prop · GN031D4 · 2000-01-01 00:00:00 — I detta avsnitt ges därför endast en kort översikt av de viktigaste forskningsresultaten om hur utbildningen fördelas med hänsyn till social bakgrund, utvecklingen över tiden och förhållandena i jämfört med andra länder. Med hjälp av SCB:s nya databas belyses hur subventionerna 1997 är fördelade med hänsyn till social bakgrund, inkomst, geografisk hemort och de studerandes kön. Trots höjd utbildningsnivå - social snedrekrytering består Utbildningssystemet har byggts ut successivt vilket har medfört en höjd utbildningsnivå. Andelen lågutbildade (högst grundskolestudier) minskar stadigt. har de lågutbildade minskat från till . Men är det betydligt vanligare att barn till föräldrar med högre utbildning studerar vidare, än barn till föräldrar med lägre utbildning. Även i valet mellan olika studievägar inom högskolan sker en social snedrekrytering. På de längre och prestigefyllda utbildningarna med höga betygskrav är andelen studenter från högre socialgrupper större. minskade den sociala snedrekryteringen, för att därefter vara relativt stabil. Enligt SCB:s senaste rapport om social snedrekrytering till högskolan har förändringarna varit små , de stora skillnaderna kvarstår. var det sju gånger mer sannolikt att en 21-åring från ett tjänstemannahem påbörjade högskolestudier jämfört med en 21-åring från ett arbetarhem. har i princip alla ungdomar påbörjat en gymnasieutbildning, men även här märks den sociala snedrekryteringen genom att ungdomar från de högre socialgrupperna i större utsträckning väljer de mer studieförberedande programmen. Faktaruta 2 Social snedrekrytering: Det finns ett samband mellan social bakgrund och val av utbildning. Snedrekryteringen mäts vanligen genom att man beräknar relationen mellan andelen studerande från olika socialgrupper. Exempel: Anta att vi vill beräkna ett mått på snedrekryteringen till högskolan mellan två grupper. Den ena gruppen består av 100 personer varav 60 fortsätter till högre studier och den andra gruppen av 500 personer varav 100 fortsätter till högskolan. Andelen som fortsätter är då respektive . Andelen från den första gruppen är större än från den andra gruppen. Ett mått på snedrekryteringen mellan grupperna blir då 3. I detta mått beaktas inte absoluta förändringar. Om rekryteringen från de båda grupperna skulle öka med 15 respektive 25 personer blir andelarna som studerar vidare respektive . Måttet på snedrekryteringen är fortfarande 3, trots att flertalet av de nyrekryterade kommer från den underrepresenterade gruppen. Liknande mönster i många länder Social snedrekrytering är ett internationellt fenomen och avviker inte väsentligen från andra utvecklade länder vad gäller nivån på den sociala snedrekryteringen. I exempelvis , som har en betydligt större utbildningssektor, är andelen med universitetsexamen större än i oavsett social bakgrund. Således går fler barn från arbetarhem vidare till högre studier. Den sociala snedfördelningen i är däremot ungefär densamma som i . I exempelvis , och är snedfördelningen något större. Fördelningen av utbildningssubventioner I SCB:s databas har varje person påförts sitt faktiska deltagande (med hänsyn till omfattningen) i utbildning (se underbilaga 3). Subventionerna för grundskola och gymnasieskola har beräknats efter utbildningens kostnad i respektive kommun med hänsyn till vilket gymnasieprogram personen deltar i. För högskolan har kostnaden differentierats efter utbildningsområde. Subventionerna för vuxenutbildningen har beräknats efter utbildningens kostnad i respektive kommun, medan subventionen för arbetsmarknadsutbildningen bygger på ett riksgenomsnitt. Data om den studerandes sociala bakgrund har också lagts till. Subventionen till en grupp beräknas genom att dividera den totala subvention gruppen mottar med antalet barn i gruppen, oavsett om de deltar i utbildningen. I beräkningen ingår ej subventioner i form av studiebidrag och subventionerade studielån som också påverkar fördelningsutfallet. Mindre