prop · GN0344 · 2000-01-01 00:00:00 — Som ytterligare förutsättning för att chefsöverläkaren skall kunna fatta beslut om permission har det uppställts ett krav på att det står i överensstäm- melse med vårdplanen. Skälen härför har utvecklats i avsnitt 12, vartill det hänvisas. Paragrafens andra stycke motsvarar innehållet i den nu upp- hävda 26 §. 25 a § Denna paragraf är ny. Fösta stycket första meningen motsvarar 25 § andra stycket i tidigare lydelse. I andra meningen finns angivet vilka sär- skilda villkor som kan föreskrivas i samband med att permission ges. Dessa villkor, förutom det sista, anges nu i 6 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård. Som Lagrådet påpe- kat är dock dessa villkor av en sådan betydelse att de bör återfinnas i lagen och inte i förordningen. I sista strecksatsen anges att även annat villkor som är nödvändigt eller följer av vårdplanen kan föreskrivas vid permission. Exempel på sådana villkor skulle kunna vara att patienten är skyldig att ta emot besök i bostaden av företrädare för hälso- och sjukvården eller , eller skyldighet att följa föreskrifter om daglig sysselsättning. 29 § I paragrafen görs ett tillägg, som utformats i enlighet med Lagrådets för- slag, i förhållande till de nuvarande reglerna som innebär att tvångsvår- den upphör först när beslut om avvisning, utvisning eller utlämning har verkställts. Tillägget är endast ett förtydligande och skall inte innebära någon saklig förändring. 30 § Denna paragraf behandlar patientens rätt till att få en stödperson utsedd. Chefsöverläkarens informationsskyldighet gentemot patienten om dennes rätt till stödperson har flyttats från 48 §, vilken innehåller bestämmelser om olika frågor som chefsöverläkaren skall informera om. Syftet är att bestämmelserna om stödperson skall samlas på ett ställe. I paragrafens tredje stycke finns en nyhet i förhållande till nuvarande lagstiftning, nämligen att uppdraget som stödperson skall kunna fortgå efter tvångsvårdens avslutande, om patienten och stöd- personen samtycker till det. Såväl när tvångsvården avslutas direkt efter vård på sjukvårdsinrättning som när vårdperioden avslutas med en tids permission skall således stödpersonen kunna ha kvar sitt uppdrag efter vårdens avslutande. 31 § Andra stycket punkten 2 har justerats på grund av att nuvarande 6 § be- tecknas som 6 b §. Tredje stycket, som är nytt, innebär att chefsöverläka- ren vid sin anmälan till patientnämnden skall ange patientens inställning i frågan om stödperson. skall därefter om oklarhet fortfa- rande råder om patientens inställning vara skyldig att kontakta patienten eller patientens kontaktperson eller motsvarande på sjukhuset för att få veta patientens inställning i frågan om stödperson. 31 a § Denna paragraf är ny. Paragrafen innebär att om patienten så önskar och stödpersonen samtycker därtill skall socialnämnden i den kommun där patienten är folkbokförd underrättas om att patienten önskar att stödper- sonsuppdraget skall övergå till att vara ett uppdrag som kontaktperson enligt socialtjänstlagen. 32 § Den justering som har gjorts i första stycket följer av att nuvarande 6 § betecknas som 6 b §. 33 § Den justering som har gjorts i första stycket fjärde punkten följer av att 26 § upphävs. 35 § I paragrafens andra stycke har en ändring gjorts. Som framgår av den föreslagna ändringen i 12 § införs ett krav på att konverteringsbeslut skall underställas länsrättens prövning. I de situationer där, beträffande samma patient, både ett konverteringsbeslut underställs länsrättens pröv- ning och en ansökan om medgivande till fortsatt tvångsvård ges in kan länsrätten komma att, på grund av tidsfristen , tvingas till att hålla två förhandlingar . Detta synes omotiverat. Därför införs en möjlighet till undantag från åttadagarsregeln så att länsrätten ges möjlighet att vid ett och samma tillfälle pröva bägge frågorna. 