prop · GN0332 · 2000-01-01 00:00:00 — Genom inrättandet av ett medlingsinstitut skapas bättre förutsättningar för att tillvarata samhällsintresset i lönebildningen som de avtalsslutande parternas ansvar betonas och resurserna för konfliktlösning stärks. Enligt den bedömning som de så kallade samsynsmännen och gjorde i sin rapport till regeringen finns en bred samsyn bland arbetsmarknadens parter om behovet av ett medlingsinstitut med utökade resurser. Den kritik som riktats mot inrättandet av det av utredningen föreslagna medlingsinstitutet avser främst farhågor om en otillbörlig statlig inblandning i förhandlingsprocessen samt uppfattningen att utvecklingen under 1990- talet visar att svensk lönebildning fungerar tillfredsställande. Som framgår av regeringens övriga förslag kommer inrättandet av ett medlingsinstitut inte att innebära något ökat inslag av statlig inkomstpolitik. I stället tydliggörs parternas och statens respektive ansvarsområden. Ett huvudsyfte med de föreslagna förändringarna är att lönebildningen skall kunna fungera väl inte bara när arbetslösheten är hög, som den varit , utan också när lönebildningen utsätts för hårda påfrestningar till följd av stark tillväxt, en kraftig ökning av efterfrågan på arbetskraft och betydligt högre sysselsättning än . Enligt regeringens bedömning är det lämpligast att en ny myndighet inrättas för att utföra uppgifterna att verka för en väl fungerande lönebildning och medla i arbetstvister. Den nya myndigheten kommer att få en vidare uppgift för sin verksamhet än Förlikningsmannaexpeditionen och de anställda bör ha kompetens inom områdena samhällsekonomi, lönebildning, avtalsförhandlingar, arbetsrätt, lönestatistik, avtalstolkning och jämställdhet. Därutöver kommer den nya myndigheten ha möjlighet att i vissa fall anlita extern expertis för utrednings-, analys- och forskningsuppdrag. Vidare avser regeringen att ge myndigheten i uppgift att inrätta expertråd med representanter för arbetsmarknadens parter inom områdena samhällsekonomi, lönestatistik och avtalsförhandlingar. Myndigheten ges ekonomiska resurser dimensionerade för ett tiotal anställda. När den nya myndigheten inrättas avvecklas Förlikningsmannaexpeditionen. De uppgifter som ligger på Förlikningsmannaexpeditionen enligt medbestämmandelagen skall fortsättningsvis ingå i den nya myndighetens uppgifter. Avtalen på stora delar av arbetsmarknaden löper ut . Regeringen anser att det är väsentligt att den nya myndigheten inrättas i sådan tid att den aktivt kan verka redan under nästa avtalsrörelse. Ett tidigare inrättande än är dock inte praktiskt möjligt att genomföra. Regeringen instämmer i utredningens förslag att den nya myndigheten skall ges namnet i stället för benämningen förliknings- mannainstitut som användes i utredningsdirektiven. Namnet på den nya myndigheten skall vara enkelt och könsneutralt vilket gör namnet lämpligt. Av samma skäl instämmer regeringen i utredningens bedömning att begreppet medlare i arbetstvister skall användas istället för förlikningsman liksom att begreppet medling, som används i dagligt tal, skall användas istället för det mindre vanliga begreppet förlikning. 8.2 uppgift 8.2.1 i arbetstvister och verka för en väl fungerande lönebildning Regeringens förslag: uppgift skall vara att medla i arbetstvister och verka för en väl fungerande lönebildning. Utredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: LO, , , , , , och () stöder förslaget. Förslaget avvisas av och med flera, Förlikningsmannaexpeditionen, SAF, , , , , Facken inom industrin och Ledarna. Skälen för regeringens förslag: Regeringen instämmer i utredningens förslag att bör ha till uppgift att medla i arbetstvister och verka för en väl fungerande lönebildning samt att detta bör framgå av medbestämmandelagen. Även med beaktande av att en stridsåtgärd är ett legitimt sätt att verkningsfullt påverka en arbetstvist är det av stor betydelse för samtliga medborgare i samhället att de konflikter som bryter ut mellan parterna