skillnader i grundskola och gymnasieskola Subventionerna för är i stort sett lika stora för alla barn oavsett föräldrarnas utbildning (se bilagetabell 4.2). Fördelningen av subventionerna för gymnasieskolan (16-19- åringar) visar en något annan bild. Det finns en tendens att barn till föräldrar med kortare utbildning får högre subventioner än barn vars föräldrar har längre utbildning. För hemmaboende barn kan samma mönster ses när man jämför barn från hushåll med olika socio- ekonomisk bakgrund. Det beror främst på att arbetarbarn oftare väljer dyrare program som industriprogrammet medan barn till tjänstemän oftare väljer studieförberedande program som genomsnittligt sett är ganska billiga. Denna skillnad tar mer än väl ut effekten av att avhopp i gymnasiet är vanligare bland barn till arbetare än i andra grupper. Den genomsnittliga subventionen för grundskola och gymnasieskola är respektive . Högre utbildning snedfördelad Subventionerna till högskola är mycket snedfördelade. Ungdomar i åldern med högutbildade föräldrar får i genomsnitt ca i subventioner för högskolestudier mot endast för ungdomar vars föräldrar har lägre utbildning (se tabell 4.1). En indelning efter sammanräknad förvärvsinkomst hos den förälder med högst inkomst ger samma bild (se bilagetabell 4.3). Barn till föräldrar i den högsta inkomstgruppen (kvintil) får i genomsnitt en subvention på , medan de med lägst inkomster erhåller . Den genomsnittliga subventionen för alla ungdomarna i åldern är . Tabell 4.1 Genomsnittlig utbildningssubvention till högskola, vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning. Efter föräldrarnas utbildningsnivå. Utbildningsnivå Högre utbildning vuxenutb. Högst grundskola 2 900 1 500 1 200 Högst gymn.skola 6 500 1 600 1 000 Kort högskola 10 800 2 100 400 Lång högskola 18 200 1 100 300 Subventionerna till arbetsmarknadsutbildning har en motsatt fördelningsprofil. Barn till föräldrar med låg inkomst eller kort utbildning får en något större del av subventionerna till arbetsmarknadsutbildning. Fördelningen av vuxenutbildning uppvisar inget klart samband med föräldrarnas bakgrund. Den genomsnittliga subven-tionen för den kommunala vuxenutbildningen och arbetsmarknadsutbildningen för alla ungdomar i åldern är , respektive . Totala utbildningssubventioner Sammantaget innebär det att barn till föräldrar med längre utbildning totalt sett får högre subventioner än barn vars föräldrar har kortare utbildning (diagram 4.5). Skillnaden mellan barn till föräldrar med högst grundskoleutbildning och de, vars föräldrar har en minst treårig högskoleutbildning, är . Detta motsvarar mer i genomsnittlig subvention till de mer välutbildades barn. Skillnaden beror på de högre subventionerna för högskolestudier bland ungdomar vars föräldrar har läng-re högskoleutbildning. Diagram 4.5 Totala utbildningssubventioner efter föräldrarnas utbildningsnivå Skillnader mellan kön och regioner Pojkar i gymnasieskolan får något högre subventioner än flickor, vilket torde bero på att pojkarna oftare väljer de dyrare programmen i gymnasieskolan Samma mönster gäller också för andra utbildningar. Trots att kvinnor i större utsträckning än män deltar i högskoleutbildningen, arbetsmarknadsutbildningen och vuxenutbildningen erhåller de en lika stor total genomsnittssubvention som män (ca ). Var man bor i landet betyder relativt mycket för subventionens storlek. Subventionerna för grundskola och gymnasieskola är högre i de norra delarna av landet och i glesbygden än i andra regioner. Det kan bero på strukturella skillnader. I skolor på mindre orter är exempelvis klasserna ofta små, med hög kostnad per elev som följd. Subventionerna till högskolan är koncentrerade till städerna. av ungdomarna i åldern som bor i norra glesbygden erhåller subventioner i form av arbetsmarknadsutbildning, jämfört i storstäderna. Subventionerna till vuxenutbildning är relativt jämnt fördelat över olika bostadsorter (se bilagetabeller 4.2 och 4.3). Betydande omfördelning Även om