prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — Den av regeringen föreslagna beslagsbestämmelsen (22 § andra stycket SL) gäller enbart beslag som görs för att ta kunna förverka egendom på grund av brott enligt SL eller vissa andra författningar inom tullagstiftningen. Beslag av handlingar kan däremot, såvitt här är i fråga, i praktiken ske endast som bevisbeslag. Sådana beslag kan göras enbart med stöd av . Därmed blir den bestämmelse som Lagrådet angett (27 kap. 3 § ) tillämplig redan genom förslaget i lagrådsremissen när det är fråga om beslag av handlingar. Beslag enligt den föreslagna bestämmelsen blir i praktiken aktuellt när det är fråga om smuggelgods som skall förverkas. Insmuggling kan givetvis ske genom att en postförsändelse skickas från utlandet. En bestämmelse av motsvarande innehåll som i tillkom . Bestämmelsen infördes för att möjliggöra beslag av postförsändelser och telegram som fanns hos det dåvarande post- och telegrafverket (jfr , I:2, s. 27:13 f och NJA II 1933 s. 102 ff). Verket ansåg sig nämligen förhindrat att lämna ut postförsändelser och telegram till polis eller åklagare. Bestämmelsen, som överförts till , innebär emellertid en begränsning på så sätt att beslag får ske endast om det är fråga om brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Lagrådets förslag innebär att även denna begränsning blir tillämplig. I tullagen och inregränslagen finns emellertid särskilda bestämmelser om möjlighet för att undersöka och öppna postförsändelser samt i vissa fall kvarhålla dem (jfr 57 a 57 d §§ tullagen /6 kap. 11 13 §§ förslaget till ny tullag/ och 8 11 §§ inregränslagen). Det är dessa bestämmelser som används i kontrollverksamhet. Bestämmelserna är utformade för att tillgodose behovet av att kunna förebygga eller förhindra insmuggling av narkotika och andra varor. Bestämmelserna är utformade så att det grundlagsfästa skyddet mot undersökning av brev eller annan förtrolig försändelse upprätthålls (jfr 2 kap. 6 och 12 §§ regeringsformen). Enligt 27 kap. 3 § får en postförsändelse tas i beslag endast om åtgärden kan motiveras med en misstanke om brott för vilket fängelse ingår i straffskalan. För ringa narkotika- smuggling föreslås i enlighet med nuvarande straffbestämmelse i VSL en straffskala om böter eller fängelse . Skulle Lagrådets förslag genomföras torde det kunna innebära att inte skulle få öppna postförsändelser som kommer från ett annat EU- land, om misstanken gäller ringa narkotikasmuggling (jfr 8 § inregränslagen mot bakgrund av syftet med 27 kap. 3 § ). Ett genomförande av förslaget torde vidare kunna innebära att om narkotika påträffas i en postförsändelse i en mängd och under omständigheter som inte ger skäl till misstanke om grövre brott än ringa narkotikasmuggling, så skulle narkotikan inte kunna tas i beslag, inte ens genom beslut av domstol. Det skulle i så fall gälla även införsel från ett icke medlemsland. Möjligheterna att använda sig av s.k. postspärr enligt 57 d § tullagen (6 kap. 13 § förslaget till ny tullag) och 13 § inregränslagen synes också kunna komma att påverkas. Lagrådet har emellertid inte utvecklat sin syn på vilka följderna av dess förslag skulle bli i dessa avseenden. Väl skulle kunna anföras skäl för att skilja mellan den vara som transporteras i en postförsändelse och postförsändelsen som sådan. Det är dock svårt att bedöma vilken bärkraft sådana skäl skulle komma att tillmätas. Det är vidare svårt att se vilket syfte den föreslagna bestämmelsen skulle fylla om man på detta sätt skulle kunna skilja mellan postförsändelsen och den vara som transporteras i försändelsen. Till detta kommer de fall där varan på ett eller annat sätt har integrerats i försändelsen (t.ex. narkotika som placerats under ett frimärke eller mellan skikten i ett vykort eller narkotika som upplösts i vätska och dränkts in i försändelsen). En annan aspekt är om man i stället skulle införa en uttrycklig bestämmelse om att ett beslag i sådana här fall alltid skall beslutas av en undersökningsledare eller åklagare. En sådan ordning skulle emellertid medföra att exempelvis narkotika som påträffas i någons ficka får tas i beslag utan förordnande men narkotika som ligger i ett öppnat kuvert inte skulle få tas i beslag utan förordnande. En sådan ordning är inte ändamålsenlig. Liksom torde det vara fullt tillräckligt att det ankommer på den enskilde tjänstemannen att vid behov hänskjuta frågor till överordnad. Vidare bör även här pekas på den förut nämnda bestämmelsen med behörighetskrav (30 § SL). 