på arbetsmarknaden får en snabb lösning. skall därför aktivt medverka till att lösa sådana arbetstvister och dessutom söka medverka till att parterna kan lösa tvister utan att stridsåtgärder kommer till stånd. Det skall vara uppgift att säkerställa tillgången på kompetenta medlare, skiljemän och andra utomstående personer som kan medverka till lösning av intressetvister. Institutet skall ha en god överblick över förhållanden på arbetsmarknaden, sammanställa och tolka statistik, sammanställa och analysera träffade kollektivavtal, följa förhållandena på arbetsmarknaden i och i omvärlden, särskilt i , och ha erforderlig kompetens i jämställdhetsfrågor och diskrimineringsfrågor i allmänhet. För att det skall vara möjligt att skapa fortsatt goda förutsättningar för en hög sysselsättningstillväxt är det väsentligt att inte enbart har i uppgift att medla utan även på andra sätt verkar för en väl fungerande lönebildning. Även om de nominella löneökningarna har dämpats och antalet konflikter är lågt ligger den svenska genomsnittliga löneökningstakten något över de viktigare konkurrentländernas. En fortsatt låg inflation och hög sysselsättningstillväxt är nödvändig om regeringens sysselsättningsmål skall uppnås. En reformering av lönebildningen bidrar till en framtida utveckling där reallöneökningar förenas med ökad sysselsättning. I syfte att befrämja en sådan sysselsättningsutveckling är det enligt regeringens uppfattning viktigt att det uppdrag som tilldelas är mer långtgående än det uppdrag som Förlikningsmannaexpeditionen haft. Flera remissinstanser framför farhågor om ett ökat inslag av statlig inkomstpolitik. Det som remissinstanserna framför allt stödjer sina farhågor på är att det i utredningens definition av begreppet en väl fungerande lönebildning ingår formuleringar om att institutet bland annat skall verka för samordning av förhandlingar och avtalens innehåll. Exempelvis avvisar utredningens precisering av begreppet med motiveringen att det i huvudsak kommer att innebära att verkar för samordning av avtalsförhandlingarna och avtalsperioder. föreslår därför att formuleringen en väl fungerande lönebildning endera utgår eller alternativt formuleras i termer av lönebildningens samhällsekonomiska konsekvenser. Facken inom industrin anser att huvuduppgift skall vara att medla i arbetstvister och varnar för att utredningens förslag skulle leda till att parternas ansvar i lönebildningen minskar. Regeringen är angelägen om att förtroendet för verksamhet är stort på arbetsmarknaden. Det är därför viktigt att tydliggöra innebörden av uppgifter och vad som därmed avses med att verka för en väl fungerande lönebildning. Regeringen delar utredningens bedömning att det bör ingå i uppgift att agera så att det underlättar för parterna att ta samhällsekonomiska hänsyn. Det bör ske till exempel genom att institutet på ett tidigt stadium överlägger med parterna om de samhällsekonomiska förutsättningarna inför kommande förhandlingar. Däremot anser inte regeringen att bör verka för samordning av avtalens materiella innehåll. Att parterna tar samhällsekonomiska hänsyn innebär enligt regeringens mening att de i sina förhandlingar med respektive motparter agerar på ett sätt som inte är till nackdel vare sig för medlemmar eller utanförstående. Det kan till exempel gälla högt ställda lönekrav som försämrar sysselsättningsutsikterna inte enbart inom det egna avtalsområdet utan även indirekt inom andra områden. skall skaffa information och åstadkomma öppenhet, jämförbarhet mellan avtal och avtalsområden, transparens, informationsutbyte och samsyn genom en väl avvägd kombination av överläggningar och informella kontakter. Hur denna avvägning skall ske bör avgöras av . bör också söka förebygga och bidra till att lösa de konflikter som kan uppkomma till följd av att en parts agerande påverkar de ekonomiska förutsättningarna för andra aktörer. Även på andra sätt bör underlätta en aktiv dialog mellan alla parter på arbetsmarknaden i syfte att hitta