prop · GN032D1 · 2000-01-01 00:00:00 — I IL har uttrycket optionsrätt bytts ut mot teckningsoption. skrevs det in i 27 § 3 mom. SIL bl.a. optionsbevis som erhållits genom teckning av skuldebrev förenat med optionsrätt . Detta byttes senare (1990:2) mot köp- eller teckningsoption som erhållits genom förvärv av skuldebrev förenat med option . ändrades även 27 § 1 mom. SIL så att bl.a. teckningsoption fördes in. I det nu aktuella lagrummet (24 § 2 mom. sjätte stycket första meningen SIL) stod oförändrat köpoption, ... optionsrätt . SLK uttalade att optionsrätt borde ha bytts mot teckningsoption. Det skulle innebära att paragrafen gäller för köpoptioner och teckningsoptioner. SLK har emellertid tagit med bara optioner. Det räcker naturligtvis eftersom det aldrig kan vara aktuellt att utnyttja en säljoption för att förvärva tillgångar. Regeringen följer SLK:s förslag. Andra stycket har lagts till för att underlätta för läsarna att hitta bestämmelsen om vad som gäller när värdepapperet har utnyttjats. Vad som avses med terminer och optioner 11 § SLK:s förslag (9 §): Överensstämmer med regeringens förslag. Bestämmelsen har dock skrivits om redaktionellt. Remissinstanserna: anser att begreppet allmän omsättning bör preciseras i lagtexten. ifrågasätter om inte tillägget lämpat för allmän omsättning och inte minst ordet allmän kommer att medföra ett onödigt tillämpningsproblem. Kommentar och skälen för regeringens förslag: Definitionen av terminer infördes genom skattereform och är placerad i 24 § 4 mom. fjärde stycket SIL (1990:1), se under Större ändringar. Efter ett senare förtydligande framgår att denna särreglering är tillämplig bara på terminer som är avsedda att omsättas på kapitalmarknaden (1990:2). Uttrycket allmän omsättning används i ett antal lagar, bl.a. för att definiera fondpapper t.ex. i 1 § lagen om (1991:980) handel med finansiella instrument. Uttrycket används också i 3 kap. 27 a § LSK. När det gäller ordet lämpat finns en kommentar i avsnitt 7.2.8. Lagrådet föreslår att definitionen av termin skall ändras. Inledningsvis påpekar att det inte är avtalet om terminen, utan själva terminen, som skall vara lämpad för allmän omsättning. Lagrådet föreslår också vissa redaktionella ändringar, bl.a. genom att bestämmelsen inleds med Med termin avses ett ömsesidigt åtagande i stället för Med termin avses ett avtal . Vidare föreslår Lagrådet att definitionen inte skall innehålla begränsningen att avtalet skall vara lämpat för allmän omsättning utan föreslår att en sådan begränsning i stället skall tas in i ett eget stycke där det föreskrivs att bestämmelserna om terminer gäller bara sådana terminer som är lämpade för allmän omsättning. Regeringen gör följande bedömning. Med Lagrådets definition av termin blir det åtagandet som skall vara lämpat för allmän omsättning. En termin innebär emellertid inte bara ett åtagande utan också en rätt. Det som lämpar sig för allmän omsättning är rätten och inte åtagandet. Regeringen anser därför inte att det är lämpligt att byta avtal mot ömsesidigt åtagande. När det gäller var begränsningen att terminen skall vara lämpad för allmän omsättning skall placeras vill regeringen framhålla att det som skiljer en termin från andra avtal om förvärv av tillgångar vid en viss framtida tidpunkt t.ex. köp av aktier, fastigheter eller bostadsrätter är att terminen är lämpad för allmän omsättning (se prop. 1990/91:54 s. 312). Det är en olycklig lagstiftningsteknik att ha en definition som innefattar en stor mängd avtal som inte anses som en termin ens av parterna, men säga att bestämmelserna om terminer inte gäller på en stor del av de avtal som ingår i definitionen. Detta gäller särskilt när det går att göra inskränkningen redan i definitionen. Regeringen följer därför inte Lagrådets förslag på denna punkt. I övrigt följer regeringen förslag till redaktionella omskrivningar. 