prop · GN03102 · 2000-01-01 00:00:00 — Med korttidsboende avses här behovsprövat stöd enligt socialtjänstlagen och/eller hälso- och sjukvårdslagen, i form av tillfälligt boende i särskilda boendeformer förenat med behandling, rehabilitering och omvårdnad. Såväl personer i ordinärt boende som i särskilt boende kan få korttidsboende. Skäl till korttidsboende kan vara avlösning, växelvård och/eller rehabilitering. Knappt 44 000 personer erhöll korttidsboende och drygt 160 000 boendedygn i korttidsboende genomfördes . Detta motsvarar ca 6 800 platser, om man gör en mycket förenklad beräkning. Övrigt Inom ramen för den Nationella handlingsplanen för äldrepolitiken har regeringen beslutat om stimulansbidrag om till 21 försöksverksamheter med uppsökande verksamhet bland äldre 2001. Försöksverksamheterna genomförs gemensamt av kommu- nernas äldreomsorg och hemsjukvården, oavsett huvudman, samt av landstingens primärvård. har regeringens uppdrag att följa upp och utvärdera resultaten av försöksverksamheterna. Intresset för försöken med uppsökande verksamhet var mycket stort och regeringen mottog 105 ansökningar från kommuner och landsting. Avgifter har låtit SCB genomföra en rikstäckande enkät- undersökning avseende taxekonstruktioner inom omsorgen om äldre och funktionshindrade som redovisas i rapporten och avgifter för vård och omsorg (2000:1). Undersökningen är en uppföljning av tidigare studier som genomfört 1998. Resultatet visar att det har blivit vanligare med taxor som är både insats- och inkomstrelaterade. I av kommunerna påverkar inkomsten taxan, både i ordinärt och i särskilt boende. Tabell 4.3 Andel kommuner med viss taxetyp i ordinärt respektive särskilt boende och Enligt undersökningar har skillnaderna i avgift för samma insats inom en kommun ökat mellan och . Skillnaderna i avgift mellan kommuner har ökat och är mycket stora. Det sistnämnda kan främst förklaras av tre faktorer avgiftsnivåer, avgiftstak och sättet att beräkna den avgiftsgrundande inkomsten. Fler kommuner än tidigare inhämtar uppgifter om aktuell inkomst och bostadskostnad i samband med fastställande av avgift, men av kommunerna tar inte hänsyn till bostadskostnaden vid fastställande av avgift för hemtjänst i ordinärt boende. Nivåerna på förbehållsbeloppen i ordinärt boende har ökat endast marginellt mellan och . Ökningen är lägre än prisökningarna för livsmedel och andra tunga kostnadsposter sammanräknat med höjningen av högkostnadsskyddet för öppen hälso- och sjukvård samt läkemedel. I många kommuner ligger förbehållsbeloppet fortfarande års nivå. I en övervägande majoritet av landets kommuner är den enskilde genom de fastställda förbehållsbeloppen inte ens tillförsäkrad samma nivå som försörjningsstödet skall garantera. Det är relativt ovanligt både och med särskilda servicetaxor för insatser som städning, tvätt m.m. Endast någon procent av kommunerna uppger att insatser som t.ex. städning, tvätt, dagligvaruköp och matdistribution inte ingår i utbudet av biståndsbedömda insatser. Drygt hälften av kommunerna ger inte bistånd i form av fönsterputs, vilket är en viss ökning jämfört med . Personal Statistik från visar att antalet anställda inom äldreomsorgen åter börjat öka. Statistiken visar också att antalet anställda med mer kvalificerad utbildning inom äldreomsorgen och äldrevården ökar. 4.2 Handikappomsorg Sammanfattande slutsatser hade en tredjedel av landets kommuner en dokumenterad kvalitetspolicy för hela eller delar av handikappomsorgen, varav två tredjedelar var politiskt förankrade. Vidare redovisar att ungefär hälften av landets 21 länsstyrelser ser en positiv utveckling när det gäller kommunernas ambitioner att erbjuda människor med olika typer av funktionshinder bra levnadsvillkor. En bra överensstämmelse kan observeras med målsättningen att den enskilde ska ha möjlighet att bo kvar hemma med stöd. Länsstyrelsernas rapporter talar dock fortfarande om allvarliga brister i omvårdnaden av personer med funktionshinder, handläggning