prop · GN0379 · 2000-01-01 00:00:00 — Flest hinder finns oftast i den yttre miljön. Trottoarkanter, trappor, branta lutningar, nivåskillnader, markbeläggningens beskaffenhet samt svårigheter för personer med nedsatt orienteringsförmåga att hitta rätt är några av hindren. De ofta långa avstånden bl.a. för att komma förbi hindren medverkar dessutom till att den fysiska ansträngningen blir stor. I nyproduktionen av bostäder har tillgängligheten och användbarheten blivit sämre . Bostäder i flerfamiljshus byggda är i stor utsträckning sämre vad gäller tillgäng- ligheten och därmed även svårare att bo i och besöka för personer med nedsatt rörelseförmåga, hörsel eller syn än de som byggdes i början av decenniet eller . har i två rapporter (1996 och 1998) redovi- sat tillgängligheten i kommunerna. Rapporterna visar att det finns brister och att förändringarna mellan inte är särskilt påtagliga. Skillnaderna mellan olika kommuner är stora. utredningar och initiativ Frågan om funktionshindrades behov av en bättre anpassad miljö har be- lysts av flera utredningar , bl.a. (dir. 1988:53) och Plan- och byggutredningen (dir. 1992:104). Även (dir. 1991:50) behandlade i viss utsträckning den fysiska tillgängligheten. föreslog i sitt betänkande Ett samhälle för alla (SOU 1992:52) bl.a. att bestämmelser om retroak- tiva åtgärder i den befintliga byggda miljön skulle införas i PBL. Lokaler dit allmänheten har tillträde och allmänna platser skulle göras tillgängliga inom en femton- respektive tioårsperiod. Plan- och byggutredningen hade i uppdrag att bl.a. se över reglerna om tillgänglighet i PBL. I sitt betänkande Miljö- och fysisk planering (SOU 1994:35) redovisade utredningen en omfattande analys av tillgängligheten och de vanligaste bristerna. Utredningen konstaterade att det oftast är i gatumiljön som per- soner med nedsatt rörelse- eller orienteringsförmåga stöter på hinder. För att lösa problemen föreslog utredningen att krav skulle införas i PBL med innebörden att enkelt åtgärdade hinder mot tillgängligheten och använd- barheten skulle vara eliminerade i befintliga offentliga lokaler och på befintliga allmänna platser. Utredningen före- slog också att mer preciserade krav på tillgänglighet skulle ställas i PBL vid nybyggnad och ändring av allmänna platser. Både och Plan- och byggutredningen drog såle- des slutsatsen att åtgärder borde vidtas utöver vad som följer av såväl nuvarande förbättringstakt som nuvarande bestämmelser för nybyggnads- och ändringsverksamhet, om samhällets mål skall kunna nås. Remissinstanserna hade inga principiella erinringar mot Plan- och byggutredningens överväganden och förslag. Däremot uttryckte vissa remissinstanser, framför allt kommunerna, tveksamhet om möjligheterna att få en tillräckligt tydlig lagstiftning samt oro för kostnaderna. Någon närmare analys av kostnadskonsekvenserna hade nämligen inte gjorts av utredningen. Plan- och byggutredningen gjorde den bedömningen att om åtgärderna vidtas i samband med det ordinarie underhålls- och förbätt- ringsarbetet torde kostnaderna i de flesta fall bli förhållandevis begrän- sade. Plan- och byggutredningens förslag behandlades i propositionen översiktsplanering enligt m.m. (prop. 1994/95:230). Regeringen uttalade i propositionen att den delade utred- ningens uppfattning att tillgängligheten till offentliga lokaler och på all- männa platser borde förbättras i snabbare takt. Regeringen gjorde dock den bedömningen att innebörden av "enkla åtgärder" borde förtydligas och kostnadskonsekvenserna belysas närmare. Regeringen gav i uppdrag att belysa kostnadskon- sekvenserna av utredningens förslag. Uppdraget redovisades i rapporten i den offentliga miljön (1996:8). I rapporten konstaterar att det finns ett stort antal åtgärder som är enkla och relativt billiga att genomföra. Om åtgärderna dessutom genomförs i samband med underhållsarbeten borde kostnaderna kunna minskas ytterligare. Bo- verket föreslår i rapporten att kommunerna skall utarbeta åtgärdsplaner. Därigenom