36 § Det tillägg som gjorts har tillkommit efter förslag från Lagrådet. I de fall ett konverteringsbeslut enligt 12 § första stycket inte följs av en ansökan om tillstånd till fortsatt vård skall länsrätten ha möjlighet att pröva målet utan att behöva hålla muntlig förhandling. Om patienten däremot påkallar muntlig förhandling måste länsrätten hålla en sådan eller om länsrätten i annat fall finner skäl för det. Som framgår av förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar blir länsrätten domför med en lagfaren domare vid prövning av dessa mål. 37 § Paragrafens andra stycke har ändrats på det sättet att presumtionen skall vara att länsrätten skall höra sakkunnig vid muntlig förhandling enligt denna lag. Endast i de fall det är uppenbart obehövligt kan länsrätten un- derlåta att förordna en sakkunnig. Länsrätten måste göra en bedömning i det enskilda målet om det är uppenbart obehövligt att höra sakkunnig. I de fall där länsrätten prövat samma fråga endast tillbaka och det inte har framkommit några nya omständigheter kan det som regel an- ses som uppenbart obehövligt att höra sakkunnig i målet. 39 § Paragrafen behandlar chefsöverläkarens delegationsmöjligheter beträf- fande uppgifter enligt lagen. De inskränkningar i dessa möjligheter som finns enligt nuvarande lag har utökats till att avse även beslut enligt 11 § i lagförslaget om övergång från frivillig vård till tvångsvård. Punkt 1 har justerats på grund av att nuvarande 6 § betecknas som 6 b §. 48 § Chefsöverläkarens informationsskyldighet gentemot patienten om dennes rätt till stödperson har flyttats till 30 § från 48 §, vilken innehåller be- stämmelser om olika frågor som chefsöverläkaren skall informera om. Syftet är att bestämmelserna om stödperson skall samlas på ett ställe. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Punkt 1 I denna anges att lagen träder i kraft . Principen är att de nya föreskrifterna, med vissa undantag, skall tillämpas fullt ut såväl när fråga uppkommer efter ikraftträdandet om intagning på sjukvårdsinrätt- ning för psykiatrisk tvångsvård som när det gäller patienter som vid ikraftträdandet är föremål för vård enligt nu gällande föreskrifter. Punkt 2 Övergångsbestämmelsen i denna punkt, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att ett vårdintyg som har utfärdats enligt äldre föreskrifter under vissa förutsättningar kan användas som underlag för ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för psykiatrisk tvångsvård. Ett intagningsbeslut kan således under förutsättning att vårdintyg utfärdats fattas eftersom intyget vid beslutsfattandet inte får vara äldre än . Punkt 3 Om ett tillstånd avser vistelse utanför sjukvårdsinrättningens område un- der återstoden av vårdtiden gäller som yttersta gräns för tillståndets gil- tighetstid den enligt de äldre föreskrifterna längsta medgivna vårdtiden. Ett beslut om permission under återstoden av vårdtiden kan således under förutsättning att det fattats vara giltigt längst till och med . För en patient som vid ikraftträdandet har permission under återstoden av vårdtiden enligt de äldre föreskrifterna förutsätts således att, om vården bör fortsätta efter , chefsöverläkaren ansöker hos länsrätten om fortsatt tvångsvård. I annat fall skall tvångsvården upphöra. 18.2 Förslag till lag om ändring i lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård 2 a § Denna paragraf är ny. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag och har samma innebörd som den föreslagna nya 2 a § LPT, var- till det hänvisas. 2 b § Denna paragraf är ny. Paragrafen har samma innebörd som den före- slagna nya 2 b § LPT, vartill det hänvisas. 4 § Den ändring som har gjorts i förhållande till nuvarande lag är att första stycket punkten 3 på Lagrådets förslag har ändrats på motsvarande sätt som 3 § förslaget till LPT vad gäller frågan om samtycke till vård. 5 § Den ändring som har gjorts, och som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, är att det införts en hänvisning till bestämmelserna i om fastspänning, avskiljande och behandling innan beslut om intagning fattats. I övrigt har endast redaktionella ändringar gjorts. 