prop · GN0351 · 2000-01-01 00:00:00 — hyrd förbindelse: nätanslutningspunkt varigenom en användare får tillgång till ett allmänt tillgängligt telenät eller radiogränssnitt som anger förbindelsen mellan radioutrustningar samt tekniska specifikationer för dessa. nätkapacitet mellan nätanslutningspunkter som avses i rådets direktiv /44/EEG av om tillhandahållande av öppna nät för förhyrda förbin- delser, ändrat genom och rådets direktiv /51/EG, mobil teletjänst: teletjänst där abonnentanslutning tillhandahålls via radio i en mobil nätanslutningspunkt, nätkapacitet: överföringskapacitet i telenät eller del därav, samtrafik: fysisk och logisk sammankoppling av telenät som möjliggör att teletjänster som tillhandahålls i tele- näten fungerar mellan alla användares nätanslut- ningspunkter, såväl fasta som mobila, och där an- vändarna ges möjlighet att få tillgång till tjänster som tillhandahålls i näten, telefonitjänst: teletjänst bestående i överföring av tal och som med- ger överföring av telefaxmeddelanden samt data- kommunikation via låghastighetsmodem, telemeddelande: ljud, text, bild, data eller information i övrigt som förmedlas med hjälp av radio eller genom ljus eller elektromagnetiska svängningar som utnyttjar särskilt anordnad ledare, telenät: anläggning avsedd för förmedling av telemeddelan- den, teleoperatör: den som förvärvsmässigt bedriver televerksamhet, teletjänst: förmedling av telemeddelande för någon annan, televerksamhet: förmedling av telemeddelanden via telenät eller tillhandahållande av nätkapacitet. Med televerksamhet avses inte utsändning till allmänheten av program i ljudradio eller annat som anges i 1 kap. 1 § tredje stycket första meningen yttrandefrihetsgrundlagen. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § För sådan televerksamhet som innefattar användning av radiosändare gäller, utöver denna lag, lagen (1993:599) om radiokommunikation. Om anslutning av utrustning till ett allmänt tillgängligt telenät finns bestämmelser i lagen (2000:000) om radio- och teleterminalutrust- ning. 19 § Den som tillhandahåller anslut- ning till ett allmänt tillgängligt telenät i en fast nätanslutnings- punkt skall informera tillsynsmyn- digheten om vilka tekniska specifi- kationer som skall följas vid anslut- ningen. En operatör av ett allmänt till- gängligt telenät skall informera tillsynsmyndigheten om vilka tekniska specifikationer som skall följas vid anslutning till nätet samt offentliggöra noggranna och ade- kvata tekniska specifikationer för de gränssnitt som erbjuds. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning Inom Europeiska unionen har det beslutats om ett nytt direktiv med reg- ler om radioutrustning och teleterminalutrustning (och rådets direktiv /5/EG av om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustning- ens överensstämmelse). Direktivet innehåller regler om sådan utrustnings användning, utsläppande och fria rörlighet på marknaden. Genomföran- det av direktivet medför att vissa nationella bestämmelser på området måste ändras. Direktivet ställer krav på att ändringarna skall vara genomförda och tillämpas i medlemsstaterna . Direktivet bifogas som bilaga 1. har i skrivelser föreslagit ändringar i lagen (1993:599) om radiokommunikation, lagen (1992:1527) om teleterminal- utrustning och telelagen (1993:597). Skrivelserna finns i bilaga 2. Förslagen innebär att lagen om radiokommunikation renodlas till att enbart reglera användningen av radioutrustning, medan utsläppande på marknaden och den fria rörligheten för radio- och teleterminaltrustning behandlas i lagen om teleterminalutrustning. Regeringen har i stället valt att ersätta lag med en ny lag om radio- och teleterminalutrust- ning. Direktivet föreskriver skyldighet för medlemsstaterna att bedriva marknadskontroll av radio- och teleterminalutrustning som släpps ut på den nationella marknaden. För att täcka kostnaderna för marknads- kontrollen genom avgifter har föreslagit vissa ändringar i 15 § lagen om radiokommunikation och 23 § telelagen. Skrivelserna från har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 3. Remissyttrandena och en sammanställning av dessa finns tillgängliga i ärendet (dnr N 1999/8450/ITFoU). Av sammanställningen framgår att flertalet remissinstanser tillstyrker de av föreslagna lagändringarna, med undantag för finansieringsförslaget. Frågan om hur marknadskontrollen skall finansieras kräver ytterligare beredning, varför något förslag i den frågan inte läggs fram i detta ärende. har i sitt remissvar förordat att Polisen i likhet med Försvaret undantas från kravet på tillstånd för användning av radio- sändare. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de förslag som finns i bilaga 4. Lagrådet har föreslagit ändringar i 10 och 14 §§ lagen om radio- och teleterminalutrustning, 19 § lagen om radiokommunikation och 1 § tele- lagen. Lagrådet har även föreslagit att 11 § lagen om radio- och tele- terminalutrustning om avgiftsskyldighet tas bort, att en ny bestämmelse om förhållandet mellan vite och straff läggs till och att definitionen av gränssnitt flyttas från lagen om radio- och teleterminalutrustning till telelagen. Regeringen har följt Lagrådets förslag. Ändringarna har med- fört en annan numrering av 11-13 §§ och en följdändring i 15 § tredje stycket lagen om radio- och teleterminalutrustning. Lagrådets synpunkter behandlas i författningskommentarerna under respektive lagrum. Lag- rådets yttrande finns i bilaga 5. Propositionens lagförslag har i förhållande till det till lagrådet remitte- rade förslaget kompletterats med ändringar i 6 och 9 §§ lagen om radiokommunikation, som innebär att Polisen jämställs med Försvaret i enlighet med begäran. Detta är en bedömningsfråga av politisk natur, som saknar samband med direktivet, varför lagrådets hörande skulle sakna betydelse. I förhållande till lagrådsremissen har också vissa redaktionella ändringar gjorts. 4 Nuvarande ordning 4.1 Nationella bestämmelser Teleterminalutrustning är underkastad de bestämmelser som följer av lagen (1992:1527) om teleterminalutrustning (prop. 1992/93:72, bet 1992/93:TU13, rskr. 1992/93:94). Lagen innehåller bestämmelser om teleterminaler som går att ansluta till telenät som helt eller delvis används för att tillhandahålla teletjänster eller nätkapacitet till allmänheten (allmänt tillgängligt telenät). Till ett sådant telenät får anslutas endast sådan utrustning som uppfyller de krav beträffande teknisk utformning, tillverkning, märkning, kontroll, nätanslutning och användning i övrigt som föreskrivs av regeringen eller av den myndighet som regeringen bestämmer (2 §). Utrustning som är avsedd att anslutas till ett allmänt tillgängligt telenät får släppas ut på marknaden endast om den uppfyller de krav som fastställts med stöd av 2 § (3 §). Lagen inne- håller även föreskrifter om teleterminalutrustning som går att ansluta till allmänt tillgängligt telenät men som inte är avsedd för det (4 §). Lagen har kompletterats med en förordning (1993:614) om tele- terminalutrustning samt föreskrifter utfärdade av . De materiella reglerna i lagen om teleterminalutrustning och dess följdförfattningar har sitt ursprung i det nu gällande direktivet på om- rådet, och rådets direktiv /13/EG av den 12 febru- ari 1998 om teleterminalutrustning och jordstationsutrustning för satellit- kommunikation samt om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (teleterminaldirektivet, EGT L 74, , s. 10, Celex 398L0013). 4.2 Teleterminaldirektivet Teleterminaldirektivet är en konsolidering av rådets direktiv /263/EEG av om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om teleterminalutrustning och ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse (EGT L 128, 23.5.1991, s. 1, Celex 391L0263) och rådets direktiv /97/EEG av om tillägg till direktiv /263/EEG vad gäller jordstationsutrustning för satellitkommunikation (EGT L 290, 24.11.1993, s. 1, Celex 393L0097). Huvudsyftet med teleterminaldirektivet var att harmonisera lagstift- ningen på marknaden för teleterminalutrustningar (telefoner, telefax- apparater, datormodem, växlar m.m.) och främja konkurrensen inom gemenskapen på detta område. 