prop · GN03133 · 2000-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1999/2000:133 Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll Propositionen innehåller lagförslag som gör det möjligt att genomföra Östersjöstrategin för mottagningsanordningar för fartygsgenererat avfall och tillhörande frågor (Östersjöstrategin), som har arbetats fram inom ramen för Helsingforskonventionen. Syftet med strategin är att skydda miljön i från skadlig påverkan från fartyg. Detta skall åstadkommas genom ett antal åtgärder såsom t.ex. obligatorisk avfalls- lämning från fartyg till mottagningsanordningar i land och ett enhetligt avgiftssystem för mottagningen av avfall. Ändringar föreslås i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, huvudsakligen i form av bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen utser att meddela föreskrifter i de avseenden som krävs för att genomföra Östersjöstrategin. Bemyndigandena avser rätt att meddela föreskrifter om var mottagningsanordningar skall finnas och vem som skall svara för dem, mottagningsanordningarnas utformning och drift, obligatorisk avfallslämning, skyldighet att i förväg anmäla avlämning av avfall från fartyg till en mottagningsanordning, skyldighet att vidta åtgärder i samband med mottagandet och hante- ringen av sådant avfall från fartyg som innehåller skadliga ämnen, samt skyldighet att upprätta avfallshanteringsplaner. Det föreslås även att en bestämmelse införs i lagen om att anordningar för mottagning av avfall från fartyg skall vara placerade och utformade så att de fartyg som använder anordningarna inte orsakas onödig försening. Vidare föreslås ett tillägg som innebär att tillsynsmyndigheten vid inspektion av fartyg får kontrollera att den obligatoriska avfallsläm- ningen har fullgjorts. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Därutöver lämnas en redogörelse för hur rekommendationen 19/6 till Helsingforskonventionens bilaga III om kriterier och åtgärder beträffande förhindrande av förorening från landbaserade källor har genomförts i svensk lagstiftning. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg 5 3 Ärendet och dess beredning 8 4 Östersjöstrategin m.m. 8 4.1 Bakgrund 8 4.2 Östersjöstrategins innehåll 9 4.3 Annat pågående arbete för att skydda 10 4.4 Ny rekommendation till Helsingforskonventionens bilaga III 11 5 Gällande bestämmelser om mottagning och hantering av avfall från fartyg 12 6 Genomförandet av Östersjöstrategin 14 6.1 Obligatorisk lämning av avfall från fartyg till mottagningsanordning i hamn 14 6.2 Mottagning av avfall från fartyg m.m. 16 6.3 Anmälningsskyldighet 21 6.4 Avfallshanteringsplaner 22 6.5 Övriga åtgärder 23 7 Konsekvenser 25 8 Författningskommentar 26 Bilaga 1 Sammanfattning av och promemoria Genomförandet av Östersjöstrategin i 30 Bilaga 2 Förteckning över remissinstanser 35 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 36 Bilaga 4 Lagrådets yttrande 39 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde . 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. 2 Lagtext Regeringen har följande förslag till lagtext. 2.1 Förslag till lag om ändring i lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg föreskrivs i fråga om lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg dels att 2 kap. 2 §, 3 kap. 1 3 och 7 §§, 6 kap. 2 § samt rubriken till 3 kap. skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3 kap. 8 §, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 kap. 2 § Inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt Öster- sjöområdet utanför dessa vatten- områden får olja inte släppas ut från fartyg utan skall behållas ombord eller avlämnas till mot- tagningsanordningar för olja. I fråga om andra vattenområden meddelar regeringen eller den myndighet som regeringen utser föreskrifter om förbud mot utsläpp av olja. Inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon samt Öster- sjöområdet utanför dessa vatten- områden