prop · GN03122 · 2000-01-01 00:00:00 — De förföljande tjänstemännen har inte rätt att anhålla personen i fråga men de får, om ingen framställan om att avbryta förföljandet har gjorts, gripa personen för att överlämna denna till de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där förföljandet ägde rum. I dessa fall får personen underkastas säkerhetsvisitation och handfängsel får användas. 20.2 De bestämda fall i vilka förföljande över gräns får ske anges emellertid i denna artikel och i de förklaringar som medlemsstaterna har avgett i enlighet med artikel 20.6 i konventionen. Varje medlemsstat som har valt att vara bunden av bestämmelserna om förföljande över gräns har vid undertecknandet av konventionen avgett en förklaring där det fastställs hur förföljandet på dess territorium skall genomföras. Dessa förklaringar omfattar begränsningar eller rum för förföljande över gräns och om tjänstevapen får bäras. Dessa förklaringar får ersättas med andra förklaringar, under förutsättning att dessa inte inskränker räckvidden av de föregående. har avgett en förklaring i vilken det fastställs under vilka förhållanden förföljande över gräns kan tillåtas på danskt territorium. Denna förklaring återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. 20.3 I artikeln anges de allmänna villkor som skall uppfyllas före, under och efter förföljandet. 20.4 Förföljandet får ske över alla typer av gränser. Tillträde till privatbostäder och platser som inte är tillgängliga för allmänheten är förbjudet, och de förföljande tjänstemännen måste alltid vara lätta att identifiera. 20.5 De förföljande tjänstemännen får bära tjänstevapen såvida inte den medlemsstat vars territorium de önskar komma in på har avgett en förklaring som förbjuder detta. 20.6 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen får de förklara att de inte är bundna av denna artikel eller del av denna. Sådana förklaringar får när som helst återkallas. 20.7 Artikel 41 i konventionen om tillämpning av innehåller en liknande bestämmelse om förföljande över gräns. De viktigaste skillnaderna är följande: bestämmelsen i är tvingande medan signatärstaterna till föreliggande konvention kan välja att inte vara bundna av denna artikel eller del av denna, i den utsträckning sådana reservationer inte påverkar deras skyldigheter enligt (2;; enligt bestämmelsen i får varje part i konventionen välja om förföljande över gräns skall vara tillåtet i samband med alla brott som kan medföra utlämning eller i samband med de allvarliga brott som anges i en förteckning, medan bestämmelsen i föreliggande konvention endast avser de överträdelser av tullbestämmelserna som anges i artikel 19.2 i konventionen och som kan leda till utlämning; bestämmelsen i gäller endast landgränser medan bestämmelsen i föreliggande konvention gäller alla gränser; enligt bestämmelsen i får tjänstevapen alltid bäras, medan det enligt bestämmelsen i föreliggande konvention är tillåtet för varje medlemsstat att avge en allmän förklaring om att vapen aldrig får föras in på dessa territorium eller att i ett särskilt fall besluta att vapen inte får bäras. 21.1 Denna artikel gäller gränsöverskridande övervakning. I artikeln föreskrivs det att tjänstemän från en medlemsstat får tillåtas att fortsätta bevakningen i en annan medlemsstat av personer som skäligen kan förmodas vara inblandade i någon av de överträdelser som anges i artikel 19.2 om den senare medlemsstaten ger sitt tillstånd i förväg. Tillståndet kan vara förenat med villkor. Om tillstånd inte kan begäras på förhand på grund av brådskande omständigheter får gränsen överskridas under förutsättning att de behöriga myndigheterna i den medlemsstat på vars territorium bevakningen skall fortsättas underrättas om gränspasseringen under bevakningen och en begäran om tillstånd lämnas in utan dröjsmål. 