prop · GN0361 · 2000-01-01 00:00:00 — Av tredje stycket framgår att de fakultativa avslagsgrunderna aldrig får tillämpas om ett avslag skulle strida mot en internationell överenskom- melse som är bindande för . rättshjälpskonvention tillåter t.ex. att en ansökan om överförande av en frihetsberövad avslås vid bristande samtycke (se avsnitt 7.13.2) men tillåter inte att preskription åberopas som vägransgrund (se avsnitt 7.14.6 och 14.1). Om ansökan har gjorts från en medlemsstat i EU eller eller får en ansökan aldrig avslås på den grunden att gärningen har karaktär av ett politiskt brott (se avsnitt 7.14.3). 15 § Av paragrafens första stycke framgår att endast regeringen kan avslå en ansökan på de grunder som anges i 2 kap. 3 §. Om domstolen eller åkla- garen vid sin handläggning av ärendet konstaterar att en ansökan skall avslås på en sådan grund skall ansökan överlämnas till regeringen. En möjlighet finns för den handläggande instansen att överlämna ärendet till regeringen även i andra fall. Bestämmelsen har behandlats ingående i avsnitt 7.14.1. Av andra stycket framgår att övriga förutsättningar som gäller enligt denna lag prövas och beslutas av den instans som handlägger ansökan. I uppenbara fall kan chefen för , i de fall ansökan givits in till centralmyndigheten, avslå ansökan direkt (se avsnitt 7.14.1). 16 § Bestämmelsen kräver ingen närmare kommentar mer än att den ger uttryck för en allmän princip att beslut som går emot en sökande skall motiveras av den beslutande instansen. Detsamma gäller när en ansökan avslås delvis. Återredovisning 17 § Paragrafen reglerar till vem ärendet skall redovisas efter avslutad hand- läggning. Huvudregeln är att ärendet skall återredovisas till centralmyn- digheten för vidarebefordran till den ansökande staten, men där direkt kommunikation är tillåten skall redovisning ske direkt till den myndighet som gjort ansökan. Har den ansökande staten valt att skicka ansökan till centralmyndigheten, trots att direkt kommunikation är tillåten, skall ärendet återredovisas via centralmyndigheten. Detta hindrar förstås inte att centralmyndigheten och den handläggande instansen kommer överens om annat, t.ex. om en åklagare efter kontakt med den utländska myndig- heten anser att det är lämpligare att ärendet redovisas direkt. 3 kap. Allmänna bestämmelser om rättslig hjälp utomlands 1 § Av paragrafen framgår genom en hänvisning till 2 kap. 4 § första och tredje styckena vad en ansökan om rättslig hjälp utomlands bör innehålla, om den andra staten inte kräver något annat. Frågan har behandlats i avsnitt 7.3. Vissa överenskommelser innehåller en detaljerad katalog över vilka uppgifter som en ansökan skall innehålla. Om en ansökan görs med stöd av en internationell överenskommelse måste därför avtalets bestämmelser om ansökans innehåll också beaktas. I de fall ansökan görs till en stat som inte har något avtal med blir ansökans innehåll beroende av de krav som den staten ställer upp. Sådan information får införskaffas via centralmyndigheten. I 1 kap. 7 § finns bestämmelser om att svensk åklagare och domstol får ansöka om rättslig hjälp utomlands. I anslutning till att justerar de förbehåll och förklaringar som gjort till rättshjälps- konvention (se avsnitt 5.2 och 14.1) kommer att ändra förkla- ringen till artikel 24 så att det framgår att svensk åklagare är rättslig myn- dighet i konventionens mening och inte som , bara vid tillämpningen av vissa av konventionens artiklar. Därigenom ökar svenska åklagares möjligheter att få utländskt bistånd i förundersökningar. 2 § Av paragrafen framgår kommunikationsvägarna. Frågan har behandlats i avsnitt 7.1.1. Huvudregeln är att ansökningarna skall ges in till Justitie- departementet som sedan vidarebefordrar ansökan. Om ett avtal om direkt kommunikation finns kan svenska åklagare eller domstolar skicka en ansökan direkt till den andra statens myndigheter. Schengenkonven- tionen är ett exempel på en sådan överenskommelse. I förhållande till , , och gäller enligt den nordiska överenskommelsen på området att sådan direkt kommunikation alltid användas. 