prop · GN0339 · 2000-01-01 00:00:00 — Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det. (Jfr 7 § i utredningens förslag.) Paragrafen innehåller vissa begränsningar vad gäller tillåtna behand- lingar vid urval och bearbetningar av personuppgifter. Den har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Skälen för de valda lösningarna har angetts i avsnitt 7.7.1. Urval och bearbetningar innebär att någon eller några parametrar används för att få fram en begränsad mängd information ur en större mängd information. I behandlingen kan ingå att den sålunda åtkomna informationen på olika sätt sammanställs med andra uppgifter i registret. Det kan vara fråga om t.ex. att få fram alla uppgifter om en viss person eller att söka fram alla fastigheter inom ett visst geografiskt område. Urval och bearbetningar är ett vidare begrepp än urvalsdragning (jfr 2 § 6). Paragrafen behandlar endast urval och bearbetningar som Lantmäteri- verket gör för annans räkning. I vilken utsträckning har rätt att göra urval och bearbetningar för den egna verksamheten regleras alltså inte här. Huvudregeln i första stycket första meningen är att uppgifter om inteckningar inte får behandlas vid urval och bearbetningar av personuppgifter för annans räkning. Det innebär dels ett förbud mot att göra urvalsbehandlingar med uppgifter om inteckningar som sökbegrepp, dels ett förbud mot att vid alla slag av urvalsbehandlingar ta fram uppgifter om inteckningar. Med inteckningar avses endast penninginteckningar, inte andra slag av inskrivningar i en fastighet eller tomträtt. Enligt första stycket andra meningen gäller vidare som huvudregel att vid urval och bearbetningar för annans räkning uppgifter om person- nummer får lämnas ut endast vid behandlingar enligt 2 § 5, dvs. vid aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighetsanknuten information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande register. Möjligheten att lämna ut personnummer begränsas också av per- sonuppgiftslagen (se 22 §). Där föreskrivs att uppgifter om personnum- mer får behandlas bara när det är klart motiverat med hänsyn till ända- målet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något an- nat beaktansvärt skäl. Om det inte finns förutsättningar att lämna ut personnummer enligt personuppgiftslagen, skall utlämnande givetvis inte ske. Förbuden är inte avsedda att begränsa den rätt som tryckfrihets- förordningen ger att ta del av allmänna handlingar. De gäller alltså inte vid utlämnanden som begärs med stöd av offentlighetsprincipen. Av andra stycket framgår att begränsningarna i första stycket inte gäller om annat följer av lag eller annan författning. Ett exempel är när fullgör den skyldighet som den personuppgifts- ansvarige har enligt 26 § personuppgiftslagen att lämna en sökande besked om behandling av personuppgifter som rör denne. Enligt tredje stycket får undantag från begränsningarna i första stycket medges av . För undantag krävs det särskilda skäl. Beträffande särskilda skäl och i enskilda fall kan hänvisas till kommentaren till 7 §. Vid urval eller bearbetningar av personuppgifter som gör för någon annans räkning för direkt marknadsföring får uppgifter om personnummer, födelsetid, civilstånd, utmätning, konkurs eller standard- poäng inte behandlas. Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det. (Jfr 8 § i utredningens förslag.) Paragrafen innehåller begränsningar för vilka uppgifter som får behandlas när urval och bearbetningar för annans räkning sker för direkt marknadsföring. Den har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Såsom framgår av 2 § 6 begränsas möjligheterna att behandla personuppgifter för direkt marknadsföring också av 11 § personuppgiftslagen. Direktreklam som genom sin utformning tyder på att avsändaren har många eller detaljerade uppgifter om en person upplevs ofta som stötan- de. Särskilt gäller detta när utformningen tyder på kunskap om ålder och civilstånd i kombination