prop · GN0379 · 2000-01-01 00:00:00 — Assistansstödet vid folkhögskola innehåller såväl prak- tisk hjälp som socialt och i viss mån pedagogiskt stöd. Folkhögskolan gör en bedömning av assistansbehovet hos den enskilde kursdeltagaren och sammantaget för alla deltagare med behov av assistans vid skolan. I betänkande Vuxenutbildning för alla? Andra året med (SOU 1999:39) ges en grundlig redovis- ning av det ekonomiska system som finns för att finansiera stödinsatser till deltagare med olika funktionshinder inom folkhögskolan. Statens in- stitut för särskilt utbildningsstöd (Sisus) som är ansvarig myndighet dis- ponerar två statliga anslag. Ett anslag, Bidrag för vårdartjänst m.m. (utg.omr. 9, anslag B3), finansierar bl.a. assistansinsatser och riktar sig enbart till deltagare med rörelsehinder. Det andra anslaget, Bidrag för vissa handikappåtgärder inom folkbildningen (utg.omr 17, anslag L2), det s.k. tilläggsbidraget, är avsett för stödåtgärder för deltagare med funktionshinder och kan lämnas oavsett diagnos. Vårdartjänstanslaget i sin helhet skall förutom att finansiera handi- kappolitiska insatser inom folkhögskolan även finansiera assistans till studenter med rörelsehinder vid universitet och högskolor samt boende och habilitering inom riksgymnasieverksamheten för elever med rörelse- hinder. () finansierar baskostnaderna i de sär- skilda merkostnader som uppstår inom folkhögskolan för utbildning av deltagare med funktionshinder, det s.k. förstärkningsbidraget. FBR har givit Sisus i uppdrag att administratera ansökningarna från folkhögsko- lorna vad gäller detta statsbidrag. Förstärkningsbidraget är de särskilda medel som FBR avsätter för stödinsatser riktade till deltagare med funk- tionshinder. Det utgör av det allmänna statsbidraget som FBR fördelar till folkhögskolorna. Särskilda stödinsatser inom folkhögskolan för funktionshindrade delta- gare finansieras alltså via tre olika anslag för vilka separata regler gäller. Administrationen och samordningen mellan de olika anslagen har förbättrats genom att Sisus har fått möjlighet att administrera ansökningar för samtliga bidrag. Statsbidraget till vårdartjänst skall finansiera kostnader för assistans till deltagare med rörelsehinder och har därmed karaktären av att vara ett bidrag riktat till en särskild diagnosgrupp. Staten står för alla kostnader som är förbundna med vårdartjänst/assistans till folkhögskolorna som har kunnat få full kostnadstäckning. Det så kallade tilläggsbidraget är ett mer verksamhetsinriktat stöd. Bi- draget finansierar till ökad lärartäthet, dvs. mindre un- dervisningsgrupper och till resterande del assistans, tolk och tekniska anpassningar. Bl.a. personer med psykiska funktionshinder, utvecklings- störning och personer med förvärvade hjärnskador får del av dessa stöd- insatser. Tilläggsbidraget används alltså för extra kostnadskrävande in- satser, när det allmänna statsbidraget inbegripet förstärkningsbidraget inte räcker till. Belastningen på tilläggsbidraget är mycket stor och cirka tre fjärdedelar av de av folkhögskolorna sökta beloppen kan beviljas. För att få en fördjupad kunskap om folkhögskolornas metoder och ar- betssätt när det gäller assistansstöd till deltagare med olika funktionshin- der, bedriver Sisus på regeringens uppdrag en för- söksverksamhet med samordnad statsbidragshantering avseende assistans vid två folkhögskolor. Under försöksverksamheten finansieras alla kost- nader till assistans oavsett diagnos ur vårdartjänstanslaget. Syftet är bl.a. att följa om det sker förändringar i antagning av deltagare, i behovsbe- dömningar, i arbetssätt och i kostnader om skolorna söker statsbidrag ur ett och samma anslag. De erfarenheter Sisus redovisat tyder på att det skett vissa förändringar inom de områden projektet avsåg att belysa, bl.a. har skolorna utvecklat sina metoder att bedöma assistansinsatsen utifrån behovet hos enskilda kursdeltagare. Till skillnad från insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och lagen (1993:389) om