skulle åtgärderna kunna vidtas på ett mer planmässigt och kostnadseffektivt sätt. Genom en indelning i åtgärdsnivåer kan en inbör- des prioritering göras och därigenom erhålls en bättre handlingsbered- skap. Det blir också möjligt att koppla olika kravnivåer till olika tids- perspektiv. En sådan åtgärdsplan kan, enligt , med fördel kopp- las till den kommunala översiktsplanen. fick i uppdrag att genomföra en inventering av vidtagna och planerade åtgärder för att förbättra tillgängligheten i offent- liga lokaler och på allmänna platser. Syftet med uppdraget var ge en bättre bild av i vilken takt tillgänglighetsskapande åtgärder vidtas och inom vilken tidsram enkelt åtgärdade hinder kan tänkas vara eliminerade. Uppdraget redovisades i en rapport . Studien visar att många kommuner kommit långt i arbetet med att förbättra tillgänglighe- ten i den offentliga miljön men att det är stora skillnader mellan kommunerna. Av rapporten framgår också att det är svårt att bedöma när enkelt åtgärdade hinder kan antas vara eliminerade med nuvarande för- bättringstakt. Tillgänglighet i bostäder Regeringens uppfattning att alla skall ges möjlighet att delta i samhälls- livet på lika villkor innebär också att det skall finnas ett sådant utbud av bostäder så att var och en i rimlig utsträckning kan välja bostad och bo- stadsort utan begränsningar med hänsyn till eventuella funktionshinder samt att man skall kunna bo kvar i sin invanda miljö även efter sjukdom eller skada. Det är emellertid inte realistiskt eller ekonomiskt möjligt att på kort sikt bygga om alla bostäder så att de kan besökas eller bebos av personer med funktionshinder. En målsättning är dock att flertalet bostä- der på skall vara tillgängliga. Tillgänglighet och användbarhet i nyproduktionen av bostäder måste upprätthållas. I avsnitt 7.8 (Bostads- anpassningsbidrag) behandlas frågor om bidrag för att anpassa bostaden till den enskildes behov. Tillgänglighet på allmänna platser m.m. Takten i arbetet med att förbättra tillgängligheten på allmänna platser och i offentliga lokaler behöver nu öka. Plan- och byggutredningens förslag om att det i PBL skulle föras in en bestämmelse med retroaktiva krav på s.k. enkelt åtgärdade hinder i befintliga lokaler och på allmänna platser bör därför med vissa ändringar genomföras. På så sätt kommer tillgäng- ligheten att kunna förbättras betydligt. För mindre näringsidkare bör dock undantag kunna medges om konsekvenserna för verksamheten skulle bli orimliga. Undantag måste även kunna medges för miljöer där en varsam helhetssyn erfordras. Kulturhistoriska, miljömässiga eller konstnärliga värden måste beaktas. Mer precisa krav bör också ställas i samband med nybyggnad och änd- ring av allmänna platser. Det innebär att det i samband med nyanläggning eller ombyggnad av sådana platser görs tydligare vad som skall betraktas som tillfredsställande tillgänglighet. Att tillgodose krav på tillgänglighet i befintliga miljöer är förenat med såväl kostnader som vinster. Kostnadsnivån är emellertid helt beroende av förutsättningarna och val av åtgärder. Som framgått ovan påverkas kostnaderna också av i vad mån åtgärderna vidtas i samband med andra planerade underhålls- och förbättringsarbeten eller samordnas med åt- gärdsplaner och program för andra sektorer och verksamhetsområden. En bedömning av de sammantagna kostnaderna för kommunsektorn blir så- ledes mycket osäker. Att beräkna de samhällsekonomiska kostnaderna är också mycket svårt, då även kostnaden för att inte genomföra förslagen måste beaktas. Ökad tillgänglighet kan minska behovet av insatser som hemtjänst och göra det möjligt för en person att i högre grad klara sig på egen hand. För butiker, restauranger och andra delar av näringslivet kan ökad tillgänglighet leda till ökat antal kunder. Tidsperspektivet är av avgörande betydelse i sammanhanget. Handi- kapputredningens förslag innebar att all gatumiljö och alla lokaler dit allmänheten äger tillträde skall göras tillgängliga . Plan- och