prop · GN0373 · 2000-01-01 00:00:00 — när fler än en femtedel av fastighetsägarna eller fastighetsägare med mer än en femte- del av marken uttalar sig för en upplösning. För att viltvårdsområden skall bli en attraktiv samverkans- form måste det, enligt utredningen, finnas möjlighet för fastighetsägarna att pröva institutet utan att behöva riskera att bli fast i en föreningssam- verkan . Utredningen föreslår därför att den nuvarande tids- gränsen för beslut om upplösning slopas. Ett viltvårdsområde skall upp- höra och föreningen upplösas om den angivna minoriteten uttalar sig för en upplösning på två på varandra följande ordinarie föreningsstämmor. Regeringen har anslutit sig till utredningens förslag att för bildande av ett viltvårdsområde kräva medgivande av en majoritet bestående av minst fyra femtedelar av antalet fastighetsägare som äger minst fyra fem- tedelar av marken. Detta ställningstagande grundas på uppfattningen att det är av stor betydelse att det inom viltvårdsområdet finns en näst intill enhällig vilja till samarbete. En konsekvens av detta betraktelsesätt är att en viltvårdsområdesförening bör kunna upplösas när det inte längre finns en betryggande majoritet för samverkan. Regeringen anser det vara följd- riktigt att som utredningen har föreslagit beslut om upplösning skall kunna fattas om det i något avseende brister i den majoritet som krävs för att bilda ett viltvårdsområde. Enligt regeringens mening bör ytterligare ett villkor vara uppfyllt för beslut om upplösning på grund av att fastighetsägarna har uttalat sig för en sådan. Utredningens förslag att slopa kravet enligt den nuvarande la- gen att det skall ha förflutit innan ett jaktvårdsområde får upplösas har ifrågasatts av flera remissinstanser. Regeringen delar de synpunkter som har framförts i remissyttrandena om behovet av en viss inkörningsperiod. Den kan emellertid sättas kortare än den som gäller en- ligt den nuvarande lagen. Enligt regeringens uppfattning bör övergångs- tiden vara . Om ett jaktvårdsområde skulle komma att sakna styrelse kan, enligt den nuvarande lagen, se till att det hålls en jaktstämma för att ta ställning till frågan om att upplösa jaktvårdsområdesföreningen. Regeln har sin motsvarighet i utredningens förslag att skall ha möjlighet att upplösa en viltvårdsområdesförening om föreningen saknar styrelse. Enligt utredningen bör kunna upplösa en viltvårdsområdesförening i ytterligare ett fall, nämligen om föreningen allvarligt missköter förvaltningen av området. Utredningens förslag har inte mött några invändningar från remissin- stansernas sida. Regeringen ansluter sig till förslagen. Som utredningen har anfört får det avgöras i praxis vad som skall rymmas under begreppet allvarlig misskötsamhet. Ett exempel kan vara att samverkan mellan medlemmarna inom föreningen kommit att bli så bristfällig att detta på- verkar viltvården i en negativ riktning. Enligt lagen om jaktvårdsområden gäller att en fastighet kan uteslutas ur ett jaktvårdsområde om fastigheten genom ändrad användning eller annars väsentligen saknar betydelse för jaktvården. Av motiven framgår att bestämmelsen tar sikte på bl.a. det fallet att en fastighet tas i anspråk för bostads-, industri- eller fritidsändamål. Är ägaren av fastigheten och jaktvårdsområdesföreningen ense om uteslutningen kan föreningen be- sluta i frågan. I annat fall skall frågan om uteslutning prövas av länssty- relsen. Den beskrivna uteslutningsregeln bör, som utredningen har före- slagit, få sin motsvarighet i en lag om viltvårdsområden. Regeringen an- sluter sig också till utredningens förslag till den del det innebär att en fas- tighet skall kunna uteslutas om fastigheten kan utgöra en egen enhet för viltvård. Som villkor bör gälla att kvarvarande fastigheter kan bestå som ett lämpligt viltvårdsområde. Vad nu sagts bör omfatta också det fallet att flera fastigheter tillsammans kan avskiljas som en lämplig viltvårdsenhet. Som