prop · GN031D4 · 2000-01-01 00:00:00 — Tjänster som kan konsumeras av många personer gemensamt (kollektiva tjänster) som försvar, rättsväsen, polis med mera har inte beaktats, ej heller bostadssubventioner i form av räntebidrag. Den beräknade subventionen kan naturligtvis inte likställas med individens egentliga värdering av tjänsten. I vissa fall överskattar den beräknade subventionen det värde som en person ger tjänsten. Personer med låga inkomster kanske skulle ha valt att använda subventionen för omsorg till annan konsumtion om den hade betalats ut i form av ett kontantbidrag. I andra fall underskattar man värdet. Den som botas från sin sjukdom kanske anser att värdet är mycket högre än vad behandlingen kostar. I andra fall uppkommer värdet först över tiden. En utbildning ger långsiktigt högre lön och denna nytta är ofta långt större än kostnaden för utbildningen. Ett annat förenklat antagande är att värdet av subventionen helt tillfaller det hushåll personen hör till. Sjukvårdens subventioner når således helt patienterna men läkare och andra drar ingen nytta av dem. Alla i hushållet förutsätts ha lika stor nytta av subventionen, exempelvis till ett barns utbildning, eftersom alla i hushållet annars antas ha behövt bidra med att betala för tjänsten. Värdet av offentliga tjänster antas inte bero på familjens storlek eller sammansättning, dvs. det uppstår inga stordriftsfördelar för denna typ av resursomfördelning. De totala subventionerna har räknats samman för varje hushåll och sedan fördelats lika på varje medlem i hushållet. Disponibla inkomster inklusive subventioner avser således summan av justerad kontant disponibel inkomst och beräknad total subvention per capita. Dessa antaganden kan förvisso diskuteras men följer vad som tillämpats i tidigare studier. Den nya databasen bygger på SCB:s undersökning av hushållens inkomster (HINK) som kompletteras genom att varje person tilldelas det belopp i offentliga subventioner han eller hon har erhållit (se vidare underbilaga 3). Metoderna för att beräkna subventionerna och fördela dem på hushåll och individer följer i stort sett samma principer som använts vid tidigare studier i och andra länder. Skillnaden ligger endast i att den nya databasen innehåller faktisk konsumtion och kostnadsskillnader i betydligt högre grad än i tidigare studier som huvudsakligen baserats på schablonmässiga utlägg av subventionerna. Den individuella offentliga subventionen har beräknats genom att konsumtionen har multiplicerats med kostnaden att producera tjänsten. Bruttokostnaden har minskats med betalda användaravgifter. Beräkningarna av subventionerna i SCB- databasen har i flera fall modifierats för att så långt möjligt bevara fördelningsprofilerna i den offentliga konsumtionen. Jämfört med SCB:s officiella inkomststatistik har analysen förbättrats genom att resultaten avser individer och i hushållet inräknas alla personer som bor i samma bostad (se underbilaga 3). För att justera hushållets inkomster så att man skall kunna jämföra inkomstnivåer mellan individer som tillhör hushåll med olika storlek och sammansättning används den internationellt vanliga s.k. rotskalan (se faktaruta 1). Faktaruta 1 Disponibel inkomst: Hushållets totala inkomster från arbete, kapital och transfereringar minus betald skatt, betalt underhållsbidrag samt återbetalning av studiemedel och socialbidrag. Erhållna studiemedel betraktas som transferering. Hushåll: I hushållet inräknas alla personer som bor i samma bostad och som har en gemensam ekonomi. Ekonomisk standard: Hushållets disponibla inkomst dividerad med en vikt som beror på försörjningsbörda. Justering för försörjningsbörda: Hushållens disponibla inkomst justeras med en vikt beräknad som kvadratroten ur antalet hushållsmedlemmar. Median: av befolkningen har lägre inkomster än medianinkomsten. Gini-koefficient: Det vanligaste måttet på ojämnheten i inkomstfördelningen som antar värdet 0 när inkomsten är lika för alla och värdet 1 vid maximal