12 § SLK:s förslag (10 §): Överensstämmer med regeringens förslag. Bestämmelsen har dock skrivits om redaktionellt. Remissinstanserna: anser att även definitionen av optioner bör innebära att de skall vara lämpade för allmän omsättning och att utvidgningen bör göras i de bestämmelser där det är motiverat med en utvidgad innebörd av begreppet. Kommentar och skälen för regeringens förslag: Beträffande förslaget till definition av optioner hänvisas till vad som sägs under . Vissa bestämmelser om optioner gäller om de är lämpade för allmän omsättning medan andra bestämmelser gäller alla optioner. Eftersom det är vanligast att alla optioner omfattas, är det enklast att definitionen här i 12 § utformas så att alla optioner avses och i de fall där det finns ett krav på allmän omsättning skrivs kravet ut. Det innebär visserligen att det används olika metoder när det gäller definitionerna av terminer och optioner, men avsikten är att lagtexten skall bli så lättläst som möjligt. Den nuvarande definitionen i 24 § 4 mom. tredje stycket infördes i SIL (1990:1). Den överensstämde i stort med den för standardiserade optioner i punkt 7 av anvisningarna till 36 § KL, som infördes (prop. 1986/87:150, bet. 1986/87:SkU50, SFS 1987:572). Beräkningen Huvudregel 13 § SLK:s förslag (11 § första stycket): Det finns inte någon bestämmelse om förpliktelser, men i övrigt överensstämmer SLK:s förslag med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig. Kommentar och skälen för regeringens förslag: De grundläggande bestämmelserna om beräkningen motsvaras av 24 § 1 mom. första stycket första och andra meningarna samt 24 § 4 mom. första stycket andra meningen SIL. De infördes (1990:1). Bestämmelsen har kompletterats i förhållande till SLK:s förslag så att den omfattar även förpliktelser, se vidare i kommentaren till 1 §. För förpliktelser finns sedan ytterligare bestämmelser i 15 §. Paragrafen hade års skattereform (1990:1) sin motsvarighet i punkt 1 av anvisningarna till 36 § KL. Man gjorde dock en anpassning till de ändrade reglerna om avyttringstidpunkten. I stora delar var lagrummet oförändrat sedan KL:s tillkomst. Nettointäktsberäkningen infördes (SOU 1975:53, prop. 1975/76:180, bet. 1975/76:SkU63, SFS 1976:343) och bestämmelserna om att utgifter som finansierats med hjälp av olika offentliga bidrag inte fick räknas in i omkostnadsbeloppet (se 18 § nedan) kom (DsB 1981:17, prop. 1982/83:94, bet. 1982/83:SkU44, SFS 1983:311). I SLK:s förslag och i lagrådsremissen är bestämmelserna i 13 och 14 §§ placerade i samma paragraf. Lagrådet föreslår emellertid att bestämmelserna skall delas upp på två paragrafer och lämnar också ett förslag till en redaktionell omskrivning. Regeringen följer Lagrådets förslag. Omkostnadsbelopp 14 § SLK:s förslag (11 § andra stycket): Termerna anskaffningsvärde och förbättringskostnader används. Förklaringarna av hur dessa termer används avslutas med m.m. Uttrycket om inte annat föreskrivs finns inte med. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig. Kommentar och skälen för regeringens förslag: I paragrafen finns en definition av omkostnadsbeloppet. Den är hämtad från 24 § 1 mom. första stycket andra meningen SIL. Angående förarbeten, se kommentaren till 13 §. Termen ingångsvärde har tagits bort. I stället består omkostnadsbeloppet av dels anskaffningsutgifter dit även inköpsprovision, stämpelskatt m.m. räknas, dels förbättringsutgifter. SLK använde termerna anskaffningsvärde och förbättringskostnader och förklarade termerna som utgifter för anskaffning m.m. resp. utgifter för förbättring m.m. Eftersom det i båda fallen är fråga om operiodiserade poster är det lämpligt att båda termerna avslutas med utgifter. Dessa termer används i ett flertal paragrafer i . De byts ut utan någon anmärkning i författningskommentarerna till de olika paragraferna. Enligt dagens lagtext ingår i ingångsvärdet (dvs. anskaffningsutgiften med IL:s terminologi) erlagd köpeskilling jämte inköpsprovision, stämpelskatt o.d. Allt detta är utgifter för anskaffning varför det inte finns anledning att ta med m.m. När det gäller förbättringsutgifter står det vad som nedlagts som