prop · GN0373 · 2000-01-01 00:00:00 — Sådana integritetsintrång bör förebyggas, bl.a. genom bestämmelser om sekretess för uppgifter i registren. Kammarkollegiet an- ser i sitt yttrande att uppgifterna i kollegiets bokföringsmaterial för jakt- vårdsfonden om vilka som betalat avgiften behöver sekretesskyddas. Även är inne på tanken att starkt begrän- sa tillgången till registeruppgifter för att förebygga brott. I 5 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) finns bestämmel- ser om sekretess hos polismyndighet i verksamhet som avser förande av eller uttag ur vapenregistret för uppgift som tillförts registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Regeringen delar utredningens, Kam- markollegiets och Datainspektionens uppfattning att motsvarande sekre- tess bör gälla för uppgifter om vem som har betalat jaktvårdsavgift eller avlagt prov ingående i jägarexamen. Bestämmelserna i 5 kap. 5 § sekre- tesslagen bör följaktligen ändras så att sekretessen även avser förande av eller uttag ur jaktkortsregistret liksom förande av eller uttag ur jägarexa- mensregistret. Övriga frågor Utredningen anser att de båda registren bör bekostas av medel ur jakt- vårdsfonden. Det är inte lämpligt att registren har två finansieringskällor. Det innebär att finansieringen av jägarexamensregistret, som är tänkt att vara självfinansierat genom avgifter från provverksamheten, ändras. Den centrala verksamheten, inkluderande främst jägarexamens- registret, går med stor förlust som regionerna har stora över- skott. En ändring av nuvarande ordning torde enligt utredningen innebära att avgiften för att avlägga jägarexamensprov kan bli lägre som den centrala verksamhetens problem övervinns. Regeringen delar utred- ningens uppfattning. Datainspektionen har reagerat mot utredningens förslag att både myn- digheter och organisationer skall kunna använda registren för informa- tionsändamål. Utredningen föreslår att registren skall kunna användas för s.k. urvalsdragningar på samma sätt som man nu använder Statens per- son- och adressregister (SPAR), ett register som är inrättat huvudsakligen för informationsspridning till skillnad från de nu aktuella registren. Ur- valsdragningar avser enligt Datainspektionen till övervägande del uttag av adressuppgifter för direktreklamändamål. De enda begränsningar som föreslås gälla för urvalsdragningarna är att personnummer och födelsetid inte skall få behandlas. Uppgifter om t.ex. godkända prov utifrån vilka vidare slutsatser torde kunna dras skall däremot få behandlas. Enligt förslaget får sådana uttag avgiftsbeläggas. Detta innebär att en statlig myndighet ges rätt att sälja uppgifter, t.ex. adresslistor, över personer som nära nog undantagslöst har vapen i sin besittning. Datainspektionen ifrågasätter detta starkt, både av integritetsskäl och av hänsyn till andra berättigade intressen i samhället. Om en författningsreglering övervägs bör möjligheterna till informationsspridning starkt begränsas. Som regeringen redogjort för är registren känsliga genom att de ger information om vem som har skjutvapen. Registren bör därför inte få användas för uttag av adressuppgifter för direktreklam från jägarorganisationer eller andra. För detta ändamål bör i stället SPAR utnyttjas. 7 Administrationen av jakten och viltvården Regeringens förslag: namn bör ändras till vilt- vårdsnämnden. Regeringens bedömning: Statens uppdrag till Svenska Jägareför- bundet att leda delar av viltvården och jakten bör behållas och utveck- las. Tydliga krav på mål och syften bör dock ställas. Effekterna av bi- draget ur jaktvårdsfonden bör fortlöpande utvärderas. Stödet till jägarorganisationerna bör att lämnas i form av ett fast bi- drag och ett medlemsrelaterat bidrag. Bidrag kan efter ansökan lämnas för andra aktiviteter. Regeringen bör utse en styrelseledamot och en revisor i vardera organisationen. bör skicka ut information i jakt- och viltvårdsfrå- gor till landets samtliga jägare tillsammans med