ytterligare förutsättning bör gälla att fastigheterna har samma ägare. I utredningens förslag ingår också att det alltid skall vara möjligt att utesluta en fastighet om fastighetsägaren och viltvårdsområdesföreningen är överens i frågan. Utredningen har med sitt förslag velat skapa en möj- lighet att utesluta en fastighet i t.ex. det fallet att osämja uppstått mellan en fastighetsägare och övriga medlemmar i föreningen. Ett villkor skall vara att uteslutningen inte inverkar menligt på viltvården. Regeringen an- ser sig av följande skäl inte kunna biträda förslaget. Genom den lagstift- ning som föreslås ställer samhället resurser till förfogande för att sä- kerställa att viltvårdsområdena blir lämpliga med avseende på belägenhet och omfång. Mot den bakgrunden framstår det som en högst tveksam åt- gärd att överlåta till viltvårdsområdesföreningen att pröva i vad mån det är möjligt att utesluta vissa fastigheter utan att viltvården blir lidande. Att låta pröva en uteslutning som föreningen och fastighetsäga- ren kommit överens innebär emellertid också nackdelar. Dit hör främst risken för återkommande diskussioner bland medlemmarna om den ena eller andra uteslutningen, diskussioner som stör samarbetet inom vilt- vårdsområdet och påverkar dess stabilitet. Till detta kommer att myndig- heterna kan komma att belastas med en rad svårbedömda ärenden. Enligt lagen om jaktvårdsområden gäller, genom en hänvisning till la- gen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter, att en jaktvårdsområ- desförening inte får upplösas förrän föreningens skulder är betalda. Mot- svarande regel bör gälla vid upplösning av en viltvårdsområdesförening. I enlighet med utredningens förslag bör regeln emellertid kompletteras med en bestämmelse för det fall föreningen saknar tillräckliga medel för att bli skuldfri. Sammanfattningsvis innebär regeringens förslag följande. Tidigast efter bildandet skall kunna besluta att en viltvårdsområ- desförening skall upplösas om fler än en femtedel av fastighetsägarna el- ler fastighetsägare som äger mer än en femtedel av marken uttalar sig för en upplösning. Inom omarronderingsområden skall gälla särskilda majo- ritetsregler. Oberoende av den angivna tidsfristen skall kun- na besluta om upplösning om viltvårdsområdesföreningen saknar styrelse eller om föreningen allvarligt missköter förvaltningen av viltvårdsområ- det. skall kunna besluta att fastigheter eller fastighetsdelar som väsentligen saknar betydelse för viltvårdsområdets verksamhet skall uteslutas ur området. Även mark med samma ägare som kan bilda en egen enhet för viltvård skall kunna uteslutas under förutsättning att den kvarvarande marken kan bestå som ett lämpligt viltvårdsområde. 4.7 Överklagande 4.7.1 Rätten att överklaga en viltvårdsområdesförenings beslut Regeringens förslag: Den vars rätt berörs av en viltvårdsområdesfö- renings beslut får rätt att överklaga beslutet. Endast de av en viltvårdsområdesförenings beslut som gäller jakten och viltvårdsåtgärder, medlemskap i föreningen, uteslutning ur före- ningen, avgifter samt upplåtelse eller överlåtelse av jakträtt inom om- rådet kan överklagas. Utredningens förslag: Överenstämmer med regeringens vad gäller ut- vidgningen av kretsen klagoberättigade. Remissinstanserna: Alla remissinstanser som uttalat sig tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt de regler som gäller kan den som är medlem i en jaktvårdsområdesförening och vars rätt berörs av ett beslut som fattats på jaktstämma eller av styrelsen för föreningen överklaga detta. Dessutom kan den som begär att bli medlem i en före- ning överklaga ett beslut om vägrat medlemskap. En jakträttshavare som inte är medlem i föreningen saknar alltså möjlighet att få ett beslut angå- ende viltvård överprövat trots att hans rätt påverkas av beslutet. Det sak- nas enligt regeringens uppfattning skäl för denna begränsning av kretsen av klagoberättigade. Enligt nuvarande ordning