förbättring av egendomen (förbättringskostnad) m.m. Inte heller i den situationen kan det finnas anledning att lägga till m.m. Lagrådet påpekar att denna bestämmelse inte ger en korrekt bild av hur omkostnadsbeloppet skall beräknas (se Lagrådets yttrande angående 13 § i lagrådsremissen). Det finns ett antal regler om justering av anskaffningsutgiften och om att en schablon skall användas i stället för den verkliga utgiften. Enligt Lagrådets uppfattning är det nödvändigt att det av lagtexten framgår att den föreslagna definitionen inte är heltäckande. Lagrådet föreslår att om inte annat föreskrivs skall läggas till. Regeringen gör följande bedömning. Definitionen i denna paragraf innehåller en huvudregel om vad som avses med omkostnadsbelopp. Sedan finns ett stort antal specialregler som tar över huvudregeln. Som anförts i inledningen till 2 kap., som innehåller definitioner, finns det undantag från flera av de begrepp som definieras i lagen. Att så är fallet framgår normalt inte av definitionerna. I enstaka fall har det emellertid skrivits ut att det kan finnas undantag. Det kan vara upplysande att i denna centrala paragraf göra tillägget att det finns andra regler som tar över denna. Regeringen följer därför Lagrådets förslag. Det skall emellertid inte leda till motsatsslut i andra paragrafer när uttrycket saknas. Det kan finnas anledning att i detta sammanhang påpeka den ändring i terminologin som SLK föreslår. Enligt dagens regler skall omkostnadsbeloppet minskas i olika situationer. När det gäller värdeminskningsavdrag m.m. på fastigheter som inte skall tas upp som intäkt i inkomstslaget näringsverksamhet vid en avyttring av fastigheten skall enligt 25 § 5 mom. första stycket SIL omkostnadsbeloppet minskas. Enligt 10 § UAL är det omkostnadsbeloppet som skall minskas när en ersättningsbostad avyttras. Med SLK:s terminologi i IL är det i stället anskaffningskostnaden (eller anskaffningsutgiften med regeringens terminologi) som minskas. Omkostnadsbeloppet är då slutsumman som skall dras av från ersättningen. Det har den fördelen att när det står omkostnadsbeloppet behöver man inte tveka om det är det justerade eller ojusterade beloppet som avses. SLK har därför bytt uttryck från omkostnadsbeloppet till anskaffningsvärdet i ett antal bestämmelser. Det kan emellertid konstateras att uttrycken inte används på ett konsekvent sätt i dagens lagstiftning. I många bestämmelser står det att ingångsvärdet eller anskaffningsvärdet skall minskas. I andra fall regleras anskaffningsvärdet när det är omkostnadsbeloppet som avses. Också i dessa fall har SLK försökt att ha en enhetlig terminologi och bytt uttryck. Regeringen anser att uttrycken bör användas på ett konsekvent sätt och följer SLK:s förslag. Vidare har SLK reserverat termen omkostnadsbelopp för det belopp som räknas fram vid avyttringstillfället. Det skapar emellertid problem i vissa situationer därför att man behöver ett uttryck för ett motsvarande belopp . Det har lösts genom uttrycket, det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om tillgången hade avyttrats för ... . Detta problem har emellertid minskat efter att SLK lade fram sitt förslag. infördes uttrycket det skattemässiga värdet, se 2 kap. 32 §. Regeringen föreslår därför att den termen skall användas i ett antal bestämmelser i inkomstslaget näringsverksamhet. Här i bestämmelserna om beräkning av kapitalvinst, som gäller i såväl inkomstslaget näringsverksamhet som kapital, faller det sig emellertid naturligare att tala om det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om tillgången hade avyttrats. Regeringen följer därför SLK:s förslag, om det inte sägs något annat i de enskilda författningskommentarerna. Förpliktelser 15 § SLK:s förslag (12 §): Gäller bara köp- och säljoptioner. I övrigt överensstämmer det med regeringens förslag med undantag för några redaktionella ändringar. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig. Kommentar och skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om kapitalvinstberäkningen för förpliktelser är placerad i 24 § 1 mom. andra stycket SIL, som infördes (1990:1). Dagens bestämmelse gäller för förpliktelser som avses i 3 § 1 mom. SLK har begränsat bestämmelsen till köp- och säljoptioner. Regeringen anser inte att det finns anledning att inskränka bestämmelsen och låter den i stället omfatta samtliga förpliktelser. De redaktionella ändringarna har gjorts för att markera att bestämmelsen gäller bara för utfärdaren. Betalningar i utländsk valuta 16 § SLK:s förslag (13 §): Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig. Kommentar och skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om kapitalvinstberäkningen när ersättning i utländsk valuta växlas till svenska kronor från avyttringen har sin nuvarande placering i 24 § 1 mom. femte stycket SIL. Den kom i samband med införandet av regler om beräkning av kapitalvinst vid avyttring av fordringar i utländsk valuta och vid betalning av skulder i sådan valuta (1990:2). Lagrådet föreslår att paragrafen inte skall gälla i inkomstslaget näringsverksamhet (se Lagrådets yttrande angående 15 § i lagrådsremissen). Lagrådet påpekar att den föreslagna regleringen innebär att företag vid beskattningen normalt kommer att använda ett regelsystem för den skattemässiga omräkningen av ersättning i utländsk valuta när frågan är om beräkning av kapitalvinst och ett annat system när avyttringen avser andra tillgångar än kapitaltillgångar. Lagrådet menar att om paragrafen inte gäller i inkomstslaget näringsverksamhet, så skall den värdering och periodisering som allmänt gäller när tillgångar i näringsverksamhet avyttras mot ersättning i utländsk valuta tillämpas. Regeringen gör följande bedömning. Om denna bestämmelse inte gäller i inkomstslaget näringsverksamhet, leder det inte till att samma regler kan tillämpas när lager, inventarier eller kapitaltillgångar avyttras mot ersättning i utländsk valuta. När det gäller kapitaltillgångar skall ju särskilda vinstberäkningar göras. Att denna regel inte tillämpas innebär bara att säljaren skall värdera ersättningen till kursen på avyttringsdagen när han beräknar kapitalvinsten eller kapitalförlusten på den avyttrade tillgången. Sedan får säljaren göra en separat beräkning av den kapitalvinst eller kapitalförlust som uppkommer genom valutakursförändringar på den utländska valutan som företaget har erhållit. Lagrådet utgår i sitt resonemang ifrån att säljaren inte får den utländska valutan på en gång utan att han först har en fordran på förvärvaren. I sådana fall kan säljaren också bli skyldig att göra en separat kapitalvinst/förlustberäkning på den utländska fordringen. Det skulle i vissa fall leda till att säljaren tvingas göra tre kapitalvinstberäkningar. Att regeln här i 16 § finns leder i sådana fall sannolikt till förenklingar för den som omfattas av regeln. Som Lagrådet påpekar kan den omständigheten att företaget enligt 14 kap. 8 § skall värdera fordringar i utländsk valuta till kursen vid beskattningsårets utgång emellertid leda till komplikationer. Eftersom problemet förekommer bara om säljaren har en fordran i utländsk valuta över ett beskattningsårsskifte och fordran betalas från avyttringen och den utländska valuta som erhålls också växlas till svenska kronor rör problemet en begränsad del av de avyttringar som sker mot ersättning i utländsk valuta. En alternativ lösning på detta problem är att föreskriva att bestämmelsen i 14 kap. 8 § inte tillämpas i sådana situationer som omfattas av denna bestämmelse eller att det införs någon korrigeringsregel, som den som införts i 48 kap. 17 §. Regeringen vill emellertid inte ta ställning i denna fråga utan att först bereda den i vanlig ordning. Regeln här i 16 § överensstämmer med dagens regel. Den behålls därför tills vidare, men regeringen kommer senare att överväga om den bör ändras och i så fall hur. Ersättningen överstiger marknadsvärdet 17 § SLK:s förslag: Bestämmelsen finns inte med i SLK:s förslag. Kommentar och skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om