prop · GO0352 · 2000-12-15 00:00:00 — Vid ett radioaktivt nedfall skall , på uppdrag av regeringen, lämna ett situationsanpassat underlag angående ersättning till enskilda. hydrologiska institut () som har ständig jour är internationell kontaktpunkt för beredskap mot utländska olyckor och skall informera SSI om något inträffar. skall bistå SSI med underlag som väderprognoser och spridningsberäkningar. 5.9.3Bedömning av läget för beredskapen Målet och ambitionerna för samhällets åtgärder är att utsläpp av radioaktiva ämnen från kärntekniska anläggningar inte skall ske. Detta gäller såväl kärntekniska anläggningar i som anläggningar inom områden på sådant avstånd från att en olycka kan leda till nedfall även inom . Om en olycka skulle inträffa är målet att begränsa effekterna för människor, miljö och egendom i samband med nedfall. Möjligheter skall finnas att ta hand om människor som utsätts för strålning och att i övrigt begränsa skadorna. De långsiktiga effekterna av nedfallet skall kunna bedömas och saneringsåtgärder skall kunna vidtas så att mark i så stor utsträckning som möjligt åter kan användas för sina ändamål. Åtgärderna skall kunna vidtas vare sig utsläppen härrör från inhemska eller utländska kärntekniska anläggningar. I regeringens skrivelse Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (skr. 1998/99:33) gjordes en bedömning av beredskapsläget mot nedfall av radioaktiva ämnen. I skrivelsen refererade regeringen till propositionen Beredskapen mot Skr. 2000/01:52 svåra påfrestningar på samhället i fred (prop. 1996/97:11) där slutsatsen var att beredskapen mot olyckor var tillfredsställande i svenska och utländska kärntekniska anläggningar. I skrivelsen gjorde regeringen inte någon annan bedömning men ansåg att ytterligare åtgärder kunde behöva vidtas på framför allt följande områden: ·Mätning av luftburna radioaktiva ämnen Mätning av luftburna radioaktiva ämnen m.m. har, på uppdrag av regeringen, formaliserat och samordnat planläggningen av nödvändiga mätinsatser i i händelse av att en kärnteknisk olycka skulle inträffa och där radioaktiva ämnen kan komma att spridas över . Planläggningen omfattar avtal med ett antal kontraktslaboratorier såsom universitetens radiofysikinstitutioner, (), geologiska undersökning (SGU), , och Geoscience. Dessa laboratorier skall enligt avtal med SSI hålla en basberedskap och ställa resurser till förfogande om en olycka inträffar. Sedan regeringens skrivelse Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred (skr. 1998/99:33) har SSI ingått ett avtal med Försvarsmakten om att ställa flygplan, helikoptrar och personal till förfogande för mätuppdrag och provtagning. Detta sker med hänvisning till Försvarsmaktens uppgift att ge stöd till samhället vid svåra påfrestningar. Med anledning av avtalet med kommer SSI att starta en försöksutbildning av instruktörer inom försvaret. FOA har tidigare för övervakning av kärnvapenprov drivit åtta luftfilterstationer avsedda för luftburna radioaktiva ämnen. Dessa mätstationer har även utnyttjats för beredskapsändamål, men på grund av den förändring som skett i det säkerhetspolitiska läget har behovet av övervakning av kärnvapenprov minskat. fick i regleringsbrevet för i uppdrag att tillsammans med FOA redovisa en lämplig ambitionsnivå för övervakning av luftburna radioaktiva ämnen i händelse av en olycka i en kärnteknisk anläggning. I SSI:s redovisning föreslås att fem av åtta luftfilterstationer bör drivas vidare och att övriga tre stationer läggs ned. beslutade regeringen att ge SSI ansvaret att driva fem mätstationer vidare och anslog medel för ändamålet . I budgetpropositionen föreslår regeringen att SSI tillförs extra medel för den fortsatta driften. För att SSI skall kunna finansiera större beredskapsinsatser i avvaktan på beslut av regeringen har SSI i sitt regleringsbrev för fått en räntekontokredit på högst . I budgetpropositionen föreslår regeringen att skall få ett bemyndigande att beställa RDS-mottagare för