandet av tulldeklaration till den tidpunkt då varorna lämnar EG:s tullområde, förstörs eller tulldeklarationen ogiltigförklaras (artikel 59.2 i tullkodexen). Varorna skall stå under övervakning från det att transporten startat till dess att den avslutats på föreskrivet sätt och det avsändande tullkontoret fått bekräftelse på att varorna har ankommit till bestämmelseorten. Transiteringen sker med tillämpning av olika procedurer. Till varje procedur finns bestämmelser om att varan skall åtföljas av vissa dokument (exempelvis s.k. T1- eller T2-dokument) och att varorna skall transporteras på visst sätt (exempelvis viss väg, visst transportmedel, i ett förseglat utrymme). S.k. extern gemenskapstransitering (T1-proceduren) medger befordran från en plats till en annan inom EG:s tullområde av icke-gemenskapsvaror utan att dessa varor beläggs med importtullar eller andra avgifter eller blir föremål för handelspolitiska åtgärder, gemenskapsvaror som är föremål för en gemenskapsåtgärd som förut- sätter export av varorna till tredje land och för vilka tullformaliteterna för denna export har uppfyllts (artikel 91 i tullkodexen). Genom det externa transiteringsförfarandet kan en vara tas in till EG:s tullområde exempelvis via där ett s.k. T1-dokument (jfr artikel 341 i tillämpningskodexen) utfärdas. transporteras därefter från till via (tredje land) och . I samband med ankomsten till läggs varan upp på tillfälligt lager eller hänförs till godkänd tullbehandling. Det svenska tullkontoret återsänder härefter ett kvitterat exemplar av dokumentet till avgångstullkontoret i som därefter avslutar transiteringen. I avsnitt 2 har angetts tillämpningsområdet för lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. En vara som omfattas av lagen får utan hinder av införselförbud eller -villkor transiteras genom det svenska tullområdet eller mellan orter inom detta enligt vad som gäller för extern transitering. S.k. intern gemenskapstransitering (T2-proceduren) medger att gemenskapsvaror befordras från en punkt till en annan inom EG:s tullområde genom ett tredje lands territorium utan att varorna förlorar sin status som gemenskapsvaror (artikel 163.1 i tullkodexen). Förfarandet förutsätter att det finns ett internationellt avtal som möjliggör det. Som exempel kan nämnas att en gemenskapsvara skall transporteras från till via . För att tullkontoret i skall kunna betrakta varan som en gemenskapsvara, trots att den lämnat EG:s tullområde (införseln i ), måste varan åtföljas av ett s.k. T2-dokument (jfr artikel 381.1 i tillämpningskodexen) som utfärdats i . Såväl intern som extern transitering kan enligt nämnda artiklar i tull- kodexen ske även med hjälp av dokument som utfärdats i enlighet med vissa angivna konventioner. Med s.k. inrikes transitering avses transitering av tullgods från ett avgångstullkontor till ett bestämmelsetullkontor, som båda ligger inom det svenska tullområdet (jfr 7 kap. 43, 44 och 47 §§ TO). 3.3 Tullförfarandet lagring i tullager Lagring i tullager får ske för följande ändamål (jfr artikel 98.1 i tull- kodexen). Icke-gemenskapsvaror kan lagras på tullager utan att importtullar och andra skatter och avgifter tas ut och vidare även om inte samtliga importrestriktioner är uppfyllda. Det krävs alltså normalt inte någon importlicens för en vara så länge den lagras på tullager utan först då varan anmäls för övergång till fri omsättning.