21.2 Följande villkor gäller för gränsöverskridande övervakning: Tjänstemän som utför bevakningsuppdrag skall rätta sig efter lagstiftningen i den medlemsstat på vars territorium uppdraget utförs och följa de anvisningar som denna medlemsstats behöriga myndigheter ger dem; de skall kunna styrka sin officiella tjänsteställning och sin officiella befogenhet, och de äger inte tillträde till privatbostäder och till platser till vilka allmänheten inte har tillträde. Dessa tjänstemän har inga befogenheter att ingripa, de får varken kvarhålla och förhöra eller anhålla den bevakade personen. Tjänstemännen får bära sina tjänstevapen såvida inte den medlemsstat vars territorium de önskar komma in på har avgett en förklaring som förbjuder detta. 21.3 Alla gränsöverskridande övervakningsoperationer skall avrapporteras till myndigheterna i den medlemsstat på vars territorium de har genomförts. Det kan begäras att de tjänstemän som bedrivit övervakningen inställer sig personligen. 21.4 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen får de förklara att de inte är bundna av denna artikel eller del av denna. Sådana förklaringar får när som helst återkallas. 21.5 har avgett en förklaring i vilken det fastställs under vilka förhållanden godkänner bestämmelserna i artikel 21. Förklaringen återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. 21.6 I artikel 40 i föreskrivs också gränsöverskridande övervakning. Bestämmelserna i de båda konventionerna är likartade, enligt båda föreskrivs gränsöverskridande övervakning med tillstånd som beviljats på förhand eller utan föregående tillstånd i särskilt brådskande fall. De viktigaste skillnaderna är följande: bestämmelsen i är tvingande medan signatärstaterna till föreliggande konvention kan välja att inte vara bundna av artikeln om gränsöverskridande övervakning eller en del av denna, i den utsträckning sådana reservationer inte påverkar deras skyldigheter enligt (3;; bestämmelsen i avser, när tillstånd har beviljats på förhand, alla brott som kan medföra utlämning och utan föregående tillstånd ett stort antal allvarliga brott, medan bestämmelsen i föreliggande konvention endast avser de överträdelser av tullbestämmelserna som anges i artiklarna 4.3 och 19.2 i densamma; enligt bestämmelsen i får tjänstevapen bäras om inte den anmodade parten uttryckligen har beslutat något annat, medan det enligt bestämmelsen i föreliggande konvention är tillåtet för varje medlemsstat att avge en allmän förklaring om att vapen aldrig får föras in på dess territorium eller att i ett särskilt fall besluta att vapen inte får bäras. Enligt denna konvention får inte endast personer som direkt begår en överträdelse bevakas utan även personer som är inblandade i en överträdelse. 22.1 Denna artikel avser kontrollerade leveranser. Kontrollerade leveranser är en undersökningsmetod som går ut på att misstänkta eller olagliga sändningar av varor inte beslagtas vid gränsen utan övervakas till dess de når sin destination. Denna metod gör det möjligt för tullförvaltningarna att identifiera de organisationer som står bakom den olagliga handeln och att åtala de viktigaste personerna i dessa organisationer, i stället för att bara beslagta varorna vid gränsen och/eller åtala de inblandade kurirerna. 22.2 I artikeln föreskrivs det att medlemsstaterna skall se till att kontrollerade leveranser kan tillåtas på deras territorier inom ramen för utredningar av sådana brott som kan leda till utlämning. Beslutet om att tillåta kontrollerade leveranser skall fattas av den anmodade medlemsstatens behöriga myndigheter i enlighet med den nationella lagstiftningen. Kontrollerade leveranser skall genomföras under ledning av de behöriga myndigheterna i den medlemsstat där leveransen skall ske. Sändningar får hejdas för kontroll och tillåtas att fortsätta med oförändrat innehåll eller först när innehållet avlägsnats eller ersatts helt eller delvis. 22.3 Denna artikel hänför sig till artikel 11 i konvention mot olaglig hantering av narkotika och psykotropa ämnen () som stöder principen om internationella kontrollerade leveranser i samband med narkotikahandel). 