prop · GN0344 · 2000-01-01 00:00:00 — Det finns anledning att ifrågasätta om det fortfarande finns ett behov av en sådan möjlighet att överklaga beslutet när detta alltid ändå skall un- derställas länsrättens prövning. Lagrådet anser emellertid att det är tveksamt om det är ändamålsenligt att konverteringsbeslut alltid skall underställas länsrättens prövning. Det har vid föredragningen i Lagrådet upplysts att av konverte- ringsfallen inte följs av en ansökan om fortsatt tvångsvård (se nuvarande 12 § LPT som motsvaras av 12 § andra stycket i lagförslaget). Tvångs- vården pågår i dessa fall i . Om patienten vid länsrättens prövning efter underställning av konverteringsbeslutet är föremål för tvångsvård synes bestämmelserna i 36 och 37 §§ LPT, inte minst efter föreslagen ändring i sistnämnda paragraf, vara mindre väl utformade för förfarandet i länsrätten. Det framstår mot bakgrund av det anförda som om länsrätterna enligt remissförslaget skulle få ett inte obe- tydligt antal mål, där förfarandet är förhållandevis omständligt och där det ofta kanske inte finns något intresse hos patienten själv att få konver- teringsbeslutet omprövat, eftersom det inte längre ligger till grund för ett frihetsberövande. En lösning av det problem som har diskuterats är att inte göra under- ställning absolut obligatorisk utan vara beroende av patientens önskan om en omprövning i domstol. En annan lösning är att införa nya hand- läggningsregler för fall där ett konverteringsbeslut har underställts men där ansökan om fortsatt tvångsvård inte görs. Sådana nya handläggnings- regler kan t.ex. innebära skriftligt förfarande utan sakkunnig och med endomarhandläggning som huvudprincip. I remissen föreslås, förutom viss jämkning av hänvisningar till andra paragrafer, viss redaktionell omarbetning av andra stycket. Enligt Lag- rådets mening är den nuvarande utformningen att föredra. Lagrådet före- slår att andra stycket ges följande lydelse. "Föreskrifterna i 6 b § gäller inte de fall som avses i första stycket. I stället tillämpas föreskrifterna i 12 § andra stycket och 13 §, varvid ett beslut enligt denna paragraf jämställs med ett beslut enligt 11 §." 16 och 17 §§ I 16 § behandlas vårdplaner för patienterna. Bl.a. skall enligt förslaget sådana planer upprättas i samråd med patientens närstående, om det inte är olämpligt. Enligt nuvarande lydelse skall samråd ske med de när- stående när det är lämpligt. Ändringen innebär således ett skärpt krav på sådant samråd. I remissen saknas emellertid en diskussion i vilken mån en sådan ändring kan få något genomslag i praktiken på grund av att sekretessen för patientuppgifterna inte också ändras. I sådana fall där samtycke av pati- enten inte finns, blir möjligheterna till samråd med dennes närstående inte stort, eftersom sjukvårdssekretessen enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen gäller med ett s.k. omvänt skaderekvisit. De regler om begränsningar i denna sekretess som finns i femte stycket av nämnda paragraf och i 14 kap. 1 3 §§ sekretesslagen är inte tillämpliga och knappast heller 1 kap. 5 §. Motsvarande frågeställning gäller regeln i 17 § om samråd med patien- tens närstående i fråga om behandlingen . Lagrådet anser att det anmärkta sekretessproblemet bör beaktas i det fort- satta lagstiftningsarbetet. I syfte att avskaffa nuvarande möjlighet till permissioner för återstoden av vårdtiden anges i första stycket att tillstånd till vistelse utanför vårdin- rättningens område får ges för visst tillfälle eller för vissa återkommande tillfällen. Tillstånd får emellertid också ges för "" under vissa förutsättningar. Det synes tveksamt om sistnämnda fall har avgrän- sats så att det inte kan avse återstoden av vårdtiden. Förslagsvis kan det vara bättre att skriva "en bestämd period". Motsvarande justering bör i så fall göras i 9, 10 och 11 §§ LRV. Enligt andra stycket i paragrafen får ett tillstånd att vistas utanför vårdin- rättningens område förenas med särskilda villkor. Vilka villkor som kan föreskrivas anges inte i lagtexten. I stället anges i 6 