prop · GN0339 · 2000-01-01 00:00:00 — Jordabalken bör därför ändras så att det framgår att inskrivning sker i fastighetsregistrets inskrivningsdel. Reglerna om fastighetsbok och tomträttsbok bör utmönstras från jordabalken. Det är i och för sig inte nödvändigt att i jordabalken slå fast att registret skall vara ADB-baserat. Det räcker att detta framgår av den föreslagna lagen om fastighetsregistret. Vid utformningen av jordabalkens regler måste emellertid hänsyn tas till att reglerna är ADB- baserade. Jordabalkens regler är utformade med utgångspunkt i ett manuellt inskrivningsväsende. Bestämmelserna i 19 kap. jordabalken måste därför kompletteras med de särbestämmelser som är nödvändiga vid hanteringen av ett ADB-baserat register. Det kan ske genom att bestämmelserna i lagen om inskrivningsregister inarbetas i jordabalken. Lagen om inskrivningsregister tjänar därefter inte något ändamål utan kan upphävas. I samband med att bestämmelserna i lagen om inskrivningsregister inarbetas i 19 kap. jordabalken bör det kapitlet omarbetas redaktionellt. De frågor som detta ger upphov till kommer att behandlas i avsnitt 9. Upphävande av författningar som reglerar det inskrivnings- väsendet Det förhållandet att fastighetsböcker och tomträttsböcker inte längre förs innebär också att lagen (1932:169) om uppläggande av nya fastighets- böcker har förlorat all betydelse. Regeringen föreslår därför att upphäver lagen. Det är regeringen avsikt att därefter upphäva de förordningar som i och med fastighetsdatareformens avslutande inte längre fyller något syfte. Det gäller följande förordningar: fastighetsbokskungörelsen (1971:708), gravationsbeviskungörelsen (1971:710), kungörelsen (1971:784) med tillämpningsföreskrifter för inskrivnings- väsendet enligt jordabalken, tomträttsbokskungörelsen (1971:801), och kungörelsen (1974:1062) om uppläggande av inskrivningsregister. Övriga författningsändringar Som har angetts förekommer det i ett stort antal författningar bestämmelser om att olika förhållanden skall anmälas till inskriv- ningsmyndighet för anteckning i fastighetsbok eller tomträttsbok. Dessa bestämmelser bör nu ändras på så sätt att det föreskrivs att anteckning i stället skall ske i det nya fastighetsregistrets inskrivningsdel. I flera fall förekommer det föreskrifter som innebär att, när ett visst beslut eller förhållande som skall antecknats har upphävts eller återgått, även detta skall antecknas. I det ADB-baserade systemet är det i dessa fall emellertid missvisande att tala om att upphävandet av beslutet eller förhållandet antecknas. I stället går det till så att uppgiften tas bort från den avdelning av registret där den dittills har funnits. Bestämmelserna bör givetvis ge uttryck för den faktiska förändringen i registret. De bör därför utformas så att tidigare anteckningar i dessa situationer skall tas bort. har mot detta invänt att det skulle innebära en gallring av uppgifter som kan ha betydelse för framtida forskning. Förfarandet innebär emellertid inget annat än att en uppgift om den tidigare anteckningen flyttas från den del av registret där den dittills funnits till fastighetsregistrets avdelning för äldre förhållanden med en hänvisning till akten i det ursprungliga ärendet. Det är således inte fråga om någon fullständig gallring. Åtgärden medför inte heller att framtida forskning omintetgörs. Den som vill få tillgång till mer detaljerade upplysningar kommer även i fortsättningen att kunna göra det genom att ta del av handlingarna i akten. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte möter något hinder mot att införa en bestämmelse om att anteckningar som är aktuella skall tas bort ur registret. Vissa uppgifter som har antecknats i fastighetsbok eller tomträttsbok har genom fastighetsdatareformen kommit att i stället redovisas i det nuvarande fastighetsregistret och inte i inskrivnings- registret. Det gäller bl.a. sådana uppgifter som avses i 6 kap. 20 § (1987:10) och 3 kap. 8 § lagen (1988:950) om kulturminnen. har, enligt 7 § lagen (1973:98) om inskrivningsregister jämförd med punkten 7 första stycket i övergångsbestämmelserna till inskriv- ningsregisterkungörelsen (1974:1061), gällt att dessa uppgifter har redovisats till inskrivningsmyndigheten, som utan att någon anteckning har gjorts i inskrivningsregistret har vidarebefordrat dem till lant- mäterimyndigheten för anteckning i fastighetsregistret. Då fastighets- datareformen nu är helt genomförd finns det inte längre något behov av någon sådan reglering. Det bör i stället, såvitt gäller de här aktuella uppgifterna, i respektive författning föreskrivas att uppgifterna skall lämnas direkt till lantmäterimyndigheten för anteckning i fastighets- registrets allmänna del. Övergångsbestämmelser Under det successiva genomförandet av fastighetsdatareformen har det förekommit fall då en fastighet eller en tomträtt inte har kunnat föras över till inskrivningsregistret på grund av oklara inskrivnings- förhållanden eller annat skäl. Med stöd av en särskild bestämmelse i 10 § första stycket lagen om inskrivningsregister har inskrivningsmyndig- heterna kunnat besluta att en sådan fastighet eller tomträtt skall kvarstå i fastighetsboken eller tomträttsboken. Enligt punkten 2 i övergångs- bestämmelserna till inskrivningsregisterkungörelsen (1974:1061) har i dessa fall fastighetsbokskungörelsen (1971:708) respektive tomträtts- bokskungörelsen (1971:801) har tillämpats så länge fastigheten eller tomträtten redovisats i sådan bok. Enligt vad som upplysts finns det fortfarande några fastigheter som inte helt har kunnat överföras till inskrivningsregistret. Det är oklart överföringen av dessa fastigheter kan vara helt genomförd. Regeringen föreslår därför övergångsbestämmelser som gör det möjligt att även i fortsättningen tillämpa äldre bestämmelser i fråga om dessa fastigheter. 8.2 Förande av jordregister och stadsregister Regeringens förslag: En övergångsbestämmelse i lagen om införande av fastighetsbildningslagen upphävs, eftersom bestämmelsen har förlorat sin betydelse i och med fastighetsdatareformens genomförande. Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 151 157). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. Bakgrund: En viss redovisning av fastighetsförhållanden har förekommit i kronans jordebok (beträffande jordeboken, se närmare avsnitt 11). redovisade dock inte den indelning i enskilt ägda fastigheter som hade uppkommit genom lantmäteriför- rättningar och försäljningar av jordområden. väck- tes därför frågan om införande av ett fastighetsregister för landsbygden. Det var framför allt inskrivningsväsendets behov av individualiserade och unika fastighetsbeteckningar som skulle tillgodoses. Uppläggandet och förandet av ett sådant register vilket kom att kallas för jordregister reglerades jordregisterförordning samt i förordningen (1913:45) med särskilda bestämmelser i fråga om jordregister för och Hamra kapellag i Los socken av . lades i huvudsak upp . I städerna gällde ursprungligen andra principer för markägande och beskattning. Fördelningen av marken inom staden avgjordes av staden själv som från början också ägde all mark. Några formella regler om registrering av marken fanns inte. Däremot fanns det i allmänhet kartor och förteckningar över stadens tomter och stadsägor. I och med att det blev vanligt att söka lagfart på enskilda innehav i städerna uppkom även här ett behov av fastighetsregistrering. ökade också behovet av planmässig reglering av fastighetsindelningen i städerna. tillkom en förordning (1917:281) med närmare föreskrifter om fastighetsregister för stad. Förordningen kompletterades sedermera med kungörelsen (1950:516) om fastighetsregister för stad en- ligt lösbladssystem och stadsregisterkungörelsen (1971:1010). Avgräns- ningen mellan jordregister och stadsregister prövades enligt kungörelsen (1971:1013) om prövning av vissa ärenden rörande fastighetsregistrering. Nackdelarna