prop · GN0361 · 2000-01-01 00:00:00 — Vid verkställigheten tillämpas 25 § lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Verkställigheten skall upphöra, om tribunalen upplyser att den har beviljat den dömde nåd eller meddelat något annat avgörande som innebär att den utdömda påföljden inte längre får verkställas. Frågor om villkorlig frigivning prövas av regeringen sedan tribu- nalen beretts tillfälle att yttra sig. Regeringen får i dessa fall besluta att villkorlig frigivning skall ske än som följer av . I fråga om transport genom av en person som berövats friheten enligt ett avgörande av tribunalen tillämpas 40 § lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom. Företrädare för tribunalen eller den tribunalen utser för att under- söka behandlingen av den som avtjänar straff utdömt av tribu- nalen, har rätt att besöka den plats där personen är placerad. Den som ansvarar för någon som av- tjänar ett sådant straff, skall lämna den som genomför under- sökningen det biträde som denne behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter. 14 § Om tribunalen begär att en åtgärd skall vidtas beträffande den som misstänks eller har åtalats eller dömts för brott, skall denne, om han begär det, biträdas av en offentlig försvarare. I fråga om sådan gäller bestämmelser. Vidtas en åtgärd enligt 10 eller 11 § beträffande en målsägande skall ett särskilt biträde för denne (målsägandebiträde) förordnas, om det kan antas att målsäganden har behov av sådant biträde vid förhöret eller bevisupptagningen. I övrigt tillämpas bestämmelserna i 3 § första meningen, 4 och 5 §§ samt 7 § första meningen lagen (1988:609) om målsägandebiträ- de. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning I promemorian Ömsesidig rättslig hjälp i brottmål (Ds 1999:56) föreslås en ny lag om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. I promemorian föreslås också ändringar i , , delgivningslagen (1970:428), lagen (1994:569) om samarbete med de internatio- nella tribunalerna för brott mot internationell humanitär rätt samt följd- ändringar i olika lagar. Regeringen behandlar i detta ärende de förslag som läggs fram i promemorian. Promemorians lagförslag finns i bilaga 1. Lagstiftningen i promemorian är utformad med beaktande av bestämmelser om ömsesidig rättslig hjälp, bilaga 2, två bilaterala avtal mellan och respektive och om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål, bilagorna 3 och 4, resolutionen om skydd för vittnen inom ramen för kampen mot den organiserade internationella brottsligheten (EGT C 327/5 23.11.1995), bilaga 5, och den gemensamma åtgärden om goda rutiner vid inbördes rättshjälp i brottmål (EGT L 191, , s. 19), bilaga 6. Vid utformningen av promemorians lagförslag beaktas även det pågående arbetet med en EU konvention om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål. I detta ärende tar regeringen även upp ett förslag om en ny sekretess- bestämmelse som gäller ärenden om internationell rättslig hjälp i brottmål som lagts fram i betänkande Ekonomisk brottslighet och sekretess (SOU 1999:53). Utredningens lagförslag i denna del är intaget i bilaga 7. I det sammanhanget behandlas även en fråga som uppmärksammades vid remissbehandlingen av promemorian Polissamarbete m.m. med anledning av Schengen (Ds 1999:31). Promemorian har tillsammans med utredningens förslag i denna del remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 8. En sammanställning över remissyttrandena finns tillgängliga på Justitie- departementet (dnr Ju1999/4432). I ärendet behandlar regeringen också frågan om ett svenskt tillträde till konventionen mellan Europeiska gemenskapernas medlemsstater om förbud mot dubbel lagföring double jeopardy , bilaga 9. Frågan har inte remissbehandlats. Mot bakgrund av att bestämmelserna i konventionen i sak motsvarar bestämmelser kan frågan behand- las utan remissbehandling. I ärendet behandlas också, som förutskickades i promemorian, frågan om en ratificering av de ovan nämnda avtalen med respektive . Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 10. Lagrådets yttrande finns i bilaga 11. Lagrådet har i huvudsak godtagit förslagen men också föreslagit vissa justeringar. Regeringen har på de flesta punkter följt Lagrådets förslag. Dessutom har vissa redaktionella ändringar gjorts i lagtexten. Regeringen återkommer till Lagrådets synpunkter i avsnitt 7.1.1, 7.10, 9, 10.1 och 15. 4 Nuvarande ordning 4.1 Internationella åtaganden om rättsligt samarbete i brottmål lämnar sedan gammalt andra länder rättslig hjälp i brottmål. Den svenska lagstiftningen är av tradition utformad så att den inte kräver ömsesidighet reciprocitet utan rättslig hjälp kan lämnas även till stater med vilka inte har några konventionsbaserade åtaganden. En del länder kräver emellertid avtal med den andra staten för att lämna rättslig hjälp. Sådana avtal skapar också klarhet mellan länderna under vilka förutsättningar den rättsliga hjälpen lämnas. Avtalen brukar också innehålla bestämmelser som syftar till att underlätta det praktiska förfarandet. Mellan de nordiska länderna gäller överenskommelsen om inbördes rättshjälp genom delgivning och bevisupptagning (prop. 1974:95, SÖ 1975:42), se cirkuläret (1995:419) om inbördes rätts- hjälp mellan , , , och genom del- givning och bevisupptagning. Överenskommelsen omfattar såväl tviste- mål som brottmål. Den mest betydelsefulla regleringen är i övrigt den europeiska kon- vention som antogs i , konventionen om inbördes rättshjälp i brottmål (rättshjälpskonvention, prop. ratificerade konventionen 1967. I samband med detta gjordes vissa förbehåll och förklaringar (SÖ 1968:15). Konventionen trädde i kraft för del . har därefter ändrat två av förbehållen (prop. 1975:53, SÖ 1977:88 och prop. 1991/92:46, SÖ 1992:4). rättshjälpskonvention åtar sig staterna att lämna varandra rättslig hjälp i största möjliga utsträckning i mål eller ärenden som avser beivrandet av brott. Konventionen omfattar huvudsakligen bevisupptag- ning förhör och överlämnande av bevismaterial eller handlingar , hus- rannsakan och beslag, delgivning av rättegångshandlingar och judiciella beslut, översändande av utdrag ur kriminalregister, lagföring i annat land samt underrättelse om brottmålsdomar. Konventionen har kompletterats med ett tilläggsprotokoll av , som i vissa hänseenden utvidgar konventionens tillämp- ningsområde, bl.a. i fråga om brott mot skatte- och avgiftsförfattningar och rättslig hjälp i form av delgivning av olika handlingar m.m. på verk- ställighetsstadiet. har tillträtt tilläggsprotokollet (prop. 1978/79:80, SÖ 1979:12). Frågor om straffrättsligt samarbete i brottmål behandlas även i en del andra multilaterala konventioner som har tillträtt. De flesta kon- ventionerna är utarbetade inom . Det gäller t.ex. den euro- peiska utlämningskonventionen (utläm- ningskonventionen, prop. 1958:139, SÖ 1959:65 och 1967:46), den europeiska konventionen om överförande av lagföring i brottmål (lagföringskonventionen, prop. 1975/76:3, SÖ 1976:21), den europeiska konventionen om bekämpande av terrorism (terrorismkonventionen, prop. 1976/77:124, SÖ:1977:12), den europeiska konventionen om penningtvätt, efterforskning, beslag och förverkande av av brott (förverkandekonventionen, prop. 1995/96:49, SÖ 1996:19) och den europeiska konventionen om överförande av dömda personer (överförandekonventionen, prop 1983/84;197, SÖ 1985:1). Bestämmelser om ömsesidig rättslig hjälp finns också i Förenta natio- nernas (FN) konvention mot olaglig hantering av narkotika och psy- kotropa ämnen (narkotikabrottskonventionen, prop. 1990/91:127, SÖ 1991:41). Även i olika konventioner som utarbetats inom Europeiska unionen finns bestämmelser om internationell rättslig hjälp bl.a. i de instrument som behandlas i den till överlämnade propositionen EU-bedrägerier och korruption (prop. 1998/99:32 s. 34, 54 och 66 f). Efter att under en lång följd av år inte ha ingått några bilaterala avtal utanför om ömsesidig rättslig