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård sex olika slag av villkor som kan meddelas i samband med ett tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område. Som exempel kan nämnas skyl- dighet att underkasta sig medicinering och förbud att använda berus- ningsmedel. Enligt Lagrådets mening är villkoren av sådan betydelse att de bör återfinnas i lagen och inte i en förordning. Som en jämförelse kan hänvisas till 32 och 34 §§ lagen om kriminalvård i anstalt. Enligt Lag- rådets mening saknas anledning att inte i LPT ange vilka särskilda villkor som får uppställas. I paragrafens första stycke finns bestämmelser om att tvångsvården skall upphöra efter vissa beslut om avvisning, utvisning eller utlämning om det begärs av den myndighet som skall verkställa beslutet och chefsöver- läkaren finner att patientens tillstånd tillåter att detta verkställs. I re- föreslås ett nytt andra stycke av innehåll att vård enligt LPT upp- hör när en avvisning, utvisning eller utlämning har verkställts. Av författningskommentaren framgår att det nya andra stycket endast är avsett som ett förtydligande. Enligt Lagrådets mening uppkommer emellertid en viss motsättning mellan den tidpunkt för vårdens upphö- rande som synes följa av första stycket och den tidpunkt som anges i det nya andra stycket. Om avsikten är att vården skall upphöra först sedan de angivna besluten till fullo verkställts bör i tydlighetens intresse viss änd- ring göras i slutet av det första stycket. Lagrådet föreslår att det nya andra stycket utgår och att i stället slutet av det första stycket utformas enligt följande. ".... får utan hinder av tvångsvården verkställighet av beslutet ske, om det begärs av den myndighet som skall verkställa beslutet och chefsöver- läkaren finner att patientens tillstånd tillåter att beslutet verkställs. Tvångsvården upphör i sådant fall när beslutet har verkställts." I paragrafen anges vilka inskränkningar som gäller i chefsöverläkarens möjligheter att delegera beslutanderätten. Punkterna 5 och 6 tar upp be- slut enligt 19 § andra stycket om fastspänning respektive 20 § andra stycket om avskiljande. I lagrådsremissen föreslås att lagtexten i båda dessa punkter kompletteras med orden "". Syftet med för- slagen är enligt författningskommentaren att tydliggöra att inskränk- ningarna i delegationsmöjligheterna när det gäller fastspänning och iso- lering endast gäller vid sådana åtgärder . 19 § andra stycket och 20 § andra stycket gäller emellertid fastspänning respektive avskiljande än som anges i första styckena i paragra- ferna. Den föreslagna ändringen kan leda till missförstånd. Lagrådet före- slår därför att punkterna 5 och 6 lämnas oändrade. Enligt punkt 2 får ett vårdintyg, som utfärdats enligt äldre föreskrifter, längst till och med godtas som underlag för ett beslut om intagning för tvångsvård enligt de nya föreskrifterna. Avsikten med be- stämmelsen torde vara att de äldre föreskrifterna om grunder för tvångs- vård skall tillämpas övergångsvis när det finns ett vårdintyg som utfär- dats före . Detta har inte kommit till riktigt uttryck i över- gångsbestämmelsen. Denna bör förslagsvis lyda. "Har ett vårdintyg utfärdats före , får intagning beslutas på grundval av det och enligt äldre föreskrifter ." Enligt punkt 4 skall, om mål hos en länsrätt, en kammarrätt eller Rege- ringsrätten inte är slutligt avgjort av rätten vid utgången av , rätten i stället pröva målet enligt de nya föreskrifterna. Vad som föreslås i punkt 4 gäller emellertid redan enligt allmänna processrättsliga principer. Punkten 4 fyller således ingen funktion och kan vålla missförstånd vid tillämpning av andra lagar som saknar en sådan övergångsbestämmelse. Lagrådet förordar att punkten utgår. Förslaget till lag om ändring i lagen om rättspsykiatrisk vård Lagrådet föreslår att paragrafen omarbetas i enlighet med vad Lagrådet anfört under 2 a § LPT. Om Lagrådets förslag till lydelse av 3 § första stycket punkt 3 LPT följs bör första stycket punkten 3 i förevarande paragraf ges följande lydelse. "3. han motsätter sig sådan