assistans- ersättning () är vårdartjänsten alltid förknippad med en studiesitua- tion och riktar sig till en större personkrets än LSS/. Vårdartjänsten är lättare att anpassa efter förändrade studieförhållanden. Arbetsgivar- ansvaret ligger hos folkhögskolan. På flera folkhögskolor med omfattande kursverksamhet för deltagare med funktionshinder finns anställda assistenter. Assistansinsatser enligt LSS/har en annan konstruktion. Bl.a. är insatsen knuten till individen. fick Sisus i uppdrag att beskriva och analysera hur insatser enligt LSS/samt andra sociala stöd påverkar behovet av de sär- skilda stödinsatser som Sisus ansvarar för. Av redovisningen framgår att folkhögskolorna är nöjda med Sisus stöd i form av assistans, att folkhög- skolorna i huvudsak föredrar assistans finansierad via Sisus framför assi- stans finansierad via LSS/. Det framgår att det förekommer att stu- derande får stöd enligt LSS/men inte hur vanligt förekommande det är. Som skäl till varför skolorna föredrar att själva ansvara för att an- ställa assistenterna anfördes såväl pedagogiska och sociala som effekti- vitetsmässiga motiv. Skälen för regeringens bedömning: Finansieringen är delad mellan två olika instanser, Sisus och . Den är också målgruppsrelaterad och består av tre olika anslag som vart och ett ska ansökas om och särredovisas. Bidragskonstruktionen är svåröverskådlig för utbildningsanordnaren och administrativt krånglig. Det faktum att t.ex. assistans kan finansieras genom förstärkningsbidrag, tilläggsbidrag och anslag till vårdartjänst beroende på typ av funktionshinder och kost- nadsbild är inte ändamålsenligt . Nuvarande bidragskonstruktion stämmer inte överens med dagens han- dikappolitik. Regeringen erfar att bl.a. har upp- märksammat inkonsekvens och problematik kring bidragsgivningen i sitt delbetänkande (SOU 1999:39). De medel som sammanlagt avsatte för särskilda insatser (vårdartjänst och tilläggsbidrag) för stude- rande med funktionshinder skulle ha kunnat täcka folkhög- skolornas extrakostnader . Som en följd av att en stor del av medlen är öronmärkta för deltagare med rörelsehinder kunde folkhög- skolorna dock inte utnyttja anslagen fullt ut, dvs. till andra grupper som också har behov av assistans. Målet för ett framtida bidragssystem till assistansstöd på folkhögsko- lorna är en rättvisare finansiell fördelning mellan kursdeltagare oavsett funktionshinder i syfte att öka förutsättningarna för vuxna med funk- tionshinder att studera vid folkhögskolor. Det skall även vara enkelt att förstå samt utgå från den enskilde deltagarens behov av assistans. Ändra reglerna Regeringen avser att ändra reglerna för bidragen så att de stämmer över- ens med de fastslagna handikappolitiska målen. Behovet av stöd bör vara styrande för de statsbidrag som fördelas av Sisus. Den nuvarande an- slagskonstruktionen där bidraget för vårdartjänst endast riktar sig till stu- derande med rörelsehinder strider mot denna princip. Ett första steg bör vara att ändra reglerna för vårdartjänstanslaget på ett sådant sätt att anslaget kan finansiera assistansinsatser för samtliga stude- rande vid folkhögskola som har behov av assistans oavsett diagnos. Det kan i detta sammanhang vara viktigt att definiera vad som menas med assistans. Assistansinsatserna som finansieras genom anslaget till vårdar- tjänst (utg.omr 9, anslag B3) skall omfatta alla typer av funktionshinder. Tilläggsbidraget (utg.omr. 17, anslag L2) skall därmed inte omfatta kost- nader för assistans vid folkhögskola. De medel som avsätter till särskilda stödinsatser för deltagare inom folkhögskolan kommer därmed att utnyttjas på ett effektivare sätt . Assistans vid universitet och högskolor har på uppdrag av regeringen gjort en översyn av situa- tionen för studenter med funktionshinder inom universitet och högskolor (U98/4203/UH). Verket tar i sin rapport och funktions- hinder (2000:4 R) upp att problemet, som redogörs för ovan, även finns inom universitet och högskolor. Utredningen skriver bl.a. med anledning