jaktkortsblanketterna. Vid särskilda behov av information i jakt- och viltvårdsfrågor bör Na- turvårdsverket och andra kunna påräkna visst bidrag ur fonden. Länsviltnämnderna bör lämna förslag till om vilka viltvårdsåtgärder som skall prioriteras samt utvärdera det gångna årets arbete. bör förstärkas med två politiska företrä- dare som utses av efter förslag av . En av dem bör vara nämndens ordförande. Utredningens förslag: Statlig verksamhet inom jaktens och viltvår- dens område bör bedrivas i myndighetsform. Det får inte finnas risk för att något särintresse får ett orimligt stort inflytande över verksamheten. skall därför inte ha statsmakternas uppdrag att ensamt ansvara för ledningen av den praktiska viltvården och jakten. Det bör i stället vara en gemensam uppgift för berörda myndigheter, markägare och jägare att i sin verksamhet verka för att målen för jakten och viltvår- den uppnås. Ett fortsatt aktivt engagemang från medlemmarna i jägaror- ganisationerna är av allmänt intresse. Ett grundbidrag och ett medlemsre- laterat bidrag bör därför lämnas till organisationerna för deras allmänna verksamhet i frågor om jakt och viltvård. Dessutom skall bidrag kunna lämnas för vissa särskilda uppdrag. En förordning om bidrag ur jakt- vårdsfonden till jägarorganisationerna bör införas. Mål och riktlinjer för verksamheten skall fastställas. Det finns ett behov av opartisk information på jaktens och viltvårdens område. och skogsvårdsorganisationen bör därför få en mer aktiv roll inom detta område. Regeringen bör ställa medel ur jakt- vårdsfonden till myndigheternas förfogande för informationsinsatser. bör kompletteras med en politisk företrädare som skall vara ordförande i nämnden. Remissinstanserna: Förslaget att inte längre ensamt skall ansvara för ledningen av den praktiska viltvården och jakten stöds av en majoritet av remissinstanserna. avstyrker dock förslaget eftersom det är en fördel att bara ha en organisa- tion att samarbeta med inom viltövervakningens område. i anser att det inte finns några sakliga skäl för en sådan för- ändring av ställning som utredningen föreslår. Några kommuner motsätter sig också utredningens förslag. Förslaget om ett medlemsrelaterat bidrag ur jaktvårdsfonden till jägar- organisationerna tillstyrks också av en majoritet av remissinstanserna. Negativa till förslaget är de som anser att skall ha kvar ansvaret för att leda den praktiska viltvården och jakten. Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker förslaget att medel ur jakt- vårdsfonden skall ställas till förfogande för informa- tion om jakt och viltvård. Förslaget att på samma sätt lämna medel till för information till markägarna om främst praktisk viltvård får däremot ett mer blandat mottagande. Många länssty- relser och avstyrker det förslaget. Många länsstyrelser anser att dessa medel i stället bör få förfogas av för länsvis information. Ett antal kommuner och Föreningen er tillhör också dem som avstyrker förslaget. Flertalet länsstyrelser, några kommuner, och avstyrker förslaget att länsviltnämnden skall komplet- teras med en politisk företrädare som skall vara nämndens ordförande. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Bakgrund ratificerade konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö, den s.k. . innehåller konkreta bestämmelser om att vissa miljöer och arter skall ha vissa grader av skydd. Varje part som har tillträtt kon- ventionen skall införa den lagstiftning och vidta de administrativa åtgär- der som är lämpliga och nödvändiga för att säkerställa ett särskilt skydd av de djurarter som anges i bilaga till konventionen. Beträffande dessa är huvudregeln enligt konventionen att all avsiktlig fångst och allt avsiktligt dödande skall vara förbjudet. Likaså skall det vara förbjudet att avsiktligt störa djuren, särskilt under deras yngeltid och under vintervilan, såvida störningen kan anses betydande. Vidare skall det vara förbjudet att bedri- va inrikeshandel med levande