9 § Paragrafen har motsvarande innehåll som i den föreslagna nya lydelsen av 25 § LPT. I fråga om de särskilda villkor som kan uppställas vid vis- telse utanför vårdinrättningen har en hänvisning gjorts till den nya 25 a § LPT. De villkor som kan föreskrivas vid permission enligt 9 § LRV är således samma som vid permission enligt bestämmelserna i . 10 § I paragrafen ges bestämmelser om permission för de som genomgår rättspsykiatrisk vård efter beslut enligt 31 kap. 3 § om sär- skild utskrivningsprövning. Förslaget innebär att permission kan ges för visst tillfälle eller för vissa återkommande tillfällen. Tillståndet får också ges för , om det finns särskilda skäl att anta att åtgärden är angelägen för att förbereda att tvångsvården upphör. Det skall således inte längre vara möjligt att ge tillstånd till vistelse utanför vårdinrättning- ens område till vårdtidens slut. Däremot skall det finnas möjlighet till permission i fall där en längre permission i slutet av vårdtiden är angelä- gen för att förbereda att tvångsvården upphör. Genom att ange att sär- skilda skäl skall föreligga markeras att det är fråga om situationer som avviker från det normala. Förutsättningen för att kunna ge permission i slutet av tvångsvårdstiden är att det skall föreligga en rimligt förutsägbar prognos att tvångsvården efter permissionstidens ut- gång kan upphöra. Vid vård enligt LRV med särskild utskrivningspröv- ning torde permissioner i slutet av vårdtiden komma att förekomma i större utsträckning än vid LPT-vård eller LRV-vård utan särskild ut- skrivningsprövning. Permissionstiden torde också komma att bli längre. Dessa patienter har mycket långa vårdtider. Detta i före- ning med att många också har missbruksproblem samt att de ofta bedöms som farliga gör att samhällsskyddet gör sig starkt gällande. Att permis- sionerna torde komma att bli längre för denna patientgrupp än för övriga beror således på att det kommer att krävas en tämligen lång uppföljning för att man skall kunna avgöra om utskrivning kan ske. En längre permis- sion vid det förväntade slutet av vårdtiden kan därför vara nödvändigt. På samma sätt som avsikten är med permissionsreglerna enligt LPT bör dock prognosen vara att patienten kan skrivas ut vid permissionstidens utgång. Det kan dock tänkas uppstå situationer då en förlängning av tvångsvården och permissionstiden, utan att patienten först återintas på sjukvårdsinrättnignen, utöver är oundgängligen nödvändig. Det bör dock understrykas att nuvarande system med patienter som ges per- mission till vårdtidens slut inte längre får förekomma. Avsikten är således att permissioner huvudsakligen skall ges för vissa avgränsade tillfällen. Permission bör således kunna ges för visst tillfälle och (timmar, dagar eller veckor), dels för återkommande tillfällen och , t.ex. dag-, natt- eller helgpermission i samband med dag-, natt- resp. veckovård. Alla permissioner skall tidsbestämmas. Att tidsbestämma permissionen så att permissionstiden löper längre fram än vad som följer av bestämmelserna om längsta tillåtna vårdtid är inte tillåtet. Patienten bör kunna ges permission för att sköta om vissa personliga angelägenheter och för att möjliggöra socialt rehabiliterande insatser som är nödvändiga för att tvångsvården skall upphöra, t.ex. för att förbereda ett särskilt boende. Permission bör också kunna medges för att patienten successivt skall anpassa sig till ett liv utanför vårdinrättningen och möjliggöra bedömningar av patientens anpassningsförmåga i samhället. Som ytterligare förutsättning för att länsrätten skall kunna fatta beslut om permission har det uppställts ett krav på att det står i överensstämmelse med vårdplanen. Skälet härför har utvecklats i avsnitt 12, vartill det hänvisas. Ett beslut om permission kan förenas med särskilda villkor som patienten skall vara skyldig att iaktta. De villkor som kan föreskrivas framgår genom en hänvisning till 25 a § LPT av den lagen. 