samt resursbrist och brister i barnperspektivet i utredningar som ligger till grund för beslut om olika insatser. Familjerna med funktionshindrade barn tvingas bära allt tyngre bördor. Det är fortfarande oklart hur många personer som totalt erhåller insatser enligt SoL, LSS eller på grund av dubbelrapporteringar i statistiken men omkring 70 000 personer kan antas erhålla något stöd på grund av sitt funktionshinder - att jämföras med cirka 95 000 beslut enligt aktuella lagar och huvudmän. En viss omfördelning kan observeras från en del mera kostsamma insatser enligt LSS som t.ex. personlig assistans och boende för barn till mindre kostsamma insatser som ledsagarservice, avlösarservice, kort- tidsvistelse samt kontaktperson. De kostsamma insatser som fortfarande ökar är boende för vuxna och daglig verksamhet. Den senare efterfrågas speciellt av personer med psykiska funktionshinder. De samlade offentliga utgifterna för funktionshindrade, har i stort sett varit oförändrade efter 1995 trots att antalet insatser ökat. Omför- delningen från kostsamma till mindre kostsamma LSS-insatser samt personalminskningar i särskilda boenden kan vara förklaringar till detta. Avgifterna för insatser enligt SoL och LSS är fortfarande endast i av kommunerna anpassade till yngre funktionshindrades särskilda ekonomiska situation. I de flesta kommunerna fanns 1999 fortfarande inte högre förbehållsbelopp för yngre funktionshindrade. Nationella mål Socialtjänstlagen (SoL) Kommunerna har enligt socialtjänstlagen (1980:620), SoL, ansvar för insatser till människor med funktionshinder. Enligt 1§ skall kom- munernas socialtjänst främja människors ekonomiska och sociala trygghet samt verka för jämlikhet i levnadsvillkor och aktivt deltagande i samhällslivet. Insatserna skall bygga på den enskildes delaktighet och självbestämmande. Detta är också inriktningen i för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jäm- likhet som åtagit sig att följa. skall enligt 21 § SoL verka för att människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring skall få möjlighet att delta i samhällets gemenskap och leva som andra. Kommunen skall bl.a. medverka till att den enskilde får en meningsfull sysselsättning och ett boende anpassat efter dennes särskilda behov av stöd. Genom hemtjänst, dagverksamhet eller annan liknande social tjänst bör socialnämnden enligt 10 § underlätta för den enskilde att bo hemma och ha kontakt med andra. Enligt 6 f § SoL kan den funktionshindrade som inte själv kan tillgodose sina behov få dem tillgodosedda på annat sätt få bistånd i form av hjälp i hemmet eller bostad med särskild service. bör enligt 5 § underlätta för dem som vårdar närstående med funktionshinder genom stöd och avlösning samt medverka till goda miljöer och förutsättningar för goda levnadsför- hållanden i kommunen. skall enligt 7 § skapa goda förhållanden för dem som har behov av stöd, t ex barn och ungdomar samt personer med funktionshinder. har också fastslagit en strategi för att få att genomsyra allt beslutsfattande som rör barn. Kommunerna skall medverka till att offentliga lokaler och kommu- nikationer blir lätt tillgängliga för alla, påverka utformningen av såväl gamla som nya bostäder samt främja rätten till arbete, bostad och utbildning. De generella åtgärderna för att skapa en tillgänglig miljö för människor med funktionshinder har stor betydelse för att underlätta ett så självständigt liv som möjligt. De minskar behovet av individuellt stöd som dock är av stor betydelse så länge tillgängligheten i samhällsmiljön som helhet fortfarande brister. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) Bestämmelserna i lagen 1993:387 om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) ställer högre krav än SoL. Kommunen skall enligt 5 och 7 §§ främja jämlika och goda levnadsvillkor samt full delaktighet i samhällslivet för personer med stora och varaktiga funk- tionshinder så att de kan leva som andra. De tre grupper som LSS omfattar enligt 1 § är personer: Grupp 1 med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd, Grupp 2 med betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder efter hjärnskada i vuxen ålder föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, eller Grupp 3 med andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som uppenbart inte beror på normalt åldrande, om de är stora och förorsakar betydande svårigheter i den dagliga livsföringen och därmed ett omfattande behov av stöd eller service. Insatserna skall vara varaktiga och samordnade och anpassas till mot- tagarens individuella behov samt ges om behovet inte tillgodoses på annat sätt. Verksamheten skall enligt 6 § vara grundad på respekt för den enskildes självbestämmande och integritet och den enskilde skall därför ges inflytande över de insatser som ges. I LSS betonas det miljörelaterade handikappbegreppet, d.v.s. att det är de konsekvenser funktionshindret medför som skall ligga till grund för beslut om insatser. Ett motiv till att LSS utformades som en rättighetslag var att gällande lagar inte var tillräckliga för att skapa jämlika levnadsvillkor för samtliga personer med funktionshinder. Lagen om assistansersättning () Assistansersättningen är en statlig ekonomisk ersättning som kan beviljas personer som har behov av personlig assistans för grundläggande behov i genomsnitt mer än . Enligt lagen (1993:389) om assistansersättning () kan den som tillhör LSS personkrets och inte fyllt ansöka om sådan ersättning. Ersättningen utgår inte under tid som den sökande bor i en bostad som drivs eller finansieras av staten, kommunen eller . Inte heller om den sökande deltar i barnomsorg, skola eller daglig verksamhet enligt LSS. Den enskilde kan själv välja vem som skall ansvara för assistansen, t.ex. kooperativ, privat företag eller kommunen. Den enskilde kan också välja att själv vara arbetsgivare. Hälso- och sjukvårdslagen (HSL) Kommunerna är, enligt 18 och 18a §§, hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) HSL, skyldiga att tillhandahålla en god hälso- och sjukvård, inklusive habilitering, rehabilitering och hjälpmedel till dem som bor i särskilt boende enligt SoL eller LSS och till dem som vistas i dagverksamhet enligt samma lagar. Personal och avgifter Enligt såväl SoL som HSL och LSS skall det finnas sådan personal i verksamheten som behövs för att ge ett gott stöd och en god service. För hemtjänst och särskilt boende enligt SoL får kommunen ta ut skäliga avgifter (35§). Insatser enligt LSS skall i huvudsak vara avgiftsfria (21§). För bostad med särskild service får avgift tas ut för den enskildes privata bostadsdel. Även avgift för mat som serveras i anslutning till en insats kan tas ut. Avgifterna får dock inte, vare sig enligt SoL eller LSS, överstiga kommunens självkostnader eller uppgå till så stora belopp att den enskilde inte får tillräckliga medel för sina personliga behov. Måluppfyllelse och kvalitet Allmänt konstaterar i sin årsrapport till regeringen , liksom tidigare, att inte helt uppfyller för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet, framförallt när det gäller tillgängligheten. har ändå varit en föregångare på vissa områden, t ex genom LSS och samt införandet av den nya lagen om diskriminering i arbetslivet. Dessutom kritiserar det domstolstrots som fortfarande förekommer från kommunernas sida. konstaterar också att många barn med funktionshinder är utsatta bl.a. som följd av bristande kunskap om deras funktionshinder som kan leda till felaktiga beslut om insatser. har tagit fram allmänna råd för kvalitetssystem inom omsorgen av äldre och funktionshindrade (SOSFS 1998:8) samt hälso- och sjukvården (SOSFS 1996:24). De anger vilka grundläggande krav som bör ställas på ett sådant system och är utgångspunkter för det lokala arbetet enligt SoL och HSL. LSS saknar motsvarande kvalitets- bestämmelse. De allmänna råden kan därför inte omfatta verksamhet enligt denna lag enligt . Enligt hade en