prop · GN0330 · 2000-01-01 00:00:00 — Organisationen skall ha stor flexibilitet och vara förberedd på anpassning till nya uppgifter och villkor . De operativa insatsförbanden skall enligt regeringens uppfattning successivt vidareutvecklas för att kunna delta i internationell verksamhet. Regeringen anser att alla operativa insatsförband i princip skall kunna användas för internationell verksamhet men att åtgärder för att utveckla den operativa förmågan till sådana insatser måste vidtas efter hand. Avgörande för utvecklingstakten är dels när resurser för att åstadkomma den operativa förmågan kan avdelas, dels inom vilka områden som efterfrågan kan förväntas bli stor liksom inom vilka områden som Försvarsmakten har goda förutsättningar att lämna bidrag. Innan regeringen närmare går in på sitt förslag vad gäller Försvarsmaktens operativa förmåga vill regeringen redovisa vilka krav som den skall ställa på Försvarsmakten när det gäller myndighetens samarbete med andra myndigheter och förmåga att göra avvägningar med hänsyn till förändrade förutsättningar . För att uppnå den handlingsfrihet som efterfrågas skall ledningsfunktionen utformas för att kunna hantera ett brett spektrum av händelser, såväl nationellt som internationellt. Det är viktigare att ledningsfunktionen innehåller mycket hög kompetens än att den görs stor. Det är också väsentligt att ledningsorganisationen kan utvecklas så att den kan möta förändrade krav på ledning. Grundläggande är att Försvarsmaktens lednings- och underrättelsesystem har förmåga att följa utvecklingen i omvärlden och föreslå beredskapshöjningar och andra åtgärder som behövs för att möta hot som kan uppstå genom förändringar i den säkerhetspolitiska situationen. Ledningsfunktionen skall ha förmåga som medger ledning av behovssammansatta styrkor och integrerat utnyttjande av olika stridskrafter. Förmåga skall finnas så att snabb och effektiv ledning kan genomföras med ett minskat antal nivåer. Förmåga skall finnas att tillgodogöra sig framsteg inom den snabba tekniska utvecklingen. Underrättelsefunktionen skall ha förmåga i de avseenden som fordras för att understödja moderna operativa insatsstyrkor. Förmåga skall finnas att verka från strategisk till stridsteknisk nivå. Beredskapssystemet skall anpassas till behovet av att kunna ställa upp insatsberedda förband i olika tidsperspektiv och med en efter omvärldsläget anpassad förmåga. för Försvarsmaktens fredsmässiga verksamhet skall vad avser planering, utveckling, vidmakthållande och avveckling av förband ha förmåga att genomföra anpassning med hänsyn till förändrade förutsättningar , ökade och minskade krav, liksom krav på andra typer av operativ förmåga. För att uppnå handlingsfrihet behövs också operativa insatsstyrkor med hög operativ rörlighet, som är internationellt interoperabla och kan anpassas efter aktuellt behov. Insatsstyrkorna skall kunna agera integrerat och innehålla tillräcklig personell kompetens och materiell kvalitet för att framgångsrikt kunna genomföra väpnad strid och för att kunna bekämpa en eventuell framtida angripare. Osäkerheter beträffande när, var och hur förband kan komma att utnyttjas ställer krav på flexibilitet avseende verkan, rörlighet och skydd. Framtida insatsmiljöer ställer höga krav på kompetens hos personalen, såväl yrkesofficerare, civilanställda, reservofficerare, frivilliga som totalförsvarspliktiga. Det väsentliga i modern krigföring är att kunna uppträda integrerat och samordnat med utnyttjande av alla stridskrafter. Det är av stor betydelse att stridskrafterna bibehåller flexibilitet så att dessa efterhand kan anpassas till en snabb utveckling av doktrin, taktik och stridsteknik. För markstrid erfordras enheter för mekaniserad strid i en volym som medger upprätthållande av förmåga till uppträdande i operativa enheter. De mekaniserade förbandens styrka är deras förmåga att ta och behärska terräng. De behöver dock kompletteras med andra stridande förband - t.ex. stadsskytte- och jägarförband - samt stödförband med artilleri, luftvärn, fältarbetsresurser, ledning och underhåll. Det är även angeläget att bygga upp förmåga för att snabbt kunna verka med luftburen stridsgrupp. Till modern markstrid hör också att kunna bekämpa en motståndare med attackflyg och helikoptrar men även att kunna ta och hålla terräng. Attackflygets och helikoptrarnas styrka är deras överlägsna rörlighet som ger möjligheter att möta angripande markstridskrafter över stora ytor. Det är vidare väsentligt att upprätthålla kompetensen för att kunna uppträda samordnat under brigadledningar och högre taktisk ledning. Ett inslag i den militära hotbilden som bör ägnas större uppmärksamhet är specialstyrkor som verkar genom sabotage och terror. Mot denna bakgrund skall säkerhetsförband ingå i våra markstridsstyrkor. För strid mot sjömål behövs ytstridsförband, ubåtar, minröjningsförband och amfibieförband. Dessa stridskrafters styrka är förmågan till uthållig kontroll av havs- och kustområden, förmågan till varierande vapeninsats i oklara krissituationer, deras goda operativa rörlighet, förmåga till kontinuerlig närvaro i våra omgivande farvatten och kustområden samt förmåga att uppträda från tillfällig basering. Vidare behövs system med mycket god operativ rörlighet i form av attackflyg och helikoptrar. Systemen skall utvecklas så att balanserad förmåga finns både att hävda territoriell integritet och möjlighet att möta begränsade operationer. Därutöver skall inrymmas stödförband avpassade till uppgifterna. De förbanden skall kunna uppträda samordnat med andra styrkor. Samarbete i fredstid med skall utvecklas så att resurserna kan samutnyttjas. För att möta insatser med fjärrstridsmedel behövs ett väl utformat luftförsvar som utvecklas så att förmåga finns att möta de resurser som skulle kunna sättas in mot . Bland de fjärrstridsmedel som en eventuell angripare kan utnyttja ingår även kryssningsrobotar och ballistiska robotar. Försvar mot sådana vapensystem ställer särskilda krav. Regeringen avser ge Försvarsmakten i uppdrag att utreda frågan vidare. Jaktflyg och luftvärn i samverkan behövs i luftförsvaret. Jaktflygets styrka är dess förmåga att möta även ett kraftsamlat hot som snabbt koncentrerats till utvalda områden. Luftvärnets styrka är bl. a. att det tvingar fientliga flygstridskrafter att uppträda så att utnyttjande och verkan av attackvapen reduceras. Med ett rörligt uppträdande, där angripande flygstridskrafter hålls i ovisshet var luftvärnet finns grupperat, ger luftvärnet skyddande effekt även över områden där det inte har grupperats. Luftvärn med allvädersförmåga behövs på grund av att den internationella vapentekniska utvecklingen medför en kraftigt ökad allvädersförmåga för attack- och bombflyg. Denna utveckling beror bl.a. på nya billigare attackvapen som också har god precision. Försvarsmaktens grundorganisation skall medverka till att utveckla förmågan till samarbete mellan olika berörda myndigheter för att hantera sådana svåra hot mot vår nationella säkerhet som inte är väpnade angrepp. De nationella skyddsstyrkorna skall ha förmåga att vid väpnade angrepp skydda befolkningen och militär och civil infrastruktur samt stödja de operativa förbanden. I de nationella skyddsstyrkorna ingår delar av dagens territorialförsvar, hemvärn samt vissa andra förband. För att få lämplig förmåga bör organisationen utöver markstridsbataljoner innehålla basskydds- och bevakningsbataljoner och ett antal stödenheter. Helikopterenheter behövs för att stödja de ovan redovisade stridskrafterna. Deras styrka är deras goda rörlighet och förmåga att samverka med mark-, sjö- och flygstridskrafter. Förmågan att verka i olika typer av insatsgrupper skall utvecklas, t.ex. att transportera luftburen stridsenhet eller ingå i marin insatsstyrka. De utgör även en väsentlig resurs för stöd till samhället. 