ojämnhet, dvs. när en person får alla inkomster. Koefficienten är mest känslig för vad som händer i mitten av fördelningen. Den kan sägas visa hur stor den förväntade inkomstskillnaden är mellan två slumpmässigt valda individer/hushåll. Om Gini-koefficenten är 0,250 och medelinkomsten för alla är skall man vänta sig att den genomsnittliga skillnaden är 2*0,av medelinkomsten, dvs. Decilgrupp: Befolkningen delas in i 10 lika stora grupper där de med lägst standard hamnar i decilgrupp 1, de med näst lägst standard i decilgrupp 2 osv. ända upp till decilgrupp 10 med den högsta ekonomiska standarden. Kvintil: Befolkningen delas in i fem lika stora grupper på samma sätt som för decilgrupper. Decilkvot: Den disponibla inkomsten (vid övre decilgränsen) bland dem med högre ekonomisk standard divideras med inkomsten för dem med lägre standard. Individens ekonomiska standard: Hushållets justerade disponibla inkomst fördelas på samtliga personer i hushållet. Redovisning sker sedan på individnivå. Utbildningsgrupp: Indelning sker i fyra grupper efter högsta uppnådda utbildningsnivå. Socio-ekonomisk grupp: Personerna indelas i grupper efter yrke och anställningsförhållanden med hänsyn till organisationstillhörighet och utbildningskrav. används hushållsföreståndarens dvs. i regel mannens grupp vid indelningen. Familjetyper: Vid indelningen räknas endast hemmaboende barn som barn. Hushåll med barn eller med andra vuxna än samboende/gifta räknas till övriga hushåll. Region: Storstad= , och A-regioner. Större städer= Kommuner med mer än 90 000 invånare. Södra mellanbygden och Norra tätbygden= Kommuner med mer än 90 000 invånare i olika delar av landet. Norra glesbygden= Kommuner med mindre än 27 000 invånare inom från kommuncentrum. Undersökningen baseras på olika statistiska underlag. I grundmaterialen finns osäkerheter som beror på bortfall, enkätfrågornas utformning osv. Både individuell och statistisk påmatchning av offentlig konsumtion tillför nya osäkerheter som kan bidra till snedvridning och undertäckning. Inte alla subventioner beaktas, exempelvis ingår inte handikappomsorg, subventioner till företagsutbildning etc. Effekterna av de stöd som utges i form av transfereringar till olika grupper, exempelvis studiestöd, analyseras inte. Dessa olika begränsningar bör beaktas när resultaten värderas. 3.2 Fördelningen över livscykeln Skatter, transfereringar och offentligt subventionerade tjänster har ett starkt inslag av omfördelning över livet. Löner och arbetstider ökar med åldern, varför skatterna stiger och är som högst i genomsnitt ca per person (diagram 3.1). De sociala transfereringarna är i genomsnitt något högre bland personer i åldern men faller sedan svagt fram . Därefter ökar de mycket kraftigt som följd av förtids- och ålderspensionerna och är som högst . Subventionerna är ofta direkt knutna till ålder, exempelvis barnomsorg, utbildning och äldreomsorg. Subventionerna är därför höga dels bland de yngsta, dels bland de allra äldsta. Personer beräknas få i subventioner vilket kan jämföras med ca för personer . Eftersom subventionerna exempelvis för utbildning beräknas per person i familjen får både barn och föräldrar ökad inkomst. Diagram 3.1 Skatter, transfereringar och subventioner i åldersgrupper. Anm: De skatter som inräknas är inkomst-, kapital-, förmögenhets- och fastighetsskatt samt allmänna egenavgifter Resultaten väcker åter frågan hur stor del av skatterna, transfereringarna och subventionerna som omfördelar över livet respektive hur stor del som omfördelar från personer med höga livsinkomster till dem med låga livsinkomster. Sådana analyser kräver tillgång till paneldata där individerna kan följas över tiden. För skatterna har visats att inkomstskatternas utjämningseffekt inte förloras när analysperioden förlängs från till . Analyser med hjälp av simulerade livsförlopp har visat att av skatter och bidrag endast är en årlig rundgång. är en omfördelning över livet. Endast utgör en omfördelning från personer med höga