tredjedel av landets kommuner en dokumenterad kvalitetspolicy för hela eller delar av handikappomsorgen, som i de flesta fall funnits /97. Två tredjedelar av dessa var politiskt förankrade. Verksamhet enligt socialtjänstlagen och LSS Enligt SoL och LSS skall insatserna främja jämlika och goda levnadsvillkor och bygga på delaktighet och självbestämmande. är det i huvudsak sammanställning av länsstyrelsernas rapporter från deras verksamhetstillsyn och erfarenheter från enskilda tillsynsärenden angående verksamhet enligt SoL och LSS för personer med funktionshinder som utgör underlag för bedömningen av mål- uppfyllelse och kvalitet. Sammanställningarna omfattar så gott som samtliga kommuner och endast allvarlig kritik och allvarliga brister har tagits med. Nio av totalt 21 länsstyrelser framhåller enligt angående den sociala tillsynen 1998 att kommunerna har haft en hög ambition att erbjuda människor med olika typer av funktionshinder bra levnadsvillkor. Detta är en positiv utveckling då många länsstyrelser i sina rapporter beskrev att flertalet av de granskade kommunerna saknade en övergripande policy för verksamheten. Bl.a. har informationen och kunskapen om LSS förbättrats. Daglig verksamhet som är individ- och målgruppsbaserad växer fram. Många kommuner har byggt upp boendestöd och övriga verksamheter som är anpassade efter psykiskt funktionshindrades behov och förutsättningar. Länsstyrelsernas rapporter visar att det fortfarande förekommer allvarliga brister i omvårdnaden av personer med funktions- hinder. De beror till största delen på bristande rutiner i överföringen av information mellan olika personalgrupper. Länsstyrelserna konstaterar också att rättssäkerheten blivit sämre vid handläggning av bistånds- ärenden eftersom det är svårt att förklara den nya konstruktionen av 6 § SoL. Det är inte ovanligt att biståndsbeslut fattas utifrån fel paragraf vilket påverkar den enskildes möjligheter att överklaga beslutet. Vid verksamhetstillsyn har länsstyrelserna i totalt 17 beslut framfört allvarlig kritik rörande handläggning, inlåsning och resursbrist. Kritiken, som framförts , rör i första hand information, utredning, dokumentation, vårdplanering och uppföljning av insatserna. Åtta av totalt 21 länsstyrelser anser att handläggningstiden för ärenden är alltför lång. Några skäl är att det saknas lämpliga boendealternativ samt att det är svårt att rekrytera kontaktpersoner och gode män. Dokumentationen är i många fall bristfällig och få personer har indivi- duella planer. Skäl till att besluten dröjer är bl.a. avsaknad av lämpliga boendealternativ, svårigheter att rekrytera kontaktpersoner och god man. Elva länsstyrelser påtalar att det råder brist på fullvärdiga bostäder och att standarden är låg i de som finns. Motsvarande brister har beskrivits även i tidigare års rapporter, 1997 av åtta länsstyrelser. Intresset från enskilda vårdgivare att erbjuda bostad med särskild service ökar jämfört . Upptagningsområdena för enheterna är ofta mycket stora vilket medför att personer med funktionshinder kan få bo långt från sin hemkommun. fanns 200 tillstånd för enskild verksamhet enligt LSS. fanns det 449 tillstånd för enskild verksamhet enligt såväl SoL som LSS. Antalet tillstånd enligt LSS går inte att utskilja ur statistik. Drygt hälften av länsstyrelserna uttalar en oro för barn och unga med funktionshinder. Bl.a. brister barnperspektivet i de utredningar som ligger till grund för beslut om olika insatser. Allt tyngre börda läggs också enligt länsstyrelserna på familjer med funktionshindrade barn. Kommunerna har i många fall svårt att tillgodose behov för barn och unga med autism och svåra beteendestörningar. Såväl i socialtjänst som i verksamhet enligt LSS skall det finnas sådan personal som behövs för att ge en god service. Sex länsstyrelser framhåller att antalet vårdtagare per anställd har ökat p.g.a. bristande ekonomiska resurser i kommunerna. Många arbetsledare har ansvar för ett stort antal enheter och