prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — Första stycket I första meningen anges att lagen innehåller bestämmelser om sådana gärningar som rör införsel till eller utförsel från landet av varor. Anknytningen till införsel eller utförsel kommer till uttryck på olika sätt i lagens paragrafer. Bestämmelsen har således inte någon självständig betydelse såvitt avser lagens tillämpningsområde. Den är i stället att se som en allmän beskrivning av tillämpningsområdet sådant det anges i respektive bestämmelse. Vad som skall förstås med införsel och utförsel regleras i 2 § första stycket. Med varor förstås i princip materiella ting. Tillämpningen härav får emellertid ske med utgångspunkt i de införsel- och utförselbestämmelser som sanktioneras genom SL. Det bör här noteras att tull-, skatte- och avgiftsreglerna kan innehålla särskilda bestämmelser om vad som skall anses som varor. I dessa regler är en vara ett objekt vars införande till eller utförande från EG:s tull- eller skatteområden medför att tullar, andra skatter eller avgifter skall betalas. På så sätt får det betydelse vad som räknas upp i den s.k. tulltaxan, dvs. rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om den Gemensamma tulltaxan (Celex 31987R2658). Indirekt kan varubegreppet även framgå av bestämmelser i exempelvis tullkodexen (jfr t.ex. artikel 212). När det gäller mervärdesskatt får tillämpningen ske med utgångspunkt i 1 kap. 6 § mervärdesskattelagen (1994:200) i belysning av artikel 5 i det s.k. sjätte mervärdesskattedirektivet, dvs. rådets sjätte direktiv /388/EEG av om harmonisering av medlemsstaternas lagstiftning rörande omsättningsskatter Gemensamt system för mervärdesskatt: enhetlig beräkningsgrund (Celex 31977L0388). Här bör noteras att även vissa icke-materiella objekt omfattas av bestämmelserna om mervärdesskatt. Det gäller t.ex. elektricitet. Punktskatter för import finns föreskrivna endast i tre lagar, nämligen lagen om tobaksskatt, lagen om alkoholskatt och lagen om skatt på energi. Andra meningen motsvarar 27 § VSL. I denna mening föreskrivs att lagen inte gäller i den mån en annan författning innehåller en straffbestämmelse för den som bryter mot ett förbud eller villkor för införsel eller utförsel. Som exempel kan nämnas 40 § fiskelagen (1993:787). I sådana fall gäller således inte den här föreslagna lagens bestämmelser om straff enligt 3 7 §§. Därmed kommer inte heller bestämmelserna om olovlig befattning med smuggelgods (12 och 13 §§ SL) eller förverkandebestämmelserna (16 och 17 §§ SL) att gälla för den som överträder ett sådant förbud eller villkor. Dessa bestämmelser gäller nämligen endast vid brott enligt den här lagen. Detsamma gäller övriga bestämmelser i lagen, exempelvis bestämmelserna om förundersökning, tvångsmedel, åtal och behörighet att besluta om förverkande (19 22, 26 28 och 32 §§). Som framgår av andra meningen kan det emellertid i en författning (import-/exportförfattning) vara särskilt föreskrivet att bestämmelser i ändå skall gälla. Som exempel kan nämnas 14 § lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner angående förundersökning och tvångsmedel. Andra meningen saknar betydelse när det är fråga om att någon i samband med in- eller utförsel undandrar tull, annan skatt eller avgift. I sådant fall gäller om straff (8 11 §§), olovlig befattning med smuggelgods (12 och 13 §§) och förverkande (16 och 17 §§) utan hinder av att införseln eller utförseln är olovlig och kan föranleda straff enligt särskild författning. I andra och tredje styckena i den här paragrafen finns särskilda bestämmelser. Av dessa framgår att om förundersökning, tvångsmedel, åtal m.m. skall tillämpas även vid brott enligt vissa andra författningar, om brottet rör införsel eller utförsel. Andra och tredje styckena I finns bestämmelser om bl.a. förundersökning, tvångsmedel och åtal. Dessa bestämmelser blir direkt tillämpliga på både brott enligt SL och sådana brott som rör införsel eller utförsel men som återfinns i andra