med skilda system för registrering av fastigheter, ett för land och ett för stad, framträdde inte i så hög grad under fastighets- registrens första tid. Det ökade beroendet mellan tätort och landsbygd ledde emellertid fram mot en enhetlig kommuntyp. Att behålla skilda registersystem för olika slag av kommuner framstod som ohållbart. beslutade att det skulle införas ett enhetligt fastighetsregister vilket skulle föras med hjälp av automatisk databehandling. För uppläggandet av det nya fastighetsregistret utfärda- des registeruppläggningskungörelsen (1968:379). Det nya registret reglerades i fastighetsregisterkungörelsen (1974:1059). Övergången till det nya registret skedde kommunvis . Tidpunkten från vilken fastighetsregister skulle föras med hjälp av automatisk databehandling bestämdes i särskilda författningar. Under nära tillämpades således det nya och det gamla systemet parallellt. har förandet av de jord- och stadsregistren i praktiken upphört och all aktuell information från dessa register ingår numera i det ADB-baserade fastighetsregistret. Skälen för regeringens förslag: I och med avslutandet av fastighets- datareformen saknas det anledning att ha särskilda bestämmelser om manuellt förda jord- och stadsregister. I 20 § lagen (1970:989) om införande av nya fastighetsbildningslagen föreskrivs att, om det för skilda delar av en kommun finns olika slag av fastighetsregister, fastighetsbildning får ske för samordning mellan fastighetsbildningen och indelningen i registerområden. Bestämmelsen saknar i och med fastighetsdatareformens avslutande aktualitet. Regeringen föreslår att beslutar att den bestämmelsen skall upphöra att gälla. De förordningar som reglerar manuellt förda jord- och stadsregister och som i och med fastighetsdatareformens avslutande inte fyller något syfte avser regeringen att upphäva. Det gäller bl.a. förordningen (1908:74 s. 1) angående jordregister, förordningen (1917:281) med närmare föreskrifter om fastighetsregister för stad och stadsregisterkungörelsen (1971:1010). I förordningen (1982:56) om förande av fastighetsregister och inskrivningsregister med hjälp av automatisk databehandling föreskrivs att fastighetsregistret skall föras på datamedium och att inskrivning skall ske i inskrivningsregister i den utsträckning som lagen om inskriv- ningsregister föreskriver. Bestämmelsen om att fastighetsregister skall föras med automatisk databehandling bör framgå av den nya lagen om fastighetsregister. Om antar regeringens förslag till en sådan lag, avser regeringen att därefter upphäva förordning. 9 Inskrivningsförfarandet Framtida organisationsförändringar omorganiserades . Såväl fastighets- bildning som fastighetsregistrering handläggs numera av lantmäterimyn- digheter. Lantmäterimyndigheterna är som huvudregel statliga. I vissa kommuner handhas emellertid fastighetsbildning inklusive fastighets- registrering av kommunala lantmäterimyndigheter (se lagen [1995:1393] om lantmäterimyndighet). En utgångspunkt för regeringens förslag är att ansvaret för att föra in uppgifter i det nuvarande fastighets- registret skall ligga kvar inom den nuvarande lantmäteriorganisationen. Inskrivningsverksamheten är sedan gammalt knuten till de allmänna domstolarna. har det övervägts att låta inskrivningsverk- samheten föras samman med verksamheten för fastighetsbildning och fastighetsregistrering (se prop. 1993/94:214, bet. 1993/94:BoU19, rskr. 1993/94:375). Regeringen har emellertid föreslagit att inskrivningsmyndigheterna även skall knytas till tingsrätterna (se prop. 1999/2000:1). Enligt förslaget skall verksamheten dock koncentreras till ett fåtal inskrivningsmyndigheter. Avsikten är att reformen till största delen skall vara genomförd . har ännu inte tagit ställning till regeringens förslag. Det är emellertid mot den angivna bakgrunden naturligt att i detta sammanhang utgå från att ansvaret för inskrivningsverksamheten även i fortsättningen skall ligga på inskrivningsmyndigheter som är knutna till de allmänna domstolarna. 