5.10 Ekonomiska konsekvenser I avsnitt 5.3 föreslås vissa åtgärder mot organiserad och annan grov brottslighet. Förslaget innebär dels en kriminalisering av förberedelse och stämpling till grov smuggling, grovt tullbrott och grov olovlig befattning med smuggelgods och av försök till grov olovlig befattning med smuggelgods, dels en särskild straffskala för grov olovlig befattning med smuggelgods. Förslaget kan innebära en något utökad användning av fängelsestraff och att personer döms till ett längre fängelsestraff än vad som sker . Det kommer dock uppenbarligen att röra sig om ett mycket begränsat antal personer. Det kan därför förväntas att den sålunda ökade användningen av fängelsestraff kommer att bli så marginell att förslaget kan finansieras inom ramen för kriminalvårdens anslag. Det bör här tilläggas att förslaget är ägnat att motverka en grov brottslighet som föranleder ett betydande skattebortfall och ökade samhällskostnader. Övriga förslag är huvudsakligen inriktade på att renodla och förenkla bestämmelsernas innehåll och systematik. Förslagen kan därför inte förväntas ge upphov till ökade kostnader. 6 Övrig lagstiftning 6.1 Privatinförsellagen Regeringens förslag: I privatinförsellagen anpassas lagtexten i straffbestämmelsen till motsvarande lagtext i den nya smugglingslagen (SL). Det innebär att brottet utformas som ett s.k. farebrott. Det medför att den som för in varor till landet via en bemannad tullplats kan fällas till ansvar oavsett om han blir ertappad vid en kontroll på tullplatsen eller efter det att han passerat kontrollstället på tullplatsen. Vidare införs efter mönster av såväl VSL (och SL) som 12 § skattebrottslagen en bestämmelse om frivillig rättelse. Promemorians förslag: I promemorian föreslås straffskärpning på så sätt att straffskalan utvidgas från enbart böter till böter eller fängelse i högst . Vidare föreslås ökade möjligheter till förverkande. Den nuvarande straffriheten för ringa fall föreslås borttagen. I promemorian föreslås även att det skall bli straffbart att ta befattning med sådana varor som har varit föremål för brott enligt privatinförsel- lagen. Vidare föreslås att det i privatinförsellagen införs dels en bestämmelse om möjlighet till frivillig rättelse, dels en bestämmelse om åtalsbegränsning. Den sistnämnda bestämmelsen tar sikte på de fall då ett brott enligt privatinförsellagen kan föranleda påföring av en sådan administrativ avgift som föreskrivs i 7 § samma lag. I sådana fall skall åtal få väckas endast om det finns särskilda skäl till det. Remissinstanserna: Hovrätten över och har avstyrkt promemorians förslag om straffskärpning och ökad kriminalisering inom privatinförsellagens område. Hovrätten har tillstyrkt övriga förslag till ändringar i lagen. har avstyrkt förslaget om straffskärpning och förslaget om att slopa straffriheten för ringa överträdelser. Tingsrätten har förordat att den nuvarande straffbestämmelsen utmönstras med hänsyn till att bestämmelsen om administrativ avgift får anses tillräcklig. Tingsrätten vill dock avvakta med ändringar tills det avgjorts hur det blir med rätt att behålla den beskattning som föreskrivs i privatinförsellagen. Åklagarkammaren i har tillstyrkt förslagen om straffskärpning och förverkande. har tillstyrkt förslaget om åtalsbegränsning. Systembolaget har tillstyrkt förslaget om straffskärpning. Skälen för regerings förslag: fick vid anslutningen till EU ett undantag från huvudregeln i cirkulationsdirektivet (dvs. rådets direktiv /12/EEG av om allmänna regler för punktskattepliktiga varor och om innehav, flyttning och övervakning av sådana varor, Celex 31992L0012) att privatpersoners inköp av alkohol- och tobaksvaror skall beskattas endast i inköpslandet. Undantaget innebar att fick beskatta privatinförsel över vissa angivna kvantiteter. Undantaget utformades i överensstämmelse med ett redan gällande undantag för och hänvisade till artikel 26 i cirkulationsdirektivet. Enligt de regler som allmänt gäller inom EU har en resande rätt att ta med sig alkohol och tobak, avsedda för eget bruk, från ett annat medlemsland utan att någon punktskatt tas ut i hemlandet. Om varorna tas in för kommersiella ändamål, skall däremot enligt vad som närmare föreskrivs skatt betalas i införsellandet. beslutade rådet att de nordiska länderna skulle få ytterligare tid för anpassning på detta område. har rätt att till och med och underkastat en översyn fortsätta att tillämpa samma kvantitativa restriktioner som tillämpades . Vid kontakter med kommissionen har en underhands- överenskommelse träffats mellan den och kommissionen om en ändring av de svenska införselreglerna. Överenskommelsen innebär, att får fortsätta att beskatta införsel för eget bruk till och med men att de skattefria införselkvoterna successivt ökas. skall allmänna EG-regler för privatinförsel av alkoholdrycker och tobaksvaror gälla. Det nu sagda behandlas närmare i prop. 1999/2000:121. Bestämmelser om beskattningen av resandes införsel för privat bruk av alkoholdrycker och tobaksvaror och vilka kvantiteter som får föras in i landet utan att punktskatt skall betalas finns i privatinförsellagen. Den som för in en vara för vilken skatt skall betalas enligt privatinförsellagen skall vid införseln självmant deklarera detta. Om införseln sker på en bemannad tullplats, skall deklarationen lämnas till tulltjänsteman. I andra fall skall deklarationen lämnas till i från det att införseln gjorts. Beskattningsreglerna straffsanktioneras genom 9 § privatinförsellagen. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar oriktig uppgift eller underlåter att deklarera döms till böter. I ringa fall skall inte dömas till ansvar. Straffbestämmelsen omfattar den som ertappas efter det att han i ett tullfilter passerat kontrollen i grön fil, den som ertappas i röd fil med att lämna oriktig uppgift samt den som efter att ha fört in varorna utan att passera en bemannad tullplats underlåter att lämna deklaration inom föreskriven tid eller som i deklaration lämnar oriktig uppgift. En annan fråga är om straffbestämmelsen omfattar den som ertappas vid kontroll i grön fil. Vid straffbestämmelsens tillkomst påpekade lagrådet att, om någon blir ertappad vid tullkontroll innan kontrollstället har passerats, det inte kommer att finnas förutsättningar för att fälla personen till ansvar (jfr prop. 1995/96:166 s. 44 och 160). Skälet var att lagen inte hade någon straffbestämmelse som avsåg försök till brott. En entydig praxis synes inte ha utvecklats. I många fall har emellertid personer som ertappats i grön fil frikänts av underrätter med motiveringen att det inte har förelegat ett fullbordat brott enligt privatinförsellagen. har å andra sidan i rättsfallet NJA 1999 s. 670 ansett att ett fullbordat brott enligt privatinförsellagen förelegat i ett fall där åtalet gällde att gärningsmännen försökt att föra in sprit och alkohol. Av domen framgår dock inte de närmare omständigheterna kring införseln och har i denna del inte utvecklat skälen för sitt ställningstagande. har i notisfallet NJA 1999 C 58 meddelat tillstånd till prövning i hovrätt i ett mål om ansvar enligt 9 § privatinförsellagen. I beslutet anför att det får anses vara av vikt för ledning av rättstillämpningen att frågan om gränsen för fullbordat brott enligt den bestämmelsen prövas av högre rätt. Straffbestämmelsen bör lämpligen utformas efter mönster av motsvarande bestämmelse i den nya smugglingslagen (8 § SL). Det innebär att brottet