författningar än SL. I 19 22, 26 och 27 §§ finns emellertid särskilda föreskrifter om befogenheter för , tjänstemän vid och tjänstemän vid när det gäller förundersökning och tvångsmedel. I 32 § finns föreskrivet befogenhet för befattningshavare vid att väcka åtal och meddela beslut enligt 3 § fjärde stycket lagen (1986:1009) om förverkande. Befogenheterna gäller i första hand vid brott enligt denna lag. I paragraferna anges emellertid att befogenheterna gäller även vid andra brott som avses i 1 § andra stycket. De brott som avses är brott enligt de författningar som anges i tredje stycket under förutsättning att brotten rör införsel till eller utförsel från landet. I den mån de särskilda bestämmelserna gäller befogenheter om förundersökning och tvångsmedel som anges i , blir de tillämpliga endast i den utsträckning som medges i den balken. Som exempel på detta kan nämnas att flera befogenheter enligt förutsätter att det är fråga om brott för vilket det är föreskrivet fängelse. De särskilda bestämmelser i som hänvisar till bestämmelser blir då inte tillämpliga på bötesbrotten enligt författningarna i tredje stycket. De författningar som räknas upp i tredje stycket är sådana som särskilt rör verksamhetsområde. I allt väsentligt är det fråga om brott som rör införsel till eller utförsel från landet av varor . Om en uppräknad författning skulle komma att innehålla straffbestämmelser för gärningar som rör annat än in- eller utförsel av varor, gäller befogenheterna enligt SL inte sådana brott. Att gärningen rör in- eller utförsel innebär att gärningen skall ha ett orsaksmässigt samband med en in- eller utförsel. Lagtexten innebär således inte i sig ett krav på att det skall finnas ett direkt tidsmässigt samband (jfr promemorian s. 446). I promemorian finns översikter över författningar som anges i tredje stycket (jfr bl.a. s. 102, 105, 106 f och 446-448). I tredje stycket anges även den föreslagna nya tullagen (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 3). I den finns föreskrivet straff för den som bryter mot vissa föreskrifter, förbud och beslut enligt tullagstiftningen (10 kap. 1 § förslaget till ny tullag). Brottet betecknas som tullförseelse och kan föranleda böter. Brottet motsvarar tullförseelse enligt 96 § tullagen och 71 § tullförordningen (1994:1558). Hänvisningen till sådana brott enligt narkotikastrafflagen (1968:64) som avses i 12 § tredje stycket har följande bakgrund. I 12 § första och andra styckena finns bestämmelser om olovlig befattning med smuggelgods. I tredje stycket i den paragrafen har emellertid föreskrivits att dessa ansvarsbestämmelser inte skall tillämpas om befattningen är belagd med straff enligt vissa angivna bestämmelser i narkotikastrafflagen. om olovlig befattning med smuggelgods har med andra ord gjorts subsidiära i förhållande till dessa straffbestämmelser i narkotikastrafflagen (jfr kommentaren till 12 § tredje stycket). Som påpekats i remissyttrande är det emellertid ganska ofta som tullen upptäcker narkotika där det kausala sambandet med själva smugglingen saknas eller kan ifrågasättas. För att få en naturlig och fungerande gränsdragning för tullens befogenheter i detta sammanhang skall befogenheterna omfatta även dessa fall. Däremot omfattas dessa fall inte av befogenheten enligt 32 § att väcka åtal eller besluta om förverkande. 2 § Vid tillämpning av denna lag skall en vara anses ha förts in till eller ut från landet när den har förts över gränsen för svenskt territorium. I denna lag förstås med 1. narkotika: sådana varor som anges i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64), och 2. tullbehandling: vad som föreskrivs i tullagstiftningen om att en vara skall läggas upp på tillfälligt lager eller bli föremål för godkänd tullbehandling eller åtgärder enligt 3 kap. 4 § tullagen (2000:000), då varan förs in till eller ut från landet. Första stycket Att en vara förs in till eller ut från landet utgör ett av rekvisiten för brott enligt bl.a. 3 § och 8 §. Genom den här