5.2.3 Försvar mot väpnat angrepp Regeringens förslag: Vad avser uppgiften försvara mot väpnat angrepp skall Försvarsmakten - ha förmåga att upptäcka, analysera och möta begränsade insatser mot som sker med i första hand fjärrstridsmedel, eller hot om sådana insatser, - ha förmåga att minska verkningarna vid en insats med NBC- stridsmedel, - ha förmåga att i samverkan med övriga delar av totalförsvaret vidta skyddsåtgärder vid begränsade insatser mot civila och militära mål, - ha förmåga att hantera informationskrigföring och bidra till samhällets totala motståndsförmåga mot informationsoperationer och - ha förmåga att möta intrång på vårt territorium. Försvarsmakten skall ha beredskap för att på kort sikt (högst ) kunna utveckla förmåga - till skyddsåtgärder som medför att samhället kan motstå bekämpning av samhällsfunktioner och infrastruktur och - att möta insatser av fjärrstridsmedel och begränsade luftrörliga insatsstyrkor. Försvarsmakten skall vidare på medellång sikt (), efter beslut om anpassningsåtgärder kunna utveckla förmåga att möta mer omfattande militära operationer. Försvarsmaktens skall vidare skapa en grund för att på lång sikt () kunna utveckla förmåga mot flera olika typer av väpnade angrepp. Skälen för regeringens förslag Grundläggande försvarsförmåga och grundberedskap Ett invasionsföretag syftande till ockupation av ter sig, som tidigare nämnts, inte möjligt att genomföra , förutsatt att vi har en grundläggande försvarsförmåga. Vi måste fortfarande på kort sikt räkna med en kvarstående risk för begränsade militära angrepp. Det skall vara möjligt att möta väpnade hot som direkt kan beröra vid en kris som utvecklats ur nuvarande omvärldsläge. För att göra detta måste försvar ha en sådan beredskap att förmåga i nedanstående avseenden kan uppnås . För att ha förmåga att upptäcka, analysera och möta begränsade insatser mot som sker med i första hand fjärrstridsmedel, eller hot om sådana insatser, fordras en lednings-, underrättelse- och luftförsvarsfunktion med den kvalitativa inriktning som redovisats ovan. Luftförsvarets beredskap skall anpassas med hänsyn till utvecklingen i omvärlden så att tillräckligt antal jaktflygplan och luftvärnsförband kan möta ett sådant hot. Försvarsmakten skall vidare i samverkan med övriga delar av totalförsvaret kunna vidta skyddsåtgärder vid begränsade insatser mot civila och militära mål. Detta innebär att grundorganisationens och hemvärnets resurser skall kunna nyttjas för skydd, bevakning och reparation. Ambitionen skall vara att begränsa skadeverkningarna och förhindra att viktiga militära och civila mål slås ut vid begränsade insatser av fjärrstridsmedel. Försvarsmakten skall med sjöstridskrafter, flygstridskrafter och amfibieförband i enlighet med folkrättsliga regler kunna möta intrång och angrepp på svenskt sjöterritorium, samt kunna skydda svenska fartyg och luftfartyg på och över svenskt sjöterritorium och internationellt vatten. insatsstyrkor ur i första hand grundutbildande förband skall kunna organiseras för att i samverkan med flygstridskrafter lösa uppgiften. Försvarsmakten skall vidare ha förmåga att möta avsiktliga intrång på hela vårt landterritorium. Detta innebär att förmåga skall finnas att möta, bekämpa och så långt möjligt avvisa små styrkor av markstrids- eller sabotageförband. För att uppnå detta skall ett antal stridsgrupper kunna sättas upp ur i första hand förband under grundutbildning. De bör vara fördelade över landet så att snabbt ingripande med kvalificerade markstridsförband kan göras. Möjligheterna till detta varierar över tiden beroende på utbildningssystemets utformning, varför dessa resurser måste kunna förstärkas med krigsförband ur insatsorganisationen. För att kunna minska verkningarna vid en insats med NBC-stridsmedel behövs en insatsstyrka med speciell inriktning mot NBC. Förmågan till skydd vid NBC-insats skall vidmakthållas vid övriga förband. Därutöver skall de viktigare förbanden kunna lösa sina uppgifter även vid en NBC-insats. För att få förmåga att hantera informationskrigföring och bidra till samhällets totala motståndsförmåga mot informationsoperationer