hjälp ingick talet sådana avtal med (prop. 1985/86:8, SÖ 1986:5), (prop. 1986/87:96, SÖ 1987:18) och (prop. 1989/90:55, SÖ 1990:9). Avtalet med f.d. upphörde enligt överenskommelse med att gälla i samband med de två tyska staternas enande (SÖ 1992:3). De former av rättslig hjälp som omfattas av avtalen med och är delgivning, bevisupptagning och över- förande av lagföring. Bestämmelserna överensstämmer i sak med be- stämmelserna rättshjälpskonvention. ingick och Förenade och en överens- kommelse om tvångsåtgärder och förverkande avseende av brott (brittiska förverkandeavtalet, prop. 1989/90:82, SÖ 1992:5). 4.2 Den svenska regleringen av internationellt rättsligt samarbete i brottmål Svenska bestämmelser om ömsesidig rättslig hjälp har tagits in i en mängd olika författningar. Förfarandet när en svensk domstol vill anlita en utländsk domstol för att skaffa fram utredning i en rättegång regleras i lagen (1946:817) om bevisupptagning vid utländsk domstol (lag om bevisupptagning i utlandet) och i kungörelsen (1947:847) med vissa bestämmelser rörande tillämpningen av nämnda lag. Bestämmelserna är tillämpliga såväl i brottmål som i tvistemål. I 1 § i lagen föreskrivs att bevisupptagning inför utländsk domstol i brottmål får ske endast om det finns synnerliga skäl. Delgivning i brottmål i utlandet sker genom med stöd av en kungörelsen (1933:618) angående biträde av Utrikes- departementet för delgivning av handlingar i utlandet (kungö- relse om delgivning i utlandet). Bestämmelserna om bevisupptagning vid svensk domstol är i princip desamma i brottmål och tvistemål. Förfarandet regleras i lagen (1946:816) om bevisupptagning åt utländsk domstol (lag om bevisupptagning i ). I kungörelsen (1947:848) med särskilda bestämmelser om bevisupptagning åt domstolarna i vissa främmande stater finns bl.a. regler om att kostnader som har uppstått vid bevis- upptagningen i vissa sammanhang skall betalas av svenska staten. Bestämmelser rörande utländska framställningar om husrannsakan, be- slag och kvarstad finns i lagen (1975:295) om användning av vissa tvångsmedel på begäran av främmande stat (tvångsmedelslagen). I lagen (1991:435) med vissa bestämmelser om internationellt samar- bete på brottmålsområdet (lag om samarbete på brottmålsområ- det) finns bl.a. regler om överförande av en i frihetsberövad person till en annan stat för förhör eller konfrontation som avser annat än den frihetsberövades egen brottslighet. I lagen finns också bestämmelser som innebär att om en svensk myndighet får upplysningar eller bevisma- terial från en annan stat med villkor som begränsar möjligheten att an- vända materialet så skall den svenska myndigheten följa villkoren oavsett vad som annars skulle ha gällt. Lagen reglerar också förhör på förunder- sökningsstadiet och immunitet för vittnen m.fl. Delgivning i på begäran av utländsk myndighet sker enligt kungörelsen (1909:24 s. 1) angående delgivning av handling på begäran av utländsk myndighet (kungörelse om delgivning i ) antingen av eller en länsstyrelse. I praktiken ombesörjer de flesta delgivningarna. Länsstyrelser- na handlägger dock framställningar om delgivning från de nordiska grannländerna. Vid utförandet av delgivning tillämpas i princip del- givningslagen (1970:428), men även en begäran om delgivning i annan ordning skall, om det kan ske, åtgärdas. De aktuella lagarna har en i grunden likartad uppbyggnad. I särskilda bestämmelser finns regler om vilka åtgärder som lämnar bistånd med. I anslutning till dessa finns föreskrifter om vilka villkor som gäller för att aktuellt bistånd skall ges. Ett exempel på mer allmänna villkor är att gärningen, som är föremål för utredning eller lagföring i den andra staten, skall motsvara brott enligt svensk lag eller att brottet skall vara av en viss svårhetsgrad eller att det inte får röra sig om ett politiskt brott. De olika villkoren är oftast tvingande; om något av dem inte är uppfyllt kan den begärda åtgärden inte vidtas. Författningarna innehåller