utformas som ett s.k. farebrott. Närmare bestämt kommer straffbestämmelsen därmed att gälla den som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att lämna föreskriven deklaration eller i en deklaration lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift samt därigenom ger upphov till fara för att skatt enligt privatinförsellagen undandras det allmänna. En sådan anpassning till den föreslagna smugglingslagen kommer att säkerställa en enhetlig straffsanktionering. Straffbestämmelsen kommer tveklöst att omfatta samtliga fall som behandlats i det föregående. Såväl VSL som den föreslagna smugglingslagen innehåller bestämmelser om möjlighet att genom frivillig rättelse undgå straffansvar (8 a § VSL respektive 15 § SL). I enlighet med promemorians förslag bör en motsvarande ordning införas i privatinförsellagen. Frågan om förhållandet mellan straffbestämmelsen i privatinförsel- lagen och bestämmelsen om administrativ avgift har prövats inte bara vid bestämmelsernas tillkomst utan även senare (jfr prop. 1995/96:166 s. 43 f och prop. 1997/98:100 s. 161 f). Med hänsyn härtill och då de administrativa avgifterna är föremål för utredning (jfr avsnitt 6.2) finner regeringen inte anledning att nu göra några ändringar i den ordning som råder. infördes nya kontrollbefogenheter i privatinförsellagen (se prop. 1997/98:100, s. 143 146). Kort tid därefter publicerades promemorians förslag. Effekterna av de nya kontrollbefogenheterna kunde därför inte beaktas vid utformningen av promemorians förslag. Med hänsyn härtill bör förslagen i promemorian om straffskärpning, kriminalisering och ytterligare möjligheter till förverkande övervägas ytterligare. Regeringen är därför inte beredd att lägga fram dessa förslag. 6.2 Utformningen av tulltilläggen och ändringar i inregränslagen Regeringens förslag: I detta lagstiftningsärende görs inga ändringar av tulltilläggens utformning. Den nuvarande uppräkningen i 3 § lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen (inregränslagen) behålls. Skyldigheten enligt 4 § samma lag att anmäla varor som förs in till eller ut från landet kvarstår tills vidare i sak oförändrad. In- eller utförsel som omfattas av ett förbud eller ett sådant villkor som inte är uppfyllt skall utan dröjsmål anmälas vid närmaste bemannade tullplats. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att det nuvarande området för tulltillägg (jfr 82 och 83 §§ tullagen) utvidgas till att omfatta även den som inte är skyldig att lämna skriftlig, eller med databehandlingsteknik upprättad, tulldeklaration. Förslaget innebär även att oriktiga muntliga uppgifter skall kunna ligga till grund för tulltillägg. Vidare föreslås att den nuvarande uppräkningen i 3 § inregränslagen ersätts med en allmän bestämmelse som anger att lagen är tillämplig på sådana varor som omfattas av en införsel- eller utförselrestriktion som gäller vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land. Som skäl anförs följande. saknar möjlighet att ingripa exempelvis om en person har med sig en införselreglerad vara som inte finns med i paragrafens uppräkning. Innehållet i en sådan uppräkning är föränderligt och ändringar kan ibland behöva göras snabbt. Lagstiftning är en alltför omständlig och tidskrävande procedur. I promemorian lämnas även ett förslag om anmälningsskyldigheten enligt 4 § inregränslagen. Förslaget innebär att anmälningsskyldigheten inskränks till att gälla enbart i de fall förutsättningarna för införsel eller utförsel inte är uppfyllda, dvs. de fall då varan omfattas av ett förbud mot eller ouppfyllt villkor för införsel eller utförsel. Remissinstanserna: Förslaget om att utvidga tillämpningsområdet för tulltilläggen har tillstyrkts av flertalet remissinstanser eller lämnats utan erinran. Flera remissinstanser är dock kritiska mot möjligheterna till dubbla sanktioner i form av straff och tulltillägg. Förslaget att slopa den s.k. varulistan i 3 § inregränslagen har tillstyrkts av , , och Tull-Kust. Förslaget har avstyrkts