behövs förmåga till skydd mot sådana operationer vid Försvarsmaktens enheter. Arbetet med att utbilda och organisera IT-säkerhetsförband påbörjas i närtid så att förband med särskild förmåga att möta informationsoperationer kan finnas tillgängliga med hög beredskap. Vad som avses med informationskrigföring och informationsoperationer berörs närmare i avsnitt 7.3.2 och 9.4. Grundläggande försvarsförmåga med beredskap Det finns behov av att kunna möta begränsade väpnade angrepp mot i ett läge där internationella kriser utvecklats som bl.a. medfört att en eventuell angripare haft viss förberedelsetid. militära förmåga skall vara sådan att en tänkt angripare måste vidta omfattande förberedelser för att kunna hota . Försvarsmakten skall ha beredskap att kunna utveckla förmåga att möta insatser med fjärrstridsmedel, bestående av främst stridsberedda flygstridskrafter som finns grupperade i närområdet. För att åstadkomma en sådan förmåga behöver luftförsvaret kunna verka med ytterligare jaktflyg och luftvärn. Försvarsmakten skall vidare utveckla förmåga att kunna möta insatser av sådana begränsade luftrörliga markstyrkor som skulle kunna sättas in mot i samband med en utdragen internationell kris. En angripares förmåga att sätta in sådana styrkor måste bedömas med hänsyn till de resurser - transportflyg och transporthelikoptrar - som i ett sådant läge skulle kunna samlas och sättas in mot . Väsentligt är också det understöd från beväpnade helikoptrar som en angripare kan disponera. Det är angeläget att en sådan styrka kan bekämpas . Detta ställer krav på snabbt ingripande med tillräckligt stor styrka. Kravet på snabbhet leder till att bataljoner med stödförband måste kunna finnas gripbara över hela landet. Försvarsmaktens förmåga i detta avseende kommer att öka då den luftburna bataljonen blir operativ. Även stridskrafter måste kunna öka sin beredskap för att kunna balansera de resurser en angripare kan disponera. Nationella skyddsstyrkor skall på likartat sätt kunna öka sin beredskap inom högst . Dessa styrkor skall skydda samhällsfunktioner och infrastruktur mot begränsade luftrörliga insatsstyrkor och sabotageförband samt biträda vid skydd och reparation i anslutning till insatser med fjärrstridsmedel. Hemvärnet skall ha förmåga att med hög beredskap bevaka och skydda viktiga totalförsvarsobjekt. efter beslut om höjd beredskap bör hemvärnet ha ökat förmågan att stödja operativa insatsförband och övriga styrkor vid strid mot främst luftlandsatta förband. Personalstyrkan skall kunna utökas. Förmåga till anpassning på medellång sikt () mot väpnat angrepp De preciseringar av anspråken på operativ förmåga som regeringen föreslår i det föregående avsnittet 5.2 ger uttryck för vad som krävs i olika tidsperspektiv. skall ständigt kunna lösa vissa uppgifter både nationellt och internationellt och efter högst kompletterande åtgärder för att höja beredskapen kunna lösa ett bredare spektrum av mer omfattande uppgifter. Därmed ställs avsevärda krav på operativ förmåga som skall kunna utövas även utan en mer omfattande anpassning. Skulle långsiktiga förändringar i omvärlden kräva större förändringar i försvarsförmågan skall dessutom förberedelser vara gjorda så att en anpassning av denna kan ske i enlighet med de krav som regeringen föreslår skall utgöra grund för utformningen av anpassningsförmågan på . Beträffande planering för tillväxt anförde regeringen i propositionen Förändrad omvärld omdanat försvar (prop. 1998/99:74) följande: "För att säkerställa möjligheterna till anpassning skall insatsorganisationen utformas så att den kan tillväxa eller anpassas till den militärstrategiska utvecklingen i närområdet. Sådana förändringar kan med hänsyn till svårigheter att fatta beslut om anpassning behöva ske när militärstrategiska förändringar redan påbörjats i omvärlden. Förändringar i omvärlden kan innebära att hela funktioner behöver tillväxa, vilket ställer krav på en god förmåga att nyttja eller förändra de kompetenser