med andra uppgifter. I första stycket anges där- för att vid urval och bearbetningar får uppgifter om personnummer, födelsetid och civilstånd inte behandlas om uppgifterna skall användas för direkt marknadsföring. Uppgifter om utmätning och konkurs är ty- piskt sett känsliga för de berörda och omfattas därför också av förbudet mot behandling. Förbudet omfattar även uppgifter om de standardpoäng som har åsatts vid fastighetstaxeringen. Sådana uppgifter möjliggör, sär- skilt i kombination med andra uppgifter, riktade direktreklamförsändelser vilka kan upplevas som stötande från integritetssynpunkt. Enligt andra stycket får de aktuella uppgifterna behandlas om i enskilda fall bedömer att det finns särskilda skäl. Beträffande särskilda skäl och i enskilda fall , se kommentaren till 7 §. Personuppgifter som avser inteckningar får inte lämnas ut på upptagning för automatiserad behandling. Uppgifter om personnummer får lämnas ut på sådan upptagning endast vid behandlingar enligt 2 § 5. Bestämmelserna i första stycket gäller inte om annat följer av lag eller annan författning. Åtgärder som enligt första stycket inte är tillåtna får ändå vidtas, om i enskilda fall finner att det finns särskilda skäl för det. (Jfr 10 § i utredningens förslag.) Direktåtkomst är en form av utlämnande på ADB-medium. I lagen görs dock som brukligt är en åtskillnad mellan direktåtkomst och övriga former för utlämnande på ADB-medium. Direktåtkomst regleras i 7 §. Förevarande paragraf tar sikte på övriga former för utlämnande på ADB-upptagning. Vid utformningen av paragrafen har Lagrådets synpunkter beaktats. Enligt första stycket får uppgifter om inteckningar inte lämnas ut på ADB-upptagning. Detsamma gäller uppgifter om personnummer. Förbudet att lämna ut personnummer gäller dock inte om dessa skall användas för aktualisering, komplettering eller kontroll av fastighets- anknuten information som finns i kund- eller medlemsregister eller liknande register. I den sistnämnda situationen måste dock också tillses, liksom vid urval och bearbetningar, att förutsättningarna i 22 § person- uppgiftslagen är uppfyllda. När det gäller utlämnanden på ADB- upptagning finns dessutom anledning att särskilt erinra om bestämmelsen i 7 kap. 16 § sekretesslagen (1980:100) som gör det möjligt att vägra utlämnande av uppgifter om det kan antas att missbruk kommer att ske. I andra och tredje styckena har ställts upp två undantag. De motsvarar de undantag som enligt 8 § andra och tredje styckena gäller vid urval och bearbetning. Som har angetts i avsnitt 7.7.1 innebär offentlighetsprincipen inte någon skyldighet att lämna ut uppgifter på ADB-upptagning. De uppställda förbuden får således fullt genomslag. Användningen av fastighetsregistret får vara avgiftsbelagd. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter. (Jfr 11 § i utredningens förslag.) I paragrafen slås fast att har rätt att ta ut avgifter för användning av fastighetsregistret. Bestämmelsen medför dock givetvis inte någon inskränkning i skyldighet att i likhet med andra myndigheter på stället tillhandahålla allmänna handlingar utan avgift när ett utlämnande har begärts med stöd av offentlighetsprincipen (se 2 kap. 12 § tryckfrihetsförordningen). Vidare anges att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter. Detta gäller alltså andra avgifter än sådana som tas ut för tillhandahållande av utskrifter som har begärts med stöd av offentlighetsprincipen enligt 2 kap. 13 § tryckfrihets- förordningen. Beslut som eller en annan myndighet har meddelat enligt denna lag eller enligt föreskrifter som regeringen har meddelat med stöd av denna lag får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. För överklagande av beslut om avgift för användningen av fastighets- registret gäller särskilda bestämmelser. (Jfr 12 § i utredningens förslag.) Paragrafen behandlar möjligheterna till överklagande. Första stycket motsvarar väsentligen 65 § fastighetsregister- kungörelsen. Av 11 § framgår att regeringen får meddela föreskrifter om avgifter för användningen av registret. På förslag av Lagrådet har i andra stycket erinrats om att det för överklagande av beslut om avgift gäller särskilda bestämmelser (se avgiftsförordningen [1992:191]). Om personuppgifter i fastighetsregistret har behandlats i strid med 2 eller 7 10 § denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stöd av denna lag, tillämpas 48 § personuppgiftslagen (1998:204). Ersättnings- skyldigheten får dock inte jämkas, om felet har berott på någon som enligt lag eller annan författning har haft rätt att föra in eller på annat sätt behandla uppgifter i registret. I 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och i 18 och 19 kap. jordabalken finns ytterligare bestämmelser om skadestånd på grund av fel i fastighetsregistrets allmänna del och i dess inskrivningsdel. (Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.) Första stycket behandlar rätten till ersättning vid kränkning av enskilds personliga integritet. Bestämmelsen skall ses mot bakgrund av att EG-direktivet som huvudregel förutsätter att skadestånd utgår, om det vid behandling av personuppgifter uppkommer skada för enskilds personliga integritet. I 48 § personuppgiftslagen finns också en bestämmelse som säkerställer detta. Den bestämmelsen innebär att den personuppgiftsansvarige skall ersätta den registrerade för skada eller kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med person- uppgiftslagen har orsakat. Avgränsningen till personuppgiftslagen för emellertid med sig att 48 § personuppgiftslagen inte kan grunda rätt till skadestånd för behandlingar som har skett i strid med särskilda be- stämmelser i annan lag. För att personuppgiftslagens skadestånds- bestämmelse skall bli tillämplig vid behandlingar i strid med lagen om fastighetsregister eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen krävs därför en hänvisning till denna (jfr t.ex. prop. 1997/98:97 s. 108). Eftersom det har ansetts rimligt att ersättning för integritetskränkning kan utgå även vid behandlingar i strid med lagen om fastighetsregister m.m., har en sådan hänvisning tagits in i förevarande paragraf. Ansvaret för skada eller kränkning av den personliga integriteten har utformats så att staten genom , såsom personupp- giftsansvarig, är skadeståndsskyldig gentemot den enskilde för behand- lingar av uppgifter som har skett i strid med lagen om fastighetsregister eller personuppgiftslagen. Ersättningsskyldigheten kan enligt 48 § andra stycket personuppgiftslagen jämkas om det visas att felet inte beror på den personuppgiftsanvarige. Av förevarande paragraf framgår dock att jämkning inte kan komma i fråga, om felet beror på någon som enligt lag eller annan författning har haft rätt att föra in uppgifter i registret, t.ex. en kommun som har fört in uppgifter i registrets byggnadsdel. Det har ansetts rimligt att den registrerade bör komma i åtnjutande av samma skydd i dessa fall som om registreringen hade gjorts av den personupp- giftsansvarige. Andra stycket innehåller en erinran om de särskilda skadeståndsregler som ålägger staten ett strikt ansvar för tekniska fel i fastighetsregistrets allmänna del och inskrivningsdel. Dessa regler för vilka har redogjorts i avsnitt 10 tar särskilt sikte på skyddet för den allmänna omsättningen. Några sakliga ändringar i dessa regler föreslås inte. De kommer således att gälla vid sidan av personuppgiftslagens skadestånds- bestämmelse. Av skadeståndslagen följer att skadeståndsskyldighet också kan komma i fråga vid felaktigheter i registret som har orsakat någon enskild ekonomisk skada och som beror på fel eller försummelse vid myndig- hetsutövning eller som har vållats genom felaktiga upplysningar eller råd (se 3 kap. 2 och 3 §§ skadeståndslagen). Någon särskild erinran om detta har inte ansetts nödvändig. I fråga om rättelse av personuppgifter i fastighetsregistrets allmänna del och i dess inskrivningsdel tillämpas 