av . har framfört att varulistan är värdefull för dem som berörs och att det därför kan vara lämpligt att ha motsvarande uppräkning i en förordning eller i myndighetsföreskrifter. Förslaget angående anmälningsskyldigheten enligt 4 § inregränslagen har tillstyrkts av . Skälen för regeringens förslag: Regeringen har tillkallat en särskild utredare för att göra en förutsättningslös översyn av de administrativa sanktionsreglerna (dir. 1998:34). I uppdraget ingår att kartlägga och utvärdera tillämpningen av nuvarande regler. Mot bakgrund av resultatet skall utredaren göra en genomgripande översyn av reglerna i syfte att utforma ett sanktionssystem som uppfyller högt ställda krav på effektivitet, förutsebarhet, likformighet och rättssäkerhet. Utredningens förslag bör avvaktas. Med hänsyn därtill bör promemorians förslag inte föranleda några åtgärder i detta lagstiftningsärende. Inregränslagen innehåller bestämmelser om befogenheter vid införsel eller utförsel över gräns mot andra EU-länder. Av EG-fördraget följer att dessa befogenheter får utövas endast i den mån det är fråga om varor som är föremål för sådana införsel- eller utförselrestriktioner som kan göras gällande inom EU. Det nu sagda skall ses mot bakgrund av följande. I den nationella lagstiftningen finns en rad föreskrifter om införsel- och utförselförbud eller införsel- och utförselvillkor. Dessa föreskrifter är i regel utformade utan någon begränsning i förhållande till andra EU-länder. EU:s inre marknad bygger emellertid på fri rörlighet för varor. Det följer av artiklarna 28 och 29 i EG-fördraget. Endast i speciella fall tillåts restriktioner (artikel 30 i EG-fördraget). Uppräkningen i 3 § inregränslagen avser sådana varor som omfattas av restriktioner vilka anses tillåtna enligt EG-fördraget eller anslutningsfördrag med EU. Inregränslagen är tillämplig endast på de uppräknade varorna. Uppräkningen grundar sig på ingående och komplicerade överväganden angående de regler som gäller för den inre marknaden. Det är fråga om övergripande bedömningar som rör själva kärnan i den inre marknaden, nämligen den fria rörligheten för varor. Frågorna kan påverka förhållande till EU och dess medlemsländer. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att den nuvarande uppräkningen i lag bör behållas. Anmälningsskyldigheten i inregränslagen (4 §) är utformad så att den beträffande de flesta varor gäller endast om de omfattas av ett förbud eller ett villkor som inte är uppfyllt eller om varan förs in eller ut med stöd av ett tillstånd som föranletts av vilseledande uppgift. Såvitt avser några varuslag föreskrivs emellertid att införsel eller utförsel alltid skall anmälas (generell anmälningsskyldighet). Så är fallet när det är fråga om krigsmateriel som avses i lagen (1992:1300) om krigsmateriel och produkter som avses i lagen (1998:397) om strategiska produkter, vapen och ammunition som avses i vapenlagen (1996:67), hundar och katter för annat ändamål än handel, nötkreatur, svin, får, getter, fjäderfän, fisk och reptiler, andra djur eller djurprodukter då det finns särskild anledning att misstänka smittsam sjukdom eller annan allvarlig risk för människors eller djurs hälsa, att erforderliga dokument saknas eller att de villkor som i övrigt gäller för införseln inte är uppfyllda och barnpornografi enligt lagen (1998:1443) om förbud mot införsel och utförsel av barnpornografi i vissa fall. Vid lagens tillkomst kritiserades bestämmelserna om anmälnings- skyldighet. Lagrådet framhöll att när det gäller införsel som sker med stöd av tillstånd är anmälningsskyldigheten osanktionerad och varan får föras in oberoende av om anmälan görs eller ej (prop. 1995/96:166 s. 156 f). Den föreslagna smugglingslagen innehåller, liksom VSL, straff endast för den som bryter mot ett införselförbud eller -villkor eller ett utförselförbud eller -villkor eller som för in eller ut en vara med stöd av tillstånd som föranletts av oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift. Den