som i första hand finns i insatsorganisationen." En utgångspunkt för Försvarsmaktens planering bör vara att efter beslut om anpassningsåtgärder skall förmåga finnas att möta och bekämpa olika typer av stridskrafter som uppträder samlat och med ett tydligt operativt syfte. Noteras bör dock att en angripares möjligheter fortfarande måste vara begränsade med hänsyn till de resurser som kan utvecklas från nuvarande militärstrategiska läge. För att insatsorganisationen i sådana situationer skall kunna utvecklas fordras en försvarsplanering som på ett betryggande sätt identifierar gränssättande resurser och kontinuerligt analyserar omvärldsutvecklingen. Försvarsmaktens operativa förmåga skall fortlöpande värderas och som ett resultat av detta skall planering, materiellt innehåll och verksamhet kunna förändras. Förberedelser behövs för att kunna möta sådana hot som kan uppstå ur nuvarande militärstrategiska läge på medellång sikt. Förmåga skall kunna skapas att möta ett eventuellt hot i form av en mindre markstridsoperation. För att uppnå förmåga att kunna möta en sådan angripare är det nödvändigt att våra förband kan bli flera eller större och att de kan bli uthålligare så att de kan uppträda i mer utdragna operationer. Detta medger den av regeringen föreslagna grundorganisationen. Därutöver bör förmågan hos enskilda förband ökas genom förtätning med kvalificerad materiel. Förmåga behövs också att kunna möta ett hot i form av begränsade operationer. Förmågan till uthållig insats med ytstridsförband, ubåtar och amfibieförband skall kunna höjas. Antalet robotar och tillgång på ammunition och organisationsbestämmande materiel i övrigt bör också kunna ökas. Förmåga behövs vidare att efter beslut om anpassning kunna möta ett hot i form av mer omfattande operationer med fjärrstridsmedel. JAS- divisionerna bör därför efter höjning av beredskap och beslut om tillväxt kunna ges ökad kvalitet och kvantitet. Inom luftförsvaret i övrigt behövs att lednings- och bassystemens förmåga och uthållighet kan ökas. Vidare bör den personella uthålligheten vid JAS-divisionerna och luftvärnsbataljonerna kunna ökas. Antalet robotar och tillgång på organisationsbestämmande materiel i övrigt skall också kunna ökas. Även de nationella skyddsstyrkornas organisation och uthållighet skall kunna ökas efter beslut om anpassningsåtgärder. Hög personell kompetens, en god materiell kvalitet i insatsorganisationen, tillräcklig produktionskapacitet i grundorganisationen och resurser för materielförsörjning utgör grunden för anpassningsförmågan. Förmåga till anpassning på lång sikt () mot väpnat angrepp Försvarsmakten skall på lång sikt ha en förmåga att kunna möta ett mer omfattande angrepp som berör landet. En kontinuerlig utveckling av den kompetens och förmåga som ovan redovisats utgör den väsentligaste grunden för anpassning på så lång sikt. 5.2.4 Förmåga att hävda svensk territoriell integritet Regeringens förslag: Vad avser uppgiften att hävda vår territoriella integritet skall Försvarsmakten - kunna upptäcka och ingripa mot kränkningar av territoriet, varvid förmågan, särskilt i , snabbt skall kunna ökas i anslutning till akuta kriser och - kunna upptäcka och avvisa säkerhetshot i samverkan med andra myndigheter. Skälen för regeringens förslag: Vid kriser i vårt närområde skall svensk militär närvaro vid våra gränser och omgivande havsområden utgöra ett konfliktdämpande inslag. Förmåga att ingripa mot kränkningar är därvid ett väsentligt medel. För att hävda svensk territoriell integritet i enlighet med de möjligheter folkrättens regler ger utnyttjas inom Försvarsmakten framför allt stridskrafter, helikopterförband och flygstridskrafter med den beredskap som regeringen beslutar. Alla Försvarsmaktens enheter skall ha förmåga till skydd mot säkerhetshot. Särskilda säkerhetsförband skall utnyttjas för aktiv verkan mot sådana hot. Försvarsmakten skall kunna förstärka skyddet av viktiga samhällsobjekt samt vidta åtgärder enligt förordningen (1982:756) om