får olja inte släppas ut från fartyg. I fråga om andra vattenområden får regeringen eller den myndighet som regeringen utser meddela föreskrifter om förbud mot utsläpp av olja. Mottagning av förorenat barlast- och tankspolvatten från fartyg, m.m. 3 kap. Mottagning av avfall från fartyg 1 § Anordningar för mottagning och behandling av oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten skall finnas på de platser inom territo- rium där olja lastas eller oljetank- fartyg repareras. Den som lastar ut olja eller driver reparationsverk- samhet svarar för att det finns behövliga mottagnings- och behandlingsanordningar. Regeringen får föreskriva att mottagnings- och behandlingsan- ordningar för oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten skall finnas även i andra fall. Regeringen före- skriver också vem som skall svara för anordningarna. Anordningar för mottagning och behandling av oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten skall finnas på de platser där olja lastas eller oljetankfartyg repareras. Den som lastar ut olja eller driver repara- tionsverksamhet svarar för att det finns behövliga mottagnings- och behandlingsanordningar. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får före- skriva att mottagnings- och behandlingsanordningar för olje- haltigt barlast- eller tankspolvatten skall finnas även på andra platser. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får även föreskriva vem som skall svara för anordningarna. 2 § Anordningar för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som innehåller lastrester av andra skadliga flytande kemikalier än olja skall finnas på de platser inom territorium som rege- ringen föreskriver. Regeringen förskriver också vem som skall svara för anordningarna. Anordningar för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som innehåller lastrester av andra skadliga flytande kemikalier än olja skall finnas på de platser som regeringen eller den myndighet som regeringen utser föreskriver. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får även föreskriva vem som skall svara för anordningarna. 3 § Om mottagning av annat avfall från fartyg än sådant som avses i 1 och 2 §§ finns särskilda bestäm- melser. Anordningar för mottagning av annat avfall som innehåller skad- liga ämnen än sådant som avses i 1 och 2 §§ skall finnas på de platser som regeringen eller den myndighet som regeringen utser föreskriver. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får även föreskriva vem som skall svara för anordningarna. 7 § Föreskrifter om utformning och drift av anordningar som avses i 1 och 2 §§ meddelas av regeringen eller den myndighet som rege- ringen utser. Den som svarar för de mottag- ningsanordningar som avses i 1 3 §§ skall se till att dessa är placerade och utformade så att de fartyg som använder anord- ningarna inte orsakas onödig för- sening. Regeringen eller den myn- dighet som regeringen utser får meddela närmare föreskrifter om anordningarnas utformning och drift. Regeringen eller den myndighet som regeringen utser får meddela föreskrifter om skyldighet att 1. från fartyg lämna avfall som innehåller olja eller andra skad- liga ämnen till en mottagnings- anordning, 2. i förväg anmäla avlämning av avfall från fartyg till en mottag- ningsanordning, utom i de avseenden som anges i 6 §, 3. vidta åtgärder i samband med mottagandet och hanteringen av avfall som innehåller skadliga ämnen från fartyg samt 4. upprätta avfallshanterings- planer. 6 kap. 2 § Fartyg skall undergå inspektion när en tillsynsmyndighet som avses i 5 § anser att det behövs. Inspektion av ett utländskt fartyg som befinner sig i terri- torialhav får vidtas endast om det föreligger klara skäl att anta att ett för- bjudet utsläpp skett från fartyget i territorialhavet. Om utsläpp har skett från ett fartyg i ekonomiska zon, gäller i fråga om rätt att företa inspektion vad som föreskrivs i 2 a §. Vid inspektion skall kontrolleras att fartyget och dess utrustning är i det skick och att driftsförhållan- dena är sådana som behövs för att förebygga förorening. Vid inspektion skall kontrolleras att fartyget och dess utrustning är i det skick och att driftsförhållan- dena är sådana som behövs för att förebygga förorening. Inspektio- nen får även avse kontroll av efterlevnaden av sådana bestäm- melser som har meddelats med stöd av 3 kap. 8 § 1. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Länderna runt enades om en gemensam strategi för att skydda miljön i från skadlig påverkan från fartyg, den s.k. Östersjöstrategin (the Baltic Strategy for for Ship-generated Wastes and Associated Issues). fastställdes ett antal rekommendationer, av vilka det framgår vilka åtgärder strategin omfattar. och har i en promemoria redovisat behoven av förändringar i den svenska lagstiftningen för att Östersjö- strategin skall kunna genomföras i . En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 1. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 2. En sammanställning av remissyttrandena finns tillgänglig i (dnr M1998/4721/Mk). har därefter utvecklat konsekvenserna av ett genomförande av strategin i . Denna konsekvensbeskriv- ning finns tillgänglig i (dnr N1999/1079/RS). Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över det lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4, där det framgår att Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. I propositionens lagförslag har vissa redaktionella ändringar gjorts. 4 Östersjöstrategin m.m. 4.1 Bakgrund Östersjöstrategin har arbetats fram inom ramen för Helsingforskonven- tionen. Konventionen, som har till syfte att skydda miljö mot föroreningar, undertecknades av de dåvarande staterna runt . lades en ny och reviderad version av konventionen fram, vilken undertecknats av samtliga nuvarande stater runt , dvs. , , , , , , , och samt av EU. Helsingforskon- vention trädde i kraft och ersatte då den äldre versionen. Helsingforskonventionen har en kommission, Helsing- forskommissionen (HELCOM), som verkställande organ. Knutna till HELCOM finns ett sekretariat, beläget i och fem permanenta kommittéer, däribland Sjöfartsgruppen (). I de delar som rör sjöfart bygger Helsingforskonventionen i stor utsträckning på andra globala konventioner. När det gäller förorening från fartyg ligger således internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg och dess ändringsprotokoll (MARPOL 1973/78) till grund för innehållet i Helsingforskonventionen. antog HELCOM Östersjöstrategin genom att en rekom- mendation (HELCOM-rekommendationen 17/11) fastställdes. Syftet med Östersjöstrategin är att genom olika åtgärder minimera den negativa miljöpåverkan från sjöfarten i . Alla sorters fartyg om- fattas av strategin, således förutom handelsfartyg även arbets-, fiske- och fritidsfartyg. Den viktigaste åtgärden är att förebygga utsläpp, främst genom att bygga upp, utveckla och harmonisera mottagningssystem för avfall i hamnarna runt , samt genom att införa ett enhetligt av- giftssystem för utnyttjandet av dessa anordningar. Innehållet i strategin fick stöd i deklarationerna från de tre toppmötena rörande som hölls ; regeringschefskonferensen om (), utrikesministrarnas möte samt det informella Östersjöministermötet . tillsattes inom HELCOM en projektgrupp för genomförandet och uppföljningen av Östersjöstrategin. Projektgruppen slutförde sitt arbete då den vid ett sammanträde i Helsing- fors lade fram förslag till åtta HELCOM-rekommendationer. Dessa fast- ställdes slutligen av HELCOM . Då hade också Östersjölän- dernas statsministrar vid uttalat sitt stöd för arbetet. Det kan tilläggas att regeringen i regleringsbrev har uppdragit åt verket att, i samråd med övriga berörda myndigheter, hamnar och organisationer förbereda och koordinera det svenska genomförandet av Östersjöstrategin, samt följa upp och redovisa genomförandet. 