19 kap. fastighetsbildningslagen (1970:988) och 19 kap. jordabalken i stället för 28 § personuppgiftslagen (1998:204). I fråga om rättelse av uppgifter i fastighetsregistrets övriga delar tillämpas 28 § personuppgiftslagen. Frågor om sådan rättelse skall prövas av annan än den personuppgiftsansvarige, om regeringen för viss del av registret eller för vissa uppgifter har föreskrivit det. (Paragrafen saknar motsvarighet i utredningens förslag.) I avsnitt 10 har det lämnats en redogörelse för de särskilda be- stämmelserna i jordabalken och fastighetsbildningslagen om rättelse av uppgifter i de hittillsvarande inskrivnings- och fastighetsregistren. Som där har angetts föreslås inte några sakliga ändringar av dessa regler. I paragrafens första stycke har erinrats om dessa bestämmelser. Lagtexten har utformats så att det framgår att bestämmelserna är exklusiva i förhållande till bestämmelsen om rättelse i 28 § personuppgiftslagen. När det gäller övriga delar av det nya fastighetsregistret finns det inga särskilda bestämmelser om rättelse. Det ansluter till vad som har gällt för byggnadsregistret och taxeringsuppgifter m.m. i fastighetsdata- systemet. Att rättelse skall ske följer emellertid av 28 § personuppgifts- lagen. I paragrafens andra stycke har en hänvisning gjorts till den be- stämmelsen. Det har vidare angetts att rättelse i dessa fall ankommer på den personuppgiftsansvarige. Regeringen skall dock ha möjlighet att för viss del av registret eller för vissa uppgifter föreskriva något annat. 14.2 Förslaget till lag om upphävande av vissa lagar på fastighetsrättens område Förslaget innebär att en del äldre lagar på fastighetsrättens område som har förlorat sin betydelse upphävs. Skälen för att lagarna upphävs har behandlats närmare i avsnitt 11. 14.3 Förslaget till lag om ändring av jordabalken 6 kap. 7 § Har fastighet överlåtits och har därefter förre ägaren upplåtit panträtt i fastigheten, gäller upplåtelsen, om borgenären vid upplåtelsen eller, när fordringen därefter överlåtits till annan, denne vid sitt förvärv varken ägde eller bort äga kännedom om äganderättsöverlåtelsen. Om fastigheten överlåtits även till annan, äger vad som sagts nu tillämpning i fråga om upplåtelse som den senare förvärvaren gjort. Första stycket äger tillämpning även när fastigheten övergått genom sådant förvärv som avses i 17 kap. 11 §. Vid tillämpning av första stycket skall den som har förlitat sig på ett högst en månad gammalt gravationsbevis anses ha varit i god tro, om det inte framgår av omständigheterna att han eller hon på annat sätt har fått eller borde ha fått kännedom om äganderättsöverlåtelsen. (Jfr 6 kap. 7 § i promemorians förslag) I tredje stycket behandlas när den som har förlitat sig på uppgift i ett gravationsbevis skall anses vara i god tro. Reglerna har inneburit att den som förlitat sig på ett högst gravationsbevis utfärdat enligt det systemet anses ha varit i god tro om inte annat visas. Om ett gravationsbevis avsett förhållande i inskrivnings- registret, har dock gällt att beviset inte får vara mer än en månad gammalt. I förslaget har den särskilda regeln avseende gravationsbevis utfärdade enligt det systemet tagits bort. 13 kap. 16 § Anser tomträttshavaren att det inte finns skäl för uppsägning, får han eller hon klandra uppsägningen. Om tomträttshavaren inte väcker talan efter det att uppsägningen antecknades i fastighetsregistrets inskrivningsdel, är rätten till talan förlorad. (Jfr 13 kap. 16 § i promemorians förslag.) 13 kap. jordabalken innehåller bestämmelser om tomträtt. I flera para- grafer har förekommit bestämmelser om att skilda förhållanden skall antecknas i tomträttsboken samt bestämmelser som anknyter till sådana anteckningar. I dessa paragrafer bl.a. förevarande paragraf har uttrycket tomträttsboken nu bytts ut mot fastighetsregistrets inskriv- ningsdel . Paragrafen har också omarbetats redaktionellt. 