3 § Paragrafen innehåller, genom en hänvisning till bestämmelsen i 5 kap. 1 §, en påminnelse om att rättslig hjälp som lämnas till kan vara förenad med villkor, t.ex. när det gäller hur översänt material får använ- das (se avsnitt 7.15). Särskilda bestämmelser om olika former av rättslig hjälp Förhör i samband med förundersökning i brottmål 1 § Bestämmelserna om förhör på förundersökningsstadiet genom åklagare motsvarar i sak 9 § lag om samarbete på brottmålsområdet. En nyhet är den uttryckliga föreskriften om att företrädare för den ansökande staten får närvara vid förhöret och med samtycke får ställa frågor direkt till den som förhörs. Den svenske förhörsledaren leder och ansvarar emellertid alltid för förhöret. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.7. Om förhör skall ske med misstänkt, tilltalad eller målsägande kan offent- lig försvarare eller målsägandebiträde förordnas enligt bestämmelserna i 2 kap. 13 §. I vad mån en offentlig försvarare har rätt att närvara vid förhöret regleras enligt bestämmelserna i 23 kap. . Även i övrigt skall bestämmelserna i 23 kap. tillämpas vid förhöret. Bevisupptagning vid vid svensk domstol 2 § Paragrafen motsvarar i sak 1 § första stycket, 2 § första stycket, 4 § andra stycket och 5 § första stycket lag om bevisupptagning i . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.8. 3 § Av paragrafen framgår att när bevisupptagning sker med någon annan än den misstänkte eller tilltalade i det förfarande som ansökan avser, skall en offentlig försvarare kunna förordnas om det finns särskilda skäl för detta. Särskilda skäl kan föreligga om bevisupptagning sker med ett vittne vars utsaga är av stor betydelse och den myndighet som begärt bevisupptagningen är närvarande eller en svensk åklagare deltar för att bevaka den ansökande statens intresse. Är däremot den misstänktes ombud i den utländska rättegången närvarande föreligger inte särskilda skäl. Frågan har behandlats i avsnitt 7.8. 4 § Bestämmelsen motsvarar delvis 5 § andra stycket lag om bevisupptagning i . Förutom domare vid den utländska domstolen har även företrädare för den ansökande myndigheten som begärt bevis- upptagningen, t.ex. åklagaren, rätt att delta vid bevisupptagningen. Denna rätt får särskild betydelse när en förhandling enligt 5 kap. 1 § rättegångs- balken skall ske inom stängda dörrar t.ex. på grund av att bevisupptag- ningen sker under förundersökningen i den ansökande staten. Företrädare för den ansökande staten får med rättens samtycke ställa frågor till den som hörs. Parters och biträdes rätt att närvara regleras i . Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 7.8. 5 § Av paragrafen som är helt ny framgår att svensk åklagare på den an- sökande statens begäran får delta vid bevisupptagningen och bevaka den ansökande statens intressen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.8. Bevisupptagning vid utländsk domstol 6 och 7 §§ Bestämmelserna motsvarar i sak 1 § första och tredje styckena lag om bevisupptagning i utlandet. Bestämmelserna har behandlats i av- snitt 7.8. En nyhet är att några synnerliga skäl inte längre krävs för att bevisupptagning skall kunna ske i utlandet utan domstolen får avgöra behovet utifrån de allmänna bestämmelserna i 35 kap. . Som alternativ till bevisupptagning enligt dessa bestämmelser kan dom- stolen hålla telefonförhör eller förhör genom videokonferens enligt bestämmelserna i 4 kap. 9 § eller 4 kap. 13 § (se avsnitt 7.9 och 7.10). Telefonförhör Förhör med någon i 8 § I bestämmelsen regleras närmare förutsättningarna för att telefonförhör skall få ske med någon i . Frågan har behandlats i avsnitt 7.9. Huvudregeln är att förhör får ske utan inblandning av svensk åklagare eller domstol. Detta förutsätter dock att den som skall höras samtycker till det. Vill den andra staten ha bistånd av svensk åklagare eller domstol med ett telefonförhör skall sådant bistånd lämnas. Den handläggande in- stansen åtar sig då att kalla den som skall höras