4.2 Östersjöstrategins innehåll Med Östersjöstrategin avses de sammanlagt nio HELCOM-rekommen- dationer som nämnts ovan, dvs. rekommendationen 17/11 och rekommendationerna 19/7 14 . Dessa finns att tillgå i fulltext på engelska på HELCOM:s hemsida, . Rekom- mendationerna behandlar i korthet följande. 19/7: Förbud mot utsläpp av toalettavfall och skyldighet att lämna fartygsgenererat avfall till mottagningsanordningar i land. 19/8: Det s.k. no-special-fee systemet, dvs. förbud att från far- tygen ta ut någon särskild avgift för mottagningen och hanteringen av avfall. 19/9: Installation av utrustning för kvarhållande av toalettavfall och fast avfall ombord på fiske-, arbets- och fritidsfartyg. 19/10: Riktlinjer för utrustning för hantering av olja från maskinutrymmen i fartyg med en bruttodräktighet under 400. 19/11: Den s.k. notifieringsskyldigheten, dvs. anmälnings- skyldighet inför avlämnande av avfall i hamn. 19/12: Avfallshanteringsplaner för hamnar. 19/13: Riktlinjer för hanteringen av avfall i land. 19/14: Harmoniserat system av avgifter vid överträdelser av vissa regler till skydd för miljön. Innehållet i de olika rekommendationerna beskrivs närmare i avsnitt 6, i anslutning till att det redogörs för nödvändiga ändringar i svenska för- fattningar. Redan här kan emellertid nämnas att Östersjöstrategin består av några huvudelement. Ett av dessa är att i princip alla fartyg skall vara skyldiga att lämna allt sådant avfall som härrör från eller i övrigt står i samband med fartygets drift (dvs. fartygsgenererat avfall) och som inte får släppas ut i till en mottagningsanordning i hamn innan de avseglar (rek. 19/7). En sådan skyldighet kräver tillägg till Helsingfors- konventionen. Tillägget, som trädde i kraft , omfattar också införandet av förbud mot utsläpp av toalettavfall från mindre far- tyg. En annan viktig beståndsdel i Östersjöstrategin är no-special-fee systemet som innebär att alla fartyg som anlöper en hamn skall bidra till kostnaderna för hamnens hantering av fartygs avfall, oavsett om de i det enskilda fallet lämnar iland något avfall eller inte. Kostnaden för avfalls- hanteringen bakas i stället normalt in i hamnavgiften. 19/8 skall detta avgiftssystem tillämpas för ilandlämning av oljeavfall från maskinutrymmen. Målet är dock att rekommendationen även skall till- lämpas på övrigt avfall. I vissa av rekommendationerna står uttryckligen angivet när de olika bestämmelserna skall träda i kraft; beträffande övriga rekommendationer har länderna vid ett sammanträde enats om ikraft- trädandedatum. Således bör bestämmelserna i rek. 19/8 träda i kraft och rek. 19/7, 9, 11, 12, 13 och 14 huvudsakligen . Förbudet mot utsläpp av toalettavfall från mindre fartyg (rek. 19/7) och bestämmelserna om utrustning för kvarhållande av toalettavfall och fast avfall ombord på fiske-, arbets- och fritidsfartyg (rek. 19/9) skall dock beträffande fartyg byggda före gälla först från . Bestämmelserna i rek. 19/10 skall träda i kraft , och . Regeringen bedömer att vissa av bestämmelserna i rek. 19/7, 19/8, 19/11 och 19/12 kräver lagändringar för att skall leva upp till sina åtaganden. I avsnitten 6.1 6.4 redogörs för vilka lagändringar som regeringen föreslår. I vad mån författningsändringar krävs med anledning av rekommendationerna i övrigt behandlas i avsnitt 6.5. 4.3 Annat pågående arbete för att skydda komma åt oljeutsläppen (SOU 1998:158) överlämna- des av oljeutsläppsutredningen . Det har remissbehand- lats och bereds inom . Innehållet i be- tänkandet har vissa beröringspunkter med Östersjöstrategin eftersom syftet med utredningen har varit att minska föroreningarna från fartyg, främst genom att förbättra de rättsliga möjligheterna att beivra olagliga utsläpp av olja och andra skadliga ämnen till sjöss. Utredningen har läm- nat en mängd förslag till åtgärder, bl.a. föreslås ett totalt förbud mot ut- släpp av olja (även för fritidsfartyg) och ett utvidgat förbud mot utsläpp av annat avfall, t.ex toalettavfall, i