avyttringar till överpris är hämtad från ett förslag till en ny lydelse av 24 § 6 mom. SIL i en lagrådsremiss, beslutad . Förslaget bygger på betänkande (SOU 1998:116). I SLK:s förslag var den bestämmelse som finns i 24 § 6 mom. SIL placerad i 51 kap. 9 §. Den bestämmelsen gäller bara när delägare i fåmansföretag eller delägarens närstående avyttrar tillgångar till företaget. Den föreslås upphävd i den nämnda lagrådsremissen. Utgifter som täckts genom bidrag från stat eller kommun 18 § SLK:s förslag (14 §): Överensstämmer med regeringens förslag, bortsett från redaktionella ändringar. Remissinstanserna: påpekar att begreppet näringsbidrag används på ett mer inskränkt sätt i detta lagrum än i 29 kap. Kommentar och skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen kommer från 24 § 1 mom. första stycket tredje meningen SIL. Beträffande förarbeten se under 13 §. I SLK:s förslag finns det inte någon generell definition av näringsbidrag. I 29 kap. 2 och 3 §§ definieras vad som avses med näringsbidrag i det kapitlet. Med SLK:s systematik gäller den definitionen emellertid inte generellt i lagen eftersom termen näringsbidrag i SLK:s förslag inte finns med i 2 kap. 1 §. Uttrycket näringsbidrag infördes i föregångarna till bestämmelserna här i 18 § och i 29 kap. (DsB 1981:17, prop. 1982/83:94, bet. 1982/83:SkU44, SFS 1983:311). Definitionen har behållits i stort sett oförändrad , med undantag för att Europeiska gemenskaperna har lagts till (se i kommentaren till 29 kap. 2 §). Näringsbidrag bör avse detsamma här i 18 § som i 29 kap. 2 och 3 §§. I regeringens förslag begränsas därför inte definitionen i 29 kap. till det kapitlet. I 2 kap. 1 § tas det in en hänvisning till 29 kap. 2 och 3 §§. Tillgångar som avyttras på grund av att en säljoption utnyttjas 19 § SLK:s förslag (15 §): Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig. Kommentar och skälen för regeringens förslag: I paragrafen föreslås en uttrycklig bestämmelse om att premien för en säljoption räknas in i anskaffningsutgiften för den underliggande tillgången om optionen går till lösen. Detta anses följa av den allmänna regleringen i 3 § 1 och 2 mom. SIL men det bör av tydlighetsskäl tas in i lagen. Eftersom innehavaren kan ha förvärvat säljoptionen från en tidigare innehavare används uttrycket vad han betalat i stället för premien. Tillgångar som förvärvas genom att ett värdepapper utnyttjas 20 § SLK:s förslag (16 §): Överensstämmer med regeringens förslag, med undantag för vissa redaktionella ändringar. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig. Kommentar och skälen för regeringens förslag: Bestämmelsen om anskaffningsutgiften för en tillgång som förvärvats genom att ett värdepapper utnyttjas är hämtad från 24 § 2 mom. sjätte stycket andra meningen SIL. Bestämmelserna infördes (1990:1). Bestämmelsen har ändrats redaktionellt i förhållande till SLK:s förslag genom att omkostnadsbeloppet ersatts med uttrycket det omkostnadsbelopp som skulle ha använts om det utnyttjade värdepapperet hade avyttrats för utnyttjandet . Ändringen har gjorts för att värdepapperet inte har avyttrats och då finns inte något omkostnadsbelopp, se kommentaren till 14 §. Av 10 § framgår att utnyttjandet av ett värdepapper för att förvärva tillgångar inte anses som avyttring. Beskattningen skjuts i stället upp till dess att den förvärvade tillgången avyttras. Tillgångar som förvärvas genom arv, gåva m.m. 21 och 22 §§ SLK:s förslag (17 §): 21 § (17 § första och andra styckena) överensstämmer i sak med regeringens förslag, bortsett från redaktionella ändringar. Enligt SLK:s förslag till 22 § (17 § tredje stycket i SLK:s förslag) skall tillgången anses förvärvad för det bokförda värdet. Remissinstanserna: påpekar att det behövs en bestämmelse om att den som förvärvar en näringsfastighet på detta sätt skall återföra avdrag för förbättrande reparationer och underhåll som den tidigare ägaren har gjort när förvärvaren i sin tur avyttrar fastigheten. vid anser att