livsinkomster till dem med låga livsinkomster. Fördelningen av subventioner över åldersgrupper pekar på att en stor del av den offentliga konsumtionen utgörs av en omfördelning från förvärvsaktiv ålder till i livet då man erhåller mycket stora belopp i form av sjukvård och äldreomsorg. Tyvärr förhindrar bristen på paneldata någon bedömning av hur stor del av subventionerna som är en omfördelning över livet respektive mellan inkomstgrupper. Den ekonomiska standarden skiljer sig betydligt mellan personer som hör till olika familjetyper vilket naturligtvis till stor del beror på åldersskillnader, dvs. var i livscykeln man befinner sig (diagram 3.2). Ensamstående är i allmänhet yngre och de har lägre standard än sammanboende. Personer utan barn som ofta är i medelåldern har betydligt högre standard än barnfamiljer och standarden minskar dessutom med ökat antal barn i hushållet. Efter att subventionerna inkluderats förändras bilden något. Tar man hänsyn till barnomsorg och utbildning får barnfamiljer relativt större resurser. Ensamföräldrars resurser ökar betydligt när subventionerna räknas in. Framför allt ökar dock ålderspensionärers inkomster. I bilagetabell 3.1 visas hur de olika subventionerna fördelar sig på familjetyperna. Diagram 3.2 Subventioner i olika familjetyper. E0, E1, E2+= Ensam utan barn, med ett, med två eller flera barn. G0, G1, G2, G3+= Gifta/ samboende utan barn, med ett, två, tre eller flera barn. Pensionär som är ensamstående eller gift/samboende 3.3 Fördelning på inkomstgrupper Inkomster av lön, näringsverksamhet och kapital (faktorinkomster) är ojämnt fördelade i befolkningen. Den femtedel personer som har högst ekonomisk standard (kvintil 5) fick 1997 av alla faktorinkomster (tabell 3.1). Deras faktorinkomster är drygt 11 gånger högre än inkomsterna bland den femtedel med lägst standard. Skatterna och de sociala transfereringarna utjämnar inkomsterna kraftigt. De disponibla inkomsterna är därför mycket jämnare fördelade. Personerna i kvintil 5 hade 3,2 gånger högre ekonomisk standard jämfört med dem i första kvintilen. Subventionerna genom offentliga tjänster är betydligt högre för personer med låg ekonomisk standard. Det betyder att skillnaden mellan den femtedel med högst standard och den med lägst minskar till 2,3 gånger. Det innebär att subventionerna i likhet med skatter och transfereringar har en utjämnande effekt på de ekonomiska resurserna räknade statiskt . Tabell 3.1 Faktorinkomster och disponibla inkomster justerade för försörjningsbörda exkl. och inkl. offentliga subventioner. Andel i olika inkomstgrupper. 1 2 3 4 5 K5/K1 Kvintilgrupper efter disponibel inkomst justerad för försörjningsbörda Faktorinkomst 3,9 10,7 17,2 24,3 43,9 100 11,1 Disponibel inkomst just försörjningsbörda 10,5 14,8 18,0 21,9 34,7 100 3,2 Disponibel inkl subvention 13,5 15,9 18,2 21,0 31,3 100 2,3 Subventionerna av barnomsorgen är mer än dubbelt så höga för de tre femtedelar personer med lägst ekonomisk standard jämfört med den femtedel med högst inkomster (diagram 3.3 och bilagetabell 3.1). Utbildningssubventionen har ett starkt samband med inkomsten. Utbildningssubventionen utgör eller av den disponibla inkomsten för den femtedel personer med lägst ekonomisk standard mot eller för den femtedel med högst inkomster. Detta beror främst på att barnfamiljer och högskolestuderande i genomsnitt har låga inkomster. Äldreomsorgen visar det största sambandet med inkomsten och varierar från i den lägsta kvintilen till i den högsta kvintilen. Sjukvårdssubventionen varierar mellan i de lägsta inkomstgruppen till i de högsta. Diagram 3.3 Subventioner i inkomstgrupper. De totala subventionernas andel av disponibel inkomst är således mycket högre bland personer med lägst standard jämfört med de med högst standard (mot ). Inkomstspridningen minskar därför något när man lägger till subventionerna för offentliga tjänster till de justerade disponibla inkomsterna. Ginikoefficienten sjunker från 24,1 till 19,7, dvs. (tabell 