även regler om själva förfarandet. I förhållande till stater utanför gäller så gott som genomgående att framställningen skall ges in till Utrikesdepar- tementet. Normalt skall framställningen ges in på diplomatisk väg, såvida det inte finns en överenskommelse om att framställningen får skickas direkt till . I fråga om förfarandet inom gäller i stort sett samma regler som när motsvarande åtgärd vidtas i sam- band med en inhemsk utredning av eller lagföring för brott. I lagen (1994:569) om samarbete med de internationella tri- bunalerna för brott mot internationell humanitär rätt (lagen om samarbete med de internationella tribunalerna) ges bestämmelser om rättslig hjälp från sida till tribunalerna för f.d. respektive . I fråga om förfarandet vid verkställandet av olika åtgärder hän- visar lagen i stor utsträckning till de ovannämnda lagarna. Eftersom en- skilda stater enligt FN:s resolution om inrättandet av tribunalen är skyldiga att samarbeta med tribunalerna, saknas det dock hänvisningar till de villkor som enligt dessa lagar gäller för att en begäran från tribunalerna skall kunna bifallas. 5 Reformbehovet 5.1 Allmänt Den svenska lagstiftningen om ömsesidig rättslig hjälp är, som framgår av det föregående, spridd över ett flertal författningar. Dessa har till- kommit . Lagstiftningen har därigenom blivit svårtill- gänglig och möjligheterna till enhetliga förfaranderegler inte har kunnat tas till vara. Detta skapar problem för de tillämpande myndigheterna. Lagstiftningen bör redan av denna anledning ses över. Den ökade rörligheten i världen, de förbättrade kommunikationerna och användandet av modern teknik har lett till att brottslighet i långt större utsträckning än tidigare berör fler stater . Denna utveckling måste motarbetas genom ett ökat internationellt samarbete. Särskilt den organiserade brottsligheten ställer ökade krav på det internationella samarbetet. För att skall kunna delta i detta samarbetet fullt ut krävs att lagstiftningen ändras och att de svenska förbehållen till rättshjälpskonvention begränsas (se avsnitt 5.2). Utländska brottsutredande myndigheter måste t.ex. i större utsträckning kunna kommunicera direkt med svenska åklagare och domstolar, förfarandet vid lämnande av rättslig hjälp måste effektiviseras genom att antalet beslutsnivåer och regeringens inblandning i hanteringen be- gränsas. De villkor som ställs upp för att rättslig hjälp skall kunna ges vid olika typer av åtgärder måste ses över, göras mer enhetliga och be- gränsas. Detsamma gäller regleringen av när en ansökan om rättslig hjälp skall eller får avslås. Ändrade regler krävs också för att skall kunna leva upp till bestämmelser (se avsnitt 5.3) och olika instrument som antagits eller som skall antas inom ramen för EU-samarbetet (se avsnitt 5.4). Multilaterala och bilaterala överlägg- ningar som är engagerat i har också visat på brister i den svenska lagstiftningen som bör åtgärdas (se avsnitt 5.5 och 5.6). Det är också en brist att vissa åtgärder som kan vidtas i ett motsvarande svenskt förfarande inte kan vidtas på begäran av en annan stat därför att det saknas uttryckliga regler som medger detta. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning på begäran av en annan stat är exempel på detta. Målsättningen bör vara att svenska åklagare och domstolar skall kunna bistå utländska myndigheter med samma åtgärder som kan vidtas i svenska förundersökningar och rättegångar. Ett ytterligare reformbehov är att reglera möjligheterna för svenska domstolar att använda regler om telefonförhör med vittnen som befinner sig i utlandet och att införa regler som gör det möjligt att bistå utländska domstolar med förhör via videokonferens över gränserna, och att ge svenska domstolar motsvarande möjlighet. 