eller döda djur, om detta kan bidra till att bestämmelsen om skydd av arterna får större verkan. Det finns två EG-direktiv som har central betydelse för möj- ligheter att utforma sin rovdjurspolitik dels det s.k. art- och habitatdirek- tivet, dels det s.k. fågeldirektivet. Syftet med art- och habitatdirektivet är att säkerställa den biologiska mångfalden. Detta skall göras på två plan. Man skall bevara dels hela livsmiljöer, dels vilda djur- och växtarter som sådana. När åtgärder vidtas enligt direktivet skall hänsyn tas till ekonomiska, sociala och kulturella behov samt till regionala och lokala särdrag. I fågeldirektivet regleras frågor om bevarande av de fågelarter som na- turligt förekommer inom medlemsstaterna. Direktivet gäller inte bara för fåglarna som sådana utan också deras ägg, bon och livsmiljöer. Som ett övergripande mål när det gäller samtliga naturligt förekommande fågelar- ter anges att medlemsstaterna är skyldiga att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att bibehålla populationerna på en nivå som särskilt sva- rar mot ekologiska, vetenskapliga och kulturella behov. Skyddet enligt de båda direktiven är inte absolut. Det finns vissa möj- ligheter, men ingen skyldighet, att i vissa fall göra undantag från bestäm- melserna om skydd. Statsmakternas mål för den svenska jakt- och viltvårdspolitiken anges i 4 § jaktlagen (1987:259). Viltet skall vårdas i syfte att bevara de viltarter som tillhör landets viltbestånd och främja en med hänsyn till allmänna och enskilda intressen lämplig utveckling av viltstammarna. Jakten skall anpassas efter tillgången på vilt. Det är markägaren och jakträttshavaren som svarar för att åtgärderna utförs och anpassning sker. Ansvaret för den praktiska jakten och viltvården tillkommer således i första hand dessa personer. är den centrala förvaltningsmyndigheten för ärenden om jakt och viltvård medan länsstyrelserna är den regionalt ansvariga myndigheten. Till uppgifter hör bl.a. att ta initiativ till och följa den forskning som rör viltet samt initiera och genomföra under- sökningar och utredningar i frågor om jakt och vilt. Verket meddelar ge- nerella föreskrifter om viltvård och jakt till ledning för bl.a. länsstyrelser- nas beslut och handlägger en rad olika ärenden enligt jakt- och natur- vårdslagstiftningen. är prövningsmyndighet i första instans i en mängd olika jakt- och viltvårdsärenden. Det gäller exempelvis ärenden om bildande av jaktvårdsområden och om tillstånd till licensjakt efter olika djurslag. Till är knuten en länsviltnämnd som är rådgivande organ i frågor om viltvården. Ledamöterna representerar de areella näringarna, frilufts- och naturvårdsintresset samt trafiksäkerheten. beslutar också om ersättning för skador orsakade av vilda djur. Den utan jämförelse största ärendegruppen är den som rör administrationen av älgjakten. På det regionala planet är också andra myndigheter engagerade i admi- nistrationen av jakten och viltvården. Det gäller främst polisen och de skogliga myndigheterna. Utanför kretsen av olika myndigheter finns flera frivilligorganisationer som fullgör administrativa uppgifter och då främst inom den praktiska viltvården. Dit hör de båda jägarorganisationerna, Svenska Jägareförbun- det och , samt och . Svenska Jägareförbundets uppdrag biträder såväl centralt som genom sina länsjaktvårds- föreningar regionalt myndigheterna med sakkunnigutlåtanden och sammanställningar av uppgifter som underlag för myndigheternas beslut. Bakgrunden till särställning i det hänseendet är att förbundet genom riksdagsbeslut och anförtrotts ledningen av jakt- och viltvårdsarbetet i landet. Till arbetsuppgifterna hör bl.a. att följa viltvårdens och viltstammarnas utveckling och sprida kännedom om denna utveckling genom upplysning och information. Förbundet skall tillhandagå jägarna, den vilt- och naturvårdsintresserade allmänheten och andra intresserade med råd och upplysningar i jakt- och viltvårdsfrågor. Förbundet är indelat i 