22.4 Artikel 73 i innehåller också en bestämmelse om kontrollerade leveranser. Bestämmelserna i de båda konventionerna är likartade. De viktigaste skillnaderna är att enligt föreliggande konvention skall den kontrollerade leveransen övervakas och det är tillåtet att försändelser hejdas för kontroll och tillåts att fortsätta, antingen med oförändrat innehåll eller efter det att deras ursprungliga innehåll har avlägsnats eller ersatts helt eller delvis, medan inte innehåller några föreskrifter om detta. innehåller bestämmelser om kontrollerade leveranser av narkotika och psykotropa ämnen, medan föreliggande konvention innehåller bestämmelser om kontrollerade leveranser i samband med brott som kan leda till utlämning. 23.1 Denna artikel avser hemliga utredningar. Hemliga utredningar betyder i det här sammanhanget att en tjänsteman från en medlemsstats tullförvaltning (eller en tjänsteman som handlar på en sådan förvaltnings vägnar) får tillstånd att under antagen identitet verka på en annan medlemsstats territorium. Hur medlemsstaterna skall tillämpa denna artikel beror på bestämmelserna i deras nationella lagstiftning. 23.2 Framställningar om hemliga utredningar får göras endast om det skulle vara ytterst svårt att annars kunna klarlägga sakförhållandena. 23.3 Vid en hemlig utredning har tjänstemännen endast tillstånd att samla in uppgifter och etablera kontakt med misstänkta eller andra personer som har samröre med dessa. 23.4 Hemliga utredningar skall genomföras enligt de villkor som anges i den nationella lagstiftningen i den medlemsstat där de äger rum, och de skall ha begränsad varaktighet. Den anmodade myndigheten skall tillhandahålla den personal och de tekniska hjälpmedel som behövs. 23.5 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen får de förklara att de inte är bundna av denna artikel eller del av denna. Sådana förklaringar får när som helst återkallas. 24.1 Denna artikel avser gemensamma specialutredningslag och ger medlemsstaterna möjlighet att inrätta sådana lag genom en överenskommelse. Syftet med dessa lag är att de skall genomföra svåra och krävande utredningar som kräver samtidiga och samordnade insatser samt samordna gemensamma insatser för att förhindra och upptäcka bestämda typer av tullöverträdelser. 24.2 Dessa lag får bara inrättas i ett bestämt syfte och för en begränsad tid. Laget skall ledas av en tjänsteman från den medlemsstat där laget är baserat och denna medlemsstat skall skapa de nödvändiga förutsättningarna för att laget skall kunna utföra sitt uppdrag. Laget skall följa lagstiftningen i denna medlemsstat. 24.3 Deltagande i laget medför inte någon befogenhet att ingripa på en annan medlemsstats territorium. 25.1 Denna artikel omfattar dataskydd vid utbyte av personuppgifter mellan tullförvaltningar enligt bestämmelserna i konventionen. 25.2 Enligt artikeln är medlemsstaterna skyldiga att följa de relevanta bestämmelserna i konvention om skydd för enskilda vid automatisk databehandling av personuppgifter. 25.3 Medlemsstaterna får enligt artikeln uppställa villkor för hur personuppgifter som lämnas till en annan medlemsstat skall behandlas. 25.4 I denna artikel föreskrivs att personuppgifter av den mottagande myndigheten endast får behandlas för de ändamål som avses i artikel 1.1 i konventionen. Den myndighet som tar emot uppgifter inom ramen för konventionen får vidarebefordra dem till sina tullförvaltningar samt utredande och rättsliga organ utan tillstånd från den medlemsstat som har tillhandahållit uppgifterna, för att möjliggöra för dessa att åtala och bestraffa de överträdelser som avses i artikel 4.3. I övriga fall krävs samtycke från den medlemsstat som har tillhandahållit uppgifterna. 