som för in exempelvis en hund eller katt till landet utan att anmäla införseln eller utförseln kan således inte fällas till ansvar, om införseln inte sker i strid med något förbud eller villkor och inte heller görs med stöd av tillstånd som föranletts av oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift. Det bör här anmärkas att det i andra sammanhang kan finnas föreskrifter om generell anmälningsskyldighet. Så är fallet i t.ex. 15 § förordningen (1992:1303) om krigsmateriel. Enligt den bestämmelsen skall utförsel av viss krigsmateriel anmälas till senast före den tidpunkt då utförsel avses ske. Motsvarande ordning gäller enligt 17 § förordningen (1998:400) om strategiska produkter vid utförsel av strategiska produkter. Den generella anmälningsskyldigheten har tillkommit för att underlätta kontrollen av att förbud och villkor inte överträds (jfr a. prop. s. 42 f, 47 52, 55 ff och 92 samt prop. 1997/98:43 s. 99 ff och 173). Enligt regeringens mening har det i lagstiftningsärendet inte framkommit skäl att ändra anmälningsskyldighetens omfattning. Vid lagens tillkomst påtalade Lagrådet att flera bestämmelser om befogenheter vid kontroll hade fått en missvisande utformning. Lagrådet påpekade att detta berodde på konstruktionen av anmälningsbestämmelsen. Mot bakgrund härav har bestämmelserna i lagen gåtts igenom och föreslås att flera av dem förtydligas. Vidare förslås att det i inregränslagen tas in en föreskrift om att anmälan skall ske utan dröjsmål vid närmaste bemannade tullplats, om varan omfattas av ett förbud mot eller ett ouppfyllt villkor för in- eller utförsel eller om varan förs in eller ut med stöd av ett tillstånd som föranletts av oriktig uppgift eller underlåtenhet att lämna föreskriven uppgift. Bestämmelsen bör ses mot bakgrund av att det rör sig om varor som inte får finnas inom landet utan att vara föremål för åtgärder från sida eller varor som inte får föras ut ur landet. Den föreslagna bestämmelsen innebär att inregränslagen anpassas till en ändring i lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. som regeringen föreslår i annat lagstiftningsärende (jfr avsnitt 3, Ärendet och dess beredning). Enligt den lagen får varor som förs in från tredje land utan hinder av införselförbud eller -villkor bli föremål för vissa närmare angivna slag av tullbehandling. Förslaget innebär bl.a. att lagen även skall vara tillämplig på varor som förs in från ett EU-land under förutsättning att varorna förs direkt till närmaste bemannade tullkontor och där anmäls. 6.3 Ekonomiska konsekvenser De föreslagna ändringarna innebär i allt väsentligt enbart lagtekniska justeringar. De kan därför inte förväntas ge upphov till ökade kostnader. 7 Författningskommentar 7.1 Förslaget till lag (2000:000) om straff för smuggling 1 § Denna lag innehåller bestämmelser om ansvar m.m. för gärningar som rör införsel till eller utförsel från landet av varor. Har det i lag eller annan författning föreskrivits straff för den som bryter mot ett förbud mot eller villkor för att föra in eller ut en vara, gäller i stället bestämmelserna i den författningen om inget annat är föreskrivet. I 19 22, 26, 27 och 32 §§ finns särskilda bestämmelser om befogenheter för att förhindra, utreda och beivra brott enligt denna lag eller brott, som rör införsel till eller utförsel från landet av varor, enligt någon av de författningar som nämns i tredje stycket. Befogenheterna gäller även vid sådana brott enligt narkotikastrafflagen (1968:64) som avses i 12 § tredje stycket. Befogenheten enligt 32 § att väcka åtal eller besluta om förverkande gäller dock inte vid brott enligt narkotikastrafflagen. De författningar som avses i andra stycket är lagen (1960:419) om förbud i vissa fall mot införsel av spritdrycker, lagen (1994:1565) om beskattning av viss privatinförsel, lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land som är medlem i Europeiska unionen, lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter samt tullagen (2000:000).