prop · GN03105 · 2000-01-01 00:00:00 — , , och anser att det inte bör finnas någon administrativ gräns för belopp som återbetalas, eller i allt fall att gränsen sätts till . belopp bör enligt förbunden få räknas ihop under två kalenderår. De menar även att gränsen för att medge skatteåterbetalning per kalenderkvartal bör sättas betydligt lägre än enligt promemorian, förslagsvis till . anser att beloppsgränsen innebär ett relativt gynnande av större jordbruksföretag och ett relativt missgynnande av de mindre företagen. Skälen för regeringens förslag: De föreslagna skattelättnaderna innebär att ingen energiskatt betalas och att av den generella koldioxidskattenivån tas ut. Det rör sig således om (energiskatt + koldioxidskatt ) per m3 eldningsolja som skall betalas tillbaka till företagen. Som framgått ovan beräknas ca 13 000 jordbruksföretag förbruka eldningsolja och alltså komma i fråga för de aktuella skattelättnaderna på bränsleområdet. I BP2000 har regeringen angett att jordbruket skall få tillämpa samma skattereduceringar som finns för tillverkningsindustrin. Administrativa skäl samt behovet av att behandla nedsättningsberättigade sektorer lika talar för att det nuvarande systemet för skatteåterbetalning till icke skattskyldiga industriföretag skall tillämpas även på jordbruksnäringen. Ur skatteadministrativ synvinkel är det önskvärt att ett energiskattesystem är enkelt och robust uppbyggt, med så få undantag och särbestämmelser som möjligt. I linje med detta ligger en strävan efter att antalet ansökningar om skatteåterbetalning begränsas och att endast företag med en hög energiförbrukning kommer i åtnjutande av de regler om skattelättnad som gäller. Det är rimligt att tillämpa en administrativ beloppsgräns för att minska antalet ansökningar och därmed beskattningsmyndighetens arbete. Avsikten är att de minsta beloppen, som är av sådan omfattning att de inte kan anses utgöra vare sig kraftiga likviditetspåfrestningar eller mer avsevärd konkurrenssnedvridning för de berörda företagen, skall undantas från systemet. Ett led i övervägandena av en sådan begränsning är vilka resurser det är rimligt att statsmakterna skjuter till för att administrera och kontrollera jordbrukets skattelättnader. En annan aspekt är i vad mån det är lämpligt att beskattningssystemet utformas så att företag ges skilda förutsättningar, beroende på hur stor förbrukning av energi som företaget har. Det finns skillnader i förhållandena mellan tillverkningsindustrin och jordbruksnäringen. Jordbruksnäringen är en utpräglad småföretagar- bransch. Även om småföretag i icke obetydlig omfattning existerar inom tillverkningsindustrin, torde ändock energiförbrukningen i dessa företag inte ligga på en så låg nivå som den gör i många jordbruksföretag. Vidare är antalet jordbruksföretag med eldningsoljeförbrukning betydligt fler än motsvarande antal tillverkningsföretag. Sammantaget anser regeringen ändock att en lika behandling av jordbruksnäringen med tillverkningsindustrin bör eftersträvas och mot den bakgrunden bör samma regler för återbetalning gälla för dessa båda sektorer. Detta innebär alltså att jordbruksföretagen skall ansöka om skatteåterbetalning per kalenderkvartal och att en administrativ gräns om tillämpas för belopp som betalas tillbaka till företagen. Endast om företaget har rätt till återbetalning av skattebelopp som uppgår till per kalenderkvartal, sker återbetalning. Återbetalning görs i dessa fall med hela skattebeloppet. Som påtalat talar också praktiska, administrativa skäl för att tillämpa en och samma ansökningsperiod för alla ansökningar. har, vad gäller elbeskattningen, påtalat risken för negativa tröskeleffekter som kan uppkomma när återbetalning, om en viss gräns uppnås, medges med hela skattebeloppet medan ingen återbetalning alls medges till företag som inte kommer upp till den angivna gränsen. Även remissvar i bränsledelen får anses innefatta motsvarande invändningar om negativa tröskeleffekter. Omfattningen av risken