5 Regeringens förslag till lagstiftning för genomförande av direktiv /5/EG 5.1 direktiv om radio- och teleterminal- utrustning Efter ett flerårigt beredningsarbete presenterade kommissionen ett förslag till ett nytt direktiv (KOM(97) 257 slutlig). Detta under- kastades sedan justeringar genom rådets behandling i samverkan med . Det nya direktivet och rådets direktiv /5/EG om radioutrustning och teleterminalutrustning och om ömsesidigt erkännande av utrustningens överensstämmelse antogs . Direktivet skall vara genomfört . Syftet med det nya direktivet är att genom den utökade omfattningen trygga den fria rörligheten och främja konkurrensen beträffande utrust- ning på telemarknaden, som är av avgörande betydelse för gemenskapens ekonomi. I förhållande till gällande teleterminaldirektiv är de viktigaste skillna- derna att tillämpningsområdet utvidgas så att i princip all typ av radio- utrustning omfattas, att procedurerna för bedömning av överens- stämmelse förenklas och att omfattningen av de s. k. väsentliga kraven minskas. Innovationer främjas genom att möjlighet införs att utarbeta nya krav då nya produkter tas fram. Särskilda skyddsåtgärder medger ingrepp mot radioutrustning som kan orsaka skadlig störning på nationell nivå men i övrigt uppfyller direktivets krav. Behovet av skydd mot skadliga effekter på nätet tillgodoses genom att nätoperatörer ges möjlighet att, under särskilda omständigheter, koppla ur utrustning. 5.2 Allmänt om genomförandet av det nya direktivet Som framgår av det har teleterminaldirektivet genomförts i svensk rätt genom lagen om teleterminalutrustning, förordningen om teleterminalutrustning samt föreskrifter från . Tekniken har varit att i lagen ta in vissa grundläggande bestämmelser om villkoren för att släppa ut teleterminalutrustning på marknaden och ansluta den till ett allmänt tillgängligt telenät. I övrigt innehåller lagen bemyndiganden till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om detta samt vissa bestäm- melser om tillsyn, straff m.m. som kräver lagform. Förordningen inne- håller i huvudsak vidare bemyndiganden till och administrativa bestämmelser om tillsyn och avgifter. I praktiken återfinns de allra flesta av direktivets bestämmelser i föreskrifter från . Denna teknik för genomförandet är den vanliga när det gäller produkt- direktiv utformade enligt den s.k. nya metoden och bör användas även i fråga om det nya direktivet, som liksom det har en sådan utform- ning. Karakteristiskt för den nya metoden är att i direktivet anges de väsentliga egenskapskrav som produkterna skall uppfylla för att få släppas ut på marknaden och tas i bruk. Detta kompletteras sedan med att produkter som uppfyller kraven i vissa s.k. harmoniserade standarder som anknyter till direktiven skall förutsättas uppfylla kraven. I sak innebär detta att man under kommissionens kontroll överlåter till de europeiska standardiseringsorganen att närmare utarbeta tekniska specifikationer för produkterna, som möjligheten hålls öppen för andra tekniska lösningar som uppfyller de väsentliga kraven. Direktiven innehåller bestämmelser om hur bedömning av överens- stämmelse skall ske, dvs. hur tillverkaren eller den som släpper ut produkten på marknaden skall visa att de väsentliga kraven på produkten är uppfyllda. Genom att anbringa ett CE-märke garanterar han att direkti- vets bestämmelser är uppfyllda. Det nu beskrivna regelsystemet gäller också enligt det nya direktivet. Medlemsstaterna får som framgår av artikel 8 inte förbjuda, begränsa eller förhindra att CE-märkta produkter släpps ut på marknaden eller tas i bruk annat än i vissa speciella undantagsfall. En komplicerande faktor när det gäller teleterminalutrustning och än mer för radioutrustning är att det finns särskilda regler för deras