prop · GN0394 · 2000-01-01 00:00:00 — 1. ett kreditinstitut eller värde- pappersbolag, 2. en svensk börs eller clearing- organisation, 3. en kommun eller därmed jämförlig samfällighet i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver, 4. ett utländskt kreditinstitut eller värdepappersföretag i någon av de utländska stater som rege- ringen föreskriver, 5. en börs eller clearingorgani- sation i någon av de utländska stater som regeringen föreskriver, 6. någon av de internationella utvecklingsbanker som regeringen föreskriver, 7. fordringar och placeringar som inte är mer riskfyllda än de som anges i 1 6 och som uppfyller de krav regeringen föreskriver. för övriga motparter. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller inte återköpsavtal (repor och omvända repor), värdepapperslån och sådana derivatinstru- ment som regeringen föreskriver. För dessa skall kapitalkravet i stället beräknas i enlighet med vad regeringen föreskriver. 8 §4 Om ett instituts totala nettoposi- tion i annan valuta än redovis- ningsvalutan enligt 4 kap. 6 § bokföringslagen (1999:1078) för hela verksamheten överstiger av kapitalbasen enligt 2 kap. 6 8 §§ skall kapitalkravet motsvara av det överskjutande beloppet. Med ett instituts totala netto- position i annan valuta än redo- visningsvalutan avses den högsta summan av ett instituts korta nettopositioner eller långa netto- positioner i olika valutor. För balanserade positioner i nära korrelerade valutor får tillämpas ett kapitalkrav motsva- rande av värdet av den balan- serade positionen. Vidare får ett lägre kapitalkrav tillämpas för valutor som omfattas av mellan- statliga bindande överenskom- melser om valutakurssamarbete. Efter medgivande av Finans- inspektionen får en simulerings- metod användas vid beräkning av kapitalkravet enligt denna pa- ragraf. Ett institut skall uppfylla ett kapitalkrav för valutarisk och råvarurisk. Kravet skall bestäm- mas och beräknas för hela verk- samheten enligt föreskrifter som regeringen meddelar. 5 kap. 4 §5 Vid bestämmandet av ett insti- tuts exponering enligt 1 och 3 §§ skall inte räknas in de poster som avses i 3 kap. 1 § första stycket A 2 6. Vid bestämmandet av ett insti- tuts exponering enligt 1 och 3 §§ skall inte räknas in de poster som avses i 3 kap. 1 § första stycket A 2 7. Vid valutatransaktioner omfattas inte exponeringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion efter betalning. Vid köp eller försäljning av finansiella instrument omfattas inte exponeringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en transaktion efter den tidpunkt då antingen betal- ning har skett eller de finansiella instrumenten har levererats. Regeringen får föreskriva att även andra poster än dem som anges i första stycket inte skall räknas in vid bestämmandet av ett instituts expo- neringar enligt detta kapitel, om 1. kreditrisken är låg, eller 2. posterna räknats av från institutets kapitalbas. Värdet av ett instituts expone- ringar i handelslagret mot en kund eller en grupp av kunder med in- bördes anknytning får, efter med- givande av , överstiga de gränsvärden som an- ges i 1 och 3 §§, om institutet uppfyller det särskilda kapitalkrav och de villkor i övrigt för den överstigande exponeringen som regeringen föreskriver. 6 kap. 9 § Kapitalbasen för den finansiella företagsgruppen skall bestämmas i en- lighet med vad som anges i 2 kap. 6 8 §§. Även den del av kapitalbasen som belöper på minoritetsandelar skall ingå. Goodwill som belöper på företag som omfattas av gruppbaserad redovisning skall räknas av från primärt kapital. Vid beräkning av kapitalkrav för kreditrisker skall tillgångar och åtaganden tas upp till de värden som föreskrivs i 3 kap. 1 §. Vid beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker skall reglerna i 4 kap. 2 8 §§ tillämpas. Expone- ringar skall bestämmas på sätt som anges i 5 kap. Vid beräkning av kapitalkrav för kreditrisker skall tillgångar och åtaganden tas upp till de värden som föreskrivs