9.1 Reglerna i jordabalken om inskrivning Regeringens förslag: Reglerna i lagen om inskrivningsregister arbetas in i 19 kap. jordabalken. Bestämmelserna om handläggningen av inskrivningsärenden anpassas till bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärende- lagen). Bl.a. uppställs krav på att en ansökan i ett inskrivningsärende skall vara skriftlig. Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se promemorian s. 158 162). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har tillstyrkt för- slagen. Kammarrätten i har dock ansett att förvaltningslagen i stället för ärendelagen bör reglera handläggningen av inskrivnings- ärenden. vid har ansett att möjligheten att göra muntlig ansökan om inskrivning bör finnas kvar. Skälen för regeringens förslag: Redaktionella frågor Som har angetts bygger jordabalkens inskrivningsregler på att inskrivningen sker manuellt i fastighetsböcker eller tomträttsböcker. Bestämmelserna om fastighetsböcker och tomträttsböcker bör nu ut- mönstras. bör de regler som beskriver hanteringen av det ADB-baserade inskrivningsregistret flyttas från lagen om inskrivnings- register till 19 kap. jordabalken. I jordabalken bör sålunda anges på samma sätt som har angetts i lagen om inskrivningsregister att inskrivningsdag skall hållas varje vardag (jfr 4 § lagen om inskrivningsregister). I jordabalken bör även tas in bestämmelser om rättelse och skadestånd på grund av tekniska fel i registret (jfr 8 och 9 §§ lagen om inskrivningsregister). Vidare bör till jordabalken överföras den regel i lagen om inskrivnings- register som ger särskilda möjligheter till uppskov i inskrivningsärenden (jfr 5 § lagen om inskrivningsregister). Lagen om inskrivningsregister innehåller vissa bemyndiganden för regeringen att meddela föreskrifter som avviker från vanliga inskriv- ningsregler (jfr 3 § lagen om inskrivningsregister). Dessa bemyn- diganden bör behållas men flyttas över till jordabalken. I samband med dessa kompletteringar av 19 kap. jordabalken bör kapitlet även moderniseras i språkligt hänseende. Vidare bör det föras in underrubriker i kapitlet för att underlätta läsningen. Hjälpregler i annan lagstiftning för handläggningen av inskrivnings- ärenden Enligt 19 kap. 3 § andra stycket jordabalken gäller beträffande behand- lingen av inskrivningsärenden bestämmelserna i om tvistemål i den mån inte något annat föreskrivs i jordabalken. Regeringen föreslår att reglerna i 19 kap. jordabalken om förfarandet i inskrivnings- ärenden görs mera detaljerade. Vad bör då tjäna som förebild för de nya reglerna? Den äldre ärendelagen (lagen [1946:807] om handläggning av domstolsärenden) innehöll, liksom 19 kap. jordabalken gör, en kompletterande hänvisning till reglerna för tvistemål, dvs. i den utsträckning lagen inte reglerade en viss handläggningsfråga skulle civil- processuella regler tillämpas. Den nya ärendelagen saknar däremot en sådan hänvisning och innehåller i stället en genomgripande reglering av handläggningen av domstolsärenden, vilken i åtskilliga avseenden avviker från regler. Inskrivningsärenden är till sin natur mer lika förvaltningsärenden och domstolsärenden än tvistemål vid domstol. Mot bakgrund härav bör regler inte utgöra förebild för reglerna om handläggningen i inskrivningsärenden. En möjlighet är såsom Kammarrätten i har föreslagit att låta de nya förfarandereglerna knyta an till bestämmelserna i förvaltnings- lagen. Inskrivningsmyndigheterna är emellertid knutna till de allmänna domstolarna. Det är därför mest ändamålsenligt att utforma förfarande- reglerna i jordabalken med den nya ärendelagen som förebild. Ansökningar i inskrivningsärenden I jordabalken har det inte funnits någon allmän regel om vilken form en ansökan om inskrivning skall ha eller vad den skall innehålla. Reglerna om handläggning av inskrivningsärenden skiljer sig i detta avseende från den nya ärendelagen som innehåller ett generellt krav på