prop · GN0327 · 2000-01-01 00:00:00 — Inspektion av att förvaringsbestämmelserna följs skall få förekomma endast i de fall särskild förvaringsföreskrift meddelats. Remissinstanserna: Flertalet av dem som yttrat sig över förslaget tillstyrker detta. Kammarrätten i avstyrker dock förslaget av det skälet att ändamålet med åtgärden inte motiverar ett så långtgående intrång. anser att det borde vara tillräckligt att kräva att den sökande uppvisar kvitto på inköpt säkerhetsskåp. Riksåklagaren, i , i och i anser å andra sidan att inspektionsrätten inte bör begränsas till fall där särskild förvaringsföreskrift har meddelats. i är av uppfattningen att bestämmelsen bör gälla alla som meddelats särskild förvaringsföreskrift och anser därför att det inte bör införas någon övergångsbestämmelse. Skälen för regeringens förslag: Tillståndsmyndigheterna har ingen direkt befogenhet att kontrollera hur en enskild vapeninnehavare förvarar sina skjutvapen. kan endast uppmärksamma sökanden på förvaringsbestämmelserna och tillfråga denne om hur han avser att lösa förvaringsfrågan. Att förvaring i säkerhetsskåp uppställs som ett krav i vapenlagen innebär i praktiken att möjligheterna att kontrollera att förvaringsbestämmelserna följs ökar. Det finns nämligen då inget som hindrar att en tillståndsmyndighet fordrar att vapeninnehavaren på något sätt styrker att han uppfyller kravet. För att meddela tillstånd till innehav av skjutvapen kan myndigheten således kräva att sökanden företer intyg om installerat säkerhetsskåp eller kvitto på inköpt sådant. Från bl.a. tillståndsmyndigheterna och utredare av våldsbrottslighet har det emellertid framförts önskemål om möjlighet till en vidare kontroll av förvaringen, såsom att inspektion av förvaringsutrymmena skall få företas. Regeringen instämmer i bedömningen att införandet av en möjlighet för tillståndsmyndigheterna att kontrollera enskilda vapeninnehavares förvaring av skjutvapen skulle kunna fylla en viktig funktion. Blotta vetskapen om att en sådan inspektion kan komma att företas skulle med stor sannolikhet bidra till att förvaringsbestämmelserna följdes i större utsträckning än . Vidare skulle en inspektion utgöra ett bra tillfälle för tillståndsmyndigheten att lämna information och råd till vapenägaren om hur risken för stöld av skjutvapen på olika sätt kan minskas. En möjlighet till kontroll skulle naturligtvis också bidra till att uppdaga fall där förvaringen missköts på ett sådant sätt att fråga om återkallelse av vapentillstånd bör väckas. Enligt regeringens mening bör kontrollmöjligheten gälla generellt. Att såsom utredningen föreslår begränsa kontrollmöjligheten till fall där särskild förvaringsföreskrift meddelats anser vi skulle leda till en alltför snäv avgränsning. I och med att förvaring i säkerhetsskåp görs obligatorisk kommer det sannolikt att höra till undantagen att en särskild förvaringsföreskrift meddelas en enskild vapeninnehavare. Att låta kontroll få äga rum endast i dessa fall skulle enligt vår bedömning endast få marginell betydelse för att minska risken för vapenstölder. Som framgår av avsnitt 16 föreslår vi i motsats till utredningen att straffansvar inte skall föreskrivas för överträdelse av de generella förvaringsbestämmelserna. Detta innebär också att det integritetsintrång som en kontroll kan medföra begränsas. Kontrollen skall således inte syfta till att uppdaga brottsliga gärningar, utan får i stället mer karaktären av en åtgärd för tillsyn av tillståndspliktig verksamhet. Den sanktion som kommer i fråga för misskötsel av förvaringen är i första hand återkallelse av tillståndet. Innan en så ingripande åtgärd vidtas bör naturligtvis övervägas om inte en varning eller annat påpekande är tillräckligt för att säkerställa att förvaringsreglerna följs. Integritetsaspekten bör även beaktas vid utformningen av möjligheten att inspektera förvaring. Denna bör således utformas som en skyldighet för den som innehar vapen att på begäran låta polismyndigheten