prop · GN0332 · 2000-01-01 00:00:00 — Talan skall väckas från den dag varsel skulle ha lämnats, eller när det gäller förhöjd varselavgift enligt andra stycket, den dag då stridsåtgärden vidtogs. Försummas det får talan inte väckas. 63 § I mål, vari denna lag skall tillämpas, gäller lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Är fråga om överträdelse av 47 eller 53 §, gäller dock vad som är föreskrivet om rättegång i allmänhet. I mål, vari denna lag skall tillämpas, gäller lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. I fråga om mål enligt 62 a § tillämpas för rättegången vad som är föreskrivet om tvistemål där förlikning om saken inte är tillåten. Överklagande av tingsrättens avgörande sker till Arbetsdomstolen. I sådant fall tillämpas lagen om rättegången i arbetstvister med beaktande av första meningen i detta stycke. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs i fråga om sekretesslagen (1980:100) att 8 kap. 15 § och 16 kap. 1 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 8 kap. 15 § Sekretess gäller för uppgift som part i arbetstvist har lämnat till förlikningsman, särskild förlik- ningsman eller förlikningskommis- sion, om uppgiftslämnaren har gjort förbehåll därom. Sekretess gäller för uppgift som en part i en arbetstvist har lämnat till en medlare eller till , om uppgiftslämnaren har gjort förbehåll om detta. Sekretess gäller hos även för uppgift i ett kollektivavtal om en parts affärs- eller driftförhållanden eller en annan enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden om det kan antas att parten eller den enskilde lider skada eller men om uppgiften röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . 16 kap. 1 § Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1 8 samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ 3. denna lag enligt _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ 8 kap. 8 § andra stycket såvitt avser uppgift som hänför sig till myndighets affärsmässiga utlåningsverksamhet 8 kap. 9 §, 12 § första stycket, 13 § eller 15 § 8 kap. 21 § såvitt avser uppgift om enskilds personliga förhållanden vars röjande kan vålla allvarligt men _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Att friheten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra uppgifter i vissa fall är begränsad framgår av 7 kap. 3 § första stycket 1 och 2, 4 § 1 8 samt 5 § 1 och 3 tryckfrihetsförordningen och av 5 kap. 1 § första stycket samt 3 § första stycket 1 och 2 yttrandefrihetsgrundlagen. De fall av uppsåtligt åsidosättande av tystnadsplikt, i vilka nämnda frihet enligt 7 kap. 3 § första stycket 3 och 5 § 2 tryckfrihetsförordningen samt 5 kap. 1 § första stycket och 3 § första stycket 3 yttrandefrihetsgrundlagen i övrigt är begränsad, är de där tystnadsplikten följer av _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ 3. denna lag enligt _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ 8 kap. 8 § andra stycket såvitt avser uppgift som hänför sig till myndighets affärsmässiga utlåningsverksamhet 8 kap. 9 §, 12 § första stycket, 13 § eller 15 § första stycket 8 kap. 21 § såvitt avser uppgift om enskilds personliga förhållanden vars röjande kan vålla allvarligt men _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet , justitierådet , regeringsrådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet, 2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i lagen om medbestämmande i arbetslivet 45 och 46 §§ Förslagets 45 § ålägger parter varselskyldighet gentemot varandra men också mot det föreslagna . I följande paragraf anges sedan att ett sådant institut finns samt föremålet för institutets verksamhet. Det framstår som naturligare att på samma sätt som i hittillsvarande lydelse av 45 47 §§ medbestämmandelagen myndigheten omtalas innan parternas skyldighet mot myndigheten regleras. I enlighet härmed skulle de föreslagna 45 och 46 §§ kunna byta plats och rubriken före 45 § ges lydelsen Varsel och medling . Ett alternativ kan vara att bestämmelsen i 46 § om flyttas till avsnittet Inledande bestämmelser som 6 a §. Enligt förslaget skall motparten och varslas minst sju hela arbetsdagar i förväg. Enligt motiveringen skall detta innebära att om stridsåtgärden skall börja exempelvis , så skall varsel läggas senast i förväg , dvs i exemplet normalt torsdagen i före stridsåtgärden. En naturlig läsning av bestämmelsen leder emellertid till att sju hela arbetsdagar skall förflyta mellan den dag då varslet läggs och den då stridsåtgärden skall vidtas. I exemplet skulle varslet således läggas före arbetstidens slut. Oavsett vilken läsart som är mest motiverad är lagtexten ägnad att skapa missförstånd. I vart fall bör ordet hela utgå. Full klarhet kan skapas genom att till första stycket i paragrafen läggs