kan alla beslut som fattas av en jaktvårdsom- rådesförening överklagas. Utredningen har inte föreslagit någon ändring härvidlag. Enligt de regler som gäller omfattar överinstansernas prövning av ett överklagat beslut endast beslutets laglighet. Regeringen föreslår i avsnitt 4.7.2 att en överprövning av en viltvårdsområdesföre- nings beslut inte bara skall omfatta beslutets laglighet utan också dess lämplighet. En bibehållen ordning i fråga om föreningsbeslutens över- klagbarhet skulle därmed innebära alltför stora inskränkningar i en före- nings angelägenheter. Rätten till överprövning bör alltså i princip begrän- sas till beslut i frågor som berör de intressen som lagstiftningen avser att skydda eller tillgodose. 4.7.2 Överinstansernas befogenheter Regeringens förslag: och den allmänna förvaltnings- domstolens prövning av ett överklagat beslut skall inte bara omfatta beslutets laglighet utan också dess lämplighet. I konsekvens härmed skall och den allmänna förvaltningsdomstolen också kunna ersätta det överklagade beslutet med ett nytt beslut. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig i frågan tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt nuvarande regler kan den som överklagar en jaktvårdsområdesförenings beslut endast få beslutets lag- lighet prövad. är folkrättsligt bundet av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Konventionen har också blivit direkt tillämplig för svenska förvaltningsmyndigheter och domstolar genom att den gäller som svensk lag (1994:1219). Artikel 6 i kon- ventionen garanterar rätten till en opartisk prövning av tvister om existe- rande rättigheter och deras innehåll. Enligt praxis från domstolen är arti- kel 6 tillämplig på tvister som rör eller påverkar äganderättsförhållanden. En domstol som avses i artikel 6 skall enligt uttalanden från Europadom- stolen vara behörig att bedöma saken i hela dess vidd. Detta krav anses inte uppfyllt om domstolen bara har en befogenhet att göra en inskränkt laglighetsprövning som utesluter faktabedömning och bevisvärdering. Det får mot denna bakgrund anses tveksamt om den prövningsrätt som överinstanserna har enligt de nu gällande bestämmelserna i lagen om jaktvårdsområden uppfyller kraven på domstolsprövning enligt Europa- konventionens artikel 6. Regeringen anser därför i likhet med utredning- en och remissinstanserna att och domstolarna fortsättnings- vis bör få rätt att pröva inte bara ett besluts laglighet utan också dess lämplighet. I konsekvens härmed bör dessa myndigheter också få befo- genhet att, inte bara undanröja eller upphäva beslutet, utan även ändra be- slutet i visst hänseende eller ersätta det med ett nytt. Några av remissinstanserna har uttryckt oro över att den nya lämplig- hetsprövningen ställer ökade krav på domstolarna och ledamöternas kun- skap i bl.a. jaktfrågor. Regeringen vill i sammanhanget peka på att läns- styrelsen enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) får ställning som motpart i domstolsprocessen eftersom är den först be- slutande myndigheten i processen. Domstolarna bör därmed få tillgång till en fyllig utredning och sakfrågorna får förutsättas bli tillräckligt be- lysta. Bestämmelsen i förvaltningsprocesslagen innebär också att länssty- relsen har rätt att överklaga förvaltningsdomstolens dom, om domstolens avgörande innebär att beslut har ändrats. 4.8 Övergångsbestämmelser Den nya lagen beräknas kunna träda i kraft . Lagen bör enligt regeringens uppfattning tillämpas också på redan existerande jakt- vårdsområden. Däremot bör de nya reglerna inte få till följd att de jakt- vårdsområden som är bildade enligt lagen om jaktvårdsområden och vars verksamhet enbart omfattar småviltet måste upplösas eller ändra sin verksamhet sedan den nya lagen trätt i kraft. Det bör därför föreskrivas att de krav som gäller för bildandet av ett viltvårdsområde enligt den nya lagen inte utgör hinder för att ett jaktvårdsområde som bildats enligt lagen om jaktvårdsområden och som endast samordnar jakten efter småviltet består efter det att den nya lagen trätt i kraft. 