10 a § Den enda nyheten i förhållande till nuvarande lydelse av paragrafen är uttrycket "på egen hand" i första stycket. Tillägget är inte avsett att få någon förändring till stånd, utan avsikten med tillägget är att markera att när det är fråga om vistelse utanför vårdavdelningen i sällskap med per- sonal krävs inget särskilt tillstånd. 10 b § Denna paragraf är ny. Den är en motsvarighet till 10 a § när det gäller patienter som är intagna i kriminalvårdsanstalt eller särskilt ungdomshem till följd av en dom på sluten ungdomsvård enligt 31 kap. 1 a § brottsbal- ken och som genomgår rättspsykiatrisk vård. Skillnaden mot 10 a § är att förevarande bestämmelse föreskriver att det är respektive som skall lämna tillstånd till vis- telse utanför vårdavdelningen men inom vårdinrättningens område. 11 § Bestämmelsen avser permission för den som är intagen i kriminalvårds- anstalt eller särskilt ungdomshem och motsvarar permissionsbestämmel- serna i 25 § LPT, vartill det hänvisas. Beträffande frågan om vårdplan hänvisas det till kommentaren till 10 § LRV och avsnitt 12. 11 a § Paragrafen motsvarar 11 § andra stycket i den tidigare lydelsen. Sista meningen är dock ny och är avsedd att klargöra att tillstånd behövs även när vistelsen utanför sjukvårdsinrättningens område är åtföljd av perso- nal. Syftet med tillägget är att, när det gäller i paragrafen avsedd patient- kategori, skall reglerna för permission så långt det är möjligt vara de- samma som när dessa patienter är intagna i kriminalvårdsanstalt. Enligt 32 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt kan en intagen i krimi- nalvårdsanstalt beviljas tillstånd att för lämna anstalten (normalpermission). Av förarbetena till denna bestämmelse (prop. 1974:20 s.41) framgår att en intagen i vissa fall kan vara beledsagad av personal. Detta hindrar dock inte att tillstånd för permissionen måste inhämtas. 11 b § Denna paragraf är ny och innebär en möjlighet att, om det föreligger syn- nerliga skäl, ge tillstånd till vistelse utanför sjukvårdsinrättningens om- råde för den som är häktad eller är intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning och som genomgår rättspsykiatrisk vård. fattar beslut om tillstånd. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak 13 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl. 11 c § Paragrafen motsvarar i princip 11 § tredje stycket i den tidigare lydelsen. Ett tillägg har dock gjorts så att även de fall som avses i de nya bestäm- melserna i 10 b och 11 b §§ skall omfattas av en delegationsmöjlighet. 18 § Sista stycket innehåller en ändring på det sättet att en hänvisning till LPT har tagits bort och i stället har bestämmelsen, med viss språklig justering, skrivits ut. I övrigt har endast redaktionella ändringar gjorts. 19 § Denna bestämmelse är ändrad på det sättet att överklagande skall ske till allmän förvaltningsdomstol, dvs. till länsrätten i stället för till kammar- rätten. Som en följd av den nya bestämmelsen i 10 b § har det i bestäm- melsen lagts till att beslut av och Statens institu- tionsstyrelse om frigång liksom beslut enligt 11 a och 11 b §§ av Krimi- nalvårdsstyrelsen om permission får överklagas till länsrätten. 20 § Den sakliga ändringen består i att sista stycket i paragrafen är flyttat till 25 §. I övrigt har endast en redaktionell ändring gjorts. 21 § Denna paragraf innehåller en regel om vilken länsrätt som är behörig att pröva frågor enligt lagen om rättspsykiatrisk vård. Den ersätter den del av 21 § i nuvarande lag som innehåller en hänvisning till vissa bestämmelser i . 