inomhusvarning för de hushåll kring med gamla telefonväxlar som har varning via telefon. Vid byte till s.k. AXE-växlar förloras den nuvarande varningsfunktionen. På regeringens uppdrag har SSI i samråd med upprättat en nationell expertgrupp för saneringsfrågor i samband med radioaktivt nedfall. Denna grupp har till uppgift att ge råd om saneringsmetoder m.m. Det är viktigt att säkerheten vid kärnkraftverken i närhet har en så hög säkerhet som möjligt. Regeringen bedömer att det behövs fortsatta insatser för att minska risken för olyckor i kärnkraftverken i . bidrar både bilateralt och genom internationella organisationer till att höja säkerheten vid kärntekniska anläggningar i närhet. Detta sker genom bidrag till bl.a. Kärnsäkerhetsfonden (NSA) som administreras av Europeiska . De bilaterala insatserna sker framför allt genom SKI och SSI. Arbetet med kärnkraftverket i har varit framgångsrikt och säkerheten där har sedan landet blev självständigt ökat avsevärt. har beslutat att stänga den första av landets två reaktorer . En fond för avvecklingen har bildats till vilken , G7- länderna, EU m.fl. bidragit. En internationell arbetsgrupp kallad () arbetar med att kartlägga behov av och prioritera insatser för att omhänderta använt kärnbränsle och radioaktivt avfall i nordvästra . Arbetet i går dock trögt bl.a. på grund av att förhandlingar om ett multilateralt avtal om samarbete på det kärntekniska området inte har kunnat slutföras. Detta avtal skall bl.a. reglera leverantörernas ansvar. I förhandlingar deltar tillsammans , , m.fl. Genom Östersjöstaternas råd, , finns en arbetsgrupp kallad on Nuclear and Radiation Safety (WGNRS) som bl.a. hanterar beredskapsfrågor. Denna grupp har utarbetat ett avtal om utbyte av mätdata av strålnivåer för beredskap mellan Östersjöstaterna. Arbetet beräknas bli klart . Med utgångspunkt från konventionen om tidig varning bedriver ett projekt i med målsättning att effektivisera varningsrutinerna i dessa länder. deltar som observatör i arbetsgruppen för de norra länderna. Arbetet går bl.a. ut på att korta larmvägarna så att larmning skall kunna ske snabbare t.ex. direkt mellan lokala myndigheter i olika länder eller t.o.m. direkt från kärnkraftverket i fråga. 5.9.4Behov av åtgärder på författningsområdet Området är väl reglerat och med tydliga ansvarsförhållanden. Det finns därför inget behov av stora författningsändringar. Förmågan att klara störningar inom el och IT Kärnkraftverken har krav på tillgänglighet av reservkraft i form av dieselaggregat vilket är väl tillgodosett. Störningar inom IT har analyserats i samband med IT-omställningen inför . Analyserna har resulterat i bedömningen att säkerheten vid reaktorerna inte är beroende av IT-funktionerna. Vid beredskapsmyndigheterna SKI och SSI är läget delvis olika. SSI har tillgång till reservkraft vilket däremot SKI inte har. SKI kan dock vid en svår påfrestning samgruppera sin beredskapsorganisation med SSI. Vad gäller störningar på IT-området påverkar det framför allt prognosverksamheten för spridning av radioaktiva ämnen, men här finns även system i reserv. För de systemen blir dock noggrannheten och snabbheten lidande. 5.10Kemikalieolyckor och större olyckor till sjöss med allvarligare utsläpp som följd ( Försvarsdeparte- mentet) Sammanfattning: Regeringen bedömer att beredskapen är god mot olyckor vid transport av farligt gods och kemikalieolyckor i stationära anläggningar liksom olyckor till sjöss som kräver sjöräddnings- och eller miljöräddningsinsatser. Reglerna inom respektive område är till stora delar internationella och utarbetade inom FN och EU. Ett kontinuerligt utvecklingsarbete pågår. Samhällets grundberedskap mot olyckor med farligt gods och olyckor med kemikaliehantering vid stationära anläggningar har förstärkts genom att sju regionala resursbaser för kemikalieolyckor färdigställts. har också möjligheterna att förebygga olyckor stärkts genom flera EG-direktiv. När det gäller förebyggande av olyckor till sjöss så pågår ett omfattande arbete såväl nationellt som internationellt för att åstadkomma en säkrare och mer miljövänlig sjöfart. 