prop · GN0385 · 2000-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1999/2000:85 tillträde till vissa internationella överenskommelser för bekämpande av penningförfalskning m.m. Regeringen överlämnar denna proposition till . Propositionens huvudsakliga innehåll I propositionen redovisas regeringens bedömning av vilka åtgärder bör vidta för att förbättra det internationella samarbetet och den straffrättsliga regleringen avseende penningförfalskning och utprångling av falska pengar. Det föreslås att godkänner den internationella konventionen av för bekämpande av penning- förfalskning med tillhörande protokoll. Vidare föreslås att godkänner det inom EU upprättade rambeslutet om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron. Några konkreta förslag till ändrad lagstiftning läggs inte fram i propositionen. De av regeringen redovisade lagstiftningsbehoven kommer att behandlas i senare sammanhang. Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 3 2 Ärendet och dess beredning 4 3 konvention för bekämpande av penningförfalskning 5 3.1 Bakgrund 5 3.2 Huvudsakligt innehåll 6 4 Europeiska unionens rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron 11 4.1 Bakgrund 11 4.2 Beslutsformen rambeslut 12 4.3 Huvudsakligt innehåll 13 5 anslutning till överenskommelserna 17 5.1 Tillträde till konvention för bekämpande av penningförfalskning 17 5.2 Antagande av Europeiska unionens rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron 17 6 Nuvarande svenska regler i jämförelse med överenskommelserna 19 6.1 Inledning 19 6.2 Bestämmelser om vilka handlingar som utgör brott 20 6.3 Domsrätt 25 6.4 Beslag och förverkande 26 6.5 Centralbyrå samt internationellt samarbete 27 7 Ekonomiska konsekvenser 31 Bilaga 1 Internationell konvention för bekämpande av penningförfalskning 32 Bilaga 2 Utkast till ett rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron 47 Bilaga 3 Sammanfattning av promemorian tillträde till vissa internationella överenskommelser för bekämpande av penningförfalskning m.m. 53 Bilaga 4 Förteckning över remissinstanser som yttrat sig över promemorian tillträde till vissa internationella överenskommelser för bekämpande av penningförfalskning m.m. 54 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 55 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att 1. godkänner konventionen för bekämpande av penningförfalskning av med tillhörande protokoll, 2. godkänner utkastet till rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron. 2 Ärendet och dess beredning Inom har upprättats en promemoria, tillträde till vissa internationella överenskommelser för bekämpande av penningförfalskning m.m. I promemorian föreslås att skall ansluta sig till den internationella konventionen av för bekämpande av penningförfalskning. Konventionstexten i engelsk lydelse samt i svensk översättning finns i bilaga 1. I promemorian redogörs också för det arbete som ägt rum inom EU för att förhandla fram ett rambeslut vars syfte är att förstärka det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron. I promemorian föreslås att aktivt bör arbeta för att det straffrättsliga skyddet mot penningförfalskning förstärks inom EU och därvid ansluta sig till en bindande rättsakt som kompletterar konvention. Den senaste svenska versionen av utkastet till rambeslut finns i bilaga 2. En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr. Ju1999/5783/L5). I propositionen föreslår regeringen att skall godkänna den internationella konventionen av för bekämpande av penningförfalskning och det inom EU framförhandlade rambeslutet om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron. Såvitt avser rambeslutet uppnåddes vid för rättsliga och inrikes frågor i princip politisk enighet om rambeslutets innehåll. har, i enlighet med artikel 39.1 i Fördraget om Europeiska unionen, givits tillfälle att yttra sig över förslaget till rambeslut. lämnade sitt yttrande över rambeslutet . Därefter har det träffats överenskommelse om att rambeslutet skall omfatta samt att medlemsstaterna skall sätta i kraft de åtgärder som är nödvändiga för att följa rambeslutet senast efter att det har antagits. föreligger endast ett antal parlamentariska granskningsreservationer avseende innehållet i rambeslutet. Ett av de länder som har en sådan reservation har förklarat att man överlämnar till sitt parlament att bedöma rambeslutets artiklar om ansvar och påföljder för juridiska personer. Några ytterligare förhandlingar av innehållet i rambeslutet är inte aktuella innan det föreläggs ministerrådet för antagande. Avsikten är att rambeslutet skall antas under det portugisiska ordförandeskapet, vars sista ministerråd för rättsliga och inrikes frågor äger rum . Främst mot bakgrund av behovet av att inom EU snabbt få till stånd ett antagande av rambeslutet lägger regeringen inte i detta sammanhang fram förslag till lagstiftning om genomförandet av åtagandena. En del av lagstiftningsåtgärderna kommer att genomföras inom ramen för pågående lagstiftningsprojekt. Regeringen avser att återkomma med förslag till nödvändig lagstiftning i övriga delar. 