5 Ändringar i jaktlagen m.m. 5.1 Upplåtelse av jakträtt 5.1.1 Gällande rätt För upplåtelse av jakträtt gäller de allmänna bestämmelserna om nyttjan- derätt i 7 kap. jordabalken. Av 7 kap. 3 § jordabalken framgår att upplå- ten rätt att jaga är att betrakta som nyttjanderätt till fast egendom. Avtal om upplåtelse av jakträtt är enligt 7 kap. 5 § jordabalken inte bindande än . Någon kortaste tid för jakträttsupplåtelse är inte föreskriven. Upplåtelsetiden kan dock påverka bedömningen av om upplåtelsen över huvud taget är att betrakta som en nyttjanderätt. För- foganderätten över markägarens jaktområde måste överlämnas till nytt- janderättshavaren under en inte alltför för att en verklig nyttjan- derättsupplåtelse skall anses föreligga. Förutom de bestämmelser av i huvudsak sakrättslig karaktär som i öv- rigt finns i jordabalken och som gäller för nyttjanderätt i allmänhet finns det i jaktlagen (1987:259) bestämmelser som särskilt tar sikte på nyttjan- derätt vid jakt. Jaktlagen innehåller i 15 22 §§ bestämmelser om villkoren vid upplå- telse av jakträtt i vissa fall. Reglerna innebär att upplåten nyttjanderätt till jakt i vissa fall är förenad med rätt till automatisk förlängning av upplå- telseavtalet. Den automatiska förlängningen innebär att tiden för upplå- telsen förlängs om inte avtalet sägs upp av någon av parterna. Om avtalet sägs upp av markägaren har nyttjanderättshavaren i vissa fall dessutom besittningsskydd, dvs. denne har en rätt att få avtalet förlängt mot mark- ägarens vilja. Besittningsskyddet kan brytas endast om vissa i lagen upp- räknade omständigheter föreligger. Reglerna om automatisk förlängning och besittningsskydd gäller endast när parterna kommit överens om en avtalstid som överstiger . Om inte nyttjanderättshavaren godtar en uppsägning åligger det markägaren att hänskjuta tvisten till arrendenämn- den. Även tvister om upplåtelsevillkoren för en ny avtalsperiod skall hän- skjutas till arrendenämnden. Bestämmelserna är tvingande i förhållande till nyttjanderättshavaren. Om ett avtal som är förenat med automatisk förlängning inte sägs upp förlängs upplåtelsen som arrendetiden, dock längst . Övriga villkor förblir oförändrade. På samma sätt som utebliven uppsäg- ning medför förlängning, medför underlåtenhet att begära villkorsföränd- ring att villkoren för den förlängda upplåtelsen förblir oförändrade. Upp- sägning och begäran om villkorsändring skall ske senast före avtalstidens utgång. 5.1.2 Besittningsskydd Regeringens förslag: Reglerna om besittningsskydd för nyttjande- rättshavare till jakt upphävs. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Reglerna om besittningsskydd inför- des med den nu gällande jaktlagen. I motiven till lagen angavs att en förstärkt rätt för nyttjanderättshavaren att få behålla en upplåten jakt- rätt kan förutsättas stimulera till sådana viltvårdsåtgärder som ger resultat först på . Regeringen var medveten om att fastighetsägare för att undvika besittningsskyddet i fortsättningen skulle kunna välja att upp- låta jakträtt genom avtal som gäller tills vidare eller för viss bestämd tid som inte överstiger . Det förutsattes dock att flertalet fastighetsägare skulle vara intresserade av att få nyttjanderättshavare som var villiga att åta sig effektiv och långsiktig viltvård på fastigheten. Regeringen utgick därför från att det skulle finnas ett starkt intresse hos fastighetsägarna att teckna avtal som inte var allt för kort. I utredningen redovisas ett antal undersökningar som riktat sig till skogsbolag, samtliga stift och kommuner samt ett urval av enskilda markägare och jägare. Resultatet av undersökningen visar att införandet av regler om besittningsskydd inte har fått den avsedda effekten. Tvärtom ger undersökningarna vid handen att det generellt sett finns en mycket stark