5.10.1Hotens och riskernas karaktär Kemikalieolyckor och utsläpp av farliga ämnen kan förstöra både mark och vatten. De ekonomiska konsekvenserna kan bli stora för samhället och för enskilda. Det behövs bara en liten mängd olja för att förstöra en vattentäkt med lukt och smak av olja. Oljeprodukter såsom fotogen och dieselolja är särskilt besvärliga. De rör sig lätt i marken och avdunstar långsamt. Oljetankar och transportolyckor är påtagliga risker. Utsläpp från fabriker och andra anläggningar som hanterar kemikalier kan orsaka skada på yt- och grundvattnet. Sjötrafiken längs den svenska kusten och i som helhet har ökat . Fartygsanlöpen till svenska hamnar, transporter av farligt gods till sjöss och andra tyngre sjötransporter har stadigt ökat. Motsvarande gäller framför allt för sydöstra där de baltiska ländernas utveckling innebär ökad maritim verksamhet. Med hänsyn till antalet transporter och de stora volymer av såväl Skr. 2000/01:52 passagerare som gods som transporteras har få olyckor inträffat. rapporterade fartygsolyckor längs den svenska kusten och i som helhet har legat mellan 110-170 , bortsett från tillbud i samband med byggandet av . Den klart allvarligaste olyckan var förlisningen av . Det senaste allvarliga olyckan med ett allvarligt utsläpp som följd inträffade utanför då den ryska tankern kolliderade med ett annat fartyg. Ett antal incidenter med betydande riskpotential har därutöver inträffat. I vissa fall skulle en olycka till sjöss med utsläpp som följd kunna påverka flera samhällssektorer på ett mer omfattande sätt. Ett exempel är en kollision mellan en oljetanker och ett större passagerarfartyg som medför att fartygen springer läck och att brand uppstår ombord med ett stort antal döda eller skadade personer som följd. Beroende på utsläppets storlek, väderförhållanden och oljans egenskaper kan stor risk finnas att utsläppet i sin helhet inte kan tas om hand till sjöss utan förorenar en större kuststräcka med känsliga natur- och kulturområden. Olyckor vid transport av farligt gods samt kemikalieolyckor i stationära anläggningar Arbetet med att öka säkerheten vid transporter av farligt gods utgör en del av det samlade arbetet för att förebygga kemikalieolyckor. Inriktningen i arbetet är att eliminera den extra säkerhetsrisk som det farliga godset utgör under transporten. Reglerna för transport av farligt gods är i mycket hög grad internationella och utarbetas bl.a. inom olika organ i FN och EU. deltar aktivt i regelutvecklingsarbetet. Ansvarig myndighet för landtransporter är , för lufttransporter och för sjötransporter . är central myndighet för frågor om olycks- och skadeförebyggande arbete enligt räddningstjänstlagen (1986:1102), är transportmyndighet för transporter av farligt gods enligt lagen (1982:821) om transport av farligt gods och samordnar övriga ansvariga myndigheter inom detta område samt ansvarar i vissa fall för frågor om sanering av radiakutsläpp m.m. har även tillsynsansvar enligt lagen (1999:381) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor (Sevesolagstiftningen). Länsstyrelserna beslutar om inskränkningar för vägtransport av farligt gods genom lokala trafikföreskrifter och anger rekommenderade färdvägar för transporterna. För de verksamheter som omfattas av kraven på säkerhetsrapport enligt rådets direktiv /82/EG av om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (det s.k. Seveso II-direktivet) sker en fördjupad säkerhetsprövning i samband med tillståndsprövning enligt . Större olyckor till sjöss med allvarligare utsläpp som följd är ansvarig myndighet för sjöräddningstjänsten. ansvarar för miljöräddningstjänsten till sjöss och har dessutom en hög beredskap för sjöräddning. Om ett utsläpp når land övergår ansvaret för denna del av saneringen till kommunen. har viss specialistkompetens samt fem regionala miljöskyddsförråd