3.2). Utjämningseffekten, som mäts i hur mycket spridningen minskar, är betydligt större för transfereringar och skatter. Det är dock en skenbar skillnad och förklaras huvudsakligen av i vilken ordning effekten beräknas. Den relativa effekten beror på hur stor spridningen är före utjämningen. Tabell 3.2 Gini-koefficienter för olika inkomstslag Faktorinkomst (F) 47,9 Bruttoinkomst (B) 31,7 Disponibel inkomst just försörjn. börda (D) 24,1 Disp ink just med offentliga subventioner (S) 19,7 Samlade effekter (F) - (S) 28,2 Transfereringseffekt (F) - (B) 16,2 Skatteeffekt (B) - (D) 7,6 Subventionseffekt (D) - (S) 4,4 De samlade effekterna kan belysas också genom att man beräknar ett nettobidrag för varje person som skillnaden mellan betalda skatter och erhållna sociala transfereringar samt subventioner. Den tiondel personer som har den högsta ekonomiska standarden bidrar med netto med ca medan den tiondel med lägst standard netto tar emot ca . av medborgarna får mer resurser än vad man betalar . Diagram 3.4 Nettobidrag i decilgrupper. Kvinnor får något högre subventioner än män inom alla offentliga tjänster efter det att man tagit hänsyn till åldersskillnader (diagram 3.5). Skillnaderna är i allmänhet små och kan förklaras av större deltagande i utbildning, större behov av omsorg eftersom äldre kvinnor ofta lever ensamma osv. Diagram 3.5 Subventioner till män och kvinnor. 4 Vilka gynnas av offentliga subventioner Föregående avsnitt belyser bara ett par av de frågor som bör ställas, nämligen om inkomstskillnaderna mellan ekonomiskt svaga och välbeställda minskar när man beaktar subventionerna i den offentliga konsumtionen, samt hur konsumtionen fördelas över livscykeln. Två andra centrala fördelningsfrågor är dels om det faktiska utnyttjandet av offentliga tjänster är lika för personer som har lika behov eller förutsättningar, dels om satsningarna på offentligt subventionerade tjänster har medfört en utjämning av faktiska livsvillkor. I detta avsnitt sammanfattas kort olika forskningsresultat som belyser dessa frågeställningar. I avsnitt 3 redovisades genomsnittliga subventioner för olika grupper, utan egentlig hänsyn till eventuella behov av de skilda subventionerna. I detta avsnitt redovisas de olika subventionerna för de individer som i någon mening är målgrupp för respektive subvention. I de flesta fall innebär det att subventionerna beräknas för individer i relevanta ålderskategorier. Vad gäller exempelvis barnomsorgen beräknas de genomsnittliga subventionerna för de personer som har barn i åldern . Dessutom redovisas subventionerna uttryckta som andel av disponibel inkomst. Kalkylen av subventionerna i andel av inkomsten ger indikationer på den omfördelning av resurser som sker genom offentliga tjänster. Som tidigare nämnts kan dock inte subventionerna jämställas med vanliga inkomster. Med nettosubvention avses även i detta avsnitt konsumtionen gånger produktionskostnad minus användaravgifter. 4.1 Vem utnyttjar barnomsorgen Barnomsorgens huvudsakliga syfte är att genom pedagogisk gruppverksamhet stimulera barns utveckling och lärande samt att bidra till goda uppväxtvillkor. Vidare skall barnomsorgen underlätta för föräldrarna att förena förvärvsarbete och studier med föräldraskap. Den stora utbyggnaden av barnomsorgen inleddes och har antalet barn i barnomsorg ökat kraftigt. ökade antalet inskrivna barn med ca 170 000. Utbyggnaden har ökat möjligheterna för föräldrar att arbeta och förbättra sina inkomster. I detta kapitel granskas barnomsorgens funktionssätt ur ett fördelningsperspektiv. Det undersöks om utnyttjande och subventioner är snedfördelade med hänsyn till föräldrarnas utbildning och inkomster. Andra viktiga frågor som exempelvis barnomsorgens betydelse för barnens utveckling behandlas inte. Vad bestämmer utnyttjandet Utnyttjandet av barnomsorg styrs av tillgång och efterfrågan på barnomsorgsplatser. Tillgången bestäms av kommunen men det finns en skyldighet enligt lagen att tillhandahålla barnomsorgsplats till barn i