få tillträde till det utrymme där förvaring sker. En begäran om att kontrollera förvaringen skall meddelas inom rimlig tid innan den skall äga rum. Kontrollen får endast avse det utrymme där förvaring sker och innefattar inte någon rätt att undersöka annan egendom i vapeninnehavarens besittning än den som omfattas av vapentillståndet eller är av omedelbar betydelse för förvaringen. Om det t.ex. föreligger misstanke om olovligt innehav av vapen skall i stället bestämmelser om husrannsakan tillämpas. Den omständigheten att en vapenägare utan godtagbar anledning vägrar låta polismyndigheten få tillträde för att kontrollera att förvaringsbestämmelserna följs bör enligt regeringens mening föranleda att tillståndet återkallas. Lagrådet har anfört att det enligt nuvarande bestämmelser inte är självklart att ett tillstånd att inneha skjutvapen kan återkallas enbart på grund av vägran att medverka till inspektion av förvaring. Med anledning av Lagrådets påpekande föreslår regeringen att det görs ett tillägg i bestämmelserna om återkallelse i 6 kap. 1 § vapenlagen (se avsnitt 13). Lagrådet har vidare anfört att det kan dröja innan ett slutligt avgörande föreligger i ett ärende om återkallelse av tillstånd. Lagrådet anser att det mot den bakgrunden kan befaras att den föreslagna bestämmelsen om inspektion inte får någon större effekt. Enligt Lagrådet finns det därför skäl att överväga att förena bestämmelsen med något slag av sanktion för det fall att någon vägrar att medverka. Enligt regeringens bedömning torde risken för att få sitt vapentillstånd återkallat utgöra ett starkt skäl för att dels följa de materiella förvaringsbestämmelserna, dels efterkomma en begäran om att kontrollera efterlevnaden av dessa (jfr avsnitt 16). Vad gäller den omständigheten att det i vissa fall kan dröja innan ett slutligt avgörande föreligger i ett ärende om återkallelse vill regeringen erinra om möjligheterna att omhänderta skjutvapen enligt bestämmelserna i 6 kap. 4 § vapenlagen. Av dessa skäl och med hänsyn till de integritetsaspekter som gör sig gällande i fråga om tillträde till någons bostad, anser regeringen att det inte nu bör införas någon möjlighet för polisen att med fysiskt tvång genomföra en sådan kontroll som här avses. Vi avser emellertid att noga följa tillämpningen av den föreslagna bestämmelsen och om det visar sig nödvändigt återkomma till med förslag till skärpningar. Bestämmelserna om rätten till kontroll av förvaring bör träda i kraft som de nya förvaringsbestämmelserna börjar tillämpas på tillstånd som meddelats före , dvs. 10 Skjutvapen på allmän plats Regeringens förslag: Ett förbud mot att inneha skjutvapen på allmän plats m.m. införs. Utredningens förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Endast ett fåtal remissinstanser har något att erinra mot förslaget. i och ifrågasätter nyttan av ett förbud. anser att den ingående regleringen av vapeninnehav som finns i vapenlagen är tillräcklig. i anser att de föremål som finns upptagna i 1 kap. 3 § f och h inte bör omfattas av ett förbud. Skälen för regeringens förslag: Förvaringsbestämmelserna i vapenlagen syftar till att förhindra att obehöriga kommer åt vapnen. Den legala vapeninnehavarens handhavande av vapnet är inte reglerad på annat sätt än genom bestämmelserna i 6 kap. vapenlagen om återkallelse av tillståndet och eventuellt ett omhändertagande av vapnet för det fall vapeninnehavaren missbrukar vapnet, visar oaktsamhet med vapnet eller på annat sätt visar sig vara olämplig att inneha vapen. Enligt gällande bestämmelser är det således möjligt för polisen att i flagranta fall ingripa när det gäller skjutvapen m.m. på allmän plats. Särskilt med hänsyn till intresset av att förebygga våldsbrott anser regeringen emellertid att det vore önskvärt om polisen i brottsförebyggande syfte kunde ingripa mot ett innehav av vapen som framstår som direkt olämpligt redan innan en farlig situation uppkommit, utan att behöva ställas inför alltför besvärliga