Sveriges sjöterritorium. Utredningen föreslår vidare att skall ges generell befogenhet att in- leda och bedriva förundersökning när det gäller brott mot utsläppsförbud m.m., att det skall införas en möjlighet att besluta att ett fartyg skall stoppas, kvarhållas eller inbringas i hamn om det behövs för att säkra bevisning eller säkra betalning av böter samt en rad andra ändringar när det gäller straffansvaret och den processuella ordningen vid brott mot lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg, . Vidare föreslår utredningen att svensk domsrätt skall införas beträffande brott som begåtts i ekonomiska zon på fartyg som är registrerat i främmande stat, men att åtal endast skall få väckas i särskilt angivna fall. Därutöver föreslås bl.a. att en ny administrativ sanktionsavgift skall in- föras. Avgiften skall enligt förslaget påföras t.ex. när skyldigheten att avlämna avfall har åsidosatts. Även vissa ändringar i regleringen gällande vattenföroreningsavgiften föreslås. Av de förslag som oljeutsläppsutredningen har lämnat leder, om förslagen antas, flertalet till ändringar i lagen om åtgärder mot förorening från fartyg. En proposition med anledning av betänkandet planeras . Inom EU arbetar man med att ta fram ett direktiv om mottagningsanordningar i hamn för fartygsgenererat avfall och lastrester från fartyg. Det förslag till direktiv som föreligger innehåller bl.a be- stämmelser om obligatorisk avfallslämning, skyldighet att anmäla avläm- ning av avfall i förväg (notifieringsskyldighet), planer för mottagande och hantering av avfall samt inslag av no-special-fee-principen. Strävan i arbetet har varit att nå en överensstämmelse med Östersjöstrategin och att inte i något avseende begränsa denna. Förhoppningarna är att direktivet skall kunna beslutas . 4.4 Ny rekommendation till Helsingforskonventionens bilaga III Regeringen finner det lämpligt att i detta sammanhang informera riks- dagen om att det vid antogs en ny rekommendation 19/6 till Helsingforskonven- tionens bilaga III. Konventionens bilaga III handlar om kriterier och åt- gärder beträffande förhindrande av förorening från landbaserade källor. Rekommendationen omfattar ett antal principer som medlemsländerna skall införa antingen i nationell lagstiftning eller såsom riktlinjer för att reducera jordbrukets negativa miljöeffekter. Principerna berör områdena växtnäring, växtskyddsprodukter, tillstånd för större anordningar, miljö- övervakning samt utbildnings-, informations-, och rådgivningsverksam- het. Området växtnäring omfattar bl.a. riktlinjer för djurtäthet, lagring och spridning av gödselmedel samt andelen höst- eller vinterbevuxen mark. Riktlinjerna för växtskyddsprodukter berör bl.a. godkännande av produkter, utbildningskrav för användning av växtskyddsprodukter, lag- ring, hantering och spridning av växtskyddsprodukter samt funktions- tester av sprututrustning. Rekommendationen trädde i kraft . För svensk del uppfylls rekommendationen genom (1998:808), förordningen (1998:915) om miljöhänsyn i jordbruket, för- ordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, för- ordningen (1998:947) om bekämpningsmedel, förordningen (1996:971) om farligt avfall, förordningen (1987:1179) om statsbidrag till företag som utför funktionstest av lantbrukssprutor, Statens jordbruksverks före- skrifter (1999:79) om miljöhänsyn i jordbruket, Statens jordbruksverks föreskrifter (1993:59) om kunskapskrav och tillstånd för att få använda vissa bekämpningsmedel, Kemikalieinspektionens föreskrifter (1998:8) om kemiska produkter och biotekniska organismer, Statens naturvårds- verks föreskrifter (1997:2) om spridning av kemiska bekämpningsmedel, Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (1998:6) om bekämpningsmedel, Arbetarskyddsstyrelsens kungörelse med föreskrifter (1994:2) om farliga ämnen samt miljöersättningar och utbildnings-, informations- och rådgiv- ningsverksamhet (UID) i det svenska miljöprogrammet för jordbruket enligt rådets förordning (EEG) nr 2078/92 av om produktionsmetoder inom jordbruket som är förenliga med miljöskydds- och naturvårdskraven samt nationella miljöövervakningsprogram. Genom dessa bestämmelser och detta program har genomfört rekommendationen. 