åldern vars föräldrar förvärvsarbetar eller studerar. Efterfrågan styrs av föräldrarnas sysselsättning och önskemål samt av de avgifter som kommunerna tar ut. Utnyttjandet kan snedfördelas exempelvis om föräldrar med låga inkomster avstår från att utnyttja en subventionerad plats eller utnyttjar den på grund av att de anser att avgiften är för hög. Tidigare undersökningar har visat att barn till LO-medlemmar i mindre utsträckning har barnomsorgsplats än barn till TCO- och SACO- medlemmar. Det fanns således en viss snedfördelning efter fackföreningstillhörighet men den minskade markant mellan 1982/83 och 1994/95, andelen LO-barn med barnomsorg ökade från . . Utnyttjandet var 1996 högre för ensamföräldrar, vid heltidsarbete eller heltidsstudier, för dem med äldre barn samt för boende i större städer och förorter. Barnomsorgens fördelning 1997 Den fråga som belyses är om utnyttjandet och de beräknade subventionerna var snedfördelade 1997 med avseende på föräldrarnas inkomst eller utbildning. I SCB:s databas finns enkätuppgifter om hur många månader och hur många timmar varje barn deltar i omsorg, den betalda avgiften samt ekonomiska och andra bakgrundsuppgifter om föräldrarna. Denna undersökning avser barn i åldern med offentligt finansierad omsorg. Under det första levnads-året är föräldrarna ofta hemma med barnet med ersättning från föräldraförsäkringen. börjar de flesta barn i skolan. Andel med plats i barnomsorg Barn i familjer med en högre ekonomisk standard har något oftare en plats i barnomsorgen än barn från familjer med en lägre standard (bilagetabell 4.1). Som nämnts tidigare är dock efterfrågan beroende av föräldrarnas arbetstid. Ensamstående föräldrar som arbetar heltid har i stort sett alltid sina barn i någon typ av barnomsorg. Andelen är något mindre för samboende heltidsarbetande och ännu något mindre för övriga föräldrar. Tar man hänsyn till både arbetstid och ekonomisk standard finns ingen tydlig snedfördelning av barnomsorgen (diagram 4.1). Andelen barn med barnomsorg inom inkomstgrupperna varierar mellan (kvintil 3 o 4) och (kvintil 2) Diagram 4.1 Andel 2-6 åringar med barnomsorgsplats i inkomstgrupper efter föräldrarnas sysselsättningsgrad Granskas utnyttjandet efter föräldrarnas utbildning finns däremot en tendens till snedfördelningen trots att det råder full behovstäckning och att alla föräldrar som önskar kan få plats (diagram 4.2). Nästan alla barn till heltidsanställda föräldrar med högre utbildning () har en barnomsorgsplats jämfört av barnen till föräldrar med lägst utbildning. Diagram 4.2 Andel 2-6 åringar med barnomsorgsplats efter föräldrarnas sysselsättningsgrad och utbildningsnivå En liknande bild ges om utnyttjandet fördelas efter föräldrarnas socio-ekonomiska grupp (bilagetabell 4.1). av alla barn till heltidsarbetande högre tjänstemän har en plats i barnomsorgen mot endast bland barn till heltidsarbetande arbetare. Dessa skillnader i utnyttjande kan bero på många faktorer. En viktig faktor kan vara avgifterna. av alla föräldrar med låga inkomster som har barn uppger i HINK-undersökningen att de avstått från barnomsorg på grund av höga avgifter. För ekonomiskt välbeställda är denna andel under en procent. Subventionernas fördelning Nettosubventionerna till barnomsorgen beräknas uppgå till 1997. I SCB:s databas har subventionerna fördelats utifrån utnyttjandet (antal månader och timmar) gånger bruttokostnaden att tillhandahålla platsen i respektive kommun med uppdelning på daghem och familjedaghem, minus faktiskt betald avgift (se underbilaga 3). Dessa nettosubventioner har analyserats för barn i åldern . Den totala nettosubventionen är något lägre för barn till välbeställda föräldrar än bland barn till ekonomiskt svagare familjer, ca jämfört med (diagram 4.3). Det beror som visats på skillnader i arbetstid m.m. Räknat i andel av den disponibla inkomsten är subventionen högre för dem med lägre ekonomisk standard. För den femtedel med lägst standard är barnomsorgssubventionen av den