9 verksamhetsområden med 25 länsföreningar. Länsföreningarna är i sin tur indelade i kretsar som i huvudsak följer kommungränserna. Det finns ca 375 jaktvårdskretsar. Utredningen anser att inte längre skall ha statsmakter- nas uppdrag att ensamt ansvara för ledningen av den praktiska viltvården och jakten. Det är vidare utredningens uppfattning att det över huvud ta- get inte är lämpligt att ett sådant ansvar helt åläggs en enda intresseorga- nisation. Det bör i stället vara en gemensam uppgift för myndigheter, markägare, jägare och andra intressenter att följa lagstiftningen och där- med i sin verksamhet verka för att målen för jakten och viltvården upp- nås. Olika intresseorganisationer skall enligt utredningen därför inom sina områden och utifrån de intressen de företräder stödja sina medlem- mar i deras verksamhet. Jägarorganisationerna skall således i fortsättningen ha ett gemensamt ansvar för att verka för att jägarna i sin verksamhet arbetar för de mål som statsmakterna har satt upp inom jaktens och viltvårdens områden. Majoriteten av remissinstanserna delar utredningens uppfattning. Nå- gon väsentlig kritik av hur förbundet skött sitt allmänna uppdrag har emellertid inte framförts. , som har drygt 190 000 medlemmar, är enligt rege- ringens uppfattning en landsomfattande och väl organiserad folkrörelse med mycket lång erfarenhet av jakt och viltvård. För att verksamheten skall kunna drivas rationellt är det viktigt att ansvar och roller är tydliga. Det är därför praktiskt att lägga ansvaret på en enda organisation. För att arbetet med jakten och viltvården skall bli effektivt krävs det ett omfat- tande samarbete med myndigheter och organisationer. bedriver ett sådant organiserat samarbete. Statens uppdrag till har prövats . Det har dock inte ansetts finnas anledning att vidta några större förändringar eftersom uppdraget ansetts fullgjort på ett tillfredsställande sätt. Även om det kan finnas ett visst fog för utredningens slutsatser att de uppgifter som ingår i det allmänna uppdraget inte bör läggas på en intres- seorganisation, finner regeringen dock att övervägande skäl talar för att även i fortsättningen ges huvudansvaret för att leda delar av viltvården och jakten. Det kan dock inte komma i fråga att förbundet utan särskilt beslut skall fullgöra några myndighetsuppgifter. Statens styrning av det allmänna uppdraget Utredningen har gett Statskontoret i uppdrag att följa och beskriva hur använde de som förbundet erhöll som bidrag ur jaktvårdsfonden för att leda den praktiska jakten och viltvården i landet. Statskontoret skulle även klargöra förutsättningarna för bidraget till samt medlens huvudsakliga användning. Av Statskontorets sammanfattning framgår det att genomgången av verksamhet visar att det inte är möjligt att följa användningen av bidraget mer än i mycket grova termer. Verksamheten har successivt nått nuvarande omfattning och inriktning genom att årsredovisning och ansökningar om bidrag har prövats och medel tilldelats genom regeringens beslut. Bidraget ur jaktvårdsfonden finansierar verksamhet till i genomsnitt . Huvuddelen av den bidragsfinansierade verkamheten finns inom den centrala förvaltningen samt inom den regionala administrationen och inom organisationen med länsjaktvårdskonsulenter inom jaktvårdsföreningarna. Verksamhetsgrenarna Intresse och Service, inklusive och forskningen finansieras genom bidragsmedel efter det att affärsverksamhet och medlemsverksamhet räknats av. De sistnämnda verksamheterna finansieras genom intäkter och medlemsavgifter. För- lagsverksamheten och tidningen finansieras helt genom in- täkter. Statskontorets genomgång avser den organisation som Jägareför- bundet hade . fördelning av bidragsmedel till förbundets regioner och länsjaktvårdsföreningar sker i förhållande till antalet jaktkortslösare. Den lokala förenings- och kretsnivån finansieras genom medlemsavgifter och bidrag från enskilda, företag och organisationer samt genom bidrag från