och kontrollera identite- ten och att denna samtycker. Om så begärs av den ansökande staten kan bestämmelserna i 4 kap. 11 andra stycket tillämpas, dvs. att ärendet skall anses som en bevisupptagning utom huvudförhandling (kallelse av part och utseende av tolk). I sådant fall skall också 4 kap. 12 § tillämpas (för- ordnande av stödperson eller rättegångsbiträde). Förhör med någon i utlandet 9 § Av bestämmelsen framgår att svenska domstolar får hålla telefonförhör med en person som befinner sig i utlandet enligt bestämmelserna i rätte- gångsbalken under förutsättning att den andra staten tillåter detta. Någon ansökan om rättslig hjälp behövs inte då. I de fall den utländska staten inte tillåter ett telefonförhör utan bistånd från dess rättsliga myndigheter eller om den svenska domstolen behöver bistånd med förhöret får domstolen ansöka om rättslig hjälp med telefonförhöret under förutsättning att den som hörs samtycker till åtgär- den. Ett bifall till ansökan beror på om den anmodade staten tillåter såda- na förhör eller om det finns en internationell överenskommelse i ämnet. Sådana bestämmelser finns i utkastet till om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål och i utkastet till ett andra tilläggsprotokoll till rättshjälpskonvention. Se härom vidare i avsnitt 7.9. 10 § I paragrafen finns motsvarande bestämmelser som i 4 kap. 9 § när en åklagare vill hålla telefonförhör med någon i utlandet. Förhör genom videokonferens med någon i 11 och 12 §§ Av bestämmelserna framgår att förhör genom videokonferens kan ske i såväl under rättegång i den andra staten som under en förunder- sökning där. Av 2 kap. 1 § framgår att videokonferens skall ske under de förutsättningar som gäller för en motsvarande åtgärd i en svensk för- undersökning eller rättegång. Förutsättningarna för en videokonferens i rättegång framgår av lagen (1999:613) om försöksverksamhet med videokonferens i rättegång. Av försökslagen uppställs ett krav på att den som skall höras samtycker till att förhöret sker med videolänk. Något krav på formell ömsesidighet ställs inte upp. Om ett förhör genom video- konferens skall ske med ett vittne eller sakkunnig får han eller hon åtföljas av en stödperson. Tingsrätten kan även utse ett biträde åt den som skall höras. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 7.10. Förhör med någon i utlandet 13 § Bestämmelserna som tar upp frågan om förhör med någon i utlandet genom videokonferens har behandlats i avsnitt 7.10. En förutsättning för att en svensk domstol skall kunna begära hjälp utomlands med förhör genom videokonferens är att ett sådant förhör är tillåten enligt svensk rätt. Bestämmelser om videokonferens finns i lagen (1999:613) om för- söksverksamhet med videokonferens i rättegång. Inga motsvarande be- gränsningar gäller för att en svensk åklagare skall kunna begära hjälp med videokonferens utomlands. En annan förutsättning, som även gäller när en åklagare vill ha motsvarande bistånd från utlandet, är att och den andra staten i en internationell överenskommelse har avtalat om sådan hjälp eller om den andra staten annars ger sådan hjälp. För närva- rande finns inga internationella överenskommelser som innehåller be- stämmelser om förhör genom videokonferens. Sådana regler diskuteras emellertid i utkasten till om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål och ett andra tilläggsprotokoll till rättshjälpskonven- tion. Kvarstad, beslag samt husrannsakan och andra åtgärder enligt 28 kap. Ansökan och förfarande 14 17 §§ Bestämmelserna motsvarar i sak 5 § andra stycket, 8 § första och andra styckena samt 9 § första stycket tvångsmedelslagen. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 7.11. En nyhet är att företrädare för den ansökande staten får delta vid rättens förhandling och med rättens samtycke ställa frågor. Se även kommentarerna under 4 kap. 4 §. 