avvägningsfrågor. Regeringen delar därför utredningens bedömning att det skulle stå mycket att vinna med en regel motsvarande den i knivförbudslagen som ger möjlighet att ingripa mot dem som bär kniv m.m. De argument som motiverar ett knivförbud på allmän plats kan således i hög grad göras gällande även beträffande skjutvapen. Enligt regeringens mening bör det därför vara förbjudet att medföra skjutvapen på allmän plats m.m. i samma utsträckning som gäller för knivar. Syftet med ett sådant förbud är att man skall minska förekomsten av skjutvapen i sammanhang där de kan tänkas komma till användning vid brott mot liv eller hälsa och att polisen i sådana sammanhang skall kunna ingripa mot obefogade innehav av skjutvapen. I likhet med vad som gäller för knivar m.m. måste förbudet förses med undantag. Samma grunder som gäller enligt knivförbudslagen bör därvid kunna tillämpas. Från förbudet bör därför innehav vara undantagna som avser skjutvapen som enligt särskilda föreskrifter ingår som utrustning för viss tjänst eller visst uppdrag samt innehav som annars med hänsyn till omständigheterna kan anses vara befogat. Inte heller bör ringa fall leda till ansvar. I enlighet med vad som gäller för knivar på allmän plats m.m. är det viktigt att bestämmelsen tillämpas med förnuft och generositet. Exempelvis är en jägares eller sportskytts innehav av vapen naturligtvis befogat även på allmän plats under transport till och från jakt eller skjutbana, eller då jakt enligt tillstånd bedrivs på allmän plats. Detsamma gäller naturligtvis en person som medför exempelvis tårgasspray för skyddsändamål, förutsatt att tillståndet omfattar just sådant ändamål. Om inga andra omständigheter talar emot det bör en rimlig förklaring till innehavet på platsen godtas. Liksom vad avser knivförbudet bör föremålets art vara av stor betydelse, ävensom det sammanhang i vilket det innehas. En sådan ordning innebär exempelvis att ett innehav av ett skjutvapen vid en nöjestillställning eller i andra sammanhang där många människor träffas eller uppehåller sig i princip aldrig bör kunna godtas. Det bör inte heller kunna godtas att en innehavare av skjutvapen för detta med sig i skjutbart skick eller ens laddat. Detta står i överensstämmelse med det som regeringen föreslår i avsnitt 9.2, nämligen att det i vapenlagen införs en bestämmelse enligt vilken ett skjutvapen som transporteras skall vara oladdat och, om det lämpligen kan ske, isärtaget och nerpackat. I detta sammanhang kan också erinras om att regeringen föreslår att skall ges rätt att meddela föreskrifter om vad som skall iakttas i samband med att skjutvapen förflyttas/transporteras. Sådana föreskrifter torde omfatta även situationen när någon bär med sig skjutvapen på allmän plats. Vilka föremål bör omfattas? Ett förbud av ifrågavarande art bör med hänsyn till rättssäkerheten vara klart avgränsat. Det bör således inte få råda osäkerhet om vilka föremål som omfattas av förbudet, vare sig bland dem som kan komma att träffas av det eller dem som har att tillämpa det genom ingripanden. Som utredningen påpekar är det vid bestämningen av det förbjudna området härvid en fördel om det går att knyta an till redan vedertagna och inarbetade bestämmelser, inte minst för den polisman som ofta skall kunna ingripa då han påträffar ett föremål som kan befaras komma till användning vid våldsbrottslighet. Det framstår därför som lämpligt att använda sig av den avgränsning som görs i vapenlagen. Som i påpekar omfattar vapenlagen en del mindre farliga föremål som det skulle kunna vara motiverat att göra undantag för. Med hänsyn till betydelsen av att regeln blir enkel att tillämpa bör avgränsningen av vilka föremål som skall omfattas av förbudet enligt regeringens mening trots detta ske genom en hänvisning till samtliga de föremål som omfattas av begreppet skjutvapen. Därigenom kommer även en del i och för sig harmlösa vapendelar att omfattas. Dessa torde dock i praktiken falla utanför det straffbara området på grund av bestämmelser om undantag för ringa fall. Regeringen delar dock utredningens uppfattning att ammunition bör helt undantas från förbudets tillämpningsområde. 