3 konvention för bekämpande av penningförfalskning 3.1 Bakgrund antogs inom () en konvention för bekämpande av penningförfalskning. När NF upplöstes övertog () ansvaret för de konventioner som upprättats inom ramen för NF. Dessutom övergick den tvistlösningsfunktion som enligt konventioner upprättade inom NF tillkom Fasta mellanfolkliga domstolen, till . Avsikten med konventionen var att förbättra det internationella samarbetet för att förebygga, utreda och lagföra penningförfalskning och utprångling av falska pengar. Även om konventionen nu är utgör den fortfarande den viktigaste internationella överenskommelsen på området. Konventionen har också en bred anslutning. Bl.a. har samtliga medlemsstater inom EU, utom och , tillträtt. Enligt uppgift har även inlett arbete för att kunna ansluta sig till konventionen. Det har inte varit möjligt att utröna varför inte har anslutit sig till konventionen. deltar fullt ut i det internationella arbetet för att bekämpa penningförfalskning och det har inte framkommit några uppgifter som tyder på att det faktum att inte är anslutet till konvention skapar problem i det internationella polisiära och rättsliga samarbetet. Däremot har det i olika sammanhang framförts önskemål om att de länder som ännu inte har anslutit sig till konventionen skall göra detta. Vid den sjunde som hölls i antogs en resolution varigenom konferensen uppmärksammade de stater som ännu inte anslutit sig till konventionen om behovet av att göra detta. Resolutionen föranledde riksbank att i en skrivelse till (dnr 87-111-03) påtala att på ett närmast uppseendeväckande sätt avviker från det internationella mönstret genom att inte vara anslutet till konventionen. ansåg det därför önskvärt att departementet tog upp denna fråga. Behovet av att ansluta sig till konventionen har även aktualiserats inom ramen för det straffrättsliga samarbetet i EU. införde elva av EU:s medlemsländer en gemensam valuta, euron. kommer sedlar och mynt i euro att införas i dessa länder. Under längst kommer sedlar och mynt i euro och i de deltagande ländernas tidigare nationella valutor att kunna användas . Därefter, dvs. , upphör de deltagande ländernas nationella sedlar och mynt att gälla. antog Europeiska unionens råd en resolution om förstärkning av det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron. Resolutionen innehåller huvudlinjerna i en framtida bindande rättsakt (EGT C 171, , s. 1). I resolutionen anges bl.a. att bestämmelserna konvention skall utgöra en gemensam minimistandard för det straffrättsliga skyddet mot förfalskning i alla EU:s medlemsstater. Därefter har det inom ramen för det mellanstatliga samarbetet i EU:s tredje pelare (polissamarbete och straffrättsligt samarbete) förhandlats fram ett rambeslut som skall komplettera bestämmelserna konvention. Rambeslutet föreskriver bl.a. att de medlemsstater som inte har anslutit sig till konventionen åtar sig att göra det. 3.2 Huvudsakligt innehåll Konventionen samt dess protokoll om hur vissa av bestämmelserna i konventionen skall tolkas är i engelsk version samt i svensk översättning fogad till denna proposition som bilaga 1. Inledande bestämmelser I artikel 1 erkänner parterna att konventionens bestämmelser under nuvarande förhållanden utgör det mest effektiva medlet för att förhindra och bestraffa penningförfalskning. Artikel 2 anger att med ordet pengar avses i konventionen papperspengar (innefattande banksedlar) och pengar av metall som är lagligen utgivna. Bestämmelser om vilka handlingar som utgör brott I artikel 3 anges vilka gärningar som skall vara straffbara såsom brott mot allmän lag, enligt följande. Bedräglig framställning eller ändring av pengar, oavsett vilka medel som har använts. Bedräglig utprångling av falska pengar. Införsel till en stat eller mottagande eller anskaffande av falska pengar i avsikt att prångla ut dem och med vetskap om att de är falska. Försök till och uppsåtlig medverkan i dessa gärningar. Framställning, mottagande eller anskaffande i bedrägligt syfte av hjälpmedel eller andra föremål som är specifikt avsedda för förfalskning eller ändring av pengar. Av artikel 18 framgår att konventionen inte skall inverka på principen att de gärningar som avses i artikel 3 i varje stat utan att gärningen tillförsäkras