att en ansökan skall vara skriftlig. Däremot anges i 16 och 16 a §§ inskrivningsregisterkungörelsen och i 4 och 4 a §§ kungörelsen (1971:784) med tillämpningsföreskrifter för inskrivningsväsendet enligt jordabalken bl.a. att sökanden skall ge in de handlingar som han vill åberopa. I praktiken torde det så gott som undantagslöst förhålla sig så att ansökningar i inskrivningsärenden görs skriftligen. När det gäller ansökningar om inteckning och om inskrivning av förklaring om tillbehör till fastighet är det enligt 22 kap. 2 § samt 24 kap. 1 och 2 §§ jordabalken redan föreskrivet att ansökan skall ske skriftligen. En möjlighet att anhängiggöra ett ärende muntligen torde inte heller i andra ärenden längre tjäna något praktiskt syfte. vid har hävdat att det för personer med dåliga kunskaper i svenska språket kan vara en fördel om ansökningsförfarandet inte är skriftligt. I sådana fall torde emellertid, enligt regeringens uppfattning, den enskilde framför allt vara i behov av hjälp från ett ombud eller av en god service från inskrivningsmyndigheten. Att ansökan är skriftlig torde minska risken för missförstånd. För inskrivningsmyndigheterna kan enstaka muntliga ansökningar innebära visst merarbete. Möjligheten att göra ansökan muntligen bör därför tas bort. I stället bör det i jordabalken införas en generell bestämmelse om att en ansökan i ett inskrivningsärende skall vara skriftlig. För att underlätta inskrivningsmyndigheternas handläggning bör det vidare uppställas vissa generella krav på en ansökans innehåll. En lämplig utgångspunkt finns därvid i 5 § ärendelagen. Där sägs, såvitt nu är av intresse, att en enskild parts första skrivelse skall innehålla uppgifter om partens namn, yrke, person- eller organisationsnummer, postadress, adress till arbetsplats, eventuell annan adress där parten kan delges, telefonnummer samt förhållanden i övrigt av betydelse för delgivning med parten. Vidare skall i förekommande fall motsvarande uppgifter lämnas om ställföreträdare eller ombud för parten. Med hänsyn till att inskrivningsärenden i regel är av enklare slag än domstolsärenden och då merparten av ansökningarna ges in av banker och andra kreditinstitut kan det dock inte anses nödvändigt att en ansökan i ett inskrivningsärende innehåller alla de uppgifter som fordras enligt ärendelagen. Uppgift bör därför lämnas endast om sökandens namn och postadress samt om telefonnummer till bostaden eller arbetsplatsen. I 9 § ärendelagen finns en bestämmelse om avvisning i de fall en parts första skrivelse i ärendet inte uppfyller de ovan nämnda kraven på vad skrivelsen skall innehålla. Som förutsättningar för avvisning gäller att bristerna har inte endast ringa betydelse för frågan om delgivning eller att det annars finns hinder för prövningen. Det kan i och för sig ifrågasättas om inte en liknande regel bör införas i jordabalken när nu bestämmelser införs med krav på ansökans innehåll. I 19 kap. 9 § andra stycket jorda- balken finns emellertid redan en bestämmelse om att beslut om uppskov kan meddelas om det är nödvändigt för utredningen och att inskriv- ningsmyndigheten i sådant fall kan förelägga sökanden att komplettera ansökan med erforderlig utredning. Av bestämmelsen följer att en an- sökan kan förklaras förfallen eller att vite kan utdömas om föreläggandet inte följs. Bestämmelsen har varit avsedd för att klarhet skall kunna erhållas rörande de materiella förutsättningarna för inskrivning (se prop. 1970:20 del B s. 511). I fortsättningen bör den emellertid också kunna komma till användning vid väsentliga brister i ansökningens formella innehåll. För det fall att kravet på att ansökan skall vara skriftlig inte är uppfyllt bör, efter mönster för vad som gäller enligt 22 kap. 3 § 1 och 24 kap. 1 § andra stycket 1, för vissa slag av inskrivningsärenden före- skrivas att ansökan skall avvisas. De särskilda reglerna i 22 kap. och 24 kap. om krav på skriftlig form och om avslag på ansökan som ej görs skriftligen kan därefter upphävas. 