21 a § Denna paragraf, som är ny, innehåller vissa handläggningsfrågor och er- sätter 21 § i nuvarande lag i de delar som hänvisar till vissa bestämmelser i . I stället för att hänvisa till bestämmelser i föreslås en regle- ring i denna paragraf. I andra stycket har gjorts en ändring i förhållande till nuvarande lag, nämligen att vid rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning förlängs den tid inom vilken länsrätten skall ta upp ett mål till avgörande från den dag då ansökan eller anmälan kom in till läns- rätten. Fjärde stycket överensstämmer med tredje stycket i 35 § LPT. Inne- börden är att domstolen kan fatta interimistiska beslut i alla typer av mål. 21 b § Första meningen i denna bestämmelse ersätter en hänvisning i 21 § i nu- varande lag. I paragrafen hänvisas till bestämmelserna om muntlig för- handling i 36 och 37 §§ LPT. Av nämnda bestämmelser framgår att muntlig förhandling i mål enligt denna lag skall hållas om det inte är up- penbart obehövligt. Muntlig förhandling skall hållas på sjukvårdsinrätt- ningen om inte särskilda skäl talar för annat. Vidare föreskrivs i 37 § LPT att länsrätten, om det inte är uppenbart obehövligt, skall höra lämp- lig sakkunnig vid muntlig förhandling. När det är uppenbart obehövligt får avgöras i det enskilda fallet. En faktor som kan tala för att det är uppenbart obehövligt är om rätten före den aktuella prövningen har prövat samma fråga och att det inte har framkommit något nytt om patienten. Bestämmelsen i andra meningen innebär att den särskilda bestämmel- sen om muntlig förhandling i 36 § LPT samt bestämmelserna i 37 § LPT om sakkunnig inte är tillämpliga när det gäller s.k. frigång för patienter som ges rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning samt för patienter som är intagna i eller skall förpassas till kriminalvårdsanstalt eller särskilt ungdomshem men som ges rättspsykiatrisk vård. 21 c § Denna paragraf, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, avser medverkan av nämndemän i kammarrätt och ersätter hänvisningen i 21 § nuvarande lag till vissa bestämmelser i . Den innebär endast ett för- tydligande och ingen förändring i sak. 22 b § Denna paragraf är ny. Paragrafen, som utformats i enlighet med Lag- rådets förslag, innebär att vid rättspsykiatrisk vård med särskild utskriv- ningsprövning skall åklagaren ha möjlighet att ansöka om att länsrätten upphäver beslut om tillstånd respektive beslut om överlämnande åt chefsöverläkaren att besluta om tillstånd till vistelse utanför sjukvårdsin- rättningens område i olika former. Att en patient som ges rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning på något sätt missköter sig så att det blir aktuellt med återkallelse av tillstånd till vistelse utanför sjuk- vårdsinrättningens område kan komma till åklagarens kännedom genom att patienten misstänks för att ha gjort sig skyldig till nya brott. Detta kan givetvis också komma till länsrättens kännedom som då har möjlighet att ex officio pröva om ett tillstånd skall bestå. Om det är fråga om allvarliga brott leder det naturligtvis till nytt åtal och ny dom men om det är fråga om endast enstaka brott av mindre allvarlig natur meddelas i vissa fall åtalsunderlåtelse. I första hand bör chefsöverläkaren kontaktas och in- formeras om vad som har inträffat. Först om chefsöverläkaren inte vidtar några åtgärder blir det aktuellt för åklagaren att agera. 25 § I paragrafen anges att om åklagaren före länsrättens beslut har anmält att beslutet kan komma att överklagas, får länsrättens eller kammarrättens beslut inte verkställas förrän detta beslut har vunnit laga kraft eller rätten har underrättats om att beslutet inte kommer att överklagas. Bestämmelsen innebär också det förtydligandet att det är tillräckligt att åklagaren anmäler till länsrätten att beslutet kommer att överklagas för att verkställighetsförbud skall råda även i högre instans. 26 § Den ändring som har skett är att punkten 6 i 30 § nuvarande lag flyttats till denna paragraf. I övrigt förekommer endast redaktionella ändringar av paragrafen. 