lösningar på olika konflikter som innebär att utfallet för löntagarkollektivet som helhet blir så bra som möjligt. Erfarenheten från flera andra länder visar att ett brett samförstånd mellan arbetsmarknadens parter kan ge upphov till betydande ekonomiska framgångar. skall i detta sammanhang utgå från att parter som omfattas av avtal med förhandlingsordning inte skall behöva föra parallella förhandlingar. anser att begreppet en väl fungerande lönebildning bör tolkas på ett sätt som innebär att inte enbart får i uppgift att verka för att den samlade löneökningstakten inte överstiger ökningstakten i våra viktigaste konkurrentländer utan även att lönerelationerna mellan olika branscher och yrken speglar tillgång och efterfrågan på arbetskraft. Regeringen delar inte uppfattning. Det är i första hand via utbildningspolitiken och den aktiva arbetsmarknadspolitiken som staten kan se till att tillgången på arbetskraft inom olika branscher och yrken svarar mot den efterfrågan som finns. Om lönebildningen skall fungera väl är det också av betydelse att fördelningspolitiken fungerar på ett bra sätt. har rätt i att även förändringar av lönerelationerna kan spela en viktig roll för att återställa balansen mellan tillgång och efterfrågan på arbetskraft men den takt med vilken lönerelationerna skall anpassas är parternas sak att själva bestämma. Om parterna så önskar har dock möjlighet att medverka till att befrämja diskussioner om sådana frågor parterna emellan. måste självfallet agera på ett sådant sätt att institutet får respekt hos de avtalsslutande parterna. Det går inte att på förhand ange hur skall agera för att fullgöra detta uppdrag. Som framgår av lagtexten kan det ske genom att kalla parterna till överläggningar eller på annat sätt. bör ha stor frihet att välja sina arbetsformer. bör dessutom, både inom ramen för sin rapporteringsskyldighet och för vad som allmänt gäller för myndigheter (jämför verksförordningen [1995:1322]), löpande bedöma sina möjligheter att agera. verksamhet bör utvärderas . 8.2.2 Tidigt agerande för en förbättrad lönebildning Regeringens förslag: skall genom överläggningar eller på annat sätt informera sig om kommande eller pågående avtalsförhandlingar, vid vite kunna förelägga en part att komma till en överläggning samt ge parterna på arbetsmarknaden råd och upplysningar om förhandlingar och kollektivavtal. En part som träffat kollektivavtal skall på begäran och ytterst vid vite tillställa en kopia av träffat kollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor. Regeringens bedömning: bör verka för att parterna upprättar tidsplaner för avtalsförhandlingar som syftar till att nya avtal sluts innan föregående avtalsperiod löper ut och att tidsplanerna även kan samordnas när så är lämpligt, samråda med parterna om de samhällsekonomiska förutsättningarna för förhandlingarna samt tillvarata och upprätthålla den breda samsyn som finns på arbetsmarknaden om den konkurrensutsatta sektorns lönenormerande roll och, när så är lämpligt, verka för giltighetsperioder för kollektivavtalen som befrämjar en väl fungerande lönebildning och att förhandlingar inom internationellt konkurrensutsatta avtalsområden avslutas först om det förs i tiden parallella förhandlingar. Utredningens förslag: Utredningens förslag överensstämmer i stora delar med regeringens. Remissinstanserna: Utredningens förslag om tidigt agerande genom överläggningar har ett brett stöd. LO, SAF, KFO, RRV, AMS, Facket för service och kommunikation (), , Facken inom industrin, RSV, RRV, Statskontoret, , , och med flera, och Förlikningsmannaexpeditionen stöder förslaget. Förslaget avstyrks av Tidningsutgivarna och Ledarna. Utredningens förslag om befogenhet att verka för en samordning av tidsplaner för kollektivavtalsförhandlingar samt giltighetsperioder för kollektivavtal stöds av LO, , och . Förslaget om befogenhet att verka för en samordning av förhandlingar om löner och allmänna anställningsvillkor stöds av samma remissinstanser samt RRV. Förslagen