18 § Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 6.3. Kroppsbesiktning kan bli aktuellt i de fall den ansökande staten ansöker om att en person skall undergå ett prov för DNA-test. Andra åtgärder som kan aktualiseras är tagande av fingeravtryck eller fotografier (28 kap. 14 § rättegångs- balken). Genom bestämmelsen finns även möjlighet att bistå med andra former av husrannsakan än som anges i 4 kap. 16 §. Beslag och överlämnande av egendom till annan stat 19 § Bestämmelsen motsvarar i sak 2 § tvångsmedelslagen och har behandlats i avsnitt 7.11. 20 § Bestämmelsen tar upp frågan om kravet på s.k. dubbel straffbarhet vid husrannsakan enligt 4 kap. 16 § och beslag. Frågan om dubbel straffbar- het behandlas i avsnitt 7.6. Huvudregeln vid tvångsmedelsanvändning är enligt 2 kap. 2 § att gärningen som ansökan avser skall motsvara ett brott enligt svensk lag. I förevarande paragraf föreskrivs vissa undantag från detta krav. I första stycket anges att om ansökan görs från en medlemsstat i EU eller eller krävs endast att det för gärningen kan dömas till fängelse i den ansökande staten. I ärenden som avser en gärning som i den ansökande staten handläggs i ett administrativt förfarande eller annat än ett straffrättsligt förfarande (se avsnitt 6.2) får husrannsakan göras och egendomen tas i beslag enligt andra stycket om gärningen som ansökan avser motsvarar ett brott enligt svensk lag för vilket det är föreskrivet fängelse eller mer. Hjälp kan även lämnas i ärenden som avser en gärning som i handläggs i ett administrativt förfarande eller annat än ett straffrättsligt förfarande i om det för gärningen är föreskrivet fängelse eller mer i den ansökande staten. Det sistnämnda fallet gäller inte en om en ansökan görs från en medlemsstat i Europeiska unionen eller och eftersom första stycket då är tillämpligt. En förut- sättning för att det andra stycket skall kunna tillämpas är att det förfar- ande som är aktuellt och den åtgärd som begärs omfattas av en inter- nationell överenskommelse som gäller mellan och den ansökande staten, se 1 kap. 5 § första stycket 1 och andra stycket. 21 och 22 §§ Av paragrafen framgår att rätten skall pröva om beslaget är lagligen grundat vilket motsvarar 8 § första stycket tvångsmedelslagen. Vidare skall rätten även avgöra om egendomen skall överlämnas till den ansök- ande staten. Av 5 kap. 2 § följer att rätten, så länge det inte strider mot en internationell överenskommelse, kan ställa villkor om användnings- begränsningar m.m. (se avsnitt 7.15). Beslut om att överlämna beslagtagen egendom verkställs av åklagaren. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 7.11. Beslag och kvarstad för att säkerställa verkställighet i av utländska förverkandebeslut 23 och 24 §§ Bestämmelsen motsvarar 2 a § och 9 § tredje stycket tvångsmedelslagen och har behandlats i avsnitt 7.11. I de fall som regleras i paragraferna överlämnas inte den beslagtagna eller kvarstadsbelagda egendomen till den ansökande staten utan egendomen blir kvar i i avvaktan på att det utländska förverkandebeslutet eller domen kan verkställas i . Verkställighet sker i sådant fall enligt internationella verk- ställighetslagen. Den lagtekniska konstruktionen innebär för det första att det ställs krav på att det finns en överenskommelse om verkställighet av utländska domar med den aktuella staten för att förevarande paragraf skall bli tillämplig, se 1 § i internationella verkställighetslagen. En sådan överens- kommelse är brottmålsdomskonventionen (se 2 § samma lag). Konven- tionen har endast tillträtts av ett fåtal stater (se 1 § i förordningen [1977:178] med vissa bestämmelser om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom). Konventioner som har ett betydligt större antal ratifikationer är narkotikabrottskonventionen (se 21 b § samma förordning och bilaga 1 till förordningen) och förverkandekon- ventionen (se 21 c § samma förordning och bilaga 2 till förordningen). För det andra innebär den lagtekniska konstruktionen ett oinskränkt krav på dubbel straffbarhet vid tillämpning av paragraferna. För att verkställighet skall kunna ske i av en utländsk dom krävs nämligen att den aktuella gärningen motsvarar brott enligt svensk lag (se 5 § i internationella verkställighetslagen). Beslagtagen egendom som kan antas vara förverkad på grund av brott kan i vissa fall överlämnas till den ansökande staten för att säkra verk- ställighet i det landet se 4 kap. 19 § tredje strecksatsen. Kvarstadsbe- lagd egendom kan aldrig överlämnas till annan stat (angå- ende reformbehov på området, se avsnitt 7.11). Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning av någon i eller utlandet 25 och 26 §§ Bestämmelserna om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning i och utomlands har behandlats i avsnitt 7.12. Av 27 kap. 24 § följer att upptagningar av avlyssnat material skall för- störas när förundersökningen lags ned eller avslutats eller, om åtal väckts, målet avgjorts slutligt. Syftet är att avlyssnat material inte skall sparas. Av 5 kap. 2 § följer att åklagaren när avlyssnat material överlämnas kan, i den mån det inte strider mot en internationell överenskommelse, förena överlämnandet av materialet med villkor. Ett sådant villkor kan vara att materialet skall förstöras efter det att det rättsliga förfarandet är avslutat i den ansökande staten (se avsnitt 7.15). Hemlig kameraövervakning Hemlig kameraövervakning av någon i eller utlandet 27 och 28 §§ Bestämmelserna om hemlig kamerarövervakning i och utom- lands har behandlats i avsnitt 7.12. I 7 § lagen (1995:1506) om hemlig kameraövervakning finns en bestämmelse om att upptagningar skall för- störas som motsvarar 27 kap. 24 § . I denna del hänvisas till kommentaren till 4 kap. 25 och 26 §§. Överförande av frihetsberövade för förhör m.m. Överförande från eller till på begäran av en annan stat 29 § Av bestämmelsen framgår att en i frihetsberövad person för föras över till den ansökande staten för förhör eller konfrontation i samband med en förundersökning eller rättegång där. Av ansökan skall framgå hur den frihetsberövade behöver närvara i den andra staten. Vidare får överförande inte ske om förfarandet i den ansökande staten avser ut- redning om den frihetsberövades egen brottslighet. Dessa bestämmelser motsvaras av 2 § och 4 § andra stycket 4 lag om samarbete på brottmålsområdet. Vidare framgår av paragrafen att en person som är frihetsberövad i den ansökande staten kan föras över till på be- gäran av den staten. Bestämmelserna har behandlats avsnitt 7.13.1. 30 § Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 3 § och 4 § första stycket lag om samarbete på brottmålsområdet. Något krav på samtycke ställs dock inte upp. Inte heller krävs enligt 2 kap. 2 § att den aktuella gär- ningen motsvarar brott enligt svensk lag (se avsnitt 7.6). En ansökan skall som huvudregel prövas av regeringen. I de fall en ansökan görs av en medlemsstat i EU eller eller prövas ansökan av åklagare. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.13.2 och 7.13.3. Överförande från eller till på begäran av svensk åklagare eller domstol 31 § Bestämmelsen tar upp de två fall en frihetsberövad person kan föras över från eller till på begäran av en svensk åklagare eller domstol. Skall personen föras över från får det ske även i de fall utred- ningen avser den frihetsberövades egen brottslighet (jfr 2 kap 29 § första stycket 1). Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.13.1. Yttranden 32 § Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 5 § lag om samarbete på brottmålsområdet. Något yttrande behöver inte inhämtas om det är uppenbart att det inte behövs. Ett exempel är att det är klart att framställ- ningen skall avslås oavsett av vad som kan framkomma i ett yttrande. Ett annat exempel är om en svensk åklagare vill att en i målet häktad person skall föras över till en annan stat för att där t.ex. vallas på en brottsplats och det finns inget som skulle tala för att ett överförande inte skulle kunna genomföras med hänsyn till den frihetsberövades tillstånd. I dessa fall tjänar ett yttrande från häktet normalt inte något syfte. Transport genom och förvar i av överförda personer 33 och 34 §§ Bestämmelserna motsvarar 6 och 7 §§ lag om samarbete på brottmålsområdet och har behandlats i avsnitt 7.13.1. 