11 Reparation, översyn och skrotning av skjutvapen Regeringens förslag: En bestämmelse om att det krävs tillstånd för att yrkesmässigt ta emot skjutvapen för reparation eller översyn samt för att ta emot skjutvapen för skrotning tas in i vapenlagen. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. En bestämmelse om att endast den som har de kunskaper som behövs samt är ordentlig och pålitlig får meddelas tillstånd, tas in i vapenlagen. Överlämnande till annan för reparation m.m. skall anmälas till polismyndigheten. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna har haft något att erinra mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: För reparation, översyn eller skrotning får skjutvapen enligt nuvarande ordning lämnas till och tillfälligt innehas av den som får driva handel med sådana vapen eller den som av polismyndigheten har godkänts att ta emot vapen för sådana åtgärder. För reparation eller översyn får ett vapen också lämnas till den som skulle ha rätt att låna och självständigt handha vapnet (4 kap. 3 § vapenlagen). Regeringen delar utredningens uppfattning att det bör krävas tillstånd för att yrkesmässigt ta emot vapen för reparation eller översyn. I fråga om skrotning bör detta gälla också den som inte bedriver sådan verksamhet yrkesmässigt. I sak innebär detta inte någon större ändring i förhållande till vad som gäller, men ett system med tillståndsplikt stämmer bättre överens med vapenlagens systematiska uppbyggnad i övrigt än nuvarande ordning med godkännande av polismyndighet. Vad gäller förslaget till bestämmelse om krav på lämplighet m.m. anser regeringen att allmänna råd, enligt vilka polismyndigheten skall pröva den allmänna lämpligheten hos personen i fråga, är tillräckliga. Enligt regeringens mening föreligger inte heller skäl att införa krav på att överlämnande till annan för reparation m.m. skall anmälas till polismyndigheten. 12 Utlåning av skjutvapen Regeringens bedömning: Bestämmelserna om utlåning av skjutvapen bör inte ändras. Utredningens förslag: Utlåning av ett skjutvapen för självständigt handhavande får ske endast till den som har eget tillstånd att inneha sådant vapen. Tvåveckorsregeln tas bort. I stället anges att skjutvapen får lånas ut endast tillfälligt, för ett bestämt ändamål och tillfälle. Utlåning som varar i skall anmälas till polismyndigheten. Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som yttrat sig avstyrker förslaget om att ta bort tvåveckorsregeln och att utlåning som överstiger skall anmälas till polismyndigheten. /Landsbygdens Jägare har föreslagit att möjligheterna att låna ut skjutvapen i stället utvidgas. Skälen för regeringens bedömning: Enligt gällande bestämmelser får den som har rätt att inneha ett skjutvapen låna ut vapnet för samma ändamål som tillståndet avser (3 kap. 1 § vapenlagen). Om innehavet av ett skjutvapen kräver att den enskilde skall ha avlagt skytteprov eller genomgått en viss utbildning eller på annat sätt visat sig vara lämplig att inneha vapnet, får ett sådant vapen lånas ut endast till den som uppfyller samma krav. Enhandsvapen och helautomatiska vapen får dock lånas ut endast till låntagare som själv har rätt att inneha ett sådant vapen, dvs. har eget innehavstillstånd för sådant vapen. Detta gäller dock inte för start- och signalvapen (3 kap. 4 och 5 §§ vapenlagen). Möjligheterna till utlåning av skjutvapen fyller enligt regeringens bedömning en viktig praktisk funktion. Såvitt framgår av remissutfallet fungerar nuvarande ordning bra och leder inte till några större tillämpningssvårigheter. Det finns inte heller något som tyder på att bestämmelserna skulle vara så utformade att de inbjuder till missbruk. En ytterligare begränsning av möjligheterna till utlåning riskerar vidare leda till att antalet tillstånd och därmed antalet skjutvapen ökar, vilket inte skulle vara förenligt med de övergripande målen för reformen. Mot den bakgrunden anser regeringen att bestämmelserna om utlåning inte bör ändras. 