om befogenhet att verka för en samordning av tidsplaner för kollektivavtalsförhandlingar, giltighetsperioder för kollektivavtal samt samordning av förhandlingar om löner och allmänna anställningsvillkor avstyrks av SAF, och med flera, , Ledarna, inom industrin, och . Samordning av tidsplaner för kollektivavtalsförhandlingar samt giltighetsperioder för kollektivavtal avstyrks även av , Riksbank, , och . Samordning av förhandlingar om löner och allmänna anställningsvillkor avstyrks även av i och . Skälen för regeringens förslag och bedömning Behov av ett tidigt agerande Regeringen konstaterar att det krävs noggranna överväganden för att avgöra vilka uppgifter och befogenheter bör tilldelas. Utgångspunkten för regeringens ställningstagande är den ansvarsfördelning mellan parterna och staten som diskuteras i avsnitt 4 och 5. Det är av stor vikt att en statlig myndighet inte ges uppgifter på områden där det är parternas ansvar att fälla avgöranden och där det inte är sannolikt att allmänintresset skulle gagnas av ett statligt agerande. Förbättrad öppenhet och informationsutbyte mellan olika delar av arbetsmarknaden är, enligt regeringens bedömning, emellertid väsentligt för en bättre fungerande lönebildning. Härmed minskar risken för att situationer skall uppkomma där avtal på olika avtalsområden som isolerat ter sig rationella leder till ohållbara sammantagna utfall med alltför snabba kostnadsökningar. De resurser staten bör tillhandahålla är i första hand förbättrad information och fördjupade analyser vilket ger ökad transparens i lönebildningen och en säkrare spelplan . Genom förbättrad lönestatistik och fördjupade analyser ges parterna ett bättre beslutsunderlag som tydliggör konsekvenserna av för snabba lönekostnadsökningar. Därutöver behöver medlarnas befogenhet att verka för att parterna i större utsträckning beaktar helheten förtydligas. Bland remissinstanserna finns en utbredd uppfattning om att det är av värde om ett medlingsinstitut kan agera . SAF menar att ett tidigt agerande är ägnat att öka kvaliteten i förhandlingarna och minska konfliktrisken. Facken inom industrin konstaterar att det är förenligt med ett nytt medlingsinstituts roll att på ett tidigt stadium bilda sig en uppfattning om förutsättningarna inför en stundande avtalsrörelse och föra samtal med parterna om avtalsrörelsens tänkbara förlopp. Enligt den nu gällande bestämmelsen i 46 § medbestämmandelagen skall Förlikningsmannaexpeditionen följa utvecklingen på arbetsmarknaden. Om expeditionen har fått kännedom om en arbetstvist, som hotar eller redan har medfört stridsåtgärd, skall den utse förlikningsman att medla i tvisten, när medverkan av förlikningsman kan anses ägnad att främja en lösning av denna. Däremot finns det inte stöd i medbestämmandelagen för att Förlikningsmannaexpeditionen på ett mer aktivt sätt skulle kunna verka på ett tidigt stadium för att underlätta eller medverka i avtalsförhandlingarna, exempelvis på det sätt som de opartiska ordförandena inom industrins område gjorde avtalsförhandlingar. Regeringen menar att det finns goda skäl för att ge i uppdrag att agera tidigare och på fler sätt än vad som ligger inom Förlikningsmannaexpeditionens uppgifter. bör därför som utredningen föreslagit ges i uppdrag att genom överläggningar eller på annat sätt informera sig om kommande eller pågående avtalsförhandlingar. Om en part inte kommer till överläggningen bör ges rätten att vid vite kalla parten till överläggning. På samma sätt som tidigare skall även ge parterna på arbetsmarknaden råd och upplysningar om förhandlingar och kollektivavtal. Regeringen anser, som utredningen, att en kollektivavtalspart på begäran skall tillställa kopia av träffat kollektivavtal om löner och allmänna anställningsvillkor. Även en sådan begäran anser regeringen bör kunna vitessanktioneras. Beslutet om vitesföreläggande bör inte kunna överklagas. Talan om utdömande av vite skall föras av vid Arbetsdomstolen. Som Lagrådet anfört, bör Arbetsdomstolen vid