utnytt- jande i vissa sammanhang. I telelagen regleras televerksamhet och i lagen om radiokommunikation innehav och användning av radioanläggningar samt användning av radiovågor. En mycket viktig fråga, som ligger till grund för vissa direktivbestämmelser, gäller hur den grundläggande principen om fri rörlighet för radioutrustning skall kombineras med ett lands intresse av att kunna ställa särskilda nationella krav för att få radiofrekvensspektrumet störningsfritt. har föreslagit att direktivets bestämmelser i huvudsak genomförs inom ramen för den gällande lagen för teleterminal- utrustning och med stöd av den meddelade föreskrifter, givetvis med kompletteringar föranledda av nu tillagd radioutrustning. Radiokommu- nikationslagen befrias från regler om innehav och kommer bara att gälla användning. Beträffande teleterminalutrustning innehåller direktivet vissa regler om anslutning som i huvudsak tas in i utrustningslagstiftningen men till någon del i telelagen. Den av föreslagna ordningen för genomförandet har godtagits av remissinstanserna och ligger till grund för regeringens förslag. Regeringen föreslår dock att en ny lag om radio- och tele- terminalutrustning ersätter utrustningslag. I avsnitt 5.3 5.5 behandlas huvuddragen i regeringens lagförslag. 5.3 En ny lag om radio- och teleterminalutrustning Regeringens förslag: En ny lag om radio- och teleterminalutrustning skall ersätta lag om teleterminalutrustning. Lagen innehåller grundläggande bestämmelser om vad som gäller för att utrustning skall få släppas ut på marknaden och tas i bruk, bemyndiganden att meddela närmare föreskrifter om detta och vissa bestämmelser om tillsyn, tvångs- medel, straff m.m. Post- och förslag: Överensstämmer i sak med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: Det stora flertalet remissinstanser stödjer Post- och förslag eller har ingenting att erinra. MTB Mobil- TeleBranschen ifrågasätter dock det lämpliga i att fri rörlighet och ibruktagande regleras i två olika lagar och menar att detta riskerar att undergräva principen om fri rörlighet. Skälen för regeringens förslag: Det nya direktivet vidgar gemen- skapsrätten avseende varors fria rörlighet till att gälla all radio- och tele- terminalutrustning som uppfyller direktivets väsentliga krav. Medlems- staterna får inte föreskriva andra krav än de som följer av direktivet för att tillåta sådan utrustning att släppas ut på marknaden, innehas och cirkulera fritt. Direktivets syfte att skapa en fungerande inre marknad för nämnda utrustning leder till att krav på tillstånd för innehav måste tas bort. Tekniken för att genomföra direktivet har behandlats i avsnitt 5.2. Lagen föreslås i huvudsak omfatta tillämpningsområde (3 §), krav på utrustning för marknadstillträde och ibruktagande (4 6 §§), anslutnings- rätt till ett allmänt tillgängligt telenät (7 §), tillsyn (8 10 §§), straff (11 14 §§) och överklagande (15 §). Direktivets säkerhetsbestämmelser för fall då utrustning som uppfyller kraven ändå orsakar allvarlig skada på ett nät, skadlig radiostörning eller skadliga störningar på nätet eller dess funktion kommer till uttryck i 7 §. Operatören kan då efter medgivande av tillsynsmyndigheten tillåtas att vägra ansluta utrustningen, koppla ifrån den eller ta den ur bruk. I en nödsituation skall denna rätt gälla även utan förhandsmedgivande, men med skyldighet att underrätta tillsynsmyndigheten. En medlemsstat som finner att berörd utrustning inte uppfyller de krav som ställs skall enligt direktivets artikel 9.1 inom sitt territorium vidta alla lämpliga åtgärder för att se till att utrustningen dras tillbaka från marknaden, tas ur bruk, inte släpps ut på marknaden eller dess fria rörlig- het begränsas på annat sätt. Detta innebär ett krav på marknadskontroll. I 9 och 10 §§ finns regler om tillståndsmyndighetens befogenheter för en effektiv sådan kontroll. I artikel 9.5 i direktivet föreskrivs att radioutrust- ning som orsakar eller som med fog kan anses komma