Försvarsmaktens ingripande vid kränkningar av territorium under fred och neutralitet m.m. stridskrafter skall ha förmåga att ingripa mot kränkningar och därutöver kunna förstärka underrättelseförmågan. Efter beredskapshöjning skall förmåga finnas till marin närvaro med ytstridsförband och ubåtar i våra omgivande havsområden. Förmågan skall kunna utvecklas för att upprätthålla kontinuerlig närvaro. Flygstridskrafter skall ha förmåga att ingripa mot kränkningar och därutöver kunna förstärka underrättelseförmågan. Försvarsmakten skall vidare i samverkan med andra myndigheter kunna upptäcka och avvisa säkerhetshot. Beredskapen att realisera denna förmåga skall vara hög. Hemvärnets förstahandsuppgift är, vilket tidigare framgått, att kunna bevaka och skydda viktiga samhällsobjekt mot militära sabotagestyrkor. Det är också mycket angeläget att säkerhetsstyrkor som aktivt kan ingripa mot sabotagestyrkor disponeras. 5.2.5 Bidra till fred och säkerhet i omvärlden Regeringens förslag: Vad avser uppgiften att bidra till fred och säkerhet i omvärlden skall Försvarsmakten -ha förmåga att i samverkan med andra länder planera och genomföra fredsbevarande operationer som inledningsvis främst skall kunna ske med markförband, landminröjnings- och sjöminröjningskapacitet, transportresurser och andra specialenheter, företrädesvis i och dess närhet, men även globalt, -ha förmåga att i samverkan med andra länder planera och genomföra fredsframtvingande operationer som främst skall kunna ske med markförband i och dess närhet, -kunna lämna stöd till fredsfrämjande och humanitär verksamhet som främst skall omfatta land- och sjöminröjningskapacitet, transportresurser och andra specialenheter, främst i och dess närhet och -ha förmåga att i samverkan med andra länder planera, genomföra och delta i övningsverksamhet som skall omfatta såväl mark- som sjö- och flygstridskrafter inom ramen för det säkerhetsfrämjande samarbetet, främst i närområdet. På medellång sikt skall Försvarsmakten även -kunna delta i begränsade fredsframtvingande operationer med markförband globalt och -kunna delta i fredsbevarande operationer med sjö- och flygstridskrafter i vårt närområde. Skälen för regeringens förslag: Regeringens bedömning i kontrollstationspropositionen avseende förmåga och organisation för internationellt säkerhetsfrämjande och fredsfrämjande samarbete inom det militära försvaret bör i huvudsak ligga till grund för den fortsatta internationaliseringen av Försvarsmakten. Utgångspunkt för svenskt deltagande i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser bör vara dels efterfrågan på svenska resurser, dels vår förmåga att effektivt bidra samt i vilken utsträckning detta bidrar till att öka den nationella försvarsförmågan. De erfarenheter som konflikten i Kosovo givit måste dock leda till att förmåga utvecklas att snabbt och med rätt resurser medverka i en internationell insats. För detta krävs en utveckling av förmågan att delta i internationella insatser och att tiden från det att behovet uppstår tills dess att en insats kan ske förkortas. Inriktningen skall vara att en styrka kan sättas in någon månad efter beslut. Den för svensk försvarspolitik viktigaste slutsatsen av det senaste årets internationella utveckling är behovet av att snabbt stärka förmåga att bidra till europeisk krishantering. Vad avser takten i ökningen i förmågan till internationella insatser bör möjligheterna prövas och kostnaderna beräknas för att genomföra den snabbare än vad Försvarsmakten har planerat för. De resurser som skall kunna delta i internationell verksamhet måste kunna användas flexibelt. Möjligheterna att använda olika typer av förband, enheter och särskilda kompetenser bör därför prövas. För att kunna stärka vår förmåga till internationella insatser bör sådana åtgärder ges prioritet som har stort mervärde för vår internationella förmåga medan sådana åtgärder kan få anstå som enbart har betydelse för att utveckla den nationella försvarsförmågan.