för sådana negativa tröskeleffekter, vad gäller såväl jordbruks- som tillverkningsföretag, bör undersökas närmare och regeringen har för avsikt att undersöka förutsättningarna för att återkomma med förslag som innebär att beloppsgränsens utformning ändras så att negativa tröskeleffekter undviks. Detta kan ske genom att beloppsgränsen utformas på sådant sätt att sökanden endast medges återbetalning med skattebelopp som överstiger ett visst belopp. Enligt tillgänglig statistik innebär 1 000-kronorsgränsen, som alltså motsvarar oljeförbrukning av knappt en m3 per kalenderkvartal eller knappt fyra m3 under , att endast ett mindre antal jordbruksföretag får del av skattelättnaden. Uppskattningsvis rör det sig om drygt 10 000 företag som hamnar utanför systemet. Ca 3 000 jordbruksföretag beräknas således komma upp i förbrukning av sådana bränslevolymer att de alltså medges återbetalning av skatt. Flertalet av dessa företag har en så hög årsförbrukning av eldningsolja att de regelmässigt torde komma över kvartalsgränsen för återbetalning. Det kan dock inte uteslutas att enskilda företag, t.ex. inom spannmålssektorn som har en uttalad säsongsstyrd energiförbrukning, inte skulle komma upp till gränsen annat än under vissa av årets kvartal. Totalt förbrukas inom jordbruksssektorn ca eldningsolja. De 3 000 mest energiintensiva företagen kan beräknas förbruka ca , eller , av denna volym. En tillämpning av den administrativa gränsen för återbetalning om per kalenderkvartal innebär alltså att av eldningsoljevolymen i praktiken inte kommer att omfattas av skattelättnaderna. Samma principer bör, enligt vad som aviserats i BP2000, gälla för skatteuttaget i industri- och jordbrukssektorerna. Anledning saknas därför att undanta 0,8-procentsregeln från att kunna tillämpas även för företag inom jordbrukssektorn. Så vitt kunnat bedömas torde dock mycket få jordbruksföretag komma att tillämpa den särskilda nedsättningsregeln. 9.3 Skattelättnaderna på el 9.3.1 Elförbrukning Inom jordbruksnäringen förbrukas ca el. Elförbruk- ningen är främst kopplad till animalieproduktionen. I mjölkproduktionen förbrukas el för hötorkning, foderberedning, mjölkning, mjölkkylning etc. I annan djurproduktion används el främst för foderberedning och för hötorkning. I smågrisproduktion används värmelampor. Vissa stall kräver uppvärmning och då används främst olja, men i viss utsträckning även el. Uppvärmning av gårdsverkstäder och andra lokaler sker oftast med el. En stor del av den totala elförbrukningen inom jordbruket går åt till foderberedning med kvarn eller kross. Även mjölkningsmaskiner och till viss del automatiska utfodringsanläggningar står för en relativt stor elförbrukning. Härtill kommer också spannmålstorkning, även om det främst är olja som används i spannmålstorkarna ute på gårdarna. 9.3.2 Val av system för skatteåterföringen Regeringens förslag: Skattebefrielsen för el, som förbrukats i annan yrkesmässig jordbruksverksamhet än vid växthusodling eller i yrkesmässig skogs- eller vattenbruksverksamhet, återförs genom ett återbetalningssystem. Promemorians förslag: Dagens uppbördsregler för energiskatt på el bör användas som utgångspunkt även för jordbrukets del. Vid blandad elförbrukning skall, om särskild mätning inte sker av elen, och förbrukningen inte överstiger 10 000 kWh , hela förbrukningen anses ha skett för annat ändamål än jord-, skogs- och vattenbruksverksamhet. Om årsförbrukningen överstiger 10 000 kWh skall en fördelning ske efter faktisk förbrukning, dvs. skattefrihet medges endast för den del som avser jordbruksändamål. Remissinstanserna: , Grönsaks- odlarnas , och har inget att erinra mot den föreslagna modellen. Elleverantörer och avstyrker förslaget som ogenomförbart för leverantörernas del och anför i huvudsak följande. Till följd av den avreglerade elmarknaden har elleverantörerna föga kännedom om kundens faktiska förhållanden. Dagens elskatteregler bygger på monopolmarknaden och är helt otidsenliga. SNI-koderna är i