i 3 kap. 1 §. Vid beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker skall reglerna i 4 kap. 2 8 §§ eller 9 § tillämpas. Exponeringar skall bestämmas på sätt som anges i 5 kap. 7 kap. 16 § Beslut som meddelar med stöd av 12 § får överkla- gas hos kammarrätten. Andra beslut som inspektionen meddelar enligt denna lag får överklagas hos länsrätten. Pröv- ningstillstånd krävs vid överkla- gande till kammarrätten av läns- rättens avgörande. Andra beslut som inspektionen meddelar enligt denna lag får överklagas hos länsrätten. Detta gäller dock inte beslut i ärenden som avses i 20 § första stycket 5 förvaltningslagen (1986:223). Prövningstillstånd krävs vid över- klagande till kammarrätten av länsrättens avgörande. får bestämma att ett beslut om föreläggande skall gälla . 1 §6 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektio- nen skall meddela närmare föreskrifter om 1. villkor för att räkna in poster i kapitalbasen och räkna av poster från densamma enligt 2 kap. 6 § respektive 7 §, omfattningen av dessa poster och hur kapitalbasen i övrigt skall beräknas enligt samma paragrafer, 2. vilka poster som får räknas in i kapitalbasen enligt 2 kap. 8 § och omfattningen av dessa samt vilka icke likvida tillgångar som skall räknas av från kapitalbasen enligt samma paragraf, 3. beräkning av kapitalkraven enligt 3 kap. 1 och 2 §§, 4. vilka poster som skall ingå i handelslagret enligt 4 kap. 1 § och om- fattningen av dessa, 5. beräkning av kapitalkraven enligt 4 kap. 2 7 §§, 6. hur exponeringarna skall värderas vid beräkningen av ett instituts exponeringar enligt 5 kap. 1 och 3 §§, 7. hur konsolidering skall ske och hur kapitalbasen skall beräknas en- ligt 6 kap. 6 9 §§, 8. innehållet, utformningen och omfattningen av den redovisning eller information som skall lämnas enligt 7 kap. 5 §, 9. omfattningen och fullgörandet av rapporteringsskyldigheten enligt 7 kap. 11 §. 2 §7 Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspektio- nen får meddela de föreskrifter som behövs om 1. villkoren för att beräkna kapitalkravet enligt undantagsregeln i 2 kap. 4 §, 2. beräkning av kapitalkravet enligt 2 kap. 5 § första stycket. 3 §8 Regeringen får bemyndiga att meddela sådana föreskrifter och fatta sådana beslut som avses i 1. 3 kap. 1 § första stycket A 4 6, B 2, 4 6 samt C 2, 2. 4 kap. 2 § andra stycket A 2 4 och B 2 5, 3. 4 kap. 6 § andra stycket A 2 4 och B 3 7 samt tredje stycket, 4. 4 kap. 8 §, 5. 4 kap. 9 §, 6. 5 kap. 4 § tredje stycket, 7. 5 kap. 6 §, 8. 6 kap. 2 §, samt 9. 7 kap. 6 §. Denna lag träder i kraft . I fråga om överklagande av beslut som har meddelats före ikraft- trädandet gäller 7 kap. 16 § i dess äldre lydelse. 3 Ärendet och dess beredning trädde två EG-direktiv på kapitaltäckningsområdet i kraft (rådets direktiv /31/EG och 98/32/EG). trädde ytterligare ett EG-direktiv på samma område i kraft (rådets direk- tiv 98/33/EG). Direktiven skall vara genomförda senast efter det att direktiven trädde i kraft. Direktiven finns i bilagorna 1 3. Mot denna bakgrund utarbetades en promemoria om Moderni- serade kapitaltäckningsregler inom (dnr Fi1999/4768). Promemorian innehåller förslag till lag om ändring i sek- retesslagen och i kapitaltäckningslagen. I promemorian behandlades även skrivelser från (dnr Fi1995/6914), (dnr Fi1995/6982) och (dnr Fi1999/458). Promemorian har remissbehandlats. Remissyttrandena finns tillgäng- liga i (dnr Fi1999/4768). En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets ytt- rande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringen har godtagit Lagrådets synpunkter. Den av Lagrådet behandlade frågan om sekretess för uppgifter som svensk myndighet erhållit enligt samarbetsavtal med utländsk myndighet eller utländskt organ om utbyte av information behandlas i avsnitt 10. Lagrådets syn- punkter på bestämmelserna om vidaredelegation av regeringens före- skriftsrätt till behandlas i avsnitt 5. I förhållande till lagrådsremissen har också gjorts vissa andra ändringar av redaktionell natur. 