byggutredningen föreslog att de s.k. enkelt åtgärdade hindren på sådana platser och i motsvarande lokaler skall vara eliminerade . Regeringen gör bedömningen att en tioårsperiod utgör en lämplig tidsram för att planera, samordna, prioritera och välja de mest kostnadseffektiva lösningarna. Regeringen avser att återkomma till med förslag med den inriktning som redovisats ovan. Nyproduktion av bostäder och lokaler har ett nytt system för subventioner till bostadsbyggan- det införts, byggreglerna har funktionsanpassats, byggandets offentliga kontrollsystem har lagts om och vissa regleringar har avvecklats. Bygg- ansvar har förtydligats. Som tidigare nämnts har tillgängligheten och användbarheten blivit sämre i nyproduk- tionen jämfört med tidigare. Bland de uppgifter som skall prio- ritera ingår därför tillgängligheten för äldre och personer med funktionshinder och hur dessa frågor handläggs i byggpro- cessen. Tillgänglighetsprogram och samrådsförfarande I den tidigare nämnda propositionen (prop. 1994/95:230) betonade rege- ringen vikten av att kommunerna upprättar tillgänglighetsprogram. I ett sådant program, som bör ingå som en del i översiktsplanen, kan riktlinjer ges för hur funktionshindrades villkor i kommunen kan förbättras. Rege- ringen vill framhålla att sådana tillgänglighetsprogram bör upprättas i varje kommun. De bör kopplas till översiktsplanen, men bör också kunna utgöra separata program. Detaljplaner skall i princip grundas på program. Dessa bör enligt regeringens uppfattning också behandla frågor om till- gänglighet. har i ovan nämnda rapport visat att i de kommuner där man utarbetat sådana program går förbättringsarbetet väsentligt for- tare än där program saknas. bör få i uppdrag att till regeringen rapportera vilka kommuner som har respektive saknar tillgänglighetsprogram. Handikapporganisationerna bör vara en aktiv samrådspart när pro- grammen utarbetas och följs upp. Regeringen anser också att det är vik- tigt att ta reda på om handikapporganisationerna på orten kan ges bättre möjligheter att lämna synpunkter på planer och ny- och ombyggnader. Därigenom skulle många fel och brister kunna förebyggas och framtida kostnader för åtgärder i efterhand undvikas. Från handikapporganisatio- nernas sida har framförts att man oftast kommer in för sent i processen, dvs. när besluten i praktiken redan är fattade. Möjligheterna att bevaka och påverka frågorna blir därigenom ytterst begränsade. Det finns av dessa skäl anledning att utvärdera de nuvarande formerna för samråd. Regeringen avser att ge i uppdrag att göra en sådan utvärdering och då studera möjligheterna att utveckla formerna för bru- karmedverkan. För att det skall vara möjligt att nå målen om en tillgänglig yttre miljö måste åtgärder för ökad tillgänglighet i bebyggelsen samordnas med mot- svarande arbete med anpassningen av kollektivtransportsystemet. Som framgår av avsnitt 7.5 avser regeringen ge i uppdrag att i sam- arbete med m.fl. överväga former och metoder för lokala till- gänglighetsprogram som omfattar både bebyggelse och trafik. 7.2 Nationellt tillgänglighetscenter Regeringens bedömning: Det bör skapas ett nationellt center med uppgift att vara ett nationellt rådgivande organ i frågor om tillgänglig- het. Arbetet med att driva på utvecklingen att göra samhället tillgäng- ligt bör koncentreras till kunskapsuppbyggnad, rådgivning, utveckling och samverkan. bör ges ökade resurser för att kunna fullgöra dessa uppgifter. Skälen för regeringens bedömning Nationellt tillgänglighetscenter Regeringen föreslår i denna proposition att inriktningen på det handi- kappolitiska arbetet bl.a. skall vara att identifiera och undanröja hinder för funktionshindrade medborgares möjligheter till full delaktighet i sam- hället. En rad åtgärder skall tydliggöra myndigheternas ansvar för att be- akta handikappaspekterna i sin verksamhet och göra den tillgänglig för personer med funktionshinder. Sektorsmyndigheter föreslås få ansvar för att inom sin sektor bevaka