utbildningssubventionerna i kronor är ganska lika mellan olika grupper sker en omfattande omfördelning genom att subventionerna är relativt större för hushållen med lägre ekonomisk standard. Beräknas subventionerna för de hemmaboende barnen i åldern där det finns uppgifter om föräldrarnas inkomster, visar det sig att subventionen är av den justerade disponibla inkomsten för den femtedel med lägst ekonomisk standard mot för föräldrar med högst standard. På kort sikt innebär det således att utbildningssubventionerna omfördelar resurser från välbeställda till svagare grupper. I ett längre perspektiv är detta inte lika självklart. Tar man hänsyn till att barn till högutbildade, högre tjänstemän och föräldrar med en god ekonomi genom högre utbildning får en framtida högre lön och mindre risk för arbetslöshet är det inte lika självklart att subventionerna är så omfördelande som visas med beräkningarna . Det skall dock tilläggas att samma personer betalar mer i skatt, normalt betydligt mer än utbildningssubventionen. Jämnare fördelning av utbildning och kunskaper Fokuseringen på bestående snedrekrytering undanskymmer ofta det faktum att utbildning och kunskaper blivit allt jämnare fördelade i . Genom stora resursinsatser har den allmänna utbildningsnivån ökat. Det har medfört att utbildningen har blivit betydligt jämnare fördelad i landet. Om man förenklat antar att varje utbildningsnivå motsvarar ett visst antal utbildningsår kan olika spridningsmått beräknas. Det bygger också på ett förenklat antagande att varje utbildningsår har lika värde för individen (se underbilaga 3). Beräkningen av Gini- koefficienten visar att spridningen i antal utbildningsår bland personer i åldern har minskat från 1988 till 1997, dvs. med (diagram 4.6). Att spridningen kunnat minska kraftigt under en så beror till viss del på att äldre, lågutbildade lämnat arbetskraften och yngre med längre utbildning kommit in istället. Diagram 4.6 Spridningen i antal utbildningsår (Gini- koefficienten) Subventionerna syftar också till att uppnå en jämn fördelning av kunskaper. Den högst uppnådda utbildningsnivån används ofta som en indikator på kompetensen (humankapitalet). Detta är emellertid ett grovt mått som inte tar hänsyn till exempelvis skillnader i utbildningens kvalitet, individens förmåga att ta till sig utbildningen samt det faktum att man kan lära på andra sätt än genom formell utbildning. Därför försöker man undersöka fördelningen av kunskaper eller kompetensen, exempelvis de vuxnas förmåga att förstå och använda tryckt och skriven information, s.k. läsförmåga. Jämförelser med andra länder tyder på att kompetens är jämnt fördelad i . En undersökning av pekar på att har den största andelen som presterade på den högsta nivån och den minsta andelen som presterade på den lägsta nivån när det gällde läsförmåga. i presterade på den lägsta nivån, medan motsvarande siffra för är . I diagram 4.7 visas som exempel spridningen i läsförmåga i några länder. Den ojämnaste fördelningen förefaller finnas i . Diagram 4.7 Spridningen i testpoäng för läsförmåga. Trots bestående social snedrekrytering kan omfattande vuxenutbildning, omfattande vidareutbildning i arbetet, en mer utbredd läskultur etc. bidra till en jämn fördelning av läsförmågan i . Fördelning av kompetens och lönespridning I samtliga länder finns det på individnivå ett tydligt samband mellan lön och läsförmåga. Av de som i presterade på den högsta nivån återfanns i gruppen med de lägsta lönerna (kvintil 1) medan fanns i gruppen med de högsta lönerna (kvintil 5). I och är sambandet starkare mellan låg inkomst och dålig läsförmåga medan det i finns en starkare koppling mellan lön och läsförmåga i den grupp som presterar bäst. Flera undersökningar har visat att de relativa löneskillnaderna mellan olika utbildningsgrupper skiljer sig åt mellan länder, något som brukar förklaras av institutionella faktorer, som exempelvis starka fackföreningar. Om man istället relaterar löneskillnader till skillnader i kompetens (mätt som