straffrihet skall kunna rubriceras, åtalas och bestraffas i enlighet med de allmänna stadgandena i statens nationella lagstiftning. I detta sammanhang bör också nämnas att protokollet till konventionen föreskriver att konventionen inte skall inkräkta på parternas rätt att, inom gränserna för sin egen lagstiftning, fritt reglera principerna för att ett lägre eller inget straff ådöms samt benådning och amnesti. I artikel 4 föreskrivs att var och en av de gärningar som avses i artikel 3 skall, om de begåtts i olika stater, betraktas som ett särskilt brott. I protokollet till konventionen förklaras att denna artikel inte skall medföra någon ändring i de nationella bestämmelserna om straff vid sammanträffande av brott; den skall inte hindra att den som gör sig skyldig till både penningförfalskning och utprångling av falska pengar straffas endast som penningförfalskare. Artikel 5 anger att det i straffskalan för brott som avses i artikel 3 inte får göras åtskillnad mellan brott som avser en stats egna pengar och andra staters pengar. Genom artikel 6 förbinder sig de stater som erkänner internationell tillämpning av principen om återfall i brott att, inom gränserna för sin lagstiftning, erkänna domar, som meddelats i en annan stat avseende de brott som avses i artikel 3, som återfall i brott. Utländska målsägandes ställning Artikel 7 föreskriver att om den interna lagstiftningen medger väckande av enskilt anspråk, skall målsägande från andra stater, däribland den part vars pengar blivit förfalskade, ha samma rättigheter som tillkommer medborgarna i den stat där saken prövas. Domsrätt Artikel 8 anger att de stater som inte utlämnar sina egna medborgare skall, om medborgaren har återvänt till sin egen stats territorium efter att i en annan stat ha begått brott som avses i artikel 3, straffas som om brottet begåtts inom den egna statens territorium och detta även om den skyldige förvärvat medborgarskapet efter brottets förövande. Bestämmelsen skall inte tillämpas om det i ett liknande fall inte skulle kunna medges utlämning av en utlänning. Enligt artikel 9 skall en utlänning som har begått ett brott som avses i artikel 3 och som uppehåller sig inom en stats territorium vars nationella lagstiftning som allmän regel erkänner principen om beivrande av brott som begåtts utom riket, straffas som om brottet hade begåtts inom denna stats territorium. En förutsättning för skyldigheten att lagföra är att utlämnande har begärts och att den anmodade staten inte kan utlämna den anklagade av skäl som saknar samband med brottet. Artikel 17 innehåller en bestämmelse om konventionens förhållande till internationell rätt. Artikeln klargör att en parts deltagande i konventionen inte får tolkas så att det påverkar partens inställning i den allmänna frågan om straffrättslig jurisdiktion i internationell rätt. Utlämning Artikel 10 föreskriver att i de utlämningsavtal som har ingåtts eller kan komma att ingås skall de gärningar som avses i artikel 3 betraktas som brott för vilka utlämning kan ske. Bestämmelsen föreskriver också att de parter som inte gör utlämning beroende av överenskommelse eller reciprocitet, skall erkänna de gärningar som avses i artikel 3 som brott för vilka utlämning kan ske. Utlämning skall beviljas i enlighet med den anmodade statens lag. Beslag och förverkande I Artikel 11 anges att falska pengar, hjälpmedel och andra föremål som avses i artikel 3 punkt 5 skall tas i beslag och förklaras förverkade. Pengarna, hjälpmedlen och föremålen skall efter förverkandet och på därom gjord anhållan överlämnas, antingen till regeringen eller till emissionsinstitutet i den stat vars pengar det är fråga om. Undantag kan göras för dels föremål som, enligt lagen i den stat där lagföringen har skett, måste sparas som bevismaterial, dels för föremål vilkas överlämnande till den i artikel 12 avsedda centralbyrån anses önskvärd. I vart fall skall alla sådana föremål göras obrukbara. Centralbyrå Artikel 12 föreskriver att i varje stat skall, inom gränserna för statens lagstiftning, utredningar rörande penningförfalskningar organiseras av en centralbyrå som skall stå i nära kontakt med a) emissionsinstituten, b) polismyndigheterna i staten och c) centralbyråerna i andra stater. Varje sådan centralbyrå skall fungera som central för upplysningar som kan underlätta utredning, förhindrande och bestraffning av penning- förfalskning. Internationellt samarbete Artikel 13 föreskriver att centralbyråerna skall stå i direkt förbindelse med varandra. I artikel 14 anges hur centralbyråerna skall samarbeta. Varje byrå skall, i den utsträckning den finner det ändamålsenligt, tillhandahålla centralbyråerna i andra stater en