bestämmelsen föreskrivs när en vara skall anses införd till eller utförd från landet. Så skall anses vara fallet när varan har förts in över gränsen för svenskt territorium (den svenska territorialgränsen) respektive ut över samma gräns. Med svenskt territorium förstås landområden, Sveriges sjöterritorium med inre vatten och territorialhavet samt luftrummet över landområdena och sjöterritoriet (jfr förordningen /1982:756/ om Försvarsmaktens ingripanden vid kränkningar av territorium under fred och neutralitet, m.m. /IKFN-förordning/ och tillträdesförordningen /1992:118/). Av lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium framgår att det svenska territorialhavet med vissa undantag har en bredd av . Vad som föreskrivs i den här paragrafen stämmer överens med vad som förstås i tullagen med att en vara förs in till det svenska tullområdet (jfr 2 § tullagen; 1 kap. 5 § förslaget till ny tullag). Det nu sagda har alltså avseende på den nationella territorialgränsen och berör således inte frågan om varan förs inom, in till eller ut från EU:s tullområde eller skatteområden. Som framgår av ordalydelsen gäller den föreslagna bestämmelsen även då en vara förs över en sådan del av territorialgränsen som omfattas av bestämmelser angående samverkan på tullområdet. Bestämmelser om samverkan finns bl.a. i lagen (1959:590) om gränstullsamarbete med annan stat. Sådant gränstullsamarbete har etablerats med och (jfr kungörelsen /1959:591/ om gränstullsamarbete med och förordningen /2000:3/ om gränstullsamarbete med ). Inom ramen för detta samarbete ombesörjs i vissa fall tullkontroll för svensk räkning av norsk eller finländsk tullpersonal vid tullkontor som är beläget inom norskt respektive finskt territorium. I den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2) behandlas frågor om lagens tillämplighet med hänsyn till folkrätten, konventioner och bilaterala överenskommelser med andra stater. Andra stycket Med narkotika förstås detsamma som i narkotikastrafflagen. I flera av finns särskilda regleringar för narkotika. Genom denna paragraf fastställs den innebörd som ordet tullbehandling skall ha då det förekommer i denna lag. Med tullbehandling förstås här vad som föreskrivs i tullagstiftningen om att en vara skall läggas upp på tillfälligt lager, bli föremål för godkänd tullbehandling eller bli föremål för åtgärder enligt 3 kap. 4 § i förslaget till ny tullag (motsvarar 9 a § tullagen), då varan förs in till eller ut från landet. Det är alltså fråga om förfaranden som den som korsar territorialgränsen är skyldig att underkasta varan från och med att han fullgjort sin skyldighet att föra varan till det tullkontor eller annan plats som följer av tullagstiftningen. Tullagstiftningen gäller då en vara förs in till landet från ett område utanför EG:s tullområde eller skatteområde eller då den förs ut från landet till ett sådant område (jfr 2 § tullagen /1 kap. 5 § förslaget till ny tullag/ angående omfattningen av tullområdet respektive skatteområdet samt 9 § tullagen /3 kap. 3 § förslaget till ny tullag/ angående tillämpligheten i förhållande till skatteområdet). Tullagstiftningen gäller dessutom då en icke-gemenskapsvara, som är underkastad ett tullförfarande, förs in till landet från en plats inom EG:s tullområde. Som exempel kan nämnas att en vara transiteras från via till . På grund av 9 a § tullagen (3 kap. 4 § i förslaget till ny tullag) gäller tullagstiftningen i den här situationen även om varan inte är underkastad ett tullförfarande. Som exempel kan nämnas att en icke- gemenskapsvara smugglas från via till . I de fall som 9 a § tullagen är tillämplig är den som för in varan skyldig att anmäla införseln till vid gränspasseringen. har då att ta ut föreskriven tull (men inte någon annan skatt) samt att kontrollera att varan inte omfattas av något införselförbud eller något införselvillkor som inte är uppfyllt. Uppläggande på tillfälligt lager kan karakteriseras som en korttidsförvaring i avvaktan på att varorna hänförs