skillnader i läsförmåga) blir bilden en annan. I diagram 4.8 redovisas sambandet mellan kvoten av olika utbildningsgruppers testpoäng och kvoten av samma utbildningsgruppers löner. En hög kvot innebär stora skillnader mellan utbildningsgrupper inom ett land. Är det till exempel stor skillnad i läsförmåga mellan en grund- skoleutbildad och en högskoleutbildad blir testpoängkvoten hög. På samma sätt ger stora löneskillnader mellan utbildningsgrupper en hög lönekvot. Ett land med både stora löneskillnader och stora kompetensskillnader mellan utbildningsgrupper hamnar i diagrammets övre högra hörn. En slutsats som kan dras utifrån diagrammet är att variationer i lönefördelningar mellan länder svarar relativt väl mot variationer i kompetensfördelningar. Den relativt låga lönespridningen i är enligt denna analys en konsekvens av en jämnt fördelad kompetens. Diagram 4.8 Löneskillnader och skillnader i läsförmåga Grundskoleutbildade jämfört med gymnasieutbildade respektive högskoleutbildade 4.3 Hälsa, vård och inkomstfördelning God hälsa är fundamental för människors livsvillkor. Sedan århundraden är det ett centralt mål för staten att förbättra folkets hälsa och bekämpa sjukdomar och lidande, särskilt bland samhällets mest utsatta grupper som barn, gamla och fattiga. Bättre hälsa och jämnare fördelning är ett värde i sig, men de spelar också en avgörande roll för arbets- och inkomstförhållanden - och möjligheterna att njuta av arbetets frukter. Skillnader i hälsa och dödlighet Hälsans utveckling och fördelning har länge mätts i dödligheten och förekomsten av olika sjukdomar. Den dramatiskt minskade dödligheten speglar ett ökat välstånd, bättre kunskaper om hur sjukdomar förebyggs och framväxten av en medveten folkhälsopolitik. Ända har man kunnat visa på översjuklighet och hög dödlighet bland allmogen och sämre-hoparna i städerna. Trots stora förbättringar i folkets hälsa och utbyggnaden av hälso- och sjukvården består skillnaderna mellan olika samhällsgrupper. Högre tjänstemän och tjänstemän på mellannivå har lägre dödsrisker än ej facklärda arbetare, dvs. risk att vid en given ålder avlida . Skillnaderna har ökat påtagligt trots att de flesta grupper har minskat sin dödlighet. Personer med högre utbildning respektive samboende har lägre dödsrisker. Skillnaderna består från första levnadsåret till sena ålderdomen. Barn i åldern 1- till arbetare har betydligt högre dödsrisker än barn till högre och mellantjänstemän. Även undersökningar av hur människor bedömer sin hälsa visar liknande skillnader. Även efter man tagit hänsyn till åldersskillnader har tjänstemän bättre hälsa än arbetare, välutbildade bättre än lågutbildade och välbeställda bättre än ekonomiskt svaga. Hälsan har förbättrats men det finns inga tydliga tecken på att skillnaderna mellan olika grupper skulle minska. Internationella jämförelser pekar på att arbetare i har lägre dödlighet än i andra länder. Däremot är inte skillnaden i relativ dödsrisk mellan tjänstemän och arbetare lägre i än i andra länder. En ojämn fördelning av antal år man får leva kan anses som en grundläggande orättvisa. beräkningar av ojämlikhet i livslängd visar stora skillnader mellan olika länder. Trots bestående stora sociala skillnader i relativ dödlighet i har den minskade dödligheten i alla grupper emellertid medfört en kraftig utjämning av livslängden, även (diagram 4.9). Fördelningen av alla som dör ett visst år efter ålder visar att andelen som dör har minskat betydligt. Ökad livslängd har uppnåtts som spridningen har minskat. Diagram 4.9 Fördelning av döda efter ålder Vårdkonsumtionens fördelning I skall vården ske på lika villkor enligt hälso- och sjukvårdslagen. Personer med lika behov bör få lika vård och den som har större behov bör få mer vård. Med hänsyn till de ganska stora skillnaderna i dödlighet och hälsa mellan olika sociala grupper förväntar man sig att omfördelningen genom den offentliga hälso- och sjukvården skall leda till att arbetare och låginkomsttagare konsumerar betydligt