13 kap. 18 § När fastighetsägaren är skyldig att lösa egendom, skall talan om lösesumman väckas efter det att uppsägningen antecknades i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Om tomträttshavaren har klandrat uppsägningen enligt 16 §, får talan om lösesumman i stället väckas efter det att domen i målet om vann laga kraft. Om tiden inte iakttas, förfaller uppsägningen. Talan får väckas av såväl fastighets- ägaren som tomträttshavaren. Sedan domen om lösesumman har vunnit laga kraft, skall lösesumman inom en månad deponeras hos . Lösesumman behöver dock inte deponeras tidigare än en månad före den dag till vilken uppsäg- ningen har ägt rum. Om lösesumman inte deponeras inom föreskriven tid, skall efter ansökan ta ut beloppet som om betalnings- skyldighet hade ålagts genom domen. När lösesumman har deponerats, skall genast anmäla detta till inskrivningsmyndigheten för anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Medel som har deponerats skall ofördröjligen sättas in i bank mot ränta. (Jfr 13 kap. 18 § i promemorians förslag.) Ändringarna är av samma slag som ändringarna i 13 kap. 16 §. 18 kap. 8 § Sedan ett ärende om anteckning enligt 19 kap. 29 § första stycket, 20 kap. 14 § eller 21 kap. 4 § denna balk eller 7 § förköpslagen (1967:868) har tagits upp på en inskrivningsdag, får den som därefter har förvärvat egendomen eller någon annan rättighet i denna än panträtt inte till stöd för beståndet av förvärvet eller rätten till ersättning enligt 4 § andra stycket åberopa att han eller hon vid förvärvet varken ägde eller bort äga kännedom om den omständighet som har antecknats. Bestämmelserna i 6 kap. 7 § tredje stycket och 7 a § gäller också vid bedömningen av om vid förvärv av panträtt god tro föreligger i fråga om en omständighet som avses med anteckning enligt första stycket. (Jfr 18 kap. 8 § i promemorians förslag.) Paragrafen har omarbetats redaktionellt. Den tidigare hänvisningen till en bestämmelse i 19 kap. har justerats med anledning av den ändrade paragrafnumreringen i det kapitlet. 19 kap. 1 § Inskrivning enligt denna balk skall göras i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Bestämmelser om fastighetsregistret finns i lagen (2000:000) om fastighetsregister. (Jfr 19 kap. 1 § i promemorians förslag.) Av paragrafens nya lydelse framgår att inskrivning skall ske i fastighetsregistrets inskrivningsdel och inte som har före- skrivits i paragrafen i fastighetsbok eller tomrättsbok. Skälen för detta har behandlats i avsnitt 8.1. 19 kap. 2 § Inskrivningsärenden är ärenden om lagfart, inteckning eller annan inskrivning enligt 20 24 kap. samt ärenden om anteckning enligt 29 och 30 §§ i detta kapitel. (Jfr 19 kap. 2 § i promemorians förslag.) Paragrafen motsvarar i stort det andra stycket i hittillsvarande 1 §. Vad som utgör anteckningsärenden framgår av 29 och 30 §§. Även sådana ärenden är inskrivningsärenden. 19 kap. 3 § Inskrivningsärenden skall handläggas av inskrivningsmyndigheter, om inte regeringen med stöd av 27 § har bestämt något annat. Regeringen bestämmer inskrivningmyndigheternas verksamhetsområden. (Jfr 19 kap. 3 § i promemorians förslag.) Paragrafen motsvarar i huvudsak 2 § första stycket i den paragrafens gällande lydelse. Liksom tidigare skall inskrivningsärenden som huvudregel handläggas av inskrivningsmyndigheter. Med stöd av 27 § som motsvarar 3 § andra och tredje styckena lagen (1973:98) om inskrivningsregister kan dock regeringen bestämma att vissa inskrivningsärenden skall handläggas på annat sätt. Regeringen kan alltså föreskriva att vissa slag av ärenden får handläggas av annan myndighet. Av andra meningen framgår att regeringen har rätt att bestämma inskrivningsmyndigheternas verksamhetsområden. Det innebär bl.a. att antalet inskrivningsmyndigheter regleras i förordning. 19 kap. 4 § Ett inskrivningsärende skall handläggas av den inskrivningsmyndighet inom vars verksamhetsområde den fastighet som ärendet rör är belägen. (Jfr 19 kap. 4 § i promemorians förslag.) Paragrafen motsvarar den tidigare 3 § första stycket. 