vilka kan ställas till förfogande vid en saneringsoperation. har enligt räddningstjänstlagen ansvaret för samordning mellan flera drabbade kommuner och utövar dessutom tillsammans med tillsyn. Det åligger framförallt och att inom respektive ansvarsområde vidta åtgärder för att förebygga, begränsa konsekvenserna av och återställa efter en olycka till sjöss enligt följande: -Internationellt och nationellt regelarbete -Tillsyn och kontroll av säkerheten på fartyg -Sjötrafik- och miljöövervakningskapacitet -Förmåga till snabb insats liksom effektiv bekämpning och sanering -Tillgång till nödbogsering -Förmåga att sanera skadade djur- och naturvärden -Möjlighet till ekonomisk ersättning Härutöver skall det finnas en förmåga att informationsmässigt hantera situationer av katastrofkaraktär Den svenska räddningstjänsten till sjöss omfattar räddning av människoliv och miljö. Däremot omfattas inte att begränsa skador på egendom. Egendomsskydd, i form av t.ex. brandsläckning, kan dock ske som ett led i räddningstjänstarbetet för att rädda liv eller skydda miljö eller som ett bärgningsuppdrag om fartygsbefälhavaren så begär. 5.10.3Bedömning av läget för beredskapen Olyckor vid transport av farligt gods samt kemikalieolyckor i stationära anläggningar Med hänsyn taget till antalet transporter och de stora volymer som transporteras är olyckor med farligt gods relativt få. I har det inträffat olyckor med kemikalietransporter i , i och i . Erfarenheterna av dessa olyckor pekar på att samhället har en god förmåga att agera snabbt och målmedvetet. Genom samordnad information, avspärrningar och evakueringar samt genom ett agerande i övrigt har det hindrats att olyckorna lett till personskador eller mer omfattande skador på egendom eller miljö. I har det inte inträffat några allvarliga kemikalieolyckor i stationära anläggningar. Det finns ändå ett behov att förstärka samhällets grundberedskap mot kemikalieolyckor såväl vid olyckor med transport Skr. 2000/01:52 av farligt gods som vid olyckor med kemikaliehantering i stationära Regeringen fattade mot denna bakgrund beslut om att skall inrätta sju regionala resursbaser mot kemikalieolyckor samt att skall svara för att ansvarig personal utbildas. Dessa förråd innehåller skyddsutrustning, indikeringsinstrument, utrustning för bildöverföring, kemikalielänsor, och utrustning för omhändertagande av kemikalier. Utrustningen skall komplettera kommunernas egna resurser. Med lärdom från gasololyckorna i och Lilleström i har inriktningen vad gäller den planerade kompletteringen av materiel fått en delvis ändrad karaktär. För att förebygga de risker som är förenade med transport av farligt gods antog EU 1996 rådets direktiv /35/EG om utnämning av och kompetens hos säkerhetsrådgivare för transport av farligt gods på väg, järnväg eller inre vattenvägar. Direktivet innebär att det för varje verksamhet som utför transporter av farligt gods samt för verksamheter som lastar och lossar sådana transporter, skall utses en säkerhetsrådgivare. Direktivet ledde till ändringar i lagen (1982:821) och förordningen (1982:923) om transport av farligt gods. Kravet på säkerhetsrådgivare gäller från . Med den nya lagstiftningen sätts fokus på aktivt förebyggande åtgärder. Verksamheter som berörs skall lägga tyngden vid sådana åtgärder som säkerhetsmässigt avhjälper allvarliga risker och därmed medverkar till att transportsäkerheten ökar. Större olyckor till sjöss med allvarligare utsläpp som följd Förutsättningarna för att operativt kunna hantera olyckor till sjöss är allmänt sett goda i . Det operativa räddningsarbetet leds när det gäller sjöräddningsinsatser från sjöräddningscentralen i , och när det gäller miljöräddningsoperationer till sjöss från ledningscentral vid respektive regionledning. Vidare finns specialutbildade kommunala insatsstyrkor, s.k. RITS-styrkor (RäddningsInsatser Till Sjöss), för bl.a. brandbekämpning ombord i fartyg. Staten har tecknat avtal med , , , /, och , som åtagit sig att, dygnet