mera hälso- och sjukvård än tjänstemän och välbeställda. Det är svårt att utvärdera detta. Trots de höga fördelningspolitiska ambitionerna finns det inga undersökningar av hur den individuella faktiska vårdkonsumtionen och konsumtionsavgifterna i fördelar sig på olika grupper med hänsyn till social bakgrund, utbildning, inkomst osv. Behoven kan inte heller mätas enkelt. Självrapporterad hälsa är inte detsamma som vårdbehov, även om den har högt prognosvärde på vårdbehov och dödlighet. I Levnadsnivåundersökningarna (LNU) och SCB:s undersökningar av levnadsförhållanden () finns vissa enkätupp-gifter om upplevd hälsa, antal besök i sjukvården, använda läkemedel osv. som utnyttjats för olika fördelningsanalyser. Tidigare undersökningar på dessa data har visat de förväntade mönstret, dvs. att arbetare konsumerar mer vård än tjänstemän även med hänsyn till åldersskillnader. Nya undersökningar visar emellertid att välutbildade oftare har besökt läkare än lågutbildade, efter att man försökt ta hänsyn till skillnader i ålder och hälsa. har lågutbildade minskat sitt vårdutnyttjande medan de med högre utbildning ökat sin konsumtion. Kvinnor besöker läkare oftare än män, även efter att man beaktat skillnader i ålder, utbildning och hälsa. Även ekonomisk standard, dvs. justerade disponibla inkomster, har betydelse för sjukvårdskonsumtionen. Höginkomsttagare hade fler läkarbesök än låginkomsttagare efter att man konstanthåller för ålder och behov. Låginkomsttagare har dock längre vårdtider på sjukhus. Totalt sett fördelades därför kostnaderna efter behov. hade låginkomsttagare högre konsumtion med hänsyn till behoven. Som indikator på behov används enkätsvar om man lider av kroniska sjukdomar och om självupplevd hälsa. Konsumtionen mäts schablonmässigt med enkätsvar om antal läkarbesök samt antal dagar med sjukhusvård och kostnaden har antagits lika för alla besök resp. dagar. Det finns bara enstaka studier som belyser hur olika länder lyckas tillhandahålla vård efter behov. I en undersökning har man jämfört utnyttjande av läkare i och med hänsyn till hälsoskillnader. Undersökningen visar att trots omstruktureringen av den brittiska sjukvården och de jämförelsevis mindre resurser i andel av BNP som används finns det obetydliga skillnader i utnyttjande mellan olika socio- ekonomiska grupper. I har emellertid skillnader i utnyttjande påvisats . Vårdkonsumtionen inkl. tandvård 1997 Frågan är om dessa tendenser i aktuell forskning till ogynnsam fördelningsprofil återfinns när subventionerna beräknas . SCB:s nya databas över offentlig konsumtion ger en mer heltäckande och detaljerad information om den faktiska individuella konsumtionen än tidigare undersökningar. Uppgifterna för barn och ungdomar är dock mindre pålitliga. Data om hälsa eller vårdbehov saknas tyvärr men de har ett starkt samband med ålder och kön. I följande analyser studeras därför konsumtionen standardvägd så att effekter av ålder och kön är bortrensade. Uppgifter om besök i öppenvården finns i SCB-databasen på individnivå för personer (se underbilaga 3). För de yngre har besök lagts ut enligt ULF-undersökningen efter kön, ålder och inkomstgrupp. Kostnaderna per öppenvårdsbesök och tandvårdsbesök antas schablonmässigt lika vid varje besök eller inköp. Subventionen av läkemedel fördelas efter ålder och kön. Enligt SCB:s nya data går det inte att hitta några skillnader i subvention mellan olika inkomstgrupper och utbildningsgrupper om man tar hänsyn till skillnader i ålder och kön (diagram 4.10 och bilagetabell 4.4). Beräkningen är naturligtvis schablonmässig. Det torde också finnas skillnader i hälsa och vårdbehov som man inte tar hänsyn till vid standardiseringen efter ålder och kön. Bearbetningar av ULF- undersökningen visar att ohälsa fortfarande 1997 är vanligare bland personer med lägre ekonomisk standard än bland välbeställda, även efter man tagit hänsyn till åldersskillnader (bilagetabell 4.5). Diagram 4.10 Subventioner för öppenvård inkl. läkemedel i inkomstgrupper