att orsaka skadlig störning kan, trots att den uppfyller kraven, förbjudas av tillsynsmyndig- heten och bli föremål för andra lämpliga åtgärder som begränsar dess rörlighet och bruk på marknaden. I 10 § föreslås särskilt omfattande befogenhet för tillsynsmyndigheten beträffande sådan utrustning. De krav som ställs på utrustningarna berör flera myndigheters ansvars- områden. Frågan om vilken eller vilka myndigheter som bör få ansvar för tillsynen och för att utfärda de myndighetsföreskrifter som behövs, an- kommer på regeringen att avgöra. För information vill dock regeringen här översiktligt ange sin syn på dessa frågor. är tillsynsmyndighet i fråga om el- säkerheten hos radio- och teleterminalutrustning. I fråga om elektro- magnetisk kompatibilitet (EMC) och övriga krav är dock Post- och tele- styrelsen tillsynsmyndighet. Vad gäller föreskriftsrätten ansvarar El- säkerhetsverket för att utfärda de myndighetsföreskrifter som behövs avseende elsäkerhet och EMC, medan ansvarar för föreskrifterna i övrigt. Risken med att låta tillsyns- och föreskriftsarbetet vara uppdelat mellan myndigheterna på detta sätt är att tillsynen blir mindre smidig och effektiv och att föreskrifterna inte blir tillräckligt samordnade. Fördelen med uppdelningen är dock att tillsyn och föreskrifter handhas av den myndighet som innehar störst kompetens inom respektive område. Vid en avvägning mellan dessa olika intressen finner regeringen att fördelarna med ett uppdelat ansvar väger över. skall därför även i fortsättningen ansvara för tillsyn och föreskrifter vad avser elsäkerhet och för föreskrifter vad avser EMC. I övrigt skall ansvaret liksom tidigare vila på . Det är dock väsentligt att myndigheterna skapar rutiner som säkerställer att behovet av samordning tillgodoses i samband med tillsyns- och föreskriftsarbetet. Lagreglerna behandlas vidare i författningskommentaren. 5.4 Ändringar i lagen om radiokommunikation Regeringens förslag: I lagen om radiokommunikation skall bestämmel- serna om innehav tas bort. Vidare skall Polisen undantas från kravet på tillstånd för användning av radiosändare. Post- och förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Enligt myndighetens förslag skulle dock en ny para- graf införas som gav regeringen möjlighet att, om särskilda skäl förelåg, meddela föreskrifter om tillstånd att inneha radiosändare som enligt lag inte får släppas ut på marknaden. Vidare föreslog myndigheten inget undantag från tillståndskravet för Polisen. Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer i princip Post- och förslag eller har ingenting att erinra. har dock förordat att Polisen skall undantas från kravet på tillstånd för användning av radiosändare. Regeringens förslag: Syftet med det nya direktivet (se avsnitt 5.1) är att säkerställa att den utrustning som kommer ut på marknaden och tas i bruk uppfyller de väsentliga egenskapskrav som ställs. Lagen om radio- kommunikation innehåller bestämmelser om innehav och använd- ning av radioanläggningar. För innehav och användning av radiosändare krävs tillstånd. Ibruktagande och användning av radioutrustning kommer till stor del att falla under denna lags tillämpningsområde. Regeringen delar uppfattningen att kravet på tillstånd för innehav av radioanläggning bör tas bort. Upphävandet av tillståndskravet för innehav motiveras främst av syftet med direktivet, dvs. att trygga den fria rörligheten och främja konkurrensen för utrustning på telemarknaden. Även den all- männa principen om varors fria rörlighet på den inre marknaden i artikel 28 i EG-fördraget motiverar att tillståndskravet upphävs. Mot denna bak- grund är det inte lämpligt att, som har föreslagit, införa en möjlighet att meddela föreskrifter som begränsar rätten att inneha utrustning. I Post- och uppgifter ingår dock att följa utvecklingen på detta område. Borttagandet av regleringen av innehav medför ändringar i relativt många paragrafer i lagen. Vissa detaljfrågor behandlas i