de handikappolitiska aspekterna, trygga till- gängligheten inom området och arbeta för att de handikappolitiska målen uppfylls. I arbetet med att utveckla tillgängligheten behöver bl.a. de stat- liga myndigheterna råd och stöd för att kunna leva upp till sitt ansvar. Det saknas emellertid - både bland offentliga och privata organ - en djupare kunskap om vilken betydelse tillgängligheten har för personer med funktionshinder. Det saknas också samlad kunskap om metoder att uppnå god tillgänglighet, kunskapsutveckling, exempel på bra lösningar, information m.m. Utifrån ett omfattande behov av åtgärder och de många aktörerna inom området, finns behov av såväl en ökad samordning av befintliga resurser som en förstärkning av de samlade resurserna. En central statlig myndighet bör ges en samordnande, stödjande, rådgi- vande och pådrivande roll i arbetet för att göra samhället tillgängligt. En- ligt regeringens bedömning är en lämplig myndighet för dessa uppgifter. Vid sidan av de uppgifter Handikappom- budsmannen nu har bör därför en framtida viktig uppgift vara att utgöra ett nationellt tillgänglighetscenter. arbetar bl.a. med diskrimineringsfrågor och bristande tillgänglighet kan i vissa sammanhang betraktas som diskriminering. Lagstiftningen i en del län- der, t.ex. med Americans with Disability Act () bygger på detta synsätt. arbetar redan i viss utsträckning med tillgänglighetsfrågor ur detta perspektiv. har kontakter med myndigheter och kom- muner i deras tillgänglighetsarbete. Ett exempel är den undersökning som gjorde av hur FN:s stan- dardregler efterlevdes i kommunerna och om de hade ett handikappoli- tiskt handlingsprogram. Ett annat exempel är en kommunhandbok om hur man skapar ett tillgängligare samhälle som framställt. För många myndigheter och andra kan sannolikt metoder och dokument, utarbetade av , komma att utgöra värdefulla underlag för inventering och utveckling av tillgängligheten i den egna verksamheten. Viktiga uppgifter för blir att driva på och följa myndigheters, kommuners och andra organs utveckling inom till- gänglighetsområdet, att bygga upp, utveckla och förmedla kunskap, ge råd och samarbeta med berörda aktörer. Viktiga målgrupper för denna verksamhet är även näringsidkare, byggherrar och yrkesgrupper som arkitekter m.fl. bör även kunna stödja forskning och andra utvecklingsinsatser inom tillgänglighetsområdet. I arbetet skall ha nära kontakter med handikapporganisationerna. Det finns ett starkt samband mellan hjälpmedel och tillgänglighet. Detta är bl.a. skälet till att det inom () har byggts upp en stor erfarenhet och kompetens när det gäller tillgänglighet till fysisk miljö, produkter och tjänster, inklusive IT-områ- det. HI utarbetar faktamaterial och guidelines, deltar i standardisering- arbete, informerar samt ger råd och stöd. Till arbetet är knutet en refe- rensgrupp med representanter från berörda myndigheter, brukarorganisa- tioner och forskare. Påverkan sker även genom medverkan i ett stort antal referensgrupper. och kompetens inom området bör tas tillvara i det nya tillgänglighetscentrets verksamhet. HI:s roll förändras inte av vidgade uppgifter. Områden där tillgänglighetsfrågorna kommer att ha hög aktualitet är t.ex. inom arkitektur, formgivning och design. Regeringen har presenterat ett nationellt handlingsprogram i syfte att få en samlad politik på området (Framtidsformer Handlingsprogram för arkitektur, form- givning och design, prop. 1997/98:117). Många myndigheter är involve- rade i arbetet med anknytning till handlingsprogrammet. Standardiseringsarbetet inom framförallt informationsteknik och tele- kommunikation utgör ett annat viktigt utvecklingsområde när det gäller tillgänglighet. I detta arbete är det viktigt att delta i internationella stan- dardiseringsgrupper. I arbetet deltar en rad berörda myndigheter, produ- center och företrädare för andra organ. bör få utökade resurser för att kunna full- göra uppgiften med att bygga upp och driva ett nationellt