ovilja bland de fastighetsägargrupper som deltagit i enkätundersökningarna att teckna avtal som innebär att besittningsskydd uppkommer för nyttjanderättshavaren. En majoritet av befintliga upplåtelser som gjorts av stora markägare gäller tills vidare eller till skillnad från vad som var fallet då det var vanligt med upplåtelser överstigande , ofta . Det avgörande skälet för fastighetsägarens val av kort upplåtelsetid uppges ha varit besittningsskyddet. Utredningen gör mot bakgrund av vad vidtagna undersökningar visar bl.a. den bedömningen att ett slopande av reglerna om besittningsskydd skulle leda till längre upplåtelsetider. Regeringen delar de slutsatser som redovisas i utredningen. Enligt re- geringens mening framstår det alltså som klart att reglerna om besitt- ningsskydd i princip har motverkat sitt syfte. I stället för att stimulera till längre upplåtelsetider har de, såvitt kan bedömas, lett till kortare avtalsti- der. De bestämmelser som innebär att ett avtal under vissa omständighe- ter kan förlängas mot en fastighetsägarens vilja bör därför upphävas. 5.1.3 Uppsägningsplikt och automatisk förlängning Regeringens förslag: Jakträttsupplåtelser som är el- ler längre skall alltid sägas upp för att upphöra att gälla vid avtalsti- dens utgång. Om inte någon av parterna säger upp avtalet förlängs upplåtelsen automatiskt som den ursprungliga upplåtel- setiden, dock längst . Utredningens förslag: Avtal om upplåtelse av jakträtt som slutits som överstiger skall sägas upp för att upphöra att gälla, om upplåtelsen fortlöpt än . Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller lämnar det utan kommentar. En del remissinstanser anser att den före- slagna ordningen inte bör omfatta upplåtelser som löper på så som utredningen föreslår. Till dessa hör i , Läns- styrelserna i och samt som alla anser att uppsägningsskyldighet och automatisk för- längning skall gälla för avtal som ingåtts eller . i anser att de nuvarande reglerna om uppsägningsskyl- dighet och automatisk förlängning av avtal med en bestämd upplåtelsetid som överstiger bör behållas. ifrågasätter om inte upp- låtelser på i vart fall upp skall vara befriade från kravet på uppsägning. Endast en remissinstans, i , är helt negativ till någon form av särreglering av upplåtelsevillkoren i jaktlagen. Flera remissinstanser, däribland de tre arrendenämnder som ombetts yttra sig, har framfört invändningar mot att reglerna i utredning- ens förslag utformats med utgångspunkt i den tid som upplåtelsen varat och inte, vilket är fallet i fråga om jämförbara upplåtelseformer, med ut- gångspunkt i den avtalade upplåtelsetidens längd. Tre remissinstanser an- ser att avtal över huvud taget inte bör tillåtas. Slutligen har flera remissinstanser kritiska synpunkter på den lagtekniska lösning- en. Skälen för regeringens förslag: Enligt allmänna civilrättsliga bestäm- melser upphör ett tidsbestämt avtal att gälla när den avtalade tiden löpt ut. I jaktlagen finns emellertid regler om uppsägningsplikt och automa- tisk förlängning av vissa avtal om upplåtelse av jakträtt. Bestämmelserna är utformade i nära överensstämmelse med de regler som gäller i fråga om jordbruksarrende. Utredningen har föreslagit att de nuvarande reglerna om uppsägnings- plikt och automatisk förlängning ändras och att tillämpningsområdet ut- ökas i syfte att stimulera parterna till att teckna avtal som löper . Den av utredningen föreslagna ordningen innebär att alla visstidsavtal som överstiger skall vara förenade med uppsägningsplikt och automatisk förlängning. Utredningen föreslår också att reglerna skall omfatta tidsbestämda upplåtelser som, oavsett den i avtalet stipulerade upplåtelsetidens längd, faktiskt fortlöpt än . De flesta remissinstanserna ställer sig positiva till en sådan ordning el- ler lämnar förslaget utan kommentar. Somliga remissinstanser är i och för sig positiva till att reglerna om uppsägningsskyldighet och rätt till automatisk