disponibla inkomsten mot för ekonomiskt välbeställda. Diagram 4.3 Barnomsorgssubvention för 2-6 åringar i inkomstgrupper Även för barn till heltidsarbetande föräldrar, som kan antas ha lika efterfrågan på barnomsorg, är subventionen störst för dem med lägst inkomster (bilagetabell 4.1). Denna fördelningsprofil, som är tydligare än i diagram 4.3, beror till stor del på de inkomstprövade avgifterna. Indelningen efter föräldrarnas utbildning visar att högutbildade familjer får absolut sett högre subventioner än lågutbildade (bilagetabell 4.1). Subventionen i andel av disponibel inkomst är dock betydligt högre bland låginkomsttagare än bland välbeställda. Utjämning 1991-1997 Den kraftiga ökningen av antalet platser i barnomsorgen har medfört att snedfördelningen i utnyttjandet minskat påtagligt. var det en betydande skillnad i andelen barn med plats mellan den femtedel heltidsarbetande föräldrar med högst ekonomisk standard och den femtedel med lägst standard. Den skillnaden har försvunnit 1997 (diagram 4.4). Samma bild erhålls om man studerar utnyttjandet bland heltidsarbetande med olika utbildning respektive socio-ekonomisk grupp (bilagetabell 4.1). Utnyttjandet 1997 i dessa beräkningar avviker något från tidigare redovisade då ett annat hushållsbegrepp använts. Diagram 4.4 Andel 2-6 åringar med barnomsorgsplats i inkomstgrupper 1991 och 1997. Endast barn med heltidsarbetande föräldrar Barnfamiljernas ekonomiska standard Den kraftiga utbyggnaden av barnomsorgen har bidragit till en ökad förvärvsgrad bland föräldrar med barn och därmed högre förvärvsinkomster. Denna ökning av förvärvsinkomsterna har emellertid inte lett till någon förbättring av barnfamiljernas relativa ekonomiska situation. Under 1970- och 1980- talet var barnfamiljernas relativa ekonomiska standard i förhållande till hela befolkningen ganska oförändrad. har barnfamiljernas relativa standard sjunkit från av totalbefolkningens 1997. Barnen i har dock en god relativ standard jämfört med barn i andra länder. Barnen i hamnar på tredje plats efter barnen i och av 13 undersökta länder. Svenska barn i hushåll som befinner sig i mitten eller den nedre delen av inkomstfördelningen har en bättre ekonomisk standard än motsvarande barn i de flesta andra länder medan svenska barn från höginkomsthushåll har en mer genomsnittlig position. 4.2 Hur fördelas utbildningssubventionerna är ett av de länder som satsar mest på utbildning om man ser till utbildningsutgifternas andel av BNP. Förutom ambitionen att vara en ledande kunskapsnation är strävan att medborgarna skall kunna delta i utbildning oberoende av social bakgrund. Det är särskilt viktigt då utbildningen har ett nära samband med människors livschanser, möjligheten att få ett arbete, en bra inkomst och att aktivt delta i samhällslivet. Den grundläggande utbildningens mål är att alla barn och ungdomar oberoende av kön, geografisk hemort samt sociala och ekonomiska förhållanden skall ha tillgång till en likvärdig utbildning. Alla barn och unga skall ges förutsättningar att nå målen i skollag, läroplaner och kursplaner. Högre utbildning av god kvalitet skall erbjudas i hela landet. För att ge vuxna ytterligare chanser och för att överbrygga utbildningsklyftor har stora satsningar gjorts på en utbyggd vuxenutbildning. Ambitionerna är högt ställda vad gäller såväl möjligheten att deltaga som i utbildningens resultat. Fördelningsfrågorna är således centrala för samhällets engagemang. Det handlar om att säkra en lika tillgång till utbildning för att åstadkomma en rättvis fördelning av den faktiska konsumtionen. Det handlar både om att förbättra för dem med lägst utbildning och mindre kunskaper och att minska den relativa skillnaden mellan olika grupper, som en generell hög nivå eftersträvas. Ett övergripande syfte är en jämn fördelning av kunskaper och kompetens, vilket är grundläggande för en jämnare fördelning av livsinkomsterna. Forskningen är omfattande och utrymmet i denna bilaga medger ingen fullständig redovisning.