13 Återkallelse av tillstånd Regeringens förslag: Ett vapentillstånd skall återkallas om förutsättningarna härför är uppfyllda. Det fakultativa momentet utgår således. De nuvarande fem grunderna för återkallelse sammanförs till tre grunder, nämligen att tillståndshavaren visat sig vara olämplig att inneha vapen, förutsättningarna för tillståndet inte längre finns, det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. Vidare införs en ny grund för återkallelse, nämligen att innehavaren utan godtagbar anledning vägrat låta polismyndigheten få tillträde för att kontrollera att förvaringsbestämmelserna följs. Ett vapenhandelstillstånd skall återkallas om tillståndshavaren inte längre driver yrkesmässig handel, förutsättningarna för tillståndet inte längre finns eller om det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. Det fakultativa momentet utgår således i dessa tre fall. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Återkallelse görs obligatorisk även i det fallet att en innehavare av tillstånd att driva vapenhandel åsidosatt en bestämmelse i vapenlagen eller en föreskrift eller villkor som meddelats med stöd av lagen. Utredningen har inte föreslagit någon ny grund för återkallelse. Remissinstanserna: Hovrätten över och , Länsrätten i , i och Skytterörelsens tillstyrker förslaget om ändring av återkallelsebestämmelserna. Länsrätten i ifrågasätter om inte grunden skälig anledning kan uteslutas eftersom alla huvudsakliga skäl för att återkalla tillstånd ryms under de andra grunderna. vid ifrågasätter å andra sidan om det inte finns anledning att behålla alla fem grunder. anser att det fakultativa momentet bör finnas kvar för att ge utrymme för viss flexibilitet. I fråga om vapenhandelstillstånd har ingen remissinstans haft något att erinra mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen Regeringen delar utredningens bedömning att vapenlagen innehållsmässigt väl reglerar de situationer vid vilka återkallelse av ett tillstånd att inneha skjutvapen respektive att föra in skjutvapen till bör ske. I enlighet med vad som anförs i avsnitt 9.4 om kontroll av förvaring bör emellertid ett tillägg göras enligt vilket ett tillstånd skall återkallas om innehavaren utan godtagbar anledning vägrat låta polismyndigheten få tillträde för att kontrollera att förvaringsbestämmelserna följs. Regeringen anser vidare, i likhet med utredningen, att det kan finnas skäl att överväga om inte vissa grunder kan utgå. De tre första grunderna för återkallelse (a c), är att tillståndshavaren missbrukat vapnet, visat oaktsamhet med vapnet eller på annat sätt visat sig vara olämplig att inneha vapen. Den utredning som föreligger visar att de två förstnämnda grunderna tillämpas i relativt liten utsträckning, medan den tredje grunden är den i särklass mest tillämpade. Alla tre grunderna rör tillståndshavarens personliga lämplighet att inneha vapen. Regeringen delar utredningens bedömning att dessa med fördel kan slås samman till en grund, nämligen att ett tillstånd skall återkallas om tillståndshavaren är olämplig att inneha vapen. Grunden skälig anledning bör, i enlighet med vad utredningen föreslår, däremot behållas eftersom det kan uppkomma situationer där återkallelse bör kunna komma i fråga men som inte täcks av någon av de övriga grunderna. Utredningen har föreslagit att återkallelse bör vara obligatorisk beträffande samtliga återkallelsegrunder. Föreligger någon av dessa skall tillståndsmyndigheten enligt utredningens förslag alltså vara skyldig att återkalla vapentillståndet. I lagrådsremissen förklarade sig regeringen instämma i utredningens bedömning principiellt. Regeringen föreslog emellertid att det fakultativa momentet skulle behållas avseende den sista av återkallelsegrunderna av det skälet att denna är så allmänt