många fall föga tillförlitliga och det uppstår stora praktiska problem vid felaktig klassificering. Förslaget om 10 000 kWh-schablon hjälper föga, eftersom elleverantörerna ändock genomgående måste identifiera alla sina jordbrukskunder. Kunderna skulle därvid nödgas avge någon form av informell försäkran , då det på förhand är omöjligt att avgöra om kunden kommer upp till en förbrukning om 10 000 kWh eller inte. Det är orimligt att elleverantörerna under skatterättsligt ansvar åläggs att utföra fiskala uppgifter för ytterligare minst 90 000 kunder, särskilt om det är ett provisoriskt system. Det upplevs vidare som stötande när förslagen på bränslesidan har utformats så att antalet återbetalningsansökningar som skall hanteras av staten p.g.a. ekonomiska argument reduceras kraftigt. Föreningarna framhåller att det är mycket angeläget med en bred översyn av uppbördssystemet på elskatteområdet och förordar att ett åter- betalningssystem, liknande det på bränslesidan, väljs för jordbruksskattelättnaderna. Alternativt bör övervägas att generellt låta all förbrukning överstigande 10 000 kWh på en jordbruksfastighet omfattas av skattefriheten. Även ett sådant system innebär dock omfattande merarbete för leverantörerna och problem med SNI-klassificering och förbrukning vid byte av leverantörer kvarstår. Om inget av föreningarnas förslag vinner gehör bör staten åtminstone ge elleverantörerna ett stöd i form av ett formellt försäkranssystem. anser att schablonregeln bör utformas så att skatt alltid betalas för minst 10 000 kWh, eftersom det annars finns risk för styreffekter som motverkar en rationell och effektiv energianvändning. hävdar att schablonregeln är olämplig med hänsyn till praktiska och principiella problem med en sådan konstruktion. Bakgrunden till regeringens förslag: Beskattningsreglerna för energiskatten på el finns i 11 kap. lagen om skatt på energi. I huvudfallet är elleverantören, dvs. den som tillhandahåller elen till slutkonsumenten, den som är skyldig att betala skatten. Vid egen förbrukning är dock producenten skattskyldig. Dagens skattefrihet för el som förbrukas inom industrin och växthusodlingen åstadkoms genom att det i 11 kap. 3 § första stycket 1 lagen om skatt på energi är angivet att energiskatten i dessa fall utgör per kWh. Det ankommer på den som är skattskyldig att avgöra i vad mån leveransen sker till en förbrukare som är berättigad att förbruka el skattefritt. Enligt uppgift från elbranschen förekommer ofta att elleverantörerna låter dessa kunder fylla i en särskild blankett. I denna försäkrar kunden att han bedriver verksamhet som berättigar honom att erhålla el till en noll-skattesats. Vidare ges elleverantören, om det vid en skatterevision visar sig att kundens verksamhet är av sådan art att skattefrihet inte skulle ha medgetts, rätt att av kunden kräva tillbaka energiskatt som därför påförts honom i efterhand. Denna blankett, som ofta benämns försäkran är en juridiskt bindande handling mellan endast elleverantören och kunden och saknar alltså direkt betydelse för leverantörens skyldighet att betala energiskatt. Blanketten bör inte förväxlas med det försäkransinstitut som regleras i 8 kap. lagen om skatt på energi. Det förekommer även en liknande blankett för de fall då kunden har delad verksamhet, dvs. kunden försäkrar vilken procentuell andel av hans elförbrukning som kommer att användas i tillverknings- processen i industriell verksamhet eller för yrkesmässig växthusodling. Skälen för regeringens förslag: Som framhållits av flera remissinstanser finns det behov att göra en översyn av uppbördsreglerna för energiskatten på el. Det kan sålunda t.ex. ifrågasättas om det principiellt är riktigt att ansvaret för att industrin och växthusnäringen får del av sin noll-skattesats helt ligger på leverantörerna. Denna och andra uppbördsmässiga frågor bör utredas i särskild ordning. En sådan utredning aktualiserar även andra frågeställningar, inte minst behovet av att utforma skattelättnaderna