26 a § Denna paragraf är ny. Paragrafen, som utformats i enlighet med Lag- rådets förslag, innebär att chefsöverläkaren skall, om det föreligger sär- skilda skäl med hänsyn till stödpersonens säkerhet, lämna ut nödvändiga uppgifter om en patient till stödpersonen eller till en sådan nämnd som avses i 26 § andra stycket LRV. Paragrafen skall tolkas restriktivt men skall i de enstaka fall då det är behövligt ge en möjlighet att lämna ut uppgifter även om patienten inte samtyckt till det. 30 § Den enda skillnaden mot nuvarande lydelse är att sista punkten som handlar om stödperson har tagits bort, eftersom denna underrättelseskyl- dighet har flyttats till 26 § i detta förslag. Punkt 1 I denna anges att lagen träder i kraft . Principen är att de nya föreskrifterna, med vissa undantag, skall tillämpas fullt ut såväl när fråga uppkommer efter ikraftträdandet om intagning på sjukvårdsinrätt- ning för rättspsykiatrisk vård som när det gäller patienter som vid ikraft- trädandet är föremål för vård enligt nu gällande föreskrifter. Punkt 2 Övergångsbestämmelsen i denna punkt, som utformats i enlighet med Lagrådets förslag, innebär att ett vårdintyg som har utfärdats enligt äldre föreskrifter under vissa förutsättningar kan användas som underlag för ett beslut om intagning på en sjukvårdsinrättning för rättspsykiatrisk vård. Ett intagningsbeslut kan således under förutsättning att vårdintyg utfärdats fattas eftersom intyget vid beslutsfattandet inte får vara äldre än . Punkt 3 Om ett tillstånd avser vistelse utanför sjukvårdsinrättningens område un- der återstoden av vårdtiden gäller som yttersta gräns för tillståndets gil- tighetstid den enligt de äldre föreskrifterna längsta medgivna vårdtiden. Ett beslut om permission under återstoden av vårdtiden kan således under förutsättning att det fattats vara giltigt längst till och med . För en patient som vid ikraftträdandet har permission under återstoden av vårdtiden enligt de äldre föreskrifterna förutsätts således att, om vården bör fortsätta efter , chefsöverläkaren ansöker hos länsrätten om fortsatt tvångsvård. I annat fall skall tvångsvården upphöra. 18.3 Förslag till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar 18 § Tillägget har tillkommit efter förslag från Lagrådet. Innebörden av tilläg- get är att i mål om konvertering enligt 12 § första stycket lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård är länsrätten domför med en lag- faren domare ensam. Sammanfattning av delbetänkande (SOU 1996:141) behandlar i detta delbetänkande dels frågor som gäller skyldighet för patienten att betala patientavgift vid rättspsykiatrisk vård, dels frågan om vilken huvudman som skall ha kostnadsansvaret för rättspsykiatrisk vård av utländska medborgare som vistas i utan att vara bosatta här. Vårdavgifter vid rättspsykiatrisk vård Enligt 26 § första stycket HSL får vårdavgifter tas ut av patienter enligt grunder som eller kommunen bestämmer, i den mån inte an- nat är särskilt föreskrivet. Det finns inte någon särskild reglering när det gäller rättspsykiatrisk vård. och regeringen genom träf- far överenskommelser, de s.k. Dagmaravtalen, där bl.a. en högsta avgift i sluten vård för dem som uppbär sjuklön, sjuk- eller föräldrapen- ning bestäms. Denna avgift är per vårddag. Staten står för kostnaderna för hälso och sjukvård för häktade och in- tagna i kriminalvårdsanstalt. Detta medför att personer som bereds rättspsykiatrisk vård enligt 1 § andra stycket 2 och 3 LRV (dvs. personer som är anhållna, häktade eller intagna i kriminalvårdsanstalt) inte betalar någon vårdavgift. Vårdavgift betalas inte heller av den som är intagen på en enhet för rättspsykiatrisk undersökning. När det däremot gäller den som bereds rättspsykiatrisk vård enligt 1 § andra stycket 1 LRV, dvs. den som ges rättspsykiatrisk vård efter beslut av domstol, står eller kommunen för vården och dessa patienter debiteras vårdavgift på samma sätt som andra patienter i sluten vård. Det finns emellertid regler inom socialförsäkringen som medför att skillnaderna i ekonomiskt hänseende mellan de olika kategorierna inte blir så stora. Sålunda föreskrivs i 10 kap. 2 § AFL att det till en pensions- berättigad som under en hel månad är intagen på en kriminalvårdsanstalt eller är häktad inte får utbetalas högre månadsbelopp i folkpension än regeringen bestämmer.