till godkänd tullbehandling (jfr artiklarna 50 och 53 i tullkodexen och 47 § tullagen; 3 kap. 6-11 §§ förslaget till ny tullag). Det finns fem slag av godkänd tullbehandling. Det ena är s.k. tullförfaranden (sammanlagt åtta stycken, nämligen övergång till fri omsättning, transitering, lagring i tullager, aktiv förädling, bearbetning under tullkontroll, temporär import, passiv förädling och export). Övriga fyra fall av godkänd tullbehandling är överföring till en frizon eller ett frilager, återexport från EG:s tullområde, förstöring av den införda varan eller överlåtelse av varan till statskassan. Uppläggande på tillfälligt lager inleds genom att den som vill lägga upp varan lämnar en summarisk deklaration till lagerhavaren (jfr artikel 43 i tullkodexen och 4 kap. 5 § tullordningen /TFS 1994:45/). Som huvudregel gäller att samtliga s.k. tullförfaranden inleds genom att den som för in varan lämnar en tulldeklaration (artiklarna 4.17 och 59 i tullkodexen). Förenklade förfaranden tillämpas för postförsändelser och järnvägstrafik (jfr artikel 45 i tullkodexen samt 14 och 15 kap. tullordningen). Överföring till frilager eller frizon inleds genom att varan fysiskt förs in i zonen eller lagret (jfr artikel 170 i tullkodexen och 11 kap. tullordningen). återexport inleds genom att en anmälan om återexport lämnas till (jfr artikel 182.2 i tullkodexen och 12 kap. 1 § tullordningen). Anmälan skall göras på det s.k. enhetsdokumentet. Som sådan anmälan godtas i visst fall även en tulldeklaration för tullförfarandet transitering (jfr 12 kap. 1 § andra stycket tullordningen). Såväl förstöring som överlåtelse till statskassan inleds genom att den som vill låta förstöra eller överlåta varan gör en skriftlig anmälan till (artikel 182.3 i tullkodexen och 12 kap. 2 § tullordningen). Ett förfarande enligt 9 a § tullagen (3 kap. 4 § förslaget till ny tullag) inleds genom att den som för in varan anmäler införseln i samband med gränspasseringen. Bestämmelserna i tullagstiftningen innebär att den som för in varor till gemenskapens tullområde utan dröjsmål skall transportera varorna till det tullkontor som anvisat eller till annan plats som anvisat eller godkänt (jfr artiklarna 37 42 i tullkodexen) eller till en frizon eller frilager. De olika formerna för tullbehandling finns närmare beskrivna i bilaga 4. 3 § Den som, i samband med införsel till landet av en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel, uppsåtligen bryter mot förbudet eller villkoret genom att underlåta att anmäla varan till tullbehandling, döms för smuggling till böter eller fängelse i högst . Vad som föreskrivs i första stycket gäller också den som, i samband med att en sådan vara förs in till landet, uppsåtligen lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling eller underlåter att lämna föreskriven uppgift vid tullbehandling och därigenom ger upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret. För smuggling döms också den som uppsåtligen 1. från landet för ut en vara i strid med ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för utförsel eller efter utförseln förfogar över varan i strid med förbudet eller villkoret, 2. under pågående tullbehandling förfogar över en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel och därigenom föranleder att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret, 3. till landet för in eller från landet för ut en vara med stöd av ett tillstånd som föranletts av att någon lämnat oriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift till en tillståndsmyndighet eller förfar på ett sådant sätt hos en tillståndsmyndighet och därigenom föranleder att tillstånd meddelas och att varan förs in till eller ut från landet med stöd av tillståndet, eller 4. förfogar över en vara i strid med villkor som uppställts för eller i samband med varans införsel eller utförsel. I det fall bestämmelserna om tullbehandling inte är tillämpliga vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land, gäller vad som