mycket personal. De har därför svårt att påverka attityder, etik och bemötande inom verksamheten. Dessutom tenderar svårigheterna att rekrytera kompetent personal att öka. Brist på bl.a. arbetsledare har konstaterats även 1996 och 1997. Det går inte att utläsa några gemensamma faktorer i de län i vilka länsstyrelser har framfört kritik respektive beskrivit en positiv utveckling. I båda grupperna förekommer såväl små som stora län och län som till största delen består av storstäder respektive glesbygd. Psykiatrireformen Genom psykiatrireformen 1995 tydliggjordes ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting. Reformen syftade till att förbättra situationen i samhället för personer som har funktionsnedsättande psykiska besvär i sådan omfattning att de har svårigheter att klara det dagliga livet och har behov av vård och/eller omsorg. Levnadsförhållandena för personer med psykiska funktionshinder förbättras långsamt. De har dock fortfarande ofta sämre levnadsför- hållanden och tillgång till resurser än övriga funktionshindrade. En tredjedel har enligt från utvärderingen av reformen icke tillgodosedda behov av insatser från både och psykiatrin. Det finns också brister i vårdplanering, samordning och resurser för rehabilitering. En del av problemen beror på att många med psykiska störningar inte själva aktivt söker stöd. Försök med personliga ombud har gett bra resultat och för många har detta inneburit att funktionsförmågan ökat och behovet av slutenvård minskat. fanns det enligt 8 400 hemlösa i . Av dem hade psykiska problem som krävde behandling. Kart- läggningen visade också att många insatser ges till de hemlösa men att mycket görs utan samsyn och samarbete mellan olika hjälpinstanser. Erfarenheter från arbetet med barn till psykiskt sjuka visar att dessa barn uppmärksammas dåligt. Personalen inom socialtjänst och psykiatri brister i kompetens att stödja barnen. Vuxenpsykiatrin uppmärksammar inte de vuxna patienternas barn. Verksamheterna saknar också rutiner för ett samarbete kring dessa barn. I ett par kommuner/landsting pågår arbete för att utveckla och stärka samarbetet mellan socialtjänst, barn- och ungdomspsykiatri, vuxenpsykiatri och primärvården. Icke verkställda domar LSS ger den enskilde möjlighet att överklaga eller kommunens beslut om insatser till förvaltningsdomstol. I den tidigare omsorgslagen som omfattade samma personkrets som grupp ett och två i LSS fanns samma möjlighet till överprövning. Flera utvärderingar har visat att huvudmännen inte alltid verkställer för den enskilde gynnande domar. Icke verkställda domar och beslut förekommer fortfarande. har fortsatt att följa utvecklingen och granskar för när- varande tio fall av domstolstrots i sju kommuner för att se vilka faktorer som påverkar att domarna inte verkställs. Vårdhemsavvecklingen Enligt specialmotiveringen till 9 § LSS kan vårdhem och specialsjukhus inte betraktas som lämpliga boendeformer utan de funktionshindrade som bor vid dessa skall ha rätt till bostad enligt LSS. Samtliga vårdhem skall vara avvecklade . finns ingen laglig grund för sådant boende. Vid institutioner där det bor personer vars ålder betydligt överstiger pensionsåldern kan det dock finnas skäl att fortsätta driften i form av särskilt boende för äldre enligt SoL. Avvecklingen av vårdhemmen har inneburit förbättrade boendeför- hållanden för många. Egen lägenhet är en vanlig boendeform för vuxna med utvecklingsstörning. Möjligheterna till inflytande över vardagen verkar enligt ha ökat något men fortfarande kan den utvecklingsstörde sällan påverka val av medboende eller personal. var ett 30-tal vårdhem med drygt 400 boende fortfarande i drift men de flesta av dessa kommer att vara avvecklade vid slut. Flertalet hade huvudman medan fem hade enskild huvudman och en drevs av landsting. /2000 hade alla huvudmän utom två upprättat avvecklingsplaner i samråd med . Kostnader och produktivitet Inledning Det är svårt att med säkerhet urskilja personer med