25.5 Den medlemsstat som överlämnar uppgifterna skall se till att de uppdateras, ändras om de är oriktiga och förstörs om de inte är lagenligt överlämnade. En mottagande medlemsstat skall likaledes göra de nödvändiga korrigeringarna när den har underättats om dessa. Om den mottagande medlemsstaten har anledning att förmoda att överlämnade uppgifter är oriktiga eller bör förstöras skall den underätta den överlämnande medlemsstaten. 25.6 Den berörda personen har rätt att korrigera uppgifterna och kan begära att få veta vilka uppgifter om honom eller henne som har överlämnats samt för vilka ändamål (om inte allmänintresset av att inte lämna ut uppgifterna väger tyngre). Denna rätt till information skall regleras av nationella lagar, andra författningar och förfaranden i den medlemsstat på vars territorium uppgifterna begärs. Den överlämnande myndigheten skall dock beredas tillfälle att yttra sig innan något beslut fattas om att lämna ut uppgifterna. 25.7 De överlämnade uppgifterna får bara bevaras så länge som det är nödvändigt för att syftet med överlämnandet skall uppnås. Uppgifterna skall också åtnjuta samma skydd som denna medlemsstat tillförsäkrar likartade uppgifter från nationella källor. 25.8 Medlemsstaterna skall i enlighet med sina egna lagar, andra författningar och förfaranden vara ansvariga för den skada som åsamkas en person genom behandling av personuppgifter som har överlämnats enligt konventionen. 25.9 Medlemsstaterna kan anförtro kontrolluppgiften åt de nationella dataskyddsmyndigheter som innehar denna uppgift när det gäller TIS- konventionen. 25.10 Artikeln påverkar inte tillämpningen av som innehåller egna bestämmelser om dataskydd vid utbyte av personuppgifter med hjälp av TIS. 25.11 Termen "behandling av personuppgifter" i denna konvention skall ha den betydelse som anges i definitionen i direktiv /46/EG. Personuppgifter och behandling av personuppgifter definieras på följande sätt i artikel 2 a och 2 b i det direktivet: a) personuppgifter: varje upplysning som avser en identifierad eller identifierbar fysisk person (den registrerade). En identifierbar person är en person som kan identifieras, direkt eller indirekt, framför allt genom hänvisning till ett identifikationsnummer eller till en eller flera faktorer som är specifika för hans fysiska, fysiologiska, psykiska, ekonomiska, kulturella eller sociala identitet. b) behandling av personuppgifter (behandling): varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas beträffande personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, till exempel insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, användning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring. AVDELNING VI Tolkning av konventionen 26.1 Denna artikel avser Europeiska gemenskapernas domstols (nedan kallad domstolen) roll när det gäller denna konvention. 26.2 Domstolen skall vara behörig att avgöra tvister mellan medlemsstaterna om tolkningen eller tillämpningen av konventionen, området inte har lyckats med detta . Domstolen skall också vara behörig att avgöra tvister mellan medlemsstaterna och kommissionen om tolkningen eller tillämpningen av konventionen. Domstolen skall vidare vara behörig att meddela förhandsavgöranden i frågor som rör tolkningen av denna konvention, men endast för de medlemsstater som genom en förklaring godkänner detta. En medlemsstat som avger en sådan förklaring får ange att ett förhandsavgörande från domstolen får begäras antingen. a) av de domstolar mot vilkas avgörande det inte finns något rättsmedel, eller b) av alla domstolar. Också de medlemsstater som inte godkänner att domstolen har denna uppgift får inkomma med inlagor eller skriftliga synpunkter när det gäller frågor som har hänskjutits till domstolen. 