uppsättning makulerade exemplar av sin stats lagliga betalningsmedel. Den skall regelbundet lämna central- byråerna i andra länder underrättelser med nödvändiga detaljuppgifter om dels nya penningemissioner i sin egen stat, dels indragning av pengar beroende på att de upphört att gälla eller av annan anledning. Utom i fall av rent lokalt intresse skall varje centralbyrå, i den utsträckning den finner det ändamålsenligt delge andra centralbyråer följande. Upptäckt av förfalskade pengar. Underrättelser om förfalskning av bank- och centralbankssedlar skall åtföljas av dels en teknisk beskrivning av förfalskningssättet, avgiven uteslutande av det emmissionsinstitut vars sedlar har förfalskats, dels en fotografisk avbildning eller, om möjligt, ett exemplar av den falska sedeln. I brådskande fall kan vederbörande centralbyråer under hand delges en anmälan och en summarisk beskrivning från polismyndigheterna, dock utan att det skall inverka på ovannämnda underrättelse och tekniska beskrivning. Upplysningar om utredning, åtal, frihetsberövande, lagföring och utvisning av penningförfalskare samt, om möjligt, deras rörelser och andra upplysningar av betydelse, såsom deras signalement, fingeravtryck och fotografi. Detaljerade upplysningar om upptäckt penningförfalskning med uppgift huruvida upptäckten har lett till att alla falska pengar som är i omlopp har kunnat beslagtas. Artikel 15 anger att representanterna för centralbyråerna skall hålla konferenser för att säkerställa, förbättra och utveckla det direkta inter- nationella samarbetet för att förhindra och bestraffa penningförfalskning. Vid dessa konferenser skall även representanter för emissionsinstitut och berörda centrala myndigheter delta. Artikel 16 innehåller bestämmelser om hur parterna skall förfara då de hos varandra ansöker om rättslig hjälp. En ansökan om rättslig hjälp skall framföras a) helst direkt mellan de rättsliga myndigheterna, i förekom- mande fall via centralbyråerna, b) direkt mellan justitieministrarna i de båda staterna eller direkt från myndigheten i den begärande staten till justitieministern i den anmodade staten, c) genom förmedling av diplomatisk eller konsulär företrädare för den begärande staten i den anmodade staten; denna företrädare skall överlämna framställningen till behörig rättslig myndighet eller till den myndighet som anvisas av regeringen i den anmodade staten och skall direkt från denna myndighet motta de handlingar som utvisar att ansökan har verkställts. I de fall som avses i a) och c) skall en kopia av framställningen alltid delges med högsta myndigheten i den anmodade staten. Om inte annat har avtalats, skall framställningen vara avfattad på den begärande myn- dighetens språk, men den anmodade staten har rätt att begära auktoriserad översättning till sitt eget språk av den begärande myndigheten. Ingen bestämmelse i denna artikel skall tolkas som en förpliktelse för parterna att i fråga om brottmål godta någon form eller metod av bevisning som skulle stå i strid med deras lagstiftning. I protokollet till konventionen anges att parterna är skyldiga att tillmötesgå en framställning om rättslig hjälp endast i den utsträckning det stadgas i deras nationella lagstiftning. Tvistlösning I artikel 19 anges att parterna är överens om att tvister som uppkommer mellan dem i fråga om tolkning eller tillämpning av konventionen och som de inte kan lösa genom direkta förhandlingar, skall hänskjutas till Fasta mellanfolkliga domstolen för avgörande. Om tvist har uppkommit och inte parterna, eller någon av dem, är part till protokollet angående den Fasta mellanfolkliga domstolen, skall tvisten enligt deras avgörande och i enlighet med deras konstitutionella ordning, hänskjutas, antingen till Fasta mellanfolkliga domstolen, till en i enlighet med konventionen för avgörande på fredlig väg av internationella tvister tillsatt skiljedomstol eller till annan skiljedomstol. Avslutande bestämmelser Enligt artikel 20 är de franska och engelska texterna av konventionen lika giltiga. Artikeln föreskriver också att konventionen skall ratificeras och att ratifikationsinstrumentet skall överlämnas till NF:s generalsekreterare, som skall meddela alla medlemmar i och varje utanförstående stat som var företrädd vid den konferens där konventionen utformades eller som delgetts konventionen, om mottagandet av ratifikationsinstrumentet. Artikel 21 föreskriver att får varje medlem av NF och varje utanförstående stat, som avses i artikel 20 och som inte undertecknat konventionen, ansluta sig till den. Anslutnings- instrumentet skall överlämnas till NF:s generalsekreterare som skall meddela alla förbundsmedlemmar och de utanförstående stater som avses