funktionshinder ur statistiken över socialtjänstinsatserna eftersom orsaken till behovet av stöd inte redovisas. Man kan dock anta att antalet personer som får stöd p.g.a. kortvarig sjukdom eller skada som inte leder till funktionshinder är ytterst få. I detta avsnitt avses därför med stöd till funktionshindrade: stöd genom och boende i särskilda boendeformer till samtliga personer som fått sådant stöd. Insatser enligt LSS och är däremot beviljade en avgränsad målgrupp. Insatserna regleras som framgår av de nationella målen av flera lagar och samma personer kan få stöd från flera håll (se skr. 1998/99:97). Det är dessutom också ofta olika huvudmän (kommuner, landsting och staten) som svarar för de olika insatserna till samma person. saknas statistik som visar i vilken utsträckning en person får flera insatser. skall presentera ett förslag till system för rikstäckande individbaserad statistik för att förbättra möjligheterna till en systematisk uppföljning och utvärdering av stödet till funktionshindrade. Det torde dock dröja innan en första beräkning enligt ett sådant förbättrat system kan genomföras. Det är som framgår ovan svårt att få en helhetsbild av vilka stöd en enskild person får. Tabell 4.4 visar hur många av dem som bor i ordinärt boende respektive särskilda boendeformer som har stöd enligt SoL respektive LSS och . Det framgår dock inte ur underlaget hur många av dessa personer som har stöd enligt flera av lagarna. I tabellen redovisas inte heller de personer som har LSS-insatser i form av avlösarservice, ledsagarservice, kontaktperson, korttidsvistelse, kort- tidstillsyn eller daglig verksamhet men som inte har personlig assistans eller särskilt boende, totalt ca 21 000 personer. Även dessa insatser, kanske framförallt avlösarservice och korttidsvistelse, har till syfte att underlätta för den enskilde att bo kvar hemma. Utifrån en mycket grov skattning kan antalet personer med funktionshinder som har någon form av stöd antas vara cirka 70 000 att jämföras med cirka 95 000 beslut enligt olika lagar och huvudmän. Tabell 4.4 Antal personer med stöd enligt SoL, LSS resp. , totalt och per 10 000 invånare , 1995-19981 Funktionshindrade inom har, med en första redovisning , infört en ny struktur för verksamhetsstatistiken inom äldre- och handikappomsorgen. Oberoende av hur verksamheten är organiserad, kan de nu belysa verksamhetens struktur, prestationer, kvalitet och resultat. Det är därför svårt att jämföra tidigare års statistik med uppgifterna för . medräknades personer som erhöll hemsjukvård i statistiken över hemtjänst i ordinärt boende. redovisas dessa uppgifter separat. Statistiken över antalet personer i särskilda boende- former enligt SoL inkluderade tidigare både permanent boende och personer som tillfälligt upptog en växel- eller avlösningsplats (korttidsvård). I socialtjänststatistiken redovisas korttidsvården särskilt. fick totalt 20 400 personer med funktionshinder stöd enligt SoL inom ramen för kommunernas äldre- och handikapp- omsorg, varav 14 700 i ordinärt boende och 5 700 i särskilt boende. Ca 1 700 personer fick korttidsvård . Dessutom fick 6 500 personer behovsprövad dagverksamhet. Det har funnits en tendens att antalet personer med hemtjänst enligt SoL minskat medan antalet personer med beslut om särskild boendeform eller stöd enligt LSS ökat. Antalet beviljade hemtjänsttimmar har varit relativt men antalet personer med fler än har möjligen minskat något. Detta kan till viss del bero på att hemtjänst ersatts med personlig assistans enligt LSS/. De som hade beslut om hemtjänst i ordinärt boende utgör ca tre fjärdedelar av dem som får boendestöd enligt SoL. Detta överensstämmer med målsättningen att den enskilde skall ha möjlighet att bo kvar hemma med stöd. Liksom har hemhjälp mindre än . Av tabellen nedan framgår att antalet funktionshindrade kvinnor som får stöd via hemtjänst är större än antalet män till skillnad från särskilt boende där andelen män är större bland dem som är .