på bränsle- och elsidan på ett likformigt sätt för de sektorer vilka bedöms vara berättigade till skattelättnader. En elskatteöversyn bör innefatta såväl den generella uppbyggnaden av uppbördsreglerna för energiskatten på el samt även ta upp och överväga frågor om utformningen och nivån vad gäller administrativa gränser för när skattelättnader skall medges. Det bör särskilt undersökas i vad mån energiskattereglerna kan förändras i syfte att skapa ett mer lätthanterligt och administrativt enklare uppbördssystem för såväl jordbruksnäringen som tillverkningsindustrin. Det är inte möjligt att inom ramen för detta lagstiftningsärende göra en sådan mer generell översyn av uppbördsreglerna för energiskatten på el, som utvecklats ovan. Valet mellan på vilket sätt energiskattefriheten för el skall komma jordbruksföretagen till del står således mellan att bygga på dagens regelverk eller införa ett återbetalningssystem, liknande det som föreslås för återföringen av skattelättnaderna på bränslesidan. Som närmare utvecklats i promemorian är det inte helt enkelt att skapa ett hanterligt administrativt system för att ge jordbruksföretagen del av den aktuella skattefriheten. Anledningarna till detta är i huvudsak två, dels är det ett stort antal jordbruksföretag som beräknas komma i fråga för skattefrihet, dels har den allt övervägande delen av dessa företag ett elabonnemang som förser såväl näringsverksamheten som bostad och annan icke skattefri verksamhet på jordbruksfastigheten med el. I princip samtliga av landets 180 elleverantörer har jordbruksföretag bland sina kunder. Det är visserligen så att elleverantörerna hanterar kunder för vilka en noll-skattesats skall tillämpas. Det rör sig om tillverkningsindustri- och växthusföretag. Antalet sådana företag är dock betydligt färre än vad gäller jordbruksnäringen. Även om blandad verksamhet kan förekomma i samband med industri- och växthusverksamhet är det inte alls i samma omfattning som inom jordbruket, där det snarare är regel än undantag att lantbrukaren har sin bostad på den fastighet där han bedriver näringsverksamheten. Att administrera återbetalning av energiskatten på el för jordbruksföretagen skulle innebära en kraftig ökning av beskattnings- myndighetens uppgifter. Med hänsyn till antalet företag och att det i flertalet fall torde komma att röra sig om förhållandevis små skattebelopp som skall återbetalas till en grupp förbrukare som inte ansöker om skatteåterbetalning, finns risk för betydande praktiska admini- strationsproblem för beskattningsmyndigheten. Det ter sig dock, mot bakgrund av dagens utformning av uppbörds- reglerna för energiskatten på el, inte rimligt att lägga på elleverantörerna uppgiften att ombesörja att jordbrukskunderna redan vid elleveransen får del av den aktuella skattefriheten. Mot den bakgrunden föreslår regeringen att ett återbetalningssystem skapas även för att dessa företag skall erhålla del av skattefriheten för el. Den närmare utformningen av ett sådant återbetalningssystem utvecklas i följande avsnitt. Det bör dock redan nu poängteras att vad som företagen ges rätt till återbetalning av, är skatten på den el som förbrukats i närings- verksamheten. Om elen endast mäts vid leveranspunkten in till jordbruksfastigheten får i ansökan om återbetalning göras en uppskattning av hur stor andel som belöper på näringsverksamheten, styrkt med uppgift om den totala elförbrukningen på fastigheten och en rimlig uppskattning av förbrukningen i den nedsättningsberättigade verksamheten. påpekar att det kan vara svårt att bedöma rimligheten i en företagares beräkning över den del av elförbrukningen som faller på en verksamhet som omfattas av skattebefrielse. Verket har dock angett att rimlighetsbedömningar kan göras utifrån basuppgifter om t.ex. antal djur av visst slag eller antal hektar av viss gröda. register kan, efter sekretessprövning, användas för sådana ändamål. 