4.1 Regleringen av kravet på kapitaltäckning 4.1.1 Kapitaltäckning För ett företag i allmänhet brukar termen soliditet användas för att be- teckna relationen mellan tillgångar och eget kapital. Soliditeten är således ett mått på företagets kapitalstyrka. För kreditinstitut och värdepappersbolag (institut) används normalt i stället kapitaltäckning som ett mått på kapitalstyrkan. Kapitaltäckning, som är en form av soliditetsmått, betecknar relationen mellan de riskvik- tade tillgångarna och kapitalbasen. De riskviktade tillgångarna beräknas med hänsyn till hur riskfyllda ett instituts tillgångar i och utanför balans- räkningen är. Kapitalbasen utgörs av sådant eget och lånat kapital som är särskilt lämpat för att täcka förluster i institutet. Riskviktningen motiveras av att en betydande andel av ett instituts till- gångar och skulder normalt är av ett sådant slag att de kan un- dergå stora värdeförändringar. Ett institut kan emellertid också ha ford- ringar som inte har någon kreditrisk, t.ex. fordringar på svenska staten. Skillnaderna i risk mellan olika tillgångsslag motiverar att kapitaltäck- ning används i stället för ett enkelt soliditetsmått för att mäta ett instituts kapitalstyrka. Finansiella kriser kan sprida sig över nationsgränserna vilket har moti- verat den s.k. att utarbeta rekommendationer om kapi- taltäckning. EG har också i flera direktiv närmare reglerat kraven på kapitaltäckning i institut. 4.1.2 och () är ett samar- betsorgan mellan G 10-ländernas centralbanker och i de länder där till- synen över institut utövas av annan myndighet än till- synsmyndigheter. I 10-gruppen ingår , , , , , , , , , Tysk- land och . antog en rekommendation om gemensamma kapitaltäckningsregler för internationellt verksamma banker: The Basle Capital Accord International Convergence of Capital Measurement and Capital Standards, 1988. Rekommendationen brukar på svenska be- nämnas Baselöverenskommelsen. Baselöverenskommelsen är avsedd att tjäna två syften. Det ena syftet är att öka soliditeten hos internationellt verksamma banker. Det andra syftet är att möjliggöra en konkurrens på lika villkor mellan banker i olika länder. antog ett tillägg till Baselöverenskommelsen avsett att tillämpas senast från (Amendment to the Capital Accord to Incorporate Market Risk). I tillägget rekommenderas att kapitalkravet för marknadsrisker skall beräknas enligt vissa standard- modeller (standardised approach) eller med hjälp av egna matematiska modeller (internal models approach). Under en i rekommendationen icke specificerad övergångsperiod kan en kombination av dessa användas. Marknadsrisker definieras som risken för förluster på poster, i eller utanför balansräkningen, till följd av förändringar i marknadspriser. Till ledning för tillämpningen av Baselöverenskommelsen har lämnat flera tolkningsmeddelanden. 4.1.3 Kravet på kapital i institut regleras i flera EG-direktiv. Av särskild bety- delse är: rådets direktiv /299/EEG av om kapitalbasen i kreditinstitut (kapitalbasdirektivet), rådets direktiv /647/EEG av om kapital- täckningsgrad för kreditinstitut (solvensdirektivet), rådets direktiv /30/EEG av om gruppbaserad till- syn över kreditinstitut (direktivet om gruppbaserad tillsyn), rådets direktiv /121/EEG av om övervak- ning och kontroll av kreditinstituts stora exponeringar (direktivet om stora exponeringar) och rådets direktiv /6/EEG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (kapitalkravsdirektivet). EG-direktiven bygger väsentligen på Baselöverenskommelsen. Av olika skäl överensstämmer dock inte regelverken helt med varandra. Ett skäl är att EG-direktiv är bindande medan Baselöverenskommelsen är utformad som en rekommendation. Ett annat skäl är att Baselöverens- kommelsen endast omfattar internationellt verksamma banker medan EG-direktiven omfattar samtliga banker och andra kreditinstitut samt därutöver värdepappersföretag. Kapitalbasdirektivet Kapitalbasdirektivet reglerar vad ett