vård eller det till följd av hans psykiska till- stånd finns grundad anledning att anta att vården inte kan ges med hans samtycke." I paragrafens första stycke föreskrivs att det för beslut om intagning för rättspsykiatrisk vård krävs att ett vårdintyg utfärdas av någon annan läkare än beslutsfattaren. Vidare föreskrivs i samma stycke att be- träffande vårdintyg och undersökning för vårdintyg gäller bestämmel- serna i 4 § första och andra styckena, 5 § och 6 § första stycket tredje meningen LPT. Det föreslås nu att i förevarande stycke införs en hän- visning även till bestämmelserna i om bältesläggning och avskilj- ning innan beslut om intagning fattas (6 a § första stycket). Enligt Lag- rådets mening bör det ske en hänvisning också till bestämmelsen i 6 a § andra stycket om nödvändig behandling. Vidare bör användas termen fastspänning i stället för bältesläggning (jfr 39 § LPT). Lagrådet föreslår att första stycket tredje meningen i förevarande paragraf ges följande lydelse. "Beträffande vårdintyg, undersökning för vårdintyg samt fastspänning, avskiljande och behandling gäller därvid bestämmelserna i 4 §, 5 §, 6 a § och 6 b § första stycket andra meningen lagen (1991:1128) om psykiat- risk tvångsvård i tillämpliga delar." Rubriken före 9 § I remissen föreslås att en ny rubrik, Permissioner m.m., införs omedel- bart före 9 §. Rubriken kommer härmed att täcka 9 11 c §§, vari åter- finns olika bestämmelser om förutsättningarna för att en patient skall kunna få tillstånd att under viss del av vårdtiden vistas utanför vårdinrätt- ningen eller utanför vårdavdelningen. Ordet "permission" förekommer inte i dessa bestämmelser liksom inte heller i LPT eller i vårdlagar såsom smittskyddslagen eller lagen om vård av missbrukare i vissa fall. Genom- gående talas här om "vistelse/vistas utanför ..." Uttrycket permission förekommer däremot i lagen om kriminalvård i anstalt, men då vid sidan av regler om vistelse utanför anstalt (i 34 §). Enligt Lagrådets mening är det lämpligt att i rubriken hålla sig till uttryckssättet i de aktuella para- graferna eller att, såsom i LPT, avstå från en särskild rubrik för dessa bestämmelser. 9 och 10 §§ Tredje styckena i 9 och 10 §§ har motsvarande innehåll som i 25 § andra stycket LPT. I fråga om intagande av de särskilda villkoren i lagen vill Lagrådet hänvisa till vad Lagrådet anfört i anslutning till den paragrafen. I remissen föreslås tillägg av en ny regel om upphörande av rättspsykiat- risk vård enligt 4 §, dvs. av häktade och vissa andra frihetsberövade per- soner, förutom i de fall då det angivna frihetsberövandet upphör. Enligt den föreslagna regeln skall vården upphöra när det inte längre finns så- dana förutsättningar för vård som anges i 4 §. Vidare anges att frågan om vårdens upphörande skall fortlöpande prövas. Bestämmelser av denna innebörd finns emellertid redan i LRV (12 § andra och tredje me- ningarna). Dessa föreslås inte ändrade. Det föreslagna tillägget till 15 § synes därför inte fylla någon funktion. Lagrådet föreslår att tillägget ut- går. I paragrafens första stycke finns bestämmelser om upphörande av rättspsykiatrisk vård i samband med avvisning, utvisning och utlämning. I denna del hänvisas i remissförslaget till 29 § första och andra styckena LPT. Om Lagrådets förslag beträffande 29 § LPT följs erfordras ingen ändring av 17 §. I denna paragraf har tagits in bestämmelser om medverkan av nämnde- män i kammarrätt. Paragrafen bör i tydlighetens intresse ges en annor- lunda utformning. Lagrådet föreslår att paragrafen ges följande lydelse. "Vid handläggningen i kammarrätten skall nämndemän ingå i rätten vid prövning av mål som avses i 18 § första stycket 1 samt i mål enligt 18 § första stycket 3 eller 4, i fall då vården är förenad med särskild utskriv- ningsprövning." I paragrafen, som är ny, föreslås regler om att vederbörande åklagare skall kunna ansöka om att länsrätten återkallar vissa angivna beslut rörande tillstånd till vistelse utanför sjukvårdsinrättningen m.m. såvitt avser patienter som genomgår rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § med beslut om särskild utskrivningsprövning. Som en kate- gori av sådana beslut anges medgivande för chefsöverläkaren att ge till- stånd till vistelse utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsinrätt- ningens område. Vid en jämförelse med 20 §, vari regleras vilka beslut enligt lagen som får överklagas av allmän åklagare, kan konstateras att någon rätt för åklagaren att överklaga denna typ av beslut inte föreligger. Någon ändring i denna del föreslås inte i remissen. Enligt Lagrådets mening kan det emellertid leda till egendomliga konsekvenser om åkla- garen, som han inte har rätt att överklaga det ursprungliga be- slutet av länsrätten, ges rätt att ansöka om återkallelse av beslutet (jfr 33 § förvaltningsprocesslagen). Lagrådet anser därför att åklagarens be- fogenhet bör avgränsas på likartat sätt i de båda lagrummen. Detta kan ske antingen genom att den angivna kategorin beslut utgår ur 22 b § eller genom att en komplettering görs av 20 §. Lagrådet föreslår vidare att inledningen av paragrafen utformas enligt följande. "I fråga om den som genomgår rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § med beslut om särskild utskrivningsprövning får allmän åklagare ansöka om att länsrätten upphäver beslut om ..." Den nu föreslagna lydelsen innebär att någon viss åklagare inte utpekas som i första hand behörig att göra ansökan. Frågor om vilken åklagare som skall vara behörig bör avgöras enligt allmänna principer samt före- skrifter för åklagarväsendet. Paragrafen skall ge möjlighet för chefsöverläkaren att informera en patients stödperson eller patientnämnden om förhållanden av betydelse för stödpersonens säkerhet. I remissen behandlas inte frågan om hur denna möjlighet till information förhåller sig till sekretesslagens be- stämmelser om sjukvårdssekretessen enligt 7 kap. 1 § sekretesslagen. Det kan konstateras att det i sista stycket av den paragrafen sägs att uppgifter får lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i bl.a. LRV. Denna be- stämmelse ger möjlighet för chefsöverläkaren att informera en stödperson även utan patientens samtycke till uppgiftslämnandet. Däremot torde det inte utan sådant samtycke vara lagligt att lämna uppgifter till patientnämnden som inte är någon enskild utan en myndighet (jfr 1 kap. 3 och 5 §§ och 14 kap. 1 3 §§ sekretesslagen). Det anmärkta problemet löses om man i paragrafen byter "får" mot "skall". Det föreligger i så fall en sådan uppgiftsskyldighet enligt lag som till följd av 14 kap. 1 § sekretesslagen ger stöd för uppgiftslämnandet. Rent materiellt sett synes en sådan ändring också vara bra. Det torde inte böra förekomma att chefsöverläkaren i avsedda situationer, där det är viktigt för en stödpersons säkerhet att denne får information om patienten, underlåter att lämna uppgifterna. Beträffande punkterna 2 och 4 hänvisar Lagrådet till det som sagts om motsvarande punkter i remissförslaget angående LPT. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1999/2000:44 Psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård Senaste lydelse 1993:399. Senaste lydelse 1996:982. Senaste lydelse 1998:1663. Senaste lydelse 1992:564. Senaste lydelse 1996:1650. 1 Senaste lydelse 1998:617. 2 Senaste lydelse 1998:617. 3 Senaste lydelse 1995:738. 4 Senaste lydelse 1998:617. 6 Senaste lydelse 1998:617. 7 Senaste lydelse 1995:738. 8 Senaste lydelse 1998:1614. 9 Senaste lydelse 1996:1651. Senaste lydelse 1997:516 Senaste lydelse 1993:399. Senaste lydelse 1996:982. Senaste lydelse 1998:1663. Senaste lydelse 1992:564. Senaste lydelse 1996:1650. 1 Senaste lydelse 1998:617. 2 Senaste lydelse 1998:617. 3 Senaste lydelse 1995:738. 4 Senaste lydelse 1998:617. 4 Senaste lydelse 1998:617. 5 Senaste lydelse 1998:617. 6 Senaste lydelse 1995:738. 7 Senaste lydelse 1998:1614. 8 Senaste lydelse 1996:1651. 1999/2000:44 Bilaga 1 1999/2000:44 Bilaga 1 1999/2000:44 Bilaga 2 1999/2000:44 Bilaga 2 1999/2000:44 Bilaga 3 1999/2000:44 Bilaga 3 1999/2000:44 Bilaga 4 1999/2000:44 Bilaga 4 1999/2000:44 Bilaga 5 1999/2000:44 Bilaga 5