9.3.3 Regler för återbetalning av energiskatten på el som förbrukats inom jordbruket Regeringens förslag: Återbetalning av energiskatten på el som förbrukats i annan yrkesmässig jordbruksverksamhet än vid växt- husodling eller i yrkesmässig skogs- eller vattenbruksverksamhet, görs per årsperioden - . Möjlighet ges till kvartalsvis återbetalning vid förbrukning i större omfattning. Rätt till återbetalning föreligger endast för belopp som överstiger per årsperiod. Promemorians förslag: Enligt promemorian skall dagens uppbördsregler för energiskatt på el användas som utgångspunkt även för jordbrukets del. Den närmare utformningen av ett återbetalningssystem utvecklas därför inte närmare. Skälen för regeringens förslag: Som utvecklas ovan avseende reglerna för återbetalning av skatt på bränslen, finns det ur skatteadministrativ synvinkel en strävan efter att antalet ansökningar om skatteåterbetalning begränsas och att endast företag med hög energiförbrukning kommer i åtnjutande av de regler om skattelättnad som gäller. Det är mot den bakgrunden rimligt att tillämpa en administrativ beloppsgräns för att minska antalet ansökningar och därmed beskattningsmyndighetens arbete. Samtliga företag som är aktuella för skattefriheten för el, dvs. generellt sett de vars verksamhet ryms inom SNI-koderna 01, 02 och 05.02, torde förbruka el i sin näringsverksamhet. Det rör sig om uppskattningsvis ca 85 000 företag. Antalet företag inom SNI 01 och 02, som enligt förslaget inte bör omfattas av skattelättnaderna, är begränsat och påverkar inte i nämnvärd utsträckning uppskattningen av det totala antalet företag som beräknas vara nedsättningsberättigade. Det rör sig således om företag som bedriver service till jord- och skogsbruk samt de som idkar jakt- och viltvård eller service i anslutning härtill. Förutom vissa elintensiva verksamheter, som t.ex. spannmålstorkning och kycklinguppfödning, är dock vanligen elförbrukningen för de enskilda jordbruksföretagen relativt begränsad. Beaktar man att endast omkring en tredjedel av de ca 85 000 jordbruksföretagen är heltidsjordbruk, torde det således endast vara ett mindre antal företag för vilka energibeskattning av el uppgår till sådana belopp att den medför en påtaglig konkurrensnackdel. I syfte att skapa ett hanterbart administrativt system för beskattningsmyndigheten är det därför rimligt att som huvudregel tillämpa årsvis återbetalning. Av såväl praktiska hanteringsskäl som kostnadsmässiga skäl, bör det inte komma i fråga att tillämpa återbetalningen av energiskatten på el utan någon form av administrativ gräns för de belopp som skall betalas tillbaka till de aktuella företagen. Även om tillverkningsindustrin och växthusnäringen får del av sin skattefrihet direkt via elleverantören bör, inom ramen av den elskatteöversyn som bör ske på området, övervägas att även för dessa näringar införa vissa miniminivåer för att få del av skattelättnaden. Frågan är vilken administrativ gräns som bör väljas för jordbrukets del. Jordbruksnäringen är en utpräglad småföretagarbransch. Åtskilliga av de 85 000 företagen kan därför beräknas ha mycket små belopp att fordra. I promemorian presenteras uppgifter, som förmedlats via bransch- organisationen , om antalet kunder hos vissa utvalda medlemsföretag, vars SNI-kodning är 01 respektive 02. Av detta material kan utläsas att av dessa kunder har en årlig elförbrukning som understiger 10 000 kWh. Dessa uppgifter har under beredningen av propositionen bestyrkts av motsvarande uppgifter från medlemsföretag i . Tillgängliga statistiska uppgifter omfattar dock all el som levereras till jordbruksfastigheter, vilket innebär att i flertalet fall omfattas såväl el till näringsverksamheten som el till jordbrukarens privata bostad på fastigheten. Endast mer undantagsvis torde det förekomma att små- och medelstora jordbruksföretag har skilda elabonnemang avseende näringsverksamheten och den privata bostaden, som är belägen på jordbruksfastigheten. Det kan förekomma s.k. undermätare av el som levereras till en fastighet, men inte heller detta är