institut får räkna in i kapitalbasen. Kapitalbasen består av två delar, primärt och supplementärt kapital. Till primärt kapital räknas främst eget kapital med undantag för uppskriv- ningsfonder och kumulativa preferensaktier. Dessa poster kan dock räk- nas in i supplementärt kapital. I supplementärt kapital får också räknas in eviga förlagslån och i begränsad utsträckning förlagslån med en ur- sprunglig löptid . Härutöver ger kapitalkravsdirektivet en möjlighet att räkna in förlags- lån med en ursprunglig löptid för att täcka kapitalkravet för marknadsrisker. Solvensdirektivet Solvensdirektivet föreskriver hur ett kreditinstitut skall beräkna sitt kapitalkrav för kreditrisk. Kravet bestäms med hänsyn till exponering- arna i och utanför balansräkningen med undantag för handelslagret. Exponeringarna indelas i riskklasser och multipliceras med någon av vikterna 0, 20, , där en högre risk ger en högre vikt. Genom att addera beloppen framräknas de riskviktade tillgångarna. Kapitalkravet för kreditrisker utgörs av ett belopp motsvarande av de riskviktade tillgångarna. Kapitalkravet för exponeringar i handelslagret (marknadsrisker) skall i stället beräknas enligt de särskilda reglerna i kapitalkravsdirektivet. med små handelslager får dock beräkna kapitalkravet för exponeringar i handelslagret enligt solvensdirektivet. Genom och rådets direktiv /10/EG om ändring av direktiv /647/EEG vad avser de behöriga myndigheternas godkän- nande av avtalsnettning (nettningsdirektivet) infördes bestämmelser som utvidgade möjligheterna att ta hänsyn till avtal om nettning (avräkning) vid beräkning av kapitalkrav för risker utanför balansräkningen. Direktivet om gruppbaserad tillsyn Direktivet om gruppbaserad tillsyn ersatte direktivet 83/350/EEG om tillsyn av kreditinstitut på konsoliderad grund. Tillsynen över finansiella företagsgrupper (gruppbaserad tillsyn) kan sägas bestå av tre delar. Den första delen är den tillsyn som Finans- inspektionen skall ha över företagsgruppen. Den andra delen är de beräk- ningar som skall göras av kapitalkrav för kreditrisker och marknadsrisker samt begränsningar av stora exponeringar. För dessa beräkningar och begränsningar behövs särskilt upprättade redovisningar. Den tredje delen omfattar den gruppbaserade redovisning och de olika metoder för sam- manställning (konsolidering) som behövs. Som framgått innehöll direktiv ett grundläggande regelsystem för gruppbaserad tillsyn över kreditinstitut. Huvudregeln i det direktivet var att tillsynen av ett kreditinstituts finansiella ställning skulle ske genom konsolidering av andra kreditinstitut och finansiella institut som var dotterföretag till kreditinstitutet eller i vilka kreditinstitutet hade ett ägarintresse. Med ägarintresse avsågs ett kreditinstituts direkta eller indi- rekta innehav av eller mer av kapitalet i ett annat kreditinstitut eller finansiellt institut. Direktivet om gruppbaserad tillsyn utvidgade den gruppbaserade tillsynen. Det generella kravet på tillsyn omfattar numera även andra finansiella företagsgrupper än sådana som har ett kreditinstitut som moderföretag. Företagsgrupper där moderföretaget är ett holdingföretag med finansiell verksamhet och minst ett av dotterföretagen är ett kreditinstitut skall också omfattas. För koncerner där moderföretaget är ett holdingföretag med blandad verksamhet och minst ett av dotterföretagen är ett kredit- institut föreskriver direktivet en skyldighet för moderföretaget att lämna viss information. Med ägarintresse avses ett direkt eller indirekt innehav av eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag. Detta är en utvidgning mot vad som gällde enligt direktiv. En utvidgning har även gjorts i fråga om vad tillsynen skall innefatta. Utöver det tidi- gare kapitalkravet för kreditrisker har det också uppställts kapitalkrav för marknadsrisker och krav på kontroll av stora exponeringar. Direktivet om stora exponeringar Direktivet om stora exponeringar innehåller bestämmelser som