9.2 Överklagande av beslut i inskrivningsärenden m.m. Regeringens förslag: Ett slutligt beslut i ett inskrivningsärende eller ett beslut att förklara en ansökan vilande skall överklagas från det att underrättelse eller bevis om beslutet hölls tillgängligt för sökanden, dock alltid senast från den inskrivningsdag då beslutet meddelades. I övrigt anpassas reglerna om överklagande av beslut i inskrivnings- ärenden till vad som gäller enligt ärendelagen. Förslaget i Ds 1998:25: Överensstämmer med regeringens förslag (se s.162 165). Remissinstanserna: Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget. Några, däribland och , har ansett att det bör införas en möjlighet till omprövning av beslut om stämpelskatt. Skälen för regeringens förslag: Överklagande av slutliga beslut och beslut om vilandeförklaring Beslut i inskrivningsärenden kan överklagas till hovrätten. Enligt 19 kap. 14 § andra stycket jordabalken är tiden för överklagande av slutliga beslut (dvs. beslut som innebär att en ansökan har bifallits, avslagits, förklarats förfallen eller avvisats) och beslut genom vilka ansökan har förklarats vilande, från inskrivningsdagen. Enligt en särskild övergångsregel i 58 a § lagen (1970:995) om införande av nya jorda- balken träder bestämmelsen om fyra veckors överklagandetid i kraft först från den dag Konungen (numera regeringen) bestämmer. Till dess gäller en överklagandetid från den dag expeditionen i ärendet tillhandahölls sökanden, dock minst från den inskrivningsdag till vilken beslutet hänför sig. Eftersom regeringen inte har meddelat något förordnande om ikraftträdande, gäller den sistnämnda bestäm- melsen fortfarande. Den överklagandetid som anges i 19 kap. 14 § andra stycket jorda- balken räknas från inskrivningsdagen, inte från tiden för expediering av beslutet. En tillämpning av bestämmelsen skulle därför kunna innebära att sökanden medgavs en avsevärt för att förbereda ett överklagande än de som bestämmelsen anger. Bestämmelsen om fyra veckors överklagandetid vilade på den förutsättningen att de svårigheter som inskrivningsväsendet vid tiden för jordabalkens tillkomst drogs med i fråga om expeditionstidernas längd skulle kunna övervinnas till balkens ikraftträdande (se prop. 1970:20 del B, s. 535 f.). Då så visade sig inte bli fallet, infördes den ovan angivna övergångsbestäm- melsen (se prop. 1971:179 s. 44). Avsikten med denna bestämmelse var att i de fall expeditionstiden översteg garantera klaganden för att överklaga beslutet. Att just en frist ansågs tillfredsställande hängde samman med att motsvarade vad som då enligt stod till buds för överklagande av underrätts beslut (se prop. 1979:20 del B, s. 536). Det visade sig efter införandet av övergångsbestämmelsen att inskrivnings- myndigheterna hade svårt att hålla tillräckligt korta handläggningstider. Det förekommer fortfarande att expeditionstiderna överstiger . Bestämmelsen i jordabalken om fyra veckors överklagandefrist, räknad från inskrivningsdagen, har därför inte kunnat sättas i kraft. Bestämmelserna om tiden för överklagande av slutliga beslut och beslut om vilandeförklaring bör nu omprövas. Därvid bör utgångs- punkten vara att den som vill överklaga inskrivningsmyndighetens beslut tillförsäkras som minst motsvarar vad som gäller enligt och den nya ärendelagen för överklagande av beslut. Denna tid uppgår . Om klaganden skall tillförsäkras en så lång överklagandefrist, framstår regeln i jordabalken om överklagande från inskrivningsdagen inte som ändamålsenlig. För tillämpning av regeln skulle det nämligen i så fall fordras att inskriv- ningsmyndigheternas expeditionstid aldrig översteg . Även om handläggningstiderna har minskat betydligt sedan jordabalkens tillkomst, är det knappast möjligt för inskrivningsmyndigheterna att alltid hålla en sådan expeditionstid. Mot den bakgrunden bör bestämmelsen om fyra veckors klagotid i nuvarande 19 kap. 14 § andra stycket jordabalken utmönstras.