26.3 Domstolen skall inte vara behörig att pröva giltigheten eller proportionaliteten av de aktiviteter som behöriga brottsbekämpande organ utför eller av medlemsstaternas utövning av sitt ansvar för att upprätthålla lag och ordning och skydda den inre säkerheten. AVDELNING VII Tillämpning och slutbestämmelser Genom denna artikel är tullförvaltningarna skyldiga att vid informationsutbyte ta hänsyn till kraven på utredningssekretess. I detta avseende får medlemsstaterna uppställa villkor för hur uppgifter som de lämnar till en annan medlemsstat får användas när kraven på utredningssekretess gör detta nödvändigt. I denna artikel föreskrivs det att medlemsstaterna inte skall vara tvingade att lämna bistånd om detta skulle störa den allmänna ordningen eller skada andra väsentliga intressen, särskilt när det gäller dataskydd, i den berörda medlemsstaten. Framställningar får också avvisas om omfattningen av de begärda åtgärderna, i synnerhet när det gäller de särskilda samarbetsformerna enligt avdelning IV, uppenbart inte står i proportion till den påstådda överträdelsens svårighetsgrad. Avslag skall motiveras. I denna artikel föreskrivs det att medlemsstaterna normalt skall avsäga sig alla krav på ersättning för kostnader som uppstått vid genomförandet av denna konvention, med undantag av kostnader för arvoden till experter. Om utgifterna är betydande eller extraordinära skall de berörda tullförvaltningarna samråda med varandra för att fastställa hur kostnaderna skall bäras. 30.1 Denna artikel avser reservationer till konventionen och det fastställs att de enda reservationer som är tillåtna enligt artikeln är de som medges enligt artiklarna 20.8, 21.5 och 23.5, vilka ger medlemsstaterna möjlighet att välja att inte vara bundna av alla eller delar av bestämmelserna om förföljande över gräns, gränsöverskridande övervakning och hemliga utredningar. 30.2 Det noteras också att skyldigheter som följer av andra överenskommelser, särskilt de bestämmelser i konventionen om tilläm- ning av som avser ett utvidgat samarbete, inte skall beröras av den här konventionen. Detta innebär att medlemsstater som är parter i inte kan avsäga sig mer bindande skyldigheter enligt genom att underteckna mindre bindande skyldigheter enligt den här konventionen. 30.3 Till exempel är bestämmelsen i om förföljande över landgräns tvingande. I konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar föreskrivs förföljande över alla typer av gränser, men bestämmelsen är frivillig. När det gäller landgränser kan parter i emellertid inte välja bort bestämmelsen om förföljande över gräns i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar. 31.1 Genom denna artikel begränsas den territoriella tillämpningen av konventionen till gemenskapens tullområde. Gemenskapens tullområde definieras fullständigt i artikel 3 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 (tullkodexen). 31.2 Rådet får, genom enhälligt beslut och enligt det förfarande som föreskrivs i avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen, anpassa punkt 1 till eventuella ändringar i de bestämmelser i gemenskapsrätten som anges i denna punkt. I denna artikel föreskrivs att konventionen träder i kraft efter det att den sista medlemsstaten har underrättat depositarien om att den har fullgjort de konstitutionella förfarandena för antagande av konven-tionen. får emellertid varje stat som har fullgjort dessa förfaranden förklara att konventionen (med undantag av artikel 26) är tillämplig i dess förbindelser med de övriga medlemsstater som har avgett samma förklaring. Neapelkonvention skall upphävas den dag då denna konvention träder i kraft. I denna artikel föreskrivs att varje stat som blir medlem av Europeiska unionen skall ha rätt att ansluta sig till konventionen. Det fastställs också förfaranden för nya medlemsstater som önskar ansluta sig till konventionen. Denna artikel avser framtida ändringar av konventionen och det fastställs att alla medlemsstater som har anslutit sig till konventionen får föreslå ändringar, vilka sedan skall beslutas av rådet. I denna artikel anges att rådets generalsekreterare skall vara depositarie för denna konvention, och att depositarien i EGT skall offentliggöra uppgifter