författnings- kommentaren. Före uppställdes inte något krav på tillstånd för en stat- lig myndighet att använda radiosändare. Införandet av lagen om radio- kommunikation medförde dock att enbart Försvaret undantogs från till- ståndskravet och således att bl.a. Polisen inte längre var befriade från detta. Radiokommunikation har en mycket stor betydelse för Polisens arbete. En betydelse som kan förväntas öka ytterligare framöver i takt med den tekniska utvecklingen. Det har visat sig att kravet på till- stånd har försvårat Polisens möjligheter att bedriva sin verksamhet. Till- ståndskravet har berett Polisen problem med att fullgöra sina åligganden och med att följa teknikutvecklingen. Precis som när det gäller Försvaret är det ett gemensamt och övergripande samhälleligt intresse att Polisen får tillgång till frekvenser i den utsträckning som behövs. Enligt regeringens bedömning finns det inte några bärande skäl för att behandla Försvaret och Polisen olika när det gäller tillståndskrav för att använda radiosändare. Ändringar bör därför göras i 6 och 9 §§ lagen om radiokommunikation, så att samma bestämmelser tillämpas för Polisen som gäller för Försvaret. 5.5 Ändringar i telelagen Regeringens förslag: Operatörer av allmänt tillgängliga telenät skall åläggas att offentliggöra tekniska specifikationer för de gränssnitt som erbjuds. Post- och förslag: Överensstämmer i sak med rege- ringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna stödjer Post- och förslag eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Direktivets syfte att skapa en väl fungerande inre marknad för radio- och teleterminalutrustning medför också att tekniska specifikationer som används inom televerksamheten måste offentliggöras och informationen göras åtkomlig för tillverkarna av radio- och teleterminalutrustning. Medlemsstaterna skall anmäla till kommissionen vilka typer av gränssnitt som erbjuds av operatörerna av allmänt tillgängliga telenät. I artikel 4.2 i direktivet finns en skyldighet för medlemsstaterna att säkerställa att operatörerna offentliggör noggranna och adekvata tekniska specifikationer för sådana gränssnitt innan allmänheten får tillgång till tjänster som tillhandahålls via dessa gränssnitt och regelbundet offentlig- göra uppdateringar av specifikationerna. Telelagen reglerar televerksam- heten i . Denna bestämmelse i direktivet bör lämpligen genom- föras genom en ändring av 19 §, som gäller operatörernas skyldighet att informera tillsynsmyndigheten om de gränssnitt som erbjuds. 6 Kostnader och ikraftträdande m.m. 6.1 Kostnader för tillsyn m.m. Regeringens bedömning: Den myndighet som utses att ansvara för marknadskontrollen ges i uppdrag att utreda hur denna bör finansieras. Post- och förslag: har föreslagit att marknadskontrollen skall finansieras genom avgifter som tas ut av radioanvändarna och av teleoperatörerna. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har avvisat eller varit tveksamma till förslaget och menar att det vore mer rimligt att de som tillverkar och marknadsför utrustningen får bära kostnaderna. Skälen för regeringens bedömning: Direktivet föreskriver en skyl- dighet för medlemsstaterna att se till att marknadskontroll utförs av radio- och teleterminalutrustning som släpps ut på den nationella marknaden. Med hänsyn till den starka kritik som Post- och förslag till finansiering av marknadskontrollen fått av remissinstanserna bör denna fråga utredas ytterligare. Regeringen avser att ge i uppdrag att utreda hur denna lämpligen bör finansieras. Det utvidgade tillämpningsområdet för lagen om radio- och tele- terminalutrustning betyder att även området för överklagande till allmän förvaltningsdomstol utökas. Domstolsprövning med anledning av lagen förväntas även i fortsättningen vara ytterst begränsad och bedöms därför inte påverka förvaltningsdomstolarnas resursbehov. 6.2 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelse Regeringens förslag: Lagen och lagändringarna skall träda i kraft .