en ny sista mening av följande lydelse: Tidsfristen skall räknas från samma tidpunkt som den då stridsåtgärden skall inledas. Förutsättningen för registrering av ett avtal om förhandlingsordning är att parterna är ense om att de är bundna av det. En efterföljande oenighet om huruvida parterna är eller förblir bundna av avtalet kan uppkomma i olika sammanhang men kanske närmast i samband med förlängningar. Den föreslagna effekten av registrering, nämligen att inte får utse medlare utan parternas samtycke, bör rimligen begränsas till det registrerade avtalets giltighetstid. Paragrafens sista mening kan därför ges lydelsen När avtalet har registrerats, får under dess giltighetstid medlare inte utses utan samtycke från parterna. Första och tredje meningarna i första stycket motsvarar bestämmelser som återfinns i gällande lydelse men som har ryckts ur sitt sammanhang och därmed blivit svårbegripliga. Enligt första meningen skall en medlare kalla parterna till förhandling eller vidta annan lämplig åtgärd. Läsaren frågar sig: lämplig för vad? Bestämmelsen skulle bli tydligare om första meningen antingen drogs samman med andra meningen så, att innebörden blev att medlaren skulle vidta annan lämplig åtgärd för att få överenskommelse till stånd, eller om den fick byta plats med andra meningen. Tredje meningen i stycket innehåller att medlaren kan föreslå jämkningar och medgivanden. Även här blir frågan: i och av vad? Motsvarande bestämmelse i gällande lydelse anknyter till en föreskrift om att förlikningsmannen skall försöka få en överenskommelse till stånd på grundval av förslag som kommer från parterna själva. När denna föreskrift föreslås utgå i avsikt att markera medlarens något friare ställning blir återstoden meningslös. Det finns inte heller något behov av tredje meningen eftersom det är självklart att en medlare måste kunna föreslå en part att jämka sin egen ståndpunkt och lämna medgivanden. Tredje meningen bör därför utgå. I så fall är det andra av de två ovan angivna alternativen att föredra. Stycket föreslås lyda: En medlare som utsetts av skall försöka få till stånd en överenskommelse mellan parterna och därvid främja en god lösning av tvisten. Medlaren skall för det ändamålet kalla parterna till förhandling eller vidta annan lämplig åtgärd. I motiveringen läggs två synpunkter på bestämmelsens innebörd som inte framgår av lagtexten. Dels måste beslutet om uppskjutande av stridsåtgärder avse en viss sammanhängande tid, . Dels kan beslutet avse ett uppskjutande per stridsåtgärd . Detta innebär exempelvis att om en part varslar dels om inledande stridsåtgärder , dels om en utvidgning av stridsåtgärderna en månad senare, så kan besluta om uppskjutande av de inledande stridsåtgärderna under från den första tidpunkten och om uppskjutande av utvidgningen under ytterligare från den senare tidpunkten. Kommer däremot varslet om utvidgningen efter det att meddelat sitt beslut om de inledande åtgärderna kan enligt andra meningen institutet inte göra något åt utvidgningen. Det kan tilläggas att de torde vara parternas sak att uppskjuta stridsåtgärderna (jfr 48 § andra stycket) medan beslutar att så skall ske. För att ge bättre uttryck åt avsikten med bestämmelsen bör första meningen i första stycket ges följande lydelse: Om det främjar en god lösning av tvisten, får på medlarens begäran besluta att en part skall uppskjuta varslade stridsåtgärder av för varje stridsåtgärd eller utvidgning av en stridsåtgärd. Lagrådet fäster uppmärksamheten vid att, eftersom ett beslut om uppskjutande av stridsåtgärder enligt det sagda kan avse flera skilda perioder, så kan den sammanlagda effekten tänkas bli så omfattande att ingreppet i parternas rätt till stridsåtgärder inte framstår som väl förenligt med bestämmelserna i den europeiska sociala stadgan eller de olika ILO- konventioner som reglerar rätten till stridsåtgärder. Detta måste beaktas av vid tillämpning av den föreslagna bestämmelsen. I anslutning till det föreslagna fjärde stycket kan som ett exempel på situationer när en medlare bör medges att vara skiljeman nämnas fallet att en rättslig tvist förlikts genom medling, men parterna önskar få ett rättskraftigt avgörande av tvisten. Att medlaren i den situationen kan utses till skiljeman för att fastställa medlingsresultatet i en skiljedom framstår som invändningsfritt och bör befrämja snabbhet och god ekonomi i avgörandet. Lydelsen av första meningen i andra stycket, som hämtats från 49 §, föreslås ändrad så till vida att den första villkorssatsen inleds med Om medan följande villkorssatser är till sin konstruktion i huvudsak oförändrade. Det är oklart en anmärkning som dock kan riktas redan mot gällande lydelse om de olika förutsättningarna skall kumuleras eller utgör alternativ till varandra