Subventionerna för sjukhusvården är betydligt högre för personer med lägre utbildning än för högutbildade efter att skillnader i ålderssammansättning beaktats (diagram 4.11). För sjukhusvården finns det i SCB:s databas uppgifter om faktiskt antal vårddagar på sjukhus och kostnader på vårddag för olika kliniktyper. I dessa beräkningar används den faktiska konsumtionen utan den utjämning som tillämpades i avsnitt 3. Diagram 4.11 Subventioner för sluten sjukhusvård i utbildningsgrupper En av få subventioner som välbeställda konsumerar mer än låginkomsttagare är tandvård (diagram 4.12). Beräkningen bygger på enkätsvar om antal tandläkarbesök per person och år. Kostnaden antas schablonmässigt lika vid varje besök. Även för tandvården är dock subventionens relativa värde högre för dem med lägre inkomster än för välbeställda. Det förefaller finnas ett tydligt utbildningssamband så att högutbildade får större tandvårdssubventioner (bilagetabell 4.4). Diagram 4.12 Subventioner för tandvård i inkomstgrupper De totala subventionerna av sjukvård, läkemedel och tandvård konsumeras till betydligt större del av låginkomsttagare än av ekonomiskt välbeställda efter att man tagit hänsyn till skillnader i gruppernas ålders- och könssammansättning (diagram 4.13). Detta beror främst på sambandet mellan sluten sjukhusvård och inkomst. Fördelningen av subventionerna i relation till den ekonomiska standarden pekar på att vården bidrar till en betydande omfördelning mellan grupper. Diagram 4.13 Totala subventioner för öppenvård, slutenvård, tandvård och läkemedel i inkomstgrupper Hälsa och inkomstfördelning En snabbt växande forskning undersöker om det finns samband mellan inkomstklyftor och befolkningens hälsa. Inkomstnivå och fattigdom har visats ha starka samband med individens hälsa. forskning tyder på att en ojämn fördelning av inkomster och en hög andel fattiga kan öka barnadödligheten och minska livslängden. De som lever i länder med stora klyftor har större risker att dö. Annan forskning belyser sambanden mellan inkomstklyftor och skillnader i hälsa över tiden och mellan länder. Sambanden kan ha olika förklaringar. Individens upplevelse av sin relativa ekonomiska standard kan påverka också hälsan. Ökade inkomstklyftor innebär fler relativt fattiga, vilket kan påverka ohälsan. Små inkomstklyftor bidrar till social sammanhållning i landet, vilket antas positivt påverka befolkningens hälsoläge. För har visats att personer som får ökade inkomster över tiden har den bästa hälsan. Ännu finns ingen enighet om sambanden. studier har inte kunnat visa på samband mellan inkomstspridning och förväntad livslängd i . Inte heller tidsserier för olika länder visar tydliga samband. 4.4 Äldreomsorg och ekonomisk standard Bruttoutgifterna för äldreomsorgen uppgick till . Verksamheterna finansieras med kommunala skattemedel och användaravgifter. motsvarade användaravgifterna ca av de totala utgifterna. Äldreomsorgen består i första hand av hemtjänst i ordinärt boende och vård och omsorg i särskilt boende. hade ca 130 100 personer hemtjänst i ordinärt boende och ca 130 700 personer vård och omsorg i särskilda boendeformer exklusive landstingens långvård/geriatrik. I en nordisk jämförande studie kring äldreomsorgen konstateras att, vad gäller den institutionsförlagda omsorgen (vilket för del åsyftar de särskilda boendeformerna exklusive drygt 47 000 servicehuslägenheter), har haft den lägsta täckningsgraden men passerade sedan och och ligger högst . och minskade från sin högre position kraftigare än och ligger på ungefärligen samma täckningsgrad - under . Andelen i institutionsförlagd omsorg har i minskat mer eller mindre kontinuerligt . Jämfört med de övriga nordiska länderna har minskningen varit störst i - en konsekvens av servicehusens utveckling och -80-talen. När det gäller jämförelsen mellan hemhjälpen i de nordiska länderna (som för del även inkluderar de ca 47 000 boende i servicelägenheter) konstateras att har gått från den högsta täckningsgraden till den lägsta .