innebär en skyldighet för kreditinstitut att lämna uppgifter om sina stora expo- neringar och att begränsa storleken av sådana exponeringar. En expone- ring gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning anses stor när den uppgår till eller mer av kreditinstitutets kapitalbas. Enligt direktivet får värdet av ett kreditinstituts exponering gentemot en kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning inte överstiga av kreditinstitutets kapitalbas. Om kunden eller gruppen av kunder är kreditinstitutets moder-, dotter- eller systerföretag får värdet av exponeringen inte överstiga av kapitalbasen. Ett kreditinstituts sammanlagda stora exponeringar får inte överstiga av kreditinstitutets kapitalbas. Genom artikel 5.1 i kapitalkravsdirektivet har bestämmelserna i direk- tivet om stora exponeringar utvidgats till att även omfatta värdepappers- företag. Enligt artikel 5.2 i kapitalkravsdirektivet skall kreditinstitut och värdepappersföretag, som beräknar kapitalkrav för positionsrisker samt avvecklings- och motpartsrisker, beräkna sina stora exponeringar enligt bilaga 6 Större exponeringar till kapitalkravsdirektivet (se prop. 1994/95:50 s. 217). Kapitalkravsdirektivet (CAD) Kapitalkravsdirektivet eller, som det ofta benämns, CAD (Capital Adequacy Directive) föreskriver hur ett institut skall beräkna kapitalkra- vet för marknadsrisker i handelslagret. Genom kapitalkravsdirektivet har bestämmelserna för kreditinstitut i de olika delarna gjorts tillämpliga även på värdepappersinstitut. Ett värdepappersinstitut skall t.ex. uppfylla solvensdirektivets bestämmelser om kapitalkrav för kreditrisker. Bestämmelserna om stora exponeringar skall enligt kapitalkravsdirek- tivet även gälla för poster i handelslagret. Enligt direktivet får dock ett institut, efter tillsynsmyndighetens medgivande, överskrida de absoluta begränsningarna för stora exponeringar. Det gäller dock endast om den överskjutande exponeringen är att hänföra till handelslagret. En annan förutsättning är att institutet uppfyller ett särskilt kapitalkrav för den överskjutande stora exponeringen. 4.1.4 Kapitaltäckningslagen Genom lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag (kapitaltäckningslagen) har bestämmelserna om kapitaltäckning anpassats till EG-rätten och Basel- överenskommelsen. Lagen är en ramlagstiftning och den närmare regle- ringen har genomförts genom att utfärdat föreskrifter och allmänna råd: föreskrifter och allmänna råd (FFFS 1998:29) om beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för marknadsrisker och kre- ditrisker, föreskrifter och allmänna råd (FFFS 1998:30) om stora exponeringar, föreskrifter och allmänna råd (FFFS 1998:31) om finansiella företagsgrupper, och föreskrifter och allmänna råd (FFFS 1998:32) om avtal om nettning. Kapitalkravet Enligt kapitaltäckningslagen skall ett institut ha en kapitalbas som åtminstone motsvarar det sammanlagda kapitalkravet för kredit- och marknadsrisker. För värdepappersbolag gäller dessutom att kapitalbasen aldrig får understiga motsvarande av bolagets fasta omkostnader för det föregående året eller, om bolagets verksamhet pågått i mindre än , av de fasta omkostnader som har angetts i bolagets verksamhetsplan. Kapitalkravet för kreditrisker bestäms med hänsyn till ett instituts till- gångar och dess åtaganden som inte ingår i handelslagret. Dessa indelas i riskklasser och multipliceras med någon av vikterna 0, 20, . En högre risk ger en högre vikt och därmed ett högre krav på buffertkapital. Genom att addera beloppen framräknas de riskviktade till- gångarna. Kapitalkravet för kreditrisker utgörs av ett belopp motsvarande av de riskviktade tillgångarna. Marknadsrisker delas i kapitaltäckningslagen bl.a. in i positionsrisker, avvecklingsrisker, motpartsrisker och valutakursrisker. Med undantag för valutakursrisker beräknas kapitalkravet för dessa risker på ett instituts exponeringar i handelsportföljen. Kapitalkravet för valutarisker skall be- räknas på ett instituts totala nettoposition i annan valuta än redo- visningsvalutan (se prop. 1999/2000:23 s. 136 och 247). Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, skall enligt 7 kap. 17 § 3 kapitaltäckningslagen meddela föreskrifter om hur posterna skall värderas vid bestämmandet av kapitalkravet (se prop. 1994/95:50 s. 303). Det har förutsatts att också möjligheten till att beakta avtal om nettning vid beräkning av kapitalkravet för exponeringar utanför balansräkningen skall regleras i föreskrifter (se prop. 1994/95:50 s. 304). har utfärdat föreskrifter om värdering av poster (se t.ex. 5 kap. 12 § och 7 kap. 1 § FFFS 1998:29). Föreskrifter har även utfärdats om i vilken utsträckning nettningsavtal får beaktas vid beräkning av motpartsrisker i handelslagret och utanför balansräkningen (se 6 kap. 50 § och 7 kap. 15 § FFFS 1998:29). Hur nettningsavtalen skall vara utformade m.m. har också reglerats i föreskrifter (se FFFS 1998:32). Kapitalbasen består av två delar, primärt och supplementärt kapital. Det primära kapitalet skall utgöra minst hälften av kapitalbasen. I 2 kap. 6 § kapitaltäckningslagen anges de kapitalkomponenter som får räknas in i kapitalbasen. I primärt kapital får flera olika kapitalkomponenter räknas in varav viktigast är eget kapital. Vissa däri ingående poster får dock inte ingå i primärt kapital. Uppskrivningsfonder skall alltid undantas. I institut som bedrivs i aktiebolagsform får inte heller s.k. kumulativa preferensaktier räknas in. För institut som är medlemsbank eller kreditmarknadsförening gäller att förlagsinsatser inte får ingå i primärt kapital. Sådana insatser får dock räknas som supplementärt kapital. Med primärt kapital avses i ban- ker och kreditmarknadsföretag även reserver uppkomna till följd av av- skrivning på egendom som upplåtits till nyttjande. I banker, kreditmark- nadsföretag och värdepappersbolag tillkommer dessutom kapitalandelen av skatteutjämningsreserv och periodiseringsfond. Med supplementärt kapital avses förlagsandelslån, förlagslån och andra efterställda skuldförbindelser med en löptid . får medge att även andra kapitaltillskott och reser- ver räknas som primärt eller supplementärt kapital. I 7 kap. 17 § 1 kapitaltäckningslagen finns ett bemyndigande för rege- ringen eller, efter regeringens bemyndigande, att meddela föreskrifter om hur kapitalbasen skall beräknas. har utfärdat föreskrifter om hur förlagslån med be- gränsad löptid skall vara utformade för att kunna räknas som supple- mentärt kapital (se 4 kap. 8 § FFFS 1998:29, jfr 2 kap. 6 § tredje stycket kapitaltäckningslagen). I föreskrifter har även reglerats förutsättningarna för att tillskott och reserver efter medgivande skall kunna räknas in i primärt eller supplementärt kapital (se 4 kap. 9 17 §§ FFFS 1998:29, jfr 2 kap. 6 § fjärde stycket kapitaltäckningslagen). 4.2 Tre nya EG-direktiv Några av förslagen i denna proposition syftar till att genomföra tre nya EG-direktiv: och rådets direktiv /31/EG om ändring av rådets direktiv /6/EEG om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (CAD II), och rådets direktiv /32/EG om ändring, som särskilt gäller panträtt i fast egendom, av rådets direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kreditinstitut (hypoteksdirektivet) och och rådets direktiv /33/EG om ändring av artikel 12 i rådets direktiv /780/EEG om rätten att starta och driva verksamhet i kreditinstitut, artiklarna 2, 5, 6, 7 och 8 och bilagorna II och III till rådets direktiv /647/EEG om kapitaltäckningsgrad för kredit- institut och artikel 2 och bilaga II till rådets direktiv /6/EEG om kapi- talkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (direktivet om utvidgad matris). De tre direktiven antogs i rådet och är ett resultat av en kompromiss mellan medlemsländerna. 4.2.1 CAD II Genom direktivet görs flera ändringar i kapitalkravsdirektivet (CAD). Därav benämningen CAD II. CAD II motsvarar i allt väsentligt gjorda tillägg till Baselöverenskommelsen (se avsnitt 4.1.2).