anges i första och andra styckena angående tullbehandling i stället förfarande enligt lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. Paragrafens tillämpningsområde huvuddrag Paragrafens första stycke omfattar att någon bryter mot ett särskilt föreskrivet införselförbud eller införselvillkor genom att underlåta att anmäla en vara till tullbehandling. Andra stycket omfattar att någon vid tullbehandling lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift och därigenom ger upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret. I tredje stycket första punkten straffbeläggs att någon i strid med ett särskilt föreskrivet utförselförbud eller utförselvillkor för ut en vara från landet. Punkten omfattar även att någon efter utförseln förfogar över varan i strid med förbudet eller villkoret utan att han (bevisligen) haft uppsåt till det vid utförseltidpunkten. Den följande punkten i tredje stycket avser det fallet att någon under pågående tullbehandling förfogar över en vara så att införseln fullföljs i strid med ett införselförbud eller införselvillkor, som är särskilt föreskrivet. Den tredje punkten i tredje stycket omfattar att någon med stöd av ett tillstånd, som föranletts av oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift, för in eller ut en vara. Vad som därmed straffbeläggs som fullbordat brott är alltså själva utnyttjandet av ett sådant tillstånd. Punkten omfattar emellertid även just det förhållandet att någon till en tillståndsmyndighet lämnar en oriktig uppgift eller underlåter att lämna en föreskriven uppgift och därigenom föranleder att tillstånd meddelas och att varan förs in till eller ut från landet med stöd av tillståndet. I den fjärde punkten regleras så den situationen att någon förfogar över en vara i strid med ett villkor som uppställts vid införseln eller utförseln. I det fjärde stycket finns en särskild bestämmelse som avser sådan införsel från eller utförsel till ett annat EU-land som ligger utanför tullagstiftningen. För sådan in- och utförsel knyts paragrafens tillämpning till de förfaranden som föreskrivs i lagen om befogenheter mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen). På förslag av Lagrådet behandlas all smuggling av narkotika i en särskild paragraf (6 §) i vilken sådan smuggling har getts beteckningen narkotikasmuggling respektive grov narkotikasmuggling (jfr den allmänna motiveringen avsnitt 5.1). Vidare har på förslag av Lagrådet ringa brott brutits ut till en egen paragraf (4 §). I den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2) behandlas vissa frågor om paragrafens tillämplighet med hänsyn till folkrätten, konventioner och bilaterala överenskommelser med andra stater. Innebörden av förbud och villkor avseende in- eller utförsel I första och andra styckena samt tredje stycket punkterna 1 och 2 regleras fall då någon bryter mot sådana förbud eller villkor som är särskilt föreskrivna. Dessa bestämmelser omfattar således inte det förhållandet att någon bryter mot ett villkor som uppställts i det enskilda fallet. Den situationen regleras i stället i tredje stycket punkt 4. Vilka varor som omfattas av särskilt föreskrivna in- eller utförsel- restriktioner framgår inte av SL utan av bestämmelser i ett stort antal andra författningar. Många sådana bestämmelser finns direkt i lag eller har sin grund i bemyndiganden som meddelats i lag. Villkoren kan vara föreskrivna av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, av en annan myndighet. Det är då i regel den myndighet som skall ha tillsynen över att regleringsförfattningen efterlevs. För införsel av olika varor kan krävas t.ex. a) att införseltillstånd finns, b) att visst intyg är utfärdat av myndighet i exportlandet, c) att varan kommer till en viss person (t.ex. den som har rätt att tillverka eller handla med en sådan vara här i landet), d) att importören är registrerad, e) att varan förs in av en person som uppnått viss ålder, f) att införseln sker över viss ort, g) att varan undersöks