runt, hålla beredskap med varsin styrka. Regeringen bedömer att det finns en hög beredskap och en god förmåga att hantera allvarligare olyckor till sjöss, såväl avseende sjö- som miljöräddning. Sårbarheten finns i framför allt i avsaknaden av resurser för sjögående brandbekämpning och nödbogsering av fartyg. Dessa åtgärder kan vara effektiva metoder att förhindra svårare olyckor och utsläpp. kan metoderna dock bara användas i mycket begränsad omfattning eftersom de fysiska förutsättningarna i form av utrustning och fartyg saknas. Det är svårare att bedöma förmågan till effektiv sanering på land eftersom varit förskonat från större oljekatastrofer. Saneringsarbetet leds i första hand av räddningsledaren i respektive kommun. För att öka sin insatsförmåga har de kommunala räddningstjänsterna i allt högre utsträckning samordnat sin verksamhet i räddningstjänstkommuner (kommunalförbund) samt genom olika typer Skr. 2000/01:52 av samverkansavtal. Så gott som samtliga räddningstjänstkommuner har slutit avtal om s.k. gränslös samverkan, dvs. att det är den närmaste räddningsstyrkan som larmas vid en olycka oavsett kommungräns. Vidare har, som tidigare nämnts, på regeringens uppdrag färdigställt utrustningen av sju regionala resursbaser för kemikalieolyckor. Syftet är att förstärka samhällets grundberedskap mot olyckor med farligt gods och olyckor med kemikaliehantering vid stationära anläggningar. Dessa resursbaser bör kunna användas av den kommunala räddningstjänsten vid utsläpp i t.ex. hamn. 5.10.4Behov av åtgärder på författningsområdet Större olyckor till sjöss med allvarligare utsläpp som följd Det förebyggande arbetet på området avser såväl säkrare framfart till sjöss som fartygskonstruktion, kontroll och tillsyn samt möjlighet att vidta konsekvensreducerande åtgärder. Huvuddelen av dessa bestämmelser måste arbetas fram och antas inom ramen för (, IMO). Skälet till detta är främst att den stadfästa rätten till det fria havet gör det svårt att få acceptans för regionala och lokala bestämmelser som inskränker rätten till fri passage. Dessutom blir efterlevnaden av sådana regler svåra att kontrollera. Vad avser det pågående förändringsarbetet för en säkrare och mer miljövänlig sjöfart bör bl.a. följande nämnas. ·Regeringen överlämnade propositionen Genomförande av Östersjöstrategin (prop. 1999/2000:133) till . Propositionen innehåller lagförslag som gör det möjligt att genomföra Östersjöstrategin för mottagningsanordningar för fartygsgenererat avfall och tillhörande frågor (Östersjöstrategin), som har arbetats fram inom ramen för Helsingforskonventionen. Syftet med strategin är att skydda miljön i från skadliga utsläpp från fartyg. ·Mot bakgrund av framför allt olyckan med tankern utanför i pågår ett arbete inom EU i syfte att se över åtgärder för att öka säkerheten vid oljetransporter till sjöss, det s.k. Erikapaketet. Förslaget omfattar bl.a. utökad kontroll av undermåliga fartyg i europeiska farvatten och har påskyndat införande av bestämmelser om dubbelskrov eller likvärdig konstruktion för oljetankfartyg med enkelskrov. avser kommissionen även att lägga ett kompletterande förslag (Erikapaket II). De tre huvudförslagen man har talat om rör tillskapandet av en europeisk byrå för sjösäkerhet, en förbättring av övervakningen av sjöfarten samt en förstärkning av systemet för oljeskadeersättning. ·Ett tilläggsprotokoll till den internationella konventionen om beredskap för, insatser vid och samarbete vid föroreningar genom olja, 1990 (OPRC) har slutförhandlats och undertecknats. Protokollet utvidgar konventionen så att den även kommer att omfatta andra skadliga ämnen än olja. har för Skr. 2000/01:52 avsikt att ratificera protokollet. ·Inom ramen för EU:s rådgivande kommitté för insatser mot utsläpp av olja och andra skadliga ämnen till sjöss (ACPH) har tagits fram ett nytt regelverk, en gemenskapsram för samarbete om oavsiktlig eller avsiktlig förorening av havet. ·Utredningen om översyn av räddningstjänstlagen (Fö 1999:03) skall även se över vissa frågor som hör samman med miljöräddningstjänst till sjöss, bl.a. befogenheterna för att kunna sätta i gång miljöräddningsoperationer till sjöss samt fördelningen av ansvaret mellan statliga och kommunala myndigheter då fartyg i samband med en räddningstjänstinsats bogseras till hamn. Utredaren skall redovisa sitt resultat . ·Oljeutsläppsutredningens betänkande Att komma åt oljeutsläpp (SOU 1998:158) överlämnades . Utredningen innehåller bl.a. förslag på åtgärder för att effektivisera det rättsliga förfarandet för att beivra oljeutsläpp till sjöss, lämna förslag till förändringar i myndigheternas verksamhet samt i regelsystemet som kan leda till effektivare ingripanden. Förslagen bereds inom . En proposition är aviserad . 5.10.5Behov av övriga åtgärder Större olyckor till sjöss med allvarligare utsläpp som följd Inom ramen för Helsingforskommissonens ( HELCOM:s) arbete pågår en kartläggning av vilka resurser som faktiskt finns tillgängliga i för bl.a. brandbekämpning och nödbogsering av fartyg, såväl nationellt som mellanstatligt. Erfarenheter från olyckor samt det preliminära resultatet överensstämmer dock med vad som sagts om beredskapsläget. Slutsatsen påtalades även i betänkandet Säkrare kemikaliehantering (SOU 1998:13) där man konstaterade att skälet till den bristande kapaciteten främst var avsaknaden av ekonomiska resurser. Redovisning av fall utöver de är helt hänvisat till import för sin försörjning av petroleumbaserade bränslen, antingen i form av råolja till de svenska raffinaderierna eller i form av färdiga produkter som bensin, diesel och eldningsolja. Särskilt inom transportsektorn är oljeberoendet mycket stort. De fredstida hotbilderna såvitt avser oljeförsörjningen hänger främst samman med riskerna för minskad tillförsel av råolja till den västeuropeiska marknaden. Tänkbara orsaker skulle kunna vara krig eller kriser i produktionsområdena (1999 kom av EU:s oljeleveranser från OPEC-länderna) eller mycket svåra olyckor som drabbar produktions- eller transportkapaciteten. 6.1.2Lagring och andra beredskapsåtgärder För att minska risken för allvarliga störningar i bränsle- och drivmedelsförsörjningen som kan uppstå i fredstid hålls särskilda s.k. fredskrislager av råolja och oljeprodukter. har tillsammans med flertalet anslutit sig till avtalet om ett Internationellt energiprogram, IEP. Avtalet innehåller bestämmelser om bl.a. samordnade åtgärder för att möta oljeförsörjningskriser. Genom har de anslutna länderna också åtagit sig att hålla beredskapslager av olja motsvarande 90 dagars nettoimport. Vid en kris skall länderna vidta åtgärder för att begränsa oljekonsumtionen och medverka i ett system för fördelning av tillgänglig olja. Samtliga EU-länder är anslutna till , men EU har också interna bestämmelser om lagring och krishantering. Inom EU baseras lagringen på konsumtion i stället för import, vilket gör att även nettoexportörer som och måste hålla beredskapslager. För svenskt vidkommande är åtagandena enligt IEP- avtalet och likvärdiga. har enligt sin instruktion och genom uppdrag i särskilda förordningar ansvar för beredskapsfrågorna inom bränsle- och drivmedelsförsörjningen. Lagringen av olja sker hos näringslivet och på dess bekostnad enligt lagen (1984:1049) om beredskapslagring av olja och kol. Genom den lagen, men även genom några andra författningar, främst oljekrislagen (1975:197), finns det författningsmässiga stöd som krävs för att skall kunna infria sina förpliktelser enligt IEP- avtalet och EU:s lagstiftning. Skyldiga att hålla oljelager är bl.a. alla importörer, raffinaderiföretag . 2000/01:52 och större oljehandelsföretag. Deras lagringsskyldighet grundas på en viss, för alla lagringsskyldiga lika stor andel av föregående års försäljning eller förbrukning av lagringsbränslen. Regeringen fastställer denna andel, det s.k. lagringsprocenttalet, genom en särskild förordning. Andelen är f.n. för ett antal viktiga oljeprodukter som ingår i lagren.