5.2 Svenska förbehåll och förklaringar till rättshjälpskonvention Vid tillträde till rättshjälpskonvention gjorde olika förbehåll och förklaringar som gällde såväl i vilken utsträckning rättsligt biträde kan lämnas och under vilka omständigheter så kan ske som vilka förfaranden kan godta när det gällde kommunika- tionen mellan den andra staten och . har vissa förbehåll ändrats. Bland annat lämnar bistånd i form av husrannsakan och beslag. har dock i större utsträckning än många andra stater genom de förbehåll som kvarstår begränsat möj- ligheterna att bistå med åtgärder. De flesta förbehållen återspeglas i vår lagstiftning. Det finns dock exempel på förbehåll som inte har täckning i lagstiftningen och som inte heller tillämpas i praktiken. Dessa förbehåll kan dock, eftersom de är anmälda till , innebära att andra stater i onödan avstår från att begära bistånd från . Det stora an- talet förbehåll begränsar dessutom möjligheter att få rättsligt biträde från andra stater. En till konventionen ansluten stat behöver näm- ligen inte lämna en annan stat biträde i större utsträckning än den senare är beredd att göra. Många stater kräver också ömsesidighet för att kunna lämna biträde. Det finns mot denna bakgrund skäl för att undersöka i vilken utsträckning kan ändra lagstiftningen så att förbehållen till rättshjälpskonvention kan begränsas. 5.3 I syfte att påskynda förverkligandet av den fria rörligheten för personer enligt regler ingick , och Benelux- staterna (de fem grundstaterna) ett mellanstatligt avtal, , om att avveckla personkontrollerna vid de gemen- samma gränserna. undertecknades en tillämpningskonvention till () som närmare reglerar samarbetet mellan staterna. I finns bestämmelser om praktiska åtgärder för att genomföra avvecklingen av gränskontrollerna vid de inre gränserna samt övriga samarbetsåtgärder. De anslutna staterna åtar sig att ha enhet- liga yttre gränskontroller och att harmonisera viseringspolitiken. Be- stämmelser ges även om polissamarbete, ömsesidig rättslig hjälp i brott- mål, dataskydd och samarbete beträffande narkotikabekämpning. De länder som deltar aktivt i samarbetet är de fem grundstaterna samt , och . , , Grek- land och har undertecknat avtal om anslutning till samarbetet och deltar i beslutsfattandet. och , som inte är medlemmar i den europeiska unionen, och därför inte formellt kan ansluta sig till avtalen, har träffat särskilda samarbetsavtal för att anknyta sig till Schengen- samarbetet. För att fullt ut skall kunna delta praktiskt och operativt i sam- arbetet krävs även att rådet har fattat ett särskilt beslut om att avskaffa personkontrollerna vid de inre gränserna mot . En förutsättning för ett sådant beslut är att uppfyller de olika krav som Schengen- konventionen ställer upp, bl.a. när det gäller ändrad lagstiftning på områ- det för polissamarbete och rättsligt samarbete. 1999/2000:64 Polissamarbete m.m. med anledning av anslutning till Schengen föreslås lagstiftning för det polisiära samarbetet. Den lagstiftning som krävs för det rättsliga samarbetet behandlas i detta ärende. Bestämmelserna om rättslig hjälp i konventionens andra kapitel finns i bilaga 2. De syftar till att komplettera och underlätta tillämpningen av rättshjälpskonvention (artikel 48). Den svenska lagstiftningen om rättslig hjälp i brottmål skiljer sig i ett par hänseenden från Schengen- konventionens bestämmelser och ett operativt tillträde till Schengen- samarbetet kräver därför vissa lagändringar. I det följande redovisas och kommenteras bestämmelser om rättslig hjälp i brottmål artikel för artikel. regler har ett utvidgat tillämpningsområde jämfört med rättshjälpskonvention. Enligt artikel 49 skall ömse- sidig rättslig hjälp lämnas inte bara i brottmål utan även i a) i mål där det är fråga om gärningar som är straffbara enligt lagstift- ningen i en av de två konventionsstaterna, eller i båda, varvid avses överträdelser av bestämmelser som beivras av administrativa myndighe- ter vars beslut kan överklagas till en domstol som är behörig att hand- lägga brottmål, b) i mål som gäller skadestånd på grund av felaktigt väckta åtal och felaktiga domslut, c) i benådningsärenden, d) i civilmål som handläggs gemensamt med brottmål