hållen att den bedömdes knappast kunna läggas till grund för obligatorisk återkallelse. Lagrådet har förklarat sig inte kunna finna något hållbart skäl för att behålla det fakultativa momentet i dessa fall. Lagrådet har framfört samma synpunkter vad gäller återkallelse av tillstånd att inneha ammunition och att driva vapenhandel. Regeringen kan instämma i Lagrådets uppfattning och föreslår därför att återkallelse görs obligatorisk även i dessa fall. Regeringen vill avslutningsvis betona vikten av att tillståndsmyndigheten uppmärksammar frågan om återkallelse i de fall där tillståndsinnehavaren gjort sig skyldig till våld eller hot om våld mot någon nära anhörig. Återkallelse av tillstånd att driva handel med skjutvapen Samma skäl som vi anfört i fråga om återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen respektive att föra in skjutvapen till gör sig gällande i fråga om återkallelse av tillstånd att driva handel med sådana vapen. Regeringen anser i enlighet med detta att det bör vara obligatoriskt att återkalla ett handelstillstånd om tillståndshavaren inte längre driver yrkesmässig handel, om förutsättningarna för tillståndet inte längre finns eller om det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. Däremot bör det fakultativa momentet behållas vad gäller grunden att tillståndshavaren åsidosatt en bestämmelse i vapenlagen eller en föreskrift eller ett villkor som meddelats med stöd av lagen, eftersom det kan förekomma att ett åsidosättande inte är av så allvarlig karaktär att det bör föranleda att tillståndet återkallas. 14 Omhändertagande av skjutvapen och ammunition Regeringens förslag: Omhändertagande av ett skjutvapen med tillhörande ammunition skall ske om förutsättningarna härför är uppfyllda. I vapenlagen införs en bestämmelse enligt vilken ett skjutvapen får omhändertas om innehavaren inte kan visa att han eller hon har rätt att inneha vapnet. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: motsätter sig förslaget att göra omhändertagande obligatoriskt av samma skäl som i fråga om återkallelse av tillstånd. Övriga remissinstanser har inte haft något att erinra mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Regeringen anser att bestämmelsen om omhändertagande av skjutvapen och ammunition är väl avgränsad och klart utformad. Någon ändring av de materiella grunderna för omhändertagande av skjutvapen och ammunition är således inte behövlig. Däremot anser regeringen av samma skäl som tidigare anförts i fråga om bl.a. innehavstillstånd, att lagstiftningen bör skärpas på så sätt att tillståndsmyndigheten skall vara skyldig att omhänderta ett skjutvapen med tillhörande ammunition när förutsättningarna för detta är uppfyllda. En sådan ordning ter sig naturlig om frågan ses i ett brottsförebyggande perspektiv. Enligt 12 kap. 5 § vapenförordningen får en polisman omhänderta ett skjutvapen om innehavaren inte medför tillståndsbeviset för vapnet. En innehavare av skjutvapen skall alltså kunna visa att han har rätt att inneha vapnet i fråga. Eftersom det är fråga om ett tvångsmedel bör bestämmelsen finnas i vapenlagen. Regeringen föreslår därför att bestämmelsen flyttas över till vapenlagen, dock med den ändringen att ett skjutvapen skall kunna omhändertas om innehavaren inte kan visa att han har rätt att inneha vapnet. Detsamma gäller den anslutande bestämmelsen i nuvarande 12 kap. 6 § vapenförordningen om att jakttillsynsmän som har förordnats av samt personal vid och vid tillämpningen av den omnämnda bestämmelsen likställs med polisman. Lagrådet har uppmärksammat att särskilt förordnade tjänstemän vid inte ingår bland de personalkategorier som får omhänderta vapen enligt den nu aktuella bestämmelsen, vilket däremot är fallet när det gäller omhändertagande enligt 6 kap. 4 § vapenlagen. Enligt Lagrådet kan det ifrågasättas varför inte denna personalkategori skall få ingripa även enligt den föreslagna bestämmelsen i 6 kap. 4 a §. Frågan har inte berörts av utredningen.