enligt uppgift särskilt vanligt förekommande. Det är dock endast el som förbrukas inom jord-, skogs- och vattenbruksverksamheter som skall vara skattefri. Hushållsel, dvs. belysning och drift av hushållsmaskiner och liknande i bostadshus, skall således alltid beskattas. Hushållsel kan för ett normalt enfamiljshushåll i småhus uppskattas till runt 7 000 kWh . Även el som används för uppvärmning av bostäderna skall alltid beskattas. SCB gör, grundat på uppgifter från nätbolagen om jordbrukskundernas totala elförbrukning samt schablonjämförelser med användningen av hushållsel (driftsel) och el för uppvärmning av småhus inom andra sektorer, uppskattningar om hur stor andel av den totala elförbrukningen på jordbruksfastigheter som hänförs till uppvärmning av småhus. Denna siffra har vanligen varierat mellan 1,2 och . Den allt övervägande andelen av bostadshusen på jordbruksfastigheter torde dock eldas med ved från den egna fastigheten. Värmebehovet för ett eluppvärmt småhus beräknas till ca 25 000 kWh. Även el som används i t.ex. stugor som lantbrukaren hyr ut till turister skall beskattas, liksom elförbrukning inom även andra delar av övrigsektorn (tjänste- och servicenäringar). Vid val av en låg gräns uppkommer frågan om var gränsen går för att det är samhällsekonomiskt rimligt att betala tillbaka även mycket små skattebelopp till jordbruksföretag. I sammanhanget kan nämnas att har beräknat beskattningsmyndighetens kostnader för att administrera den aktuella återbetalningen av elskatten till per ansökan, beroende på graden av kontrollverksamhet som skall utföras. Det stora antalet jordbruksföretag innebär således att behovet av administrativa förenklingar gör sig starkt gällande. Sammantaget anser regeringen att en rimlig nivå för den administrativa gränsen för återbetalning bör sättas till . Detta motsvarar en förbrukning om ca 6 000 kWh i näringsverksamheten. Uppskattningar, som grundar sig på SCB:s statistik över elförbrukningen hos jordbrukskunder sammantaget med underhandsuppgifter från branschorganisationerna på elområdet, ger vid handen att ca 55 000 företag beräknas vara berättigade att ansöka om skatteåterbetalning. Resterande ca 30 000 företag bedöms således ha en elförbrukning understigande 6 000 kWh i sin näringsverksamhet. Det är, mot bakgrund av de avsevärda administrativa resurser som krävs för att hantera återbetalningar av skattebelopp till ett stort antal företag, inte rimligt att belopp under 1 000 betalas tillbaka. Betalning av skatt uppgående till ett sådant belopp kan näppeligen anses medföra en så påtaglig konkurrensnackdel för företagen att det är samhällsekonomiskt befogat att lägga ner stora administrativa resurser för en återföring av beloppet. Beloppsgränsen på elsidan bör utformas på sådant sätt att sökanden endast medges återbetalning med skattebelopp som överstiger . Härigenom undviks de negativa tröskeleffekter, som påtalats av och och som annars riskerar bli fallet, om 1 000-kronorsgränsen endast skulle vara en administrativ gräns och den sökande som når upp till denna gräns medges återbetalning med hela beloppet. Genom att alltid betalas uppnås en lika behandling av små företag, vars elförbrukning inte är av sådan omfattning att den motsvarar en skattenedsättning om , och stora företag, som kommer upp i sådana volymer att skatteåterbetalning medges. De 55 000 företag som beräknas vara berättigade att ansöka om återbetalning av energiskatten på el skall alltså alltid betala full skatt för elförbrukning i näringsverksamheten upp till ett skattebelopp om . För överskjutande del av elförbrukningen i näringsverksamheten medges således återbetalning av energiskatten. Det bör än en gång understrykas att jordbruksföretagen endast ges rätt till skatteåterbetalning för den el som förbrukats i näringsverksamheten. Den el som på jordbruksfastigheten förbrukas för belysning och uppvärmning av bostäder och liknande skall alltså beskattas fullt ut och denna skatt återförs inte till jordbrukaren.