av att assistans via vårdartjänstanslaget enligt förordningen (1988:1126) med instruktion för Sisus endast avser rörelsehindrade studenter att det kan finnas många andra grupper av studenter med funktionshinder som i olika sammanhang kan behöva assistans, t.ex. studenter som är synska- dade eller har psykiska funktionshinder. pågår ute på några folkhögskolor en försöksverksamhet som in- nebär att Sisus står för allt stöd i form av assistans oavsett art av funk- tionshinder. Försöksverksamheten har slagit väl ut. Sisus använder endast en liten del av sitt anslag till studenter med rörelsehinder vid universitet och högskolor (av totalt ). Det kan diskuteras om assistans genom Sisus även borde kunna erbjudas de studenter med funktionshinder som har behov av sådan assistans oavsett vilket funktionshinder studenten har. Detta skulle i så fall kräva en ändring av 1 § i instruktionen för Sisus. föreslår att regeringen uppdrar åt Sisus att utreda denna fråga i samråd med högskolorna och den nationella samordnaren vid . 11 Arbetsmarknad Regeringens bedömning: En undersökning av vilka hinder och möj- ligheter arbetsgivare ser för att anställa personer med funktionshinder bör genomföras . Skälen för regeringens bedömning: Regeringen har i olika samman- hang uttalat vikten av att personer med funktionshinder får ett kraftfullt stöd för att komma in på arbetsmarknaden och därmed minska deras arbetslöshet. Arbetsmarknadspolitikens fördelningspolitiska uppdrag tyd- liggörs genom stora satsningar på olika arbetsmarknadspolitiska program för att underlätta och stödja funktionshindrades möjligheter att få del av arbetslivet. Regeringen har beslutat att en intervjuundersökning av funktionshind- rades situation på arbetsmarknaden skall genomföras . () ansvarar för uppdraget. Undersök- ningen är en tilläggsundersökning till Arbetskraftsundersökningen () och den senaste genomfördes . Av utredningen framgår att funktionshindrade personer har ett lägre arbetskraftsdeltagande än befolkningen totalt. Andelen arbetslösa i arbetskraften skiljer också mellan dem med nedsatt arbetsförmåga och övriga. Av dem med nedsatt arbetsförmåga var arbetslösa och av övriga . Vid arbetsförmedlingar och finns cirka 54 000 personer med funktionshinder anmälda som arbetssökande. Då man ser på sysselsättningsgraden hos funktionshindrade män och kvinnor ser man att män med funktionshinder är sysselsatta i något större utsträckning än kvinnor. Av männen är sysselsatta och 38 pro- cent ej sysselsatta. Av kvinnorna är sysselsatta och ej sysselsatta. Personer som invandrat har svårare än infödda svenskar med arbets- handikapp att få del av arbetsmarknadsåtgärder. De får inte heller så kal- lade konjunkturberoende åtgärder lika ofta som infödda. Kvinnor med utländsk bakgrund har ofta okvalificerade arbeten i service och industri, som ger upphov till arbetsskador och funktionshinder. Regeringen anser att det är angeläget att känna till hur arbetsgivarna ser på hinder och möjligheter för anställning av personer med funktions- hinder. Resultatet kan utgöra en grund för regeringens fortsatta insatser för att öka funktionshindrade personers möjligheter på arbetsmarknaden. Åtgärder för arbete Att kunna delta i arbetslivet, och få sin försörjning genom eget arbete har stor betydelse för människors delaktighet och självbestämmande. Målet är att funktionshindrade personer skall ha samma möjligheter som icke funktionshindrade att delta i arbetslivet. Det förutsätter att eventuella hinder undanröjs eller minskas och att kompensatoriska insatser vidtas för att minska ojämlikheter mellan människor med respektive utan funk- tionshinder. På arbetslivets område innebär det dels att människor med funktions- hinder skall ha samma tillgång till generella åtgärder som andra, dels att de omfattas av särskilda stöd och insatser riktade direkt till funktions- hindrade. Lagar och regler på arbetsmarknaden får inte diskriminera människor med funktionshinder. Det är en princip att handikappaspekten skall