tillgänglig- hetscenter. Information är ett viktigt instrument i detta arbete. Väsentliga resurser bör därför satsas på information. Regeringen vill understryka att prioriteringar av tillgänglighetsfrågor hos inte innebär att någon myndighet, kom- mun, del av näringslivet, etc. fritas från sitt ansvar att införliva handi- kappaspekterna och kunnandet inom sin egen verksamhet. Varje berörd aktör skall nu liksom svara för den del av insatserna som lig- ger inom dennes normala ansvarsområde. Tillgänglighetscenter i andra länder Erfarenheterna från bl.a. med lång tradition av tillgänglighetslag- stiftning bekräftar att det finns ett stort behov hos myndigheter, närings- idkare, kommuner och andra att få råd och tips om hur en god tillgäng- lighet kan åstadkommas på ett bra och billigt sätt. Regeringen vill också erinra om att det på olika håll i världen och särskilt i har inrättats särskilda centrer för tillgänglighetsfrågor. I beslutades om ett tvärministeriellt handicapudvalg (kommitté) med representanter från åtta ministerier. Udvalget utarbetade en handlingsplan Tillgänglighed for alle handlingsplan for de handi- cappades adgang till det fysiske miljö. Det danska centret för tillgänglig- het är ett resultat av denna nya inriktning. Centrets primära uppdrag är att sätta igång och genomföra aktiviteter som syftar till att bygga upp och förmedla kunskap om tillgänglighet, bl.a. genom utvecklingsprojekt, konsulentrådgivning, informationsservice och undervisning. En viktig del i arbetet är att bygga upp nätverk och att skapa samarbete mellan fackfolk, brukarorganisationer och andra viktiga intressenter. I det externa informationsarbetet är tidskriften for alle ett viktigt instrument. Det sänds ut till arkitekter, byggentreprenörer, kommuner och andra aktörer på byggområdet. Organisatoriskt är centret en del av det danska men verkar självständigt. Det norska Delta-senteret är ett och står för delta- gelse och tilgjengelighet for alle. Det bedrivs som projekt och målen är bl.a. att centret ska vara pådrivande och bidra till anpassningen av miljön. Särskilda arbetsområden är arbete, byggnation, transporter, informa- tionsteknik och telekommunikationer. Centrets arbete skall bygga på principen om Design för alla. I finns en särskild myndighet för tillgänglighets- frågor, the Architectural and . Myndigheten utfärdar minimiriktlinjer för standarder för ett antal lagar, bl.a. The Americans with Disabilities Act (). I gäller bland annat att byggnader finansierade med statliga medel skall vara tillgängliga. Myndigheten erbjuder även utbildning och rådgivning för enskilda, företag och organisationer om tillgänglighet. 7.3 Design för alla Regeringens bedömning: Konceptet Design för alla bör genomsyra statens arbete inom arkitektur, formgivning och design. Bakgrund: Inom arkitektur och formgivning har konceptet Design för alla fått ökad uppmärksamhet . Svenska begrepp som ibland används synonymt i det här sammanhanget är tillgänglighet och användbarhet, brukbarhet samt design. Begreppet Design för alla innefattar såväl vision som mål. Huvudbudskapet i konceptet Design för alla är att produkter som bruksföremål, byggnader, inomhus- och utomhusmiljöer samt IT-pro- dukter och tjänster bör vara tillgängliga och användbara för alla männi- skor så långt detta över huvud taget är möjligt. Intentionerna med den nuvarande lagstiftningen på byggområdet är att generella krav på till- gänglighet och användbarhet skall tillgodoses för att minska behovet av särlösningar och underlätta för de individuella anpassningar som kan be- hövas t.ex. i bostaden. För utformning av produkter och IT finns ingen lagstiftning. Regeringen har tidigare redovisat ett handlingsprogram för arkitektur, formgivning och design (prop. 1997/98:117, bet. 1997/98:KrU14, rskr. 1997/98:225). Det var första initiativet för att få en samlad politik inom området. I propositionen fastlades målen för statens engagemang inom området. I har inrättats en särskild arbetsgrupp för arkitektur, formgivning