länsstyrelserna. Även arbetsmarknadsbidrag förekommer. Bidraget till är enligt Statskontoret ett allmänt verk- samhetsbidrag av samma typ som till andra frivilliga organisationer. Några tydliga krav på prestationer eller effekter har inte formulerats av statsmakterna, vilket innebär att uppföljning och utvärdering i princip inte är möjlig. För att effektivisera bidragsgivningen krävs precisering av mål och syften. Det är även en förutsättning för att kunna utvärdera bidragets effekter. Det allmänna uppdraget till att ansvara för den prak- tiska viltvården och jakten i landet är enligt Statskontoret vagt formule- rat. Uppdraget har av förbundet en myndighetsuppgift. Denna uppgift har emellertid inte stöd i lag eller förordning och har inte preciserats av statsmakterna på något annat sätt. har inte i något fall övertagit eller någon annan myndighets uppgif- ter men gränsen mellan myndigheternas uppgifter och förbundets uppgif- ter är inte tydlig. Det förekommer ett omfattande och komplicerat samar- bete mellan förbundet och myndigheterna. , på statsmakternas uppdrag, skall svara för den praktiska jakten och viltvården bör uppgiften enligt Statskontorets me- ning preciseras i jaktförordningen och bidraget redovisas över statsbud- geten. Regeringen gör följande bedömning. Regeringens årliga beslut om bi- drag till jägarorganisationerna innehåller inga villkor om användningen av medlen. Statskontorets påpekande att bidraget har karaktär av ett all- mänt verksamhetsbidrag äger därför sin riktighet. Som Statskontoret på- pekat har tydliga krav på prestationer inte formulerats av statsmakterna. För att effektivisera bidragsgivningen bör i fortsättningen syften och mål preciseras. Det bör även ställas krav på prestationer och effekter. Därige- nom blir det även möjligt att genomföra en uppföljning och utvärdering. Regeringen uttalade i prop. 1986/87:58 om jaktlag, m.m. att kravet på in- syn från statens sida i verksamhet borde tillgodoses på annat sätt än att regeringen utsåg ordförande i förbundet. Samhällets in- syn borde i stället garanteras genom att staten representerades i förbun- dets ledning samt att staten utsåg revisor för verksamheten. Regeringen utser numera en revisor för att granska räkenskaper. Däremot har inte någon representant i förbundets ledning utsetts. Rege- ringen anser emellertid att samhällets insyn i verksam- het bör säkerställas genom att regeringen i fortsättningen utser en leda- mot i förbundets styrelse. Regeringens bedömning om villkoren för bi- drag till jägarorganisationerna gör att det kommer att ställas större krav på båda organisationerna när det gäller beslut och ekonomisk redovis- ning. På samma sätt som när det gäller finns det skäl för att regeringen utser en styrelseledamot och en revisor även i . Användningen av jaktvårdsavgiften Allmänt om jaktvårdsfonden Regeringen har i avsnitt 6 redogjort för skyldigheten att betala en årlig jaktvårdsavgift till jaktvårdsfonden. hade drygt 295 000 personer löst jaktkort. Jaktvårdsfondens inkomster upp- gick till i jaktvårdsavgifter och ca som förs över från de länsvisa älgvårdsfonderna. De fonderna bil- das av den fällavgift som jägarna betalar för varje fälld vuxen älg. Jakt- vårdsfondens avkastning uppgick till ca . Fondens in- komster uppgick således totalt till ca . Medlen i jaktvårdsfonden skall användas för att främja viltvården eller andra liknande ändamål som är förenliga med syftet med jaktlagen. Regeringen beslutar om bidrag ur jaktvårdsfonden. anvisade regeringen ur fonden. Fondens övriga kostnader uppgick då till . Regeringen kommer nedan att redogöra för användningen av medlen och göra en bedömning av hur medlen i fortsättningen bör användas. I avsnitt 5.2 föreslås att begreppet jaktvård ersätts med viltvård. Om regeringens förslag godtas blir beteckningen i fortsättningen viltvårdsavgift och viltvårdsfonden . Bidragen till jägarorganisationerna Regeringen har för beviljat och ur jaktvårdsfonden. En