så länge brott- målet inte slutligt avgjorts, e) vid delgivning av underrättelser som gäller verkställighet av straff och indrivning av böter och rättegångskostnader, samt f) i fråga om åtgärder efter doms meddelande, såsom uppskov med verkställighet och villkorlig frigivning. Föreskriften i punkten a) behandlas i avsnitt 6.2. kan lämna bistånd med delgivning och bevisupptagning i civilmål enligt punkterna b), d) och e) enligt föreskrifter kungörelse om delgivning i och lag om bevisupptagning i . Bevisupptagning kan dock enligt nuvarande regler bara ske vid svensk domstol. För att förhör även skall kunna äga rum genom svensk åklagare, och på begäran av utländsk åklagare, krävs justeringar i den svenska lagstiftningen. Även den frågan behandlas i avsnitt 6.2. Del- givningsfrågor behandlas i avsnitt 9. Föreskriften i punkten c) om rättslig hjälp i benådningsärenden och punkten f) om olika åtgärder efter domens meddelande motsvaras av arti- kel 3 tilläggsprotokoll till rättshjälpskonvention. De behandlas i avsnitt 6.2. Enligt artikel 50 omfattar samarbetet också brott mot olika skatteför- fattningar, nämligen punktskatter, mervärdesskatter och tullavgifter. En- ligt artikeln får bistånd inte vägras på den grunden att den aktuella varan inte är belagd med skatt i den anmodade staten. Begränsningar gäller i rätten att använda erhållen information. Rättsligt biträde behöver inte lämnas om den aktuella skatten understiger ett visst belopp. Vidare före- skrivs att rättslig hjälp även skall lämnas i fråga om sanktioner som handläggs av administrativa myndigheter då framställning görs av en judiciell myndighet. Bestämmelserna kräver inga lagändringar. Bestämmelserna i artikel 50 har sin motsvarighet tilläggsprotokoll som alltså har tillträtt utan förbehåll. De svenska bestämmelserna om rättslig hjälp i brottmål är generellt tillämpliga i fråga om skattebrott. Det finns dess- utom vissa särregler som innebär att lämnar rättsligt biträde även i ärenden som handläggs av administrativa myndigheter. Lagen (1990:314) om handräckning i skatteärenden gör det möjligt för svensk myndighet (främst ) att biträda utländsk myndighet med handräckning (utbyte av upplysningar, bistånd vid indrivning och delgiv- ning av handlingar) i skatteärenden i den mån överenskommelse om detta finns mellan och den andra staten. Bestämmelserna i lagen skall enligt lagen (1973:431) om utredning angående brott mot utländsk tullag samt lagen (1969:200) om uttagande av utländsk tull, annan skatt, avgift eller pålaga i vissa delar även tillämpas avseende de områden som täcks av dessa lagar. Då skall vad som sägs om i stället gälla . I den mån den främmande skatten täcks av avtalet kan bistånd ges oavsett om har motsvarande skatt eller inte. Begränsningar i rätten att använda erhållen information har stöd lag om utred- ning angående brott mot utländsk tullag. Den svenska lagstiftningen gäller endast i den utsträckning avtal träffats mellan staterna varför den i artikel 50 angivna beloppsbegränsningen för samarbetet blir automatiskt gällande. I artikel 51 finns bestämmelser om vilka förbehåll medlemsstaterna får ställa upp för att lämna rättslig hjälp i form av husrannsakan och beslag. Artikeln innebär i förhållande till rättshjälpskonvention en inskränkning i möjligheterna att vägra bistånd. De enda villkor som får ställas upp är att framställningen avser en gärning för vilket är stadgat fängelse eller mer i båda staterna eller för vilken ett sådant straff är stadgat i den ena staten medan gärningen i den andra staten beivras av administrativa myndigheter vars beslut kan överklagas till domstol som är behörig att handlägga brottmål, och att verkställandet av framställningen är förenligt med lagstiftningen i den anmodade staten. Föreskrifterna i artikel 51 bör ses mot bakgrund av regleringen i artikel 49 a) som innebär att rättslig hjälp i brottmål skall lämnas beträffande gärningar som i den ena eller i båda staterna beivras i administrativ ord- ning.