19 kap. 5 § En inskrivningsmyndighet skall ledas av en lagfaren domare. För den som handlägger ett inskrivningsärende tillämpas bestämmel- serna i 4 kap. 13 15 §§ om jäv. (Jfr 19 kap. 5 § i promemorians förslag.) Av paragrafens första stycke, som motsvarar den tidigare 2 § andra stycket, framgår att en inskrivningsmyndighet skall ledas av en lagfaren domare. Termen inskrivningsdomare har, såsom föråldrad, övergetts. Inskrivningsärendena handläggs vanligen av annan än föreståndaren för myndigheten. I paragrafens andra stycke fastslås att regler om jäv för domare skall tillämpas också vid handläggning av inskrivnings- ärenden. Detta gäller givetvis även när ärendet har delegerats till icke- rättsbildad personal. 19 kap. 6 § Ett inskrivningsärende skall tas upp på en inskrivningsdag. Inskrivningsdag skall hållas , tisdag, , dock inte på helgdag, , eller nyårsafton. Inskrivningsdagen skall avslutas . En ansökan om inskrivning enligt 20 24 kap. eller en anmälan om anteckning enligt 29 och 30 §§ i detta kapitel som kommer in till inskrivningsmyndigheten efter denna tidpunkt anses gjord följande inskrivningsdag. Om det som en ansökan eller anmälan tas upp görs en registrering i fastighetsregistrets allmänna del avseende den fastighet som ansökan eller anmälan avser, skall ansökan eller anmälan anses ha gjorts efter registreringen. (Jfr 19 kap. 6 § i promemorians förslag.) I andra stycket reglerar vilka dagar som är inskrivningsdagar, dvs. som inskrivningsärenden kan tas upp. Bestämmelserna om detta har haft sin plats i 5 § och inneburit att inskrivningsdag normalt hålls en gång . Ansökan som har inkommit mellan har ansetts gjord på den . Om inskrivning har skett i inskrivningsregister, har dock inskrivningsdag hållits , tisdag, som inte utgör helgdag, , eller nyårsafton (se 4 § lagen om inskrivnings- register). I båda fallen har inskrivningsdagen avslutats (se 3 § andra stycket kungörelsen med tillämpningsföreskrifter för inskriv- ningsväsendet enligt jordabalken och 15 § första stycket inskrivnings- registerkungörelsen). De nya bestämmelserna om när inskrivningsdag skall hållas överensstämmer i sak med de bestämmelser som har gällt vid inskrivning i inskrivningsregister. Av systematiska skäl har också bestämmelsen om den tidpunkt då inskrivningsdagen avslutas tagits in i lagen (se tredje stycket). Fjärde stycket motsvarar 4 § tredje stycket lagen om inskrivnings- register. Enligt en bestämmelse som har funnits i 5 § tredje stycket får ärende om lagfartssammanträde (se 20 kap. 10 §) tas upp på annan dag än inskrivningsdag. Den bestämmelsen fyller inte längre något syfte när inskrivningsdag hålls på samtliga vardagar utom lördag. Bestämmelsen har därför utmönstrats. 19 kap. 7 § Om ett inskrivningsärende enligt beslut av hovrätten eller skall tas upp till ny handläggning hos inskrivnings- myndigheten, skall ärendet tas upp på den inskrivningsdag då beslutet inkommer till myndigheten. (Jfr 19 kap. 7 § i promemorians förslag.) Paragrafen överensstämmer med mindre redaktionella jämkningar med den bestämmelse som har funnits i 15 §. En saklig ändring har dock gjorts. har gällt att det ärende, som skall tas upp på nytt, skall behandlas på första inskrivningsdagen efter det att beslutet kom till inskrivningsmyndigheten. Den nya bestämmelsen innebär att ärendet skall tas upp på den inskrivningsdag då beslutet kom in till inskriv- ningsmyndigheten. Därigenom kommer samma princip att gälla i fråga om detta slag av ärenden som beträffande vanliga inskrivningsärenden. 19 kap. 8 § skall föra dagbok över de inskrivningsärenden som handläggs av myndigheten. (Jfr 19 kap. 8 § i promemorians förslag.) Paragrafen motsvarar med mindre redaktionella jämkningar den hittillsvarande 6 §. 19 kap. 9 § skall sammanföra handlingarna i inskrivnings- ärendena i akter. Om sökanden eller någon annan har lämnat någon uppgift eller förklaring av betydelse för ärendet, skall en anteckning om detta göras i akten.