5 kap. Övriga bestämmelser Villkor om användningsbegränsningar m.m. 1 § Bestämmelsen motsvarar i sak 1 § lag om samarbete på brott- målsområdet. Vissa redaktionella ändringar har gjorts. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.15. 2 § Paragrafen ger svenska åklagare och domstolar en möjlighet att förena den rättsliga hjälpen som lämnas med villkor om användningsbegräns- ningar m.m. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.15. Bestämmelsen har sitt ursprung i 4 § tvångsmedelslagen som föreskriver att förbehåll får ställas upp när beslagtagen egendom överlämnas till den ansökande staten om det är påkallat av hänsyn till tredje mans rätt eller från allmän synpunkt. De förbehåll som ställs upp torde ofta innebära att egendomen som överlämnas skall lämnas tillbaka när det rättsliga förfarandet är avslutat i den ansökande staten. Bestämmelsen har inte begränsats till avse enbart beslagtagen egendom som överlämnas utan den har gjorts generellt tillämplig på all slags rättslig hjälp enligt lagen. Det innebär att allt material och all information som överlämnas med stöd av denna lag kan förenas med villkor om hur materialet får användas eller på annat sätt utnyttjas. Bestämmelsen skall tillämpas restriktivt. Om villkor skall ställas upp från allmän synpunkt krävs det att det är nödvändigt (se härom avsnitt 7.15). En annan begränsande faktor är att några villkor inte får ställas upp om de strider mot en internationell överenskommelse som gäller mellan och den ansökande staten. I förhållande till stater som tillträtt rättshjälpskonvention kan några villkor t.ex. inte ställas upp i fråga om bevismaterial som överlämnas efter en bevisupp- tagning vid domstol. Däremot kan det finnas utrymme för att ställa upp vissa villkor vid överlämnande av beslagtagen egendom i förhållande till dessa stater. Detta kan utläsas in i den förklaring som avgett beträffande artikel 5 dvs. att bistånd lämnas om verkställigheten är förenlig med svensk lag (jfr avsnitt 14.1). Frågan om att reglera frågan om användningsbegränsningar enligt rättshjälpskonvention diskuteras i arbetet med ett andra tilläggsprotokoll till konventionen. 3 § Av paragrafen framgår att den åklagare eller domstol som lämnat rättslig hjälp och därvid ställt villkor enligt 5 kap. 2 § får medge undantag från villkoret. I de fall villkor om exempelvis användningsbegränsningar föl- jer direkt av den internationella överenskommelse som legat till grund för den hjälp som lämnat (t.ex. narkotikabrottskonventionen) får den åklagare eller domstol som lämnat den rättsliga hjälpen medge undantag om det följer av den internationella överenskommelsen. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.15. Vid bedömning om undantag skall medges skall prövning på nytt göras av om villkoren är påkallade av hänsyn till enskilds rätt eller nödvändiga från allmän synpunkt utifrån de skäl som anförts från den ansökande staten att undantag bör medges. I vilket syfte uppgifterna skall användas får också betydelse. 4 § Bestämmelserna i 5 kap. 1 3 §§ gäller även i fråga om överenskommel- ser med mellanfolkliga organisationer. Bestämmelsen är inte ny utan motsvarar andra stycket lag om samarbete på brottmåls- området. Immunitet 5 8 §§ Bestämmelserna motsvarar i huvudsak 8 § lag om samarbete på brottmålsområdet. Mot bakgrund av avtalet med (se avsnitt 5.7.1 och 11) har ett tillägg gjorts som innebär att den som reser till för att höras i en visst förfarande inte utan eget samtycke får åläggas att medverka vid annan utredning eller annat förfarande än som är avsedd med kallelsen. Immunitetsreglerna gäller även den som över- förs till med stöd av 4 kap. 29 och 31 §§ i den utsträckning det har avtalats i en internationell överenskommelse som gäller mellan Sve- rige och den andra staten. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 7.16. Sekretess 9 § Bestämmelsen är en ren hänvisning till sekretesslagen (1980:100); jämför avsnitt 10.1 och lagförslag 2.13.