utdömandet av vite kunna bedöma även vitets lämplighet (se vidare avsnitt 9.1.3). Det nu nämnda anser regeringen skall regleras i medbestämmandelagen. Ett kollektivavtal som inkommit till på begäran eller på annat sätt är allmän handling och offentlig. Utredningen har föreslagit att sekretess skall gälla om uppgiftslämnaren gjort förbehåll om det. Regeringen anser dock inte att det finns skäl att sådan sekretess som huvudregel skall gälla för uppgifter i kollektivavtal hos . Dock bör sekretess gälla för det fall avtalet innehåller uppgift om en parts affärs- eller driftförhållanden eller uppgift om en annan enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden och det kan antas att parten eller personen kan lida skada eller men om uppgiften röjs. bör också verka för att parterna upprättar tidsplaner för avtalsförhandlingar som syftar till att nya avtal sluts innan föregående avtalsperiod löper ut och att tidsplanerna även kan samordnas när så är lämpligt, samråda med parterna om de samhällsekonomiska förutsättningarna för förhandlingarna samt tillvarata och upprätthålla den breda samsyn som finns på arbetsmarknaden om den konkurrensutsatta sektorns lönenormerande roll och, när så är lämpligt, verka för att giltighetsperioder för kollektivavtalen befrämjar en väl fungerande lönebildning och att förhandlingar inom internationellt konkurrensutsatta avtalsområden avslutas först om det förs i tiden parallella förhandlingar. bör också kunna begära att få kopior av tillgänglig lönestatistik. Dessa uppgifter avser regeringen att återkomma till i instruktion. Ett tidigt agerande kan bidra till att skapa realistiska förväntningar om utfall i kommande avtalsförhandlingar och en samsyn om vilka avtalslösningar som är förenliga med ökade reallöner och de samhällsekonomiska målen om god ekonomisk tillväxt och ökande sysselsättning. Det kan också bidra till att parterna fastställer tidsplaner för förhandlingarna som gagnar ett rimligt utfall. Slutligen kan genom att tidigt ta kontakt med parterna inom ett avtalsområde bidra till att lösa besvärliga tvistefrågor, till exempel genom att erbjuda förhandlingsledare, medlare eller annan expertmedverkan. Överläggningar för information om tidsplaner och yrkanden skall således ha rätt att på ett tidigt stadium kalla arbetsmarknadens parter till överläggningar, bland annat för att informera sig om tidsplaner och yrkanden inför kommande eller pågående avtalsförhandlingar. Härigenom stimuleras parterna att komma i gång med sina förhandlingar i så god tid att nya avtal kan träffas innan de gamla har löpt ut, vilket diskuteras närmare nedan. menar att befogenheten att kalla till sig parterna inte bör gälla områden med förhandlingsordningsavtal. och med flera, och Förlikningsmannaexpeditionen anser att informationsutbytet mellan parterna och medlingsinstitutet bör ske på frivillig grund. menar att en befogenhet som kan användas mot parternas vilja inte gagnar förhandlingsprocessen. och med flera argumenterar för att samtal ändå kommer att föras där tidig information lämnas om parterna har förtroende för institutets opartiskhet och kompetens. Enligt regeringens bedömning är det väsentligt att kallelse till dessa överläggningar kan avse parter inom alla avtalsområden, även där avtal om förhandlingsordning gäller. behöver ha en överblick över förhandlingarna på hela arbetsmarknaden för att kunna utföra sin uppgift med framgång, exempelvis för att kunna göra bedömningar om det kommande behovet av förhandlingsledare och medlare. Det är viktigt att det råder en stor öppenhet i informationsutbytet mellan och parterna på arbetsmarknaden. Regeringen vill framhålla att uppgift i denna del avser ett tidigt agerande. Överläggningarna syftar till att utbyta information om och tydliggöra yrkanden och tidsplaner. Ju närmare reella förhandlingar man kommer i tiden, desto större försiktighet bör visa när det gäller befogenheten att kalla till överläggningar. Det bör inte komma i fråga att utan parternas medgivande