förlängning bibehålls men anser att reglerna inte bör omfatta avtal som löper på så som drygt . i och menar att det är mycket ovanligt med jakträttsupplåtelser som understiger . i framhåller i sitt remissvar att det kan finnas många skäl för parterna i ett jakträttsförhållande att vilja att upplåtelsen skall avse endast och att det under sådana förhållanden inte finns anledning att krångla till rättsförhållandet mellan parterna genom att införa uppsägningsplikt. ifrågasätter i sitt remissvar också vilket värde en sådan förlängning av avtalet på grund av passivitet skulle ha för nyttjande- rättshavaren. Enligt regeringens mening bör det av hänsyn till viltvården även fort- sättningsvis finnas särskilda regler som är tillämpliga på vissa jakträtts- upplåtelser. Det huvudsakliga syftet med en sådan reglering är att främja tillkomsten av längre jakträttsförhållanden. Regleringen bör emellertid enligt regeringens uppfattning utformas på ett sätt som inte medför alltför stora ingrepp i avtalsfriheten. Flera av remissinstanserna har framhållit att det i praktiken är mycket ovanligt med avtal som löper än . I de fall sådana avtal förekommer kan det som i anfört finnas många skäl till att parterna väljer att avtala om en kort upplåtelsetid. Enligt regeringens uppfattning saknas det mot denna bakgrund skäl att låta avtal som löper på alltför omfattas av uppsägningsplikt och automatisk förlängning. Regeringen anser med hänsyn till vad som framkommit i remissvaren att endast sådana avtal som löper eller skall sägas upp för att upphöra att gälla. Regeringen delar däremot utredningens bedömning att det inte finns skäl att föreslå en minsta tid för upplåtelse av jakträtt. Avtal som slutits som understiger bör således upphöra att gälla vid avtalstidens slut. Enligt det förslag som utredningen lagt fram är avtalsförhållandets längd av avgörande betydelse för om reglerna om uppsägningsplikt och automatisk förlängning skall tillämpas. Flera remissinstanser har riktat kritik mot utredningens förslag i denna del. i anför t.ex. att den valda ordningen torde leda till svårigheter för en part att enkelt avgöra om uppsägning behövs eller inte och att detta i förläng- ningen kan leda till rättsförlust för parten. Regeringen instämmer i kriti- ken. Regleringen bör därför, liksom är fallet , ha sin utgångspunkt i den avtalade tiden och inte i avtalsförhållandets faktiska längd. 5.1.4 Uppsägningstid Regeringens förslag: Visstidsavtal eller längre skall sägas upp före avtalstidens slut. Det är dock möjligt att avtala om längre uppsägningstid. För avtal som löper skall en uppsägningstid gälla. Längre uppsägningstid kan dock avtalas. Utredningens förslag: Vid jakträttsavtal som översti- ger skall, om inte längre uppsägningstid är avtalad, uppsägning ske senast före upplåtelsetidens utgång. Jakträttsavtal på be- stämd tid eller kortare och jakträttsavtal kan, om upplåtelsen varat och om inte längre uppsägningstid har avtalats, sägas upp för att upphöra att gälla först vid det månadsskifte som inträffar närmast från uppsägningen. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna är negativa till en uppsägningstid . Arrendenämnderna i och Lu- leå förordar en generell uppsägningstid om medan 14 remissinstanser, däribland fem kommuner, , länsstyrelserna i , och , Lantbru- karnas , Föreningen , Svenska jordägar- förbundet och föreslår en längsta uppsägningstid . i förordar en ordning med sex månaders uppsägningstid för tillsvidareavtal och tidsbestämda avtal som undertiger och tolv månaders uppsägningstid för avtal som slutits . Skälen för regeringens förslag: Enligt utredningens förslag skall en uppsägningstid gälla i fråga om visstidsavtal som slutits på tid som överstiger . Utredningen har motiverat sitt förslag i denna del med att det är viktigt för parterna att få god tid på sig att avveckla sina åtaganden. Övervägande delen av remissinstanserna är negativa till att en uppsägningstid införs.