innan den lossas eller frigörs från befattning, h) att varan hålls i karantän , i) att bevis visas upp om att varan uppfyller vissa uppställda krav, j) att varan är märkt på visst sätt eller k) att varan förs in till landet . I promemorian (s. 450 ff) finns en översikt över bakgrunden till olika typer av restriktioner samt lämnas exempel på författningar med in- och utförselrestriktioner och bemyndiganden att föreskriva sådana. Ansvar för smuggling förutsätter alltid att en införsel- eller utförsel- reglering överträds i det enskilda fallet. Det är alltså inte tillräckligt att själva varan är föremål för någon sådan reglering. I vissa fall finns det nämligen undantag från ett annars gällande tillståndstvång. Som exempel kan nämnas införsel av mindre mängder läkemedel för medicinskt ändamål och personligt bruk. Ett annat exempel är att föreståndaren för en institution eller motsvarande vid ett universitet eller en högskola utan tillstånd får föra in även i och för sig livsfarliga kemikalier som behövs för verksamheten. In- och utförselregleringar i förhållande till andra EU-länder I Fördraget om upprättandet av den Europeiska gemenskapen (EG- fördraget) regleras principerna för EG:s inre marknad. Den inre marknaden bygger på principerna om fri rörlighet för personer, varor, tjänster och kapital. I artiklarna 28 och 29 anges att kvantitativa importrestriktioner och kvantitativa exportrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan skall vara förbjudna mellan medlemsländerna. Nationella in- eller utförselrestriktioner kan emellertid gälla i förhållande till andra medlemsländer om restriktionerna är tillåtna enligt vissa undantag som anges i artikel 30 eller enligt ett medlemslands anslutningsfördrag. Enligt artikel 30 kan en medlemsstat införa förbud mot eller andra restriktioner för import, export eller transitering om restriktionen grundas på hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet, intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, intresset att bevara växter eller skydda nationella skatter av konst- närligt, historiskt eller arkeologiskt värde eller intresset att skydda industriell och kommersiell äganderätt. För att en handelshindrande reglering skall kunna göras gällande mot den enskilde måste den vara nödvändig. Det innebär att det skall saknas handelsneutrala alternativa möjligheter att tillgodose ändamålet med regleringen. Regleringen måste dessutom vara proportionell på så sätt att den inte får medföra handelshindrande verkningar som går utöver det syfte som motiverar regleringen eller i övrigt onödigt störa varuutbytet mellan medlemsländerna. På området finns en rikhaltig rättspraxis i EG- domstolen. I EG-fördraget finns även en särskild bestämmelse om rätt för ett medlemsland att vidta åtgärder såvitt avser handel med vapen, ammunition och krigsmateriel för att skydda väsentliga säkerhetsintressen för landet (artikel 296). anslutningsfördrag ger rätt att behålla införselregleringar som avser djur av olika slag. Här bör anmärkas inregränslagen. I den finns bestämmelser om befogenheter vid gräns mot ett annat EU-land (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 6.2). Lagen är tillämplig endast på vissa uppräknade varor (3 §). Det är varor som omfattas av sådana införselrestriktioner som är tillåtna enligt det nu sagda. Brottskonkurrens Den som bryter mot ett införselförbud eller införselvillkor skall dömas enligt den här bestämmelsen för smuggling även om han också skall dömas enligt 8 § för tullbrott. Detta följer av att brotten i princip alltid får anses ha olika skyddsobjekt (skyddsintressen). Så får anses vara fallet även om exempelvis en tull ytterst kan syfta till att begränsa importen. En annan fråga är i vilken mån straffvärdet höjs av att en gärningsman döms för både smugglingsbrott och tullbrott jämfört med att han döms för endast ett av brotten. Det får avgöras med ledning av allmänna straffrättsliga principer, varvid måste beaktas de intressen som uppbär SL.