och design. Här ingår företrädare för Utrikes- departementet, , , Utbildnings- departementet, , , Närings- departementet och . Arbetsgruppen leds av Kultur- departementet och i uppdraget ingår bl.a. att driva arbetet med genomfö- randet av handlingsprogrammet för arkitektur, formgivning och design samt att verka för ett samspelt statligt agerande på området. I samband med att regeringen lade fram handlingsprogrammet för arkitektur, formgivning och design föreslogs vissa lagändringar så att det tydligt framgår att estetiska värden skall beaktas och tas tillvara vid ut- formningen av den byggda miljön. Vissa remissinstanser befarade att lagändringarna skulle kunna motverka ökad tillgänglighet och använd- barhet för personer med funktionshinder. Regeringen framhöll då att kra- vet på tillgänglighet är ett starkt allmänt intresse. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen gör i denna proposi- tion bedömningen att statens engagemang i arkitektur, formgivning och design skall förtydligas när det gäller frågor om tillgänglighet. Konceptet Design för alla bör genomsyra statens arbete inom arkitektur, formgiv- ning och design. arbetsgrupp för arkitektur, formgiv- ning och design kommer att särskilt bevaka detta område. Myndigheterna har engagerats och landets handikapporganisationer har inbjudits att delta med verksamheter inom ramen för . Vidare kommer vissa särskilda verksamheter att genomföras för att ge ökad uppmärk- samhet åt tillgänglighetsaspekter och god gestaltning i befintliga miljöer. Begreppet Design för alla avser inte en begränsad grupp personer. Ex- empelvis är en buss med lågentré inte bra enbart för personer med rörel- sehinder utan även för t.ex. passagerare med barnvagn. Design för alla är ett viktigt begrepp inte minst i ljuset av det ökande antalet äldre i befolk- ningen vilka i hög utsträckning bor i vanliga lägenheter. En tillgänglig miljö och tillgängliga produkter ökar möjligheterna att klara det dagliga livet på egen hand. Behovet av särskild anpassning i efterhand och av särskilda insatser, t.ex. hemtjänst och färdtjänst, kan minska med ökad generell tillgänglighet. Man bör alltid sträva efter lösningar som är till- gängliga för så många som möjligt, inte minst när det gäller byggnader och fysisk miljö. Att göra den generella miljön, individuella åtgärder och särskilda produkter för funktionshindrade estetiskt tilltalande bör ses som en utmaning för arkitekter och formgivare. Det har i olika sammanhang framförts synpunkter, framför allt från handikapporganisationer, att det finns behov av att i utbildning och fort- bildning för yrkesgrupper som på olika sätt medverkar till att utforma vår fysiska miljö och produkter öka inslagen av Design för alla, liksom andra aspekter av tillgänglighet och användbarhet. Regeringen avser att ge ett uppdrag till att se över i vilken omfattning och på vilket sätt sådana kunskaper är en del av och genomsyrar innehållet i bl.a. arki- tekt- och designutbildningarna i högskolan. 7.4 Kommunikationer Regeringens bedömning: - Tillgängligheten till transportsystemet bör fortlöpande förbättras och beaktas vid all planering och upphandling av infrastruktur, färdmedel, trafik och övriga tjänster. - Arbetet bör ha som mål att kollektivtrafiken bör vara tillgänglig för funktionshindrade . Med detta mål som utgångspunkt skall en trafikslagsövergripande planering genomföras, där kollek- tivtrafik med stort utbud och resande prioriteras. - Gällande föreskrifter om tillgänglighet för funktionshindrade till färdmedel inom olika trafikslag bör ses över och skärpas. Skälen för regeringens bedömning Utvecklingen har en rad utredningar och utvärderingar gjorts, betänkanden lagts fram och lagar ändrats, allt i syfte att förbättra funktionshindrades möjligheter att nyttja transportsystemet. trafikpolitiska beslut slog fast att trafikpolitiken skall tillför- säkra medborgarna en tillfredsställande transportförsörjning (prop. 1978/79:99, bet. 1978/79:TU18, rskr. 1978/79:419).