be- aktas i alla sammanhang, bl.a. vid utformningen av lagar och regelsys- tem. Ett ytterligare steg är att aktivt motverka diskriminering av personer med funktionsnedsättning genom lagstiftning. gäller lagen (1999:132) om förbud mot diskriminering i arbetslivet av personer med funktionshinder. Diskrimineringsförbudet skall skydda så- väl anställda som arbetssökande. Det gäller för hela rekryteringsförfaran- det och ifråga om anställda arbetsgivarens beslut om befordran, ut- bildning för befordran, tillämpning av löne- och andra anställningsvill- kor, arbetsledningsbeslut och beslut om uppsägning, avsked m.m. Arbetssökande som har särskilda svårigheter att etablera sig på arbets- marknaden skall erbjudas stöd som kan underlätta för dem att få ett arbete. Åtgärderna syftar till att stärka den enskildes konkurrensförmåga men även kompensera hindren för arbete såsom t.ex. nedsatt arbetsför- måga till följd av ett funktionshinder. Arbetssökande som behöver längre utredning och mer omfattande vägledning eller praktik i samband med arbetslivsinriktad rehabilitering kan få sådan insats vid . Instituten har tillgång till särskilda resurser för synskadade, döva, hörselskadade, rörelsehindrade, socialmedicinskt handikappade, psykiskt sjuka och intellektuellt handi- kappade. Regeringen anser att det är särskilt viktigt att stödja och stimulera unga funktionshindrade till att våga ta steget ut på arbetsmarknaden. Skolan har i samverkan med arbetsförmedlingen ansvar för att genom olika in- slag i undervisningen förbereda för och underlätta inträdet på arbets- marknaden. Särskilda arbetsförmedlingsinsatser görs i alla län för att hjälpa ungdomar med svåra funktionshinder att komma ut på arbetsmark- naden. Arbetsförmedlingen samarbetar också med skolan vad gäller sär- skilda vägledningsinsatser i samband med övergången skola/arbetsliv. Avsikten är att stödja och stimulera dem till att vidga sina studie- och yrkesval. Arbetsmarknadsutbildning och olika former av praktik ökar de arbets- sökandes möjligheter att få ett lämpligt arbete. Personer med funktions- hinder har generellt sett lägre utbildningsnivå än befolkningen i övrigt. Regeringen har därför ansett att det är angeläget att arbetshandikappade personer som saknar grundläggande utbildning på grundskole- och gym- nasienivå och som söker arbete genom arbetsförmedlingen skall kunna få sådan utbildning som arbetsmarknadsutbildning. Bidrag till arbetshjälpmedel är stöd som riktas särskilt till personer med funktionshinder och som syftar till att underlätta för dem att arbeta i en anpassad arbetsmiljö. Bidraget kan avse hjälpmedel i arbetet, anpass- ning av lokaler, verktyg eller dylikt som behövs för att en funktionshind- rad person skall kunna utföra sitt arbete. Bidraget får lämnas till arbetsgi- varen eller den funktionshindrade vid nyanställning och av en anställning. Bidrag kan också lämnas i samband med att en funktionshindrad person deltar i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Inom ramen för arbetsmarknadspolitiken finns också möjlighet att lämna bidrag för arbetsbiträde till en svårt funktionshindrad person om hindret förorsakar utgifter för sådant biträde i en utsträckning som väsentligt överstiger vad som kan vara normalt för befattningen eller verksamheten. För den som är funktionshindrad och vill starta eget företag kan bidrag till näringshjälp lämnas. Bidraget får avse inskaffandet av en arbetsma- skin, verktyg eller liknande. Villkoret är att verksamheten kan förväntas ge ett väsentligt tillskott till försörjningen. Näringshjälpen får kombineras med så kallat starta eget-bidrag, vilket innebär att det utöver bidraget till bl.a. maskinutrustning också kan lämnas ersättning för försörjning av , i vissa fall upp . Riktade stöd till företag och särskilt anordnade arbetstillfällen Målet är att människor med funktionshinder skall kunna arbeta på den reguljära arbetsmarknaden efter egen önskan och på samma villkor som andra. För att detta skall vara möjligt kan det