grundläggande tanke från utredningens sida är att jägarorganisatio- nernas verksamhet, liksom andra föreningars och organisationers verk- samheter, skall bygga på sin egen särart och en egen förenings- eller or- ganisationsidé. Ett självständigt och fritt föreningsliv är en omistlig del i vårt demokratiska system och i utvecklingen av välfärdssamhället. Den statliga bidragsgivningen bör enligt utredningen stimulera och säkerställa en sådan utveckling även på jaktens område. Det huvudsakliga syftet med bidragen bör dock vara att stödja sådan föreningsverksamhet som främjar de mål som uppsatts för jakten och viltvården. Jägarorganisationernas allmänna verksamhet bör tillmätas stort värde. Erkänsla bör ges för värdet av det stora och växande arbete som läggs ned både centralt, regionalt och lokalt. Som exempel på de båda organisationernas oegennyttiga arbete nämner utredningen information, utbildning, inventering av viltförekomst och av skador av vilt samt betestrycksundersökningar och de lokala samråd som skall hållas med markägarintressena. Strävan måste vara att bevara och utveckla denna folkrörelseprofil så att organisationernas aktiva engagemang kan upprätthållas. Stöd för deras demokratiska verksamhet bör därför enligt utredningen lämnas även fortsättningsvis. En uppdragsersättning bör enligt utredningen utbetalas till verksamhet som staten önskar få utförd genom arbetsinsatser från organisationer och föreningar. Uppdragen bygger på att de berörda organisationerna genom sin uppbyggnad och sina kunskaper anses lämpade att genomföra arbets- uppgiften. De allmänna och de resultatinriktade bidragen har det gemen- samt att de utbetalas utifrån organisationernas villkor i stor utsträckning. De allmänna bidragen utgör generellt organisationsstöd utan krav på re- dovisning av resultat eller arbetsinsatser. De karakteriseras av små eller inga krav på motprestation och är svåra att utvärdera eftersom ingen mot- prestation krävs. De resultatinriktade bidragen däremot kräver konkreta resultat eller arbetsinsatser för att bidragen skall betalas ut. Regeringen delar utredningens uppfattning att jägarorganisationerna bör stödjas med medel ur jaktvårdsfonden. Detta bör ske genom att jägar- organisationerna tills vidare erhåller ett grundbidrag och ett medlemsrela- terat bidrag. På är det emellertid angeläget att det schablon- mässigt framräknade bidraget minskar och ersätts av preciserade uppdrag där ersättningen till organisationerna bestäms särskilt för varje uppdrag. Bidraget till jägarorganisationerna skall således enligt utredningen vara så stort att statsmakterna skall kunna ställa vissa krav på jägarorganisa- tionerna. I beslutet om det resultatinriktade bidraget skall därför preciseras de verksamheter som jägarorganisationerna skall främja för att erhålla bidrag. För verksamheten bör fastställas mål och riktlinjer som fortlöpande kan utvärderas. Inför varje ansökningsperiod skall detta kunna omprövas. Vidare skall jägarorganisationerna i sina ansökningar om bidrag redovisa hur verksamheten bedrivits inom dessa verksamhetsområden. Regeringen delar utredningens uppfattning om dessa grundläggande fördelningsprinciper. Enligt utredningens uppfattning utför de båda jägarorganisationerna ett värdefullt arbete inom flera verksamhetsområden. utför detta arbete utan att ha ett uppdrag från det allmännas sida liknande det som har. Utredningen anser att bidraget skall säkerställa att jägarorganisationernas värdefulla verksamhet kan fortgå. I vart fall följande verksamhetsområden bör det medlemsrelatera- de bidraget stödja: rådgivning, utbildning och information i jaktfrågor och viltvårdsfrågor till myndigheter, organisationer, jägare, markägare och övrig allmänhet, utredningar, sammanställningar av besluts- och ar- betsunderlag till myndigheter, t.ex. till länsviltnämnderna, inventeringar av vilt, sammanställningar av inventeringar och avskjutningsstatistik. Re- geringen delar i huvudsak utredningens uppfattning.