kalla till överläggningar som avtalsförhandlingar pågår. Detta är av särskild vikt när det gäller parter som är bundna av avtal om förhandlingsordning där det har etablerats en egen ordning för tidsplaner för förhandlingar, tidsramar, regler för tillsättande av medlare och regler om medlarens befogenheter. skall inte använda överläggningar på ett sådant sätt att det uppstår parallella ordningar för överläggningar eller förhandlingar, dvs. Befogenheten att kalla parterna till överläggningar bör givetvis tillämpas med urskillning. Alla avtalsområden behöver inte täckas och ibland finns det bättre sätt att informera sig. Det är också viktigt att respekterar parternas bedömning av vad de anser sig kunna informera om på olika stadier inför och i förhandlingar. Parterna avgör själva vilken information de är beredda att lämna vid överläggningen. RSV menar att man bör överväga en skyldighet för parterna att underrätta när parterna bedömer att det föreligger en uppenbar risk för strandning. Regeringen menar emellertid att en sådan skyldighet inte är nödvändig eftersom befogenheten att kalla parterna till överläggningar ger möjlighet att informera sig om förhandlingsläget. skall ju genom överläggningar eller på annat sätt informera sig om kommande eller pågående avtalsförhandlingar. Tidsplaner som syftar till nya avtal innan föregående avtalsperiods slut Regeringen anser att skall verka för att parterna upprättar tidsplaner för avtalsförhandlingar som syftar till att nya avtal sluts innan föregående avtalsperiod löper ut. Enligt den bedömning som samsynsmännen och gjorde i sin rapport till regeringen finns en bred samsyn bland arbetsmarknadens parter om att det är bra med ordningar som främjar att nya avtal sluts innan de gamla löpt ut. Om avtalsförhandlingar effektivt förs på ett sådant sätt att nya avtal huvudsakligen kan träda i kraft när de gamla löper ut undviks långa perioder av osäkerhet om vilka villkor som skall komma att gälla. Det skall finnas tid för noggrann analys och genomgång av faktaunderlag och parternas ståndpunkter. En viktig del av förhandlingen sker på detta sätt under fredsplikt. Därmed minskar risken för onödiga stridsåtgärder. Regeringen menar därför att den föreslagna uppgiften för kommer att påverka lönebildningen i positiv riktning. Genom sin befogenhet att agera tidigt och kalla parterna till överläggningar har en möjlighet att bidra till att få igång förhandlingarna på ett tidigt skede genom att fråga efter tidsplaner och parternas yrkanden. Det kan i vissa fall vara svårt för parterna att på egen hand skapa tillräckligt tryck i förhandlingarna, när det är kvar till dess att det går att sätta kraft bakom yrkandena genom att varsla om stridsåtgärder. Genom att tidsplaner och yrkanden läggs på bordet minskar osäkerheten i förhandlingarna avseende exempelvis hur olika sektorer kommer att agera, vilket också underlättar för parterna att komma fram till avtal. På områden som saknar förhandlingsordningsavtal med regler om tidsplaner kan på detta sätt komma att få en liknande funktion som opartiske ordförande som träder in på ett tidigt stadium och aktivt verkar för en fredlig uppgörelse. Om det på ett avtalsområde finns förhandlingsordningsavtal om tidsplaner, skall inte söka påverka dessa tidsplaner. Enligt regler skall förhandlingarna inledas de tidigare avtalen löper ut genom att parterna framställer sina krav. innan avtalen löper ut skall parterna biträdas av en opartisk ordförande, som på eget initiativ skall inträda i förhandlingarna och efter egen bedömning inom förhandlingsavtalets ram vidta de åtgärder som behövs för att slutföra förhandlingarna i rätt tid. Facken inom industrin skriver i sitt remissvar att en grundläggande tanke när Industrins förhandlingsavtal utformades var att parternas förhandlingsarbete skulle komma igång med bra kvalitet. Av Facken inom industrins egen utvärdering av avtalsrörelse framgår, skriver man, att den tidsplan som parterna hade att hålla sig till var av stort värde.