ibland behövas, som fram- går ovan, olika anpassningar av arbetsmiljö och övriga arbetsförhållan- den. Arbetsmiljölagen anger också att arbetsmiljön skall anpassas till ar- betstagarens särskilda förutsättningar. Personer med nedsatt arbetsför- måga har också ett särskilt anställningsskydd. Anpassningar och särskilt utprovade hjälpmedel är dock inte tillräck- ligt för att människor med funktionshinder skall få arbete i den omfatt- ning som de önskar. Också i gynnsamma konjunkturlägen och när efter- frågan på arbetskraft varit stor har personer med funktionshinder ofta haft stora svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Inom ramen för arbetsmarknadspolitiken har detta mötts med olika former av riktade stöd till företag som syftar till att just personer med funktionshinder skall komma ifråga för anställning. Den mest omfattande åtgärden är anställning med lönebidrag som un- der 1998 omfattade cirka 50 000 personer. Anslaget Åtgärder för arbets- handikappade som till övervägande del används för lönebidrag ökade med . har på förslag av regeringen beslutat om en ytterligare höjning med för , vilket motsvarar kostnader för cirka 1000 anställningar med löne- bidrag. har också ett särskilt uppdrag att se över lönebidragshanteringen för att utveckla metoder och effektivisera åtgär- den. Uppdraget skall slutredovisas . Vidare har Eko- nomistyrningsverket (ESV) fått i uppdrag att i samråd med AMS, ut- veckla styrningen och uppföljningen av anslagsmedlen. Lönebidraget lämnas till arbetsgivaren som anställer en funktionshind- rad person och syftar till att bereda anställning åt arbetshandikappade där övriga åtgärder visat sig otillräckliga. Det är också möjligt att lämna bi- drag för att underlätta för en anställd att återkomma i arbete efter att ha uppburit helt sjukbidrag. Lönebidragets storlek bestäms med hänsyn tagen till den arbetshandi- kappade personens arbetsförmåga och graden av funktionsnedsättning relaterat till det arbete som skall utföras. Villkoret för att lönebidrag skall kunna lämnas till en arbetsgivare är att lön och andra anställningsförmå- ner följer kollektivavtal eller att lönen och förmånerna är jämförbara med förmåner inom branschen. Regeringen har även infört ett förstärkt anställningsstöd som innebär en kraftig skatterabatt till arbetsgivare som anställer personer som är långtidsinskrivna eller har varit i skyddad anställning. Arbetshandi- kappade kan få del av denna åtgärd då gruppen är överrepresenterad bland de långtidsinskrivna. Särskilt introduktions-och uppföljningsstöd () är en åtgärd som bygger på metodiken Supported Employment. Den enskilde får en sär- skild stödperson som på ett metodiskt och systematiskt sätt introducerar på arbetsplatsen och i arbetsuppgifterna. Det särskilda stödet skall rikta sig såväl till den funktionshindrade som till arbetsplatsen. Åtgärden har främst visat sig vara värdefull för personer med psykiskt eller intellektu- ellt arbetshandikapp som har stort behov av individuellt stöd. Samhallkoncernen har till uppgift att skapa meningsfullt och utveck- lande arbete för arbetshandikappade där behoven finns. Rekryteringen till skall till ske från grupperna utvecklingsstörda, psykiskt sjuka och flerhandikappade. Arbete inom räknas i an- ställningsskyddslagens mening som skyddat arbete och är undantaget från den lagens tillämpningsområde. I praktiken, genom kollektivavtal, har arbetshandikappade anställda i Samhallkoncernen ett fullgott anställ- ningsskydd. Av avtalet mellan staten och framgår att av de arbetshandikappade anställda skall lämna koncernen för arbete på den reguljära arbetsmarknaden En ytterligare form av skyddat arbete är Skyddat arbete hos offentliga arbetsgivare. Främst är det kommuner som anordnar dessa arbetstill- fällen. Drygt 5000 personer fick del av denna anställning 1998. Många funktionshindrade personer är utan arbete Trots den stora variation i åtgärder som arbetsmarknadspolitiken har att erbjuda för att underlätta för personer med funktionshinder att