5 Gällande bestämmelser om mottagning och hantering av avfall från fartyg som rör mottagning och hantering av avfall från fartyg i hamnar finns i två olika regelverk; dels avfallslagstiftningen och dels föroreningslagstiftningen. Med avfallslagstiftningen menas miljö- balken (1998:808), huvudsakligen dess 15 kap., och renhållningsförord- ningen (1998:902), medan med föroreningslagstiftningen avses lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfL), förordningen (1980:789) om åtgärder mot förorening från fartyg (VlfF) och Sjöfarts- verkets kungörelse (SJÖFS 1985:19) med föreskrifter om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Enligt dagens lagstiftning faller frågor som rör mottagningen och hanteringen av avfall i hamnar, utom när det gäller förorenat barlast- och tankspolvatten, under avfallslagstiftningen. Med förorenat barlast- och tankspolvatten avses sådant barlast- och tankspolvatten som innehåller olja eller andra skadliga flytande kemikalier. Regler om mottagandet och hanteringen av sådant vatten återfinns i föroreningslagstiftningen. VlfL bygger internationella konvention till förhindrande av förorening från fartyg och dess ändringsprotokoll (MARPOL 1973/78). I lagen finns bestämmelser om bl.a. förbud mot förorening från fartyg, fartygs konstruktion, mottagning från fartyg av förorenat barlast- och tankspolvatten samt tillsyn och andra åtgärder för att förebygga, be- gränsa och beivra föroreningar. Bestämmelserna är tillämpliga på svenska fartyg i hela världen och som huvudregel på utländska fartyg inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon. Enligt 11 kap. 3 § VlfL får föreskrifter som meddelas med stöd av lagen inte strida mot sådana bestämmelser i internationella överenskommelser som är bindande för . Som framkommit ovan finns i VlfL vissa bestämmelser om mottag- ningsanordningar. I 3 kap. 1 och 2 §§ VlfL finns bestämmelser om var mottagningsanordningar för förorenat barlast- och tankspolvatten skall finnas och det anges att regeringen föreskriver om ytterligare platser och om vem som skall svara för anordningarna. har enligt 3 kap. 7 § VlfL och 3 kap. 11 § VlfF bemyndigats att meddela föreskrif- ter om anordningarnas utformning och drift. Dessa bestämmelser tar främst sikte på anordningarnas kapacitet och anslutning till fartyg. Sjö- fartsverket prövar också om anordningarna motsvarar de krav som ställs i föreskrifterna. När det gäller mottagning av annat avfall från fartyg än förorenat barlast- och tankspolvatten hänvisas i 3 kap. 3 § VlfL till sär- skilda bestämmelser, vilka enligt 3 kap. 5 § VlfF utgörs av renhållnings- förordningen. Enligt 10 § renhållningsförordningen skall från fartyg som ligger i hamn genom kommunens försorg tas emot och transporteras bort oljeavfall, toalettavfall, fast avfall och rester av andra skadliga ämnen som det är förbjudet att släppa ut enligt VlfL eller enligt föreskrifter meddelade med stöd av den lagen. Det anges dock att bestämmelsen inte gäller förorenat barlast- och tankspolvatten. I en hamn som inte är kom- munägd skall hamnens innehavare för kommunen ange behovet av ren- hållningstjänster. Tillsynen utövas inom kommunen av den nämnd som ansvarar för frågor om miljö- och hälsoskydd, inom länet av och centralt av . Det avfall som hanteras i hamnarna är till viss del sådant avfall som utgör farligt avfall enligt bilaga 2 i förordningen (1996:971) om farligt avfall. Genom stadgandet i 3 § 2 i den förordningen undantas uttryckligen från förordningens tillämpningsområde oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten från fartyg. VlfL innehåller inga bestämmelser om skyldighet för fartyg att lämna iland avfall.