och närmare bestämt om det blir några påföljder endast om en part har kallats till förhandling eller om vitesföreläggande kan riktas även mot annan part som t.ex. inte kommer in med en skrift. Hänvisningen till 15 § första stycket, som i andra meningen medger att parterna för förhandling gemensamt väljer annan form än sammanträde, talar närmast för att vite skall kunna föreläggas även för underlåtenhet att vidta behövliga åtgärder under en sådan form av förhandling (jfr , Medbestämmandelagen, 2 uppl. s. 467). Innebörden bör klargöras. Det senare alternativet synes ha sakliga skäl för sig. Väljs detta, kan meningen inledas på följande sätt: Om en part, som enligt 10 § är förhandlingsskyldig, har kallats till en förhandling inför medlare men inte infinner sig eller om parten på annat sätt underlåter att fullgöra sina skyldigheter enligt 15 § första stycket, kan : : . I paragrafen sägs inte något om huruvida beslut, som innehåller vitesföreläggande, är överklagbara eller inte. Ett beslut försett med viteshot innehåller så långtgående verkningar för adressaten att beslutet, om inte annat sägs, kommer att bli överklagbart enligt allmänna förvaltningsrättsliga principer. I praktiken skulle detta innebära att beslutet kan överklagas hos länsrätt enligt 22 a § förvaltningslagen. Vid föredragningen inför Lagrådet framkom dock att avsikten är att institutets beslut, vari vite utsatts, inte skall gå att överklaga. För att uppnå detta syfte bör en uttrycklig föreskrift härom införas i ett tredje stycke av paragrafen, varvid det föreslagna tredje stycket bör bli det fjärde. Föreskriften kan förslagsvis ha följande lydelse: beslut enligt första och andra styckena får inte överklagas. Jfr förslagets 47 b § andra stycket och 49 § andra stycket. Om själva vitesföreläggandet inte är överklagbart, bör den myndighet som skall döma ut vitet få rätt att ompröva föreläggandet i dess helhet i målet om vitets utdömande. Jfr i detta avseende exempelvis 7 kap. 2 § taxeringslagen och 4 kap. 5 § andra stycket lagen om självdeklaration och kontrolluppgifter. I sista stycket av den föreslagna paragrafen bör därför läggas till en mening av följande lydelse: I mål om utdömande av vite får Arbetsdomstolen bedöma även vitets lämplighet. Vad som ovan sagts under 52 § gäller på motsvarande sätt också denna paragraf. Således bör ett nytt andra stycke införas med förslagsvis följande lydelse: beslut enligt första stycket får inte överklagas. Vidare bör andra stycket i förslaget bli det tredje och till detta stycke bör läggas en mening av följande lydelse: I mål om utdömande av vite får Arbetsdomstolen bedöma även vitets lämplighet. I konsekvens med vad som sägs under 49 § bör andra stycket inledas på följande sätt: Den som vidtar en stridsåtgärd i strid mot beslut enligt 49 § att en varslad stridsåtgärd skall uppskjutas skall åläggas : : . Av första stycket framgår att lagen om rättegången i arbetstvister skall tillämpas på bl.a. mål om vites utdömande. De regler om viten som föreslås i 52 och 53 §§ innebär att särskild talan om vitets utdömande skall föras vid Arbetsdomstolen. Det är alltså inte fråga om processuella viten, vilka normalt sett kan dömas ut inom ramen för en pågående process och då ex officio av domstolen. Jfr 3 kap. 7 § 10 lagen om rättegången i arbetstvister. Om inte lagen om rättegången i arbetstvister innehåller särskilda regler gäller i tillämpliga delar vad som i eller annan författning är föreskrivet om rättegången i tvistemål, vari förlikning om saken är tillåten (5 kap. 3 § lagen om rättegången i arbetstvister). När allmän domstol prövar frågor om utdömande av viten efter särskild talan skall, enligt en regel i 8 § lagen om viten som tidigare funnits i 18 § promulgationslag, målet handläggas som bötesmål. Det kan knappast komma ifråga att Arbetsdomstolen skall handlägga en grupp av mål som dispositiva tvistemål, när allmän domstol handlägger samma målgrupp som bötesmål. Lagrådet rekommenderar att i ett sista stycke av den föreslagna paragrafen tas in en hänvisning till 8 § viteslagen. En sådan hänvisning kan förslagsvis ha följande lydelse: I fråga om mål om utdömande av vite enligt 52 § tredje stycket och 53 § andra stycket gäller vad som i 8 § lagen om viten föreskrivs om allmän domstols handläggning av mål om vites utdömande. Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition Lönebildning för full sysselsättning Senaste lydelse 1993:1498. Senaste lydelse 1991:306. 53 § upphävd genom 1980:238. Lagen omtryckt 1992:1474. Senaste lydelse 1999:575. Senaste lydelse 1993:1498. Senaste lydelse 1991:306. 53 § upphävd genom 1980:238. Lagen omtryckt 1992:1474. Senaste lydelse 1999:575. 1999/2000:32 Bilaga 1 1999/2000:32 Bilaga 2 1999/2000:32 Bilaga 3 1999/2000:32 Bilaga 4 1999/2000:32 Bilaga 5