bli del- aktiga i arbetslivet så står en stor andel utanför arbetsmarknaden. Föränd- rade regler och utvecklingen på arbetsmarknaden har inneburit att antalet möjliga arbetsuppgifter begränsats för personer med funktionsnedsättningar. En förskjutning från fasta anställningar till olika slag av tidsbegränsade anställningar pågår. Det ställer krav på omställ- ning till nya arbetsuppgifter och nya arbetsförhållanden. Omställning till nya arbetsrelationer, många kund- och servicekontakter och snabba för- ändringar i teknologi ställer nya kompetenskrav främst i psykologiskt och psykosocialt avseende. Den långvariga arbetslösheten har skapat en allt tydligare tudelning av arbetsmarknaden, där å ena sidan växande grupper, bl.a. de funktionshindrade, ställs utanför arbetslivet och å andra sidan brist på arbetskraft. Riskerna för att allt fler utestängs från arbetsmarknaden ökar. undersökning Svaga grupper bland arbetsförmedlingens sökande omfattning och hinder (AMSUra 1998:11) pekar på särskilda svårigheter för bl.a. arbetshandikappade. Regeringen menar att en avgörande faktor för att nå ökad och långsik- tigt hållbar tillväxt och sysselsättning är att väl tillvarata landets mänsk- liga resurser. För att kunna föreslå adekvata och effektiva åtgärder har beslutat att starta ett särskilt projekt med uppgift att i ett sammanhang och ur ett tillväxtperspektiv kartlägga och analysera hur kön, klass, etnisk tillhörighet, sexuell läggning och funktionshinder påverkar enskildas möjligheter på arbetsmarknaden och till eget företa- gande samt hur mångfald kan påverka tillväxten. Utifrån en sådan analys skall åtgärder föreslås som eliminerar hinder och leder till ökad tillväxt. Ett nationellt program skall tas fram. Projektet skall särskilt se till att frå- gor rörande företagandets villkor för olika grupper, behov av att bryta segregerande mönster på arbetsmarknaden och diskriminering i närings- liv och på arbetsmarknaden belyses. skall arbetet vara redovisat. Regeringen anser att det är angeläget att få kunskap om hur arbetsgi- varna ser på möjligheten att tillvarata den kompetens som funktionshind- rade representerar. Ett antal arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att un- derlätta för funktionshindrade på arbetsmarknaden finns och det är viktigt att såväl funktionshindrade som arbetsgivare har kunskap om dessa möjligheter. Regeringen vill också ha arbetsgivarnas syn på det regelverk som styr dessa åtgärder. En intervjuundersökning med ett lämpligt antal arbetsgivare vid små- och medelstora företag kan ge denna kunskap. Regeringen har även initierat en konferensserie om funktionshindrade på arbetsmarknaden i avsikt att öka arbetsgivarnas intresse för att anställa personer med funktionshinder. Medicinska kontroller i arbetslivet framförde i den årsrapport som överlämnades att användningen av medicinska kontroller och test i arbetslivet borde begränsas och i lag förtydligas. pekar på att risken för att sådana kontroller kan missbrukas och därmed utgöra ett särskilt hot mot personer som har anlag för någon sjukdom eller funk- tionsnedsättning. tillsattes en särskild utredare för att utreda vissa frå- gor om medicinska kontroller i arbetslivet. Bakgrunden till utredningen var bl.a. de risker för utslagnings- och utestängningseffekter som medi- cinska kontroller kunde innebära i det då rådande arbetsmarknadsläget. Utredaren redovisade sitt arbete i betänkandet Medicinska undersökningar i arbetslivet (SOU 1996:63). Utredaren bedömde att de dåvarande förhållandena inte motiverade någon begränsande lagstiftning vad gäller sedvanliga medicinska undersökningar i samband med eller under anställningen. Betänkandet har remissbehandlats. Flera av remiss- instanserna anser att frågan om en reglering av medicinska kontroller borde utredas ytterligare. Regeringen har beslutat att tillkalla en särskild utredare för att se över behovet av lagstiftning eller andra åtgärder för att stärka skyddet av den enskildes personliga integritet i arbetslivet.