i nämnda artikel. Enligt artikel 22 skall de stater som vill göra förbehåll med avseende på konventionens tillämpning, meddela NF:s generalsekreterare om sin avsikt. Denne skall ofördröjligen delge dessa förbehåll med samtliga de parter som har deponerat ratifikations- eller anslutningsinstrument och fråga dem om de önskar resa några invändningar. Om ingen av parterna efter delgivningen har rest någon invändning, skall anslutningen till konventionen av den stat som har gjort ifrågavarande förbehåll anses ha blivit godkänd av de övriga parterna med sagda förbehåll. Artikel 23 föreskriver att en parts ratificering eller anslutning till denna konvention förutsätter att partens lagstiftning och administrativa system står i överensstämmelse med konventionens bestämmelser. Artikel 24 reglerar konventionens tillämpning på parternas kolonier, översjöiska territorier, protektorat eller områden som står under överhöghet eller mandat. Enligt artikel 25 träder konventionen i kraft efter det att NF:s generalsekreterare har mottagit det femte ratifikations- eller anslutningsinstrumentet. Artikel 26 föreskriver att varje ratifikation eller anslutning som görs efter det att konventionen har trätt i kraft i enlighet med artikel 25 får effekt från och med den nittionde dagen efter det att vederbörande instrument har mottagits av NF:s generalsekreterare. I artikel 27 anges att konventionen får sägas upp av medlemmar i och av utanförstående stater genom skriftligt meddelande till förbundets generalsekreterare, som skall meddela samtliga medlemmar därom och de utanförstående stater som avses i artikel 20. En uppsägning skall få effekt efter den dag då den mottagits av NF:s generalsekreterare. Uppsägningen skall endast gälla den part på vars vägnar den har gjorts. Artikel 28 anger att konventionen skall registreras av NF:s sekretariat den dag den träder i kraft, att de befullmäktigade ombuden har undertecknat konventionen samt att den upprättats i . 4 Europeiska unionens rambeslut om förstärkning av det straffrättsliga och övriga skyddet mot förfalskning i samband med införandet av euron 4.1 Bakgrund Elva av EU:s medlemsländer införde en gemensam valuta, euron. Det är dock först som sedlar och mynt i euro kommer att sättas i omlopp. Under längst kommer sedlar och mynt i euro och de deltagande ländernas valutor att kunna användas . Därefter, dvs. , upphör de deltagande ländernas nationella valutor att gälla. Euromynten ges ut i åtta valörer; 1, 2, 5, 10, 20 och samt 1 och . Mynten skall ha en sida som är gemensam för alla länder och en nationell sida. Den gemensamma sidan föreställer . De nationella sidorna skiljer sig åt och varje land kan själv bestämma utformningen. Eurosedlarna kommer att ges ut i sju valörer; 5, 10, 20, 50, 100, 200 och . De kommer att samma utseende i alla länder som deltar i valutaunionen. Med hänsyn till att euron är en helt ny valuta som skall införas under en kort övergångsperiod i elva av EU:s medlemsländer samt kommer att få en världsomspännande betydelse, torde man kunna utgå från att den kommer att vara särskilt utsatt för förfalskningsförsök både inom och utom valutaunionen. Särskilt stor kommer risken att vara för införandet. Inom ramen för det mellanstatliga samarbetet i EU:s tredje pelare har därför arbete inletts med att förstärka det straffrättsliga skyddet mot penningförfalskning. I rekommendation nr 26 i handlingsplanen för bekämpande av den organiserade brottsligheten (EGT C 251, , s. 1) anges bl.a. att rådet och kommissionen, mot bakgrund av befintliga nationella och internationella instrument, bör överväga behovet av att införa gemensamma bestämmelser för att bekämpa efterbildning och förfalsk- ning av sedlar och mynt inför införandet av den gemensamma valutan. I handlingsplanen för att på bästa sätt genomföra bestämmelserna i om upprättande av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa (EGT C 19, 23.1.1999, s. 1) anges under avsnittet Tillnärmning av straffrättsliga bestämmelser i medlemsstaterna, paragraf 46 b, att medlemsstaterna efter det att fördraget har trätt i kraft skall granska och vid behov tillnärma den nationella lagstiftningen bl.a. i fråga om penningförfalskning (skydd av euron). stats- och regeringscheferna i EU:s medlemsstater) höll den 15 ett särskilt möte i om skapandet av ett område med frihet, säkerhet och rättvisa i EU. ansåg att när det gäller nationell straffrätt bör insatserna för att enas om gemensamma definitioner, grunder för åtal och påföljder i ett första skede koncentreras till ett begränsat antal sektorer av särskild betydelse, bl.a. ekonomisk brottslighet, innefattande förfalskning av euron (se Europeiska rådets slutsats nr 48).