det vaga uttrycket äganderättsövergång i 21 § andra stycket bör ersättas med dagen för avyttring och för benefika förvärv motsvarande tidpunkt . Kommentar och skälen för regeringens förslag: Bestämmelserna om anskaffningsutgiften för tillgångar som förvärvats genom arv, gåva, bodelning eller liknande finns i 24 § 1 mom. tredje stycket SIL, där de placerades (1990:1). I 21 § första stycket finns den s.k. kontinuitetsprincipen som gäller vid arv, testamente, gåva, bodelning och liknande förvärv. års skattereform uttrycktes principen i 35 § 2 mom. tredje stycket KL, som gällde när fastigheter avyttrades. Genom hänvisningar tillämpades den också i fråga om aktier m.m. och bostadsrätter. Avyttring av annan lös egendom som förvärvats genom arv, gåva, bodelning eller liknande var däremot bara undantagsvis skattepliktig. För dessa fall fanns kontinuitetsprincipen särskilt uttryckt i 35 § 4 mom. KL. Kontinuitetsprincipen kompletterades med att den skulle tillämpas också när skulder i utländsk valuta avyttrades (1990:2). Enligt första stycket inträder förvärvaren i den tidigare ägarens skattemässiga situation. efterlyser en bestämmelse om att förvärvaren skall återföra överlåtarens avdrag för värdeminskningsavdrag och förbättrande reparationer och underhåll när förvärvaren i sin tur avyttrar en näringsfastighet. Den nu aktuella bestämmelsen är placerad i den avdelning som reglerar hur man beräknar kapitalvinsten. Vad som regleras är således skattemässig kontinuitet vid beräkning av kapitalvinster och inte återföring av värdeminskningsavdrag och avdrag för förbättrande reparationer och underhåll. När det gäller kontinuitet i fråga om sådana avdrag, se 19 kap. 18 §, 20 kap. 12 § och 26 kap. 14 §. Kontinuitetsprincipen vid dödsfall innebär att det föreligger kontinuitet mellan den avlidne och den som ärver. Kontinuiteten gäller också för sådana tillgångar som boet förvärvat och som skiftas ut till den som ärver. Lagrådet uttalar sig angående bestämmelsen i första stycket, bl.a. om hur den påverkar uttrycket förvärvet i 48 kap. 12 §, och förklarar att Lagrådet godtar den föreslagna formuleringen, men förordar att frågan om hur kontinuitetsbestämmelsen bäst bör utformas bör prövas i samband med översynen av vissa företagsskattefrågor (dir. 1998:55). (Se Lagrådets yttrande angående 19 § i lagrådsremissen.) I 21 § andra stycket finns en regel om att mottagaren vid överlåtelser genom arv, gåva eller liknande som anskaffningsutgift för tillgången får räkna det omkostnadsbelopp som den tidigare ägaren skulle ha fått tillgodoräkna sig om han i stället avyttrat tillgångarna för äganderättsövergången. Bestämmelsen skiljer sig från den i första stycket genom att genomsnittsmetoden skall tillämpas. I dagens lagtext står uttryckligen att genomsnittsmetoden skall tillämpas. Detta har utelämnats, metoden skall ju användas vid beräkning av omkostnadsbeloppet. Den del av dagens bestämmelse i 24 § 3 mom. tredje stycket SIL som gäller skulder i utländsk valuta har brutits ut och lagts i 54 kap. 2 §. Överlåtelsedagen har av SLK bytts för äganderättsövergången för att begreppet överlåtelse innefattar ett visst mått av aktivitet och därför knappast kan passa för arv och testamente. Regeringen anser inte att uttrycket är så vagt att det behöver preciseras på det sätt som vid har föreslagit. I 22 § anges vilken anskaffningsutgift som i vissa fall skall tillgodoräknas den som förvärvat en tillgång som var lagertillgång hos överlåtaren. Bestämmelsen har ändrats i förhållande till dagens lagtext liksom i förhållande till SLK:s förslag genom att det bokförda värdet har ersatts med det skattemässiga värdet. I kommentaren till 26 kap. 13 § finns en redogörelse för skälen till detta. Både andra och tredje styckena infördes genom skattereform (1990:1). Kapitalförluster 23 § SLK:s förslag (18 §): Överensstämmer i sak med regeringens förslag men det innehåller också en regel om att kapitalförluster skall dras av bara om de är definitiva. Remissinstanserna: Har inte yttrat sig.