om vilka medlemsstater som har antagit och anslutit sig till konventionen, om genomförandet, förklaringar och reservationer samt alla andra meddelanden om denna konvention. (1) håller på att ratificera . (2) Se också kommentaren till artikel 30 i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar i denna förklarade rapport. (3) Se också kommentaren till artikel 30 i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar i denna förklarande rapport. FÖRKLARINGAR nr 1 8 SOM BIFOGATS KONVENTIONEN OCH SOM HAR OFFENTLIGGJORTS I GEMENSKAPERNAS OFFICIELLA TIDNING (EGT C 24, 23.1.1998, s. 20) Till artiklarna 1.1 och 28 Med hänvisning till undantagen från skyldigheten att lämna bistånd i artikel 28 i konventionen, förklarar att verkställandet av en framställan om ömsesidigt bistånd på grundval av konventionen, när det gäller överträdelser som enligt italiensk lag inte är överträdelser av nationella tullbestämmelser eller av gemenskapens tullbestämmelser beroende på uppdelningen av behörigheten mellan de nationella myndigheterna när det gäller att förhindra och åtala brott kan störa den allmänna ordningen eller skada andra väsentliga nationella intressen. Till artiklarna 1.2 och 3.2 och förklarar att de tolkar begreppet "rättsliga myndigheter" eller "rättslig myndighet" i artiklarna 1.2 och 3.2 i konventionen på samma sätt som de gör i de förklaringar de har avgivit enligt artikel 24 i Europeiska konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål, undertecknad i . Till artikel 4.3 andra strecksatsen förklarar för sin del att artikel 4.3 andra strecksatsen endast omfattar sådana handlingar genom vilket en person deltar när en grupp personer, som handlar i ett gemensamt syfte, gör sig skyldig till en eller flera av de berörda överträdelserna, även om personen i fråga inte deltar i själva utförandet av brottet eller brotten i fråga. Ett sådant deltagande skall vara grundat på kunskaper om gruppens syfte och brottsliga aktiviteter i allmänhet, eller kunskaper om gruppens avsikt att begå det eller de ifrågavarande brottet(n). Till artikel 4.3 tredje strecksatsen förklarar för sin del att artikel 4.3 tredje strecksatsen endast är tillämplig för de bakomliggande brott avseende vilka mottagande av stulna varor alltid är straffbara enligt dansk lag, däri inbegripet paragraf 191 a i den danska strafflagen om mottagande av stulna droger och paragraf 284 i strafflagen om mottagande av stulna varor i förbindelse med smuggling av särskilt grov art. , och förklarar att sambandsmännen enligt artikel 6.4 också kan företräda och intressen eller vice versa. De fem nordiska länderna har haft ett arrangemang där de utplacerade sambandsmännen från ett av de deltagande länderna också företräder de andra deltagande länderna. Detta arrangemang gjordes för att förstärka kampen mot olaglig narkotikahandel och att begränsa den ekonomiska bördan för enskilda länder genom utplaceringen av sambandsmännen. , och fäster stort avseende vid att detta väl fungerande arrangemang fortsätter. förklarar att man godtar bestämmelserna i artikel 20 på följande villkor: Om förföljelse utförs till havs eller i luften av tullmyndigheterna i en annan medlemsstat får förföljelsen utsträckas till danskt territorium, inbegripet danska territorialvatten och luftrummet ovanför danskt territorium, endast om behöriga danska myndigheter har fått förhandsunderrättelse därom. förklarar att man godtar bestämmelserna i artikel 21 på följande villkor: Gränsöverskridande övervakning utan föregående tillstånd får utföras endast i enlighet med artikel 21.2 och 21.3 om det finns allvarliga skäl att förmoda att de personer som bevakas är inblandade i någon av de överträdelser som anges i artikel 19.2 och som kan föranleda utlämning. Till artikel 25.2 i Medlemsstaterna skall åta sig att i rådet informera varandra om vilka åtgärder som har vidtagits för att säkerställa att de åtaganden som avses i punkt i efterlevs.