prop · GN0389 · 2000-01-01 00:00:00 — Allmänt sett ter det sig främmande att låta ett avtal bli ogiltigt enbart av det skälet att ena parten inte har informerat motparten om dennes rättigheter enligt lag. Det gäller även för konsumentförhållanden. Som framgår ovan ansågs det trots det påkallat med en ogiltighetsregel för att säkerställa genomslag för den nya ångerrätten. Men de motiv som från början bar upp ogiltig- hetsregeln har förlorat i betydelse. Det är tveksamt i vilken grad ogiltighetsregeln numera i praktiken bidrar till ett gott konsumentskydd. finns ett starkare marknadsrättsligt påföljdssystem än när regeln infördes, och distansavtalslagen kommer att innebära ytterligare för- bättringar i det. Likaså kan det leda till otillfredsställande resultat om en näringsidkare inte kan reparera en brist i informationsskyldigheten i efterhand. Det kan på goda grunder göras gällande att det är bättre att konsumenten verkligen får information om sin ångerrätt än att han eller hon kan göra gällande en ogiltighetspåföljd för bristande information. Med nuvarande regler börjar ju ångerfristen ändå aldrig löpa förrän konsumenten har fått informationen. Vidare kommer distansavtalslagen att ha ett betydligt vidare tillämpningsområde än hemförsäljningslagen och omfatta en betydligt större mängd avtal, bl.a. avtal genom Internet. Det torde inte vara motiverat att låta en ogiltighetsregel gälla för alla dessa avtal. Brister i informationsskyldigheten lär också vara lättare att upptäcka, t.ex. för konsumentorganisationer, i distansavtalsfallen än de är vid hembesök. Till skillnad från vad som gäller enligt hemförsäljnings- lagen skall informationen vid distansavtalen dessutom inte lämnas vid en i lagen precist bestämd tidpunkt utan efter avtalet. Det är inte lämpligt att knyta en omedelbar ogiltighetspåföljd till en sålunda obe- stämd tidpunkt vars närmare innebörd måste bestämmas i rättstillämp- ningen. Det kan även noteras att det inte finns någon ogiltighetsregel i lagen om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende, som innehåller liknande bestämmelser om informationsskyldighet och ångerrätt. Den nuvarande ordningen, som alltså skiljer mellan avtal som är bindande och avtal som inte är det, är tämligen svår att förstå och kan lätt missuppfattas. Det är angeläget att påföljdssystemet i distansavtalslagen inte blir komplicerat, särskilt eftersom lagen skall omfatta bl.a. Internet- handel över gränserna. Som kommer att framgå av avsnitt 6.5.1 om ångerfristens längd är det enligt regeringens mening möjligt att ge ett lika gott konsumentskydd med en reglering som inte skiljer på bindande och icke-bindande avtal. Med hänsyn till det sagda anser regeringen att övervägande skäl talar för att det inte tas in någon ogiltighetsregel i distansavtalslagen. Vid de nordiska departementsöverläggningarna har det framkommit att man i vart fall i och är inne på att välja samma lösning som föreslås här. 6.5 Konsumentens ångerrätt 6.5.1 Ångerfristen Regeringens förslag: Konsumenten skall ha på sig att frånträda ett ingånget avtal utan att drabbas av någon påföljd och utan att behöva ange något skäl. Ångerfristen skall vid avtal om varor börja löpa den dag då konsumenten tar emot varan eller en väsentlig del av den, medan ångerfristen vid avtal om en tjänst skall börja löpa den dag då avtalet ingås. Ångerfristen skall dock tidigast börja löpa när konsumenten har tagit emot viss i lagen angiven information, bl.a. om villkoren för och formerna för att utöva ångerrätten. Vid distansavtal skall det gälla en yttersta tidsgräns för att utöva ångerrätten. Vid avtal om en vara som har tillverkats eller väsentligt ändrats efter konsumentens särskilda önskemål eller som annars har fått en tydlig personlig prägel skall ångerfristen börja löpa när konsumenten har tagit emot viss i lagen angiven information, bl.a. om villkoren för och formerna för att utöva ångerrätten. Det skall gälla oavsett om konsu- menten har tagit emot varan. En förutsättning skall dock vara att näringsidkaren skriftligen har kommit överens med konsumenten om det. Se 13, 15 och 16 §§. Promemorians förslag: I promemorian föreslås det att bestämmelsen som gör det möjligt för näringsidkaren att komma överens med konsu- menten att ångerfristen skall börja löpa när informationsskyldigheten har fullgjorts skall vara tillämplig även på varor som på grund av sin beskaffenhet inte kan återlämnas eller som snabbt kan försämras eller bli för gamla. I övrigt stämmer promemorians förslag överens med rege- ringens (se promemorian s. 52 f.). Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna tillstyrker eller godtar promemorians förslag om ångerfristens längd eller lämnar det utan någon invändning. Flera remissinstanser (bl.a. och ett flertal näringslivsorganisationer) anser dock att ångerfristen bör vara , alternativt nio eller . och framför synpunkten att konsumentens meddelande om att han eller hon vill ångra sig skall vara skriftligt. menar att ångerfristen vid hemförsäljningsavtal liksom skall kunna börja löpa redan när konsumenten undersöker varan eller en likadan vara. Flera remiss-instanser har synpunkter på om det vid distansavtal bör finnas en yttersta tidsfrist för att utöva ångerrätten och på hur lång den fristen i så fall bör vara. Skälen för regeringens förslag: I artikel 6.1 första stycket i distans- avtalsdirektivet föreskrivs att konsumenten skall ha rätt till en frist på minst för att frånträda ett avtal utan påföljd och utan att behöva ange några skäl. När skall ångerfristen börja löpa? Beträffande distansavtal föreskrivs i artikel 6.1 i direktivet att ånger- fristen för avtal om varor börjar löpa från och med den dag då konsu- menten tar emot varorna, dock tidigast när skyldigheterna i artikel 5 (information efter avtalsslutet) har uppfyllts. Bestämmelserna föreskriver vidare att ångerfristen för avtal om tjänster börjar löpa från och med den dag då avtalet ingås eller, om skyldigheterna i artikel 5 har uppfyllts efter avtalets ingående, från och med den dag då dessa skyldigheter uppfylldes. När det gäller avtal om varor bör det, såsom föreskrivs i direktivet, i distansavtalslagen tas in en bestämmelse om att ångerfristen skall börja löpa den dag då konsumenten tar emot varan. Regeln bör, i enlighet med vad som gäller enligt hemförsäljningslagen, kompletteras med en föreskrift om att det är tillräckligt att konsumenten tar emot en väsentlig del av varan för att ångerfristen skall börja löpa. Detta kan inte komma i konflikt med direktivets syfte. Däremot medger direktivet inte att man överför den bestämmelse i hemförsäljningslagen som säger att ånger- fristen kan börja löpa redan när konsumenten undersöker varan eller en likadan vara. Såsom följer av direktivet bör det i distansavtalslagen föreskrivas att ångerfristen under inga omständigheter börjar löpa förrän näringsidkaren har uppfyllt sina skyldigheter om information efter avtalsslutet. Vid avtal om en tjänst bör i enlighet med direktivet ångerfristen börja löpa den dag då avtalet ingås, dock tidigast när näringsidkaren har uppfyllt sina skyldigheter om information efter avtalsslutet. Enligt artikel 5.1 i hemförsäljningsdirektivet börjar ångerfristen för hemförsäljningsavtal löpa den dag då konsumenten tar emot information om bl.a. sin rätt att ångra avtalet. Eftersom direktivet är ett minimi- direktiv lägger bestämmelsen inte hinder i vägen för att låta ångerfristen vid hemförsäljningsavtal börja löpa vid i huvudsak samma tidpunkt som skall gälla för distansavtalen, dvs. tidigast den dag då näringsidkaren har uppfyllt sin informationsskyldighet. Det föreslås att reglerna för hem- försäljning utformas så. Däremot bör den gällande bestämmelsen att ångerfristen kan börja löpa redan när konsumenten undersöker varan eller en likadan vara enligt regeringens mening inte tas in i distansavtalslagen. Det är naturligt och även värdefullt från enkelhetssynpunkt om reglerna för ångerfristen är ungefär likadana oavsett om det är fråga om ett distansavtal eller ett hemförsäljningsavtal. Enligt artikel 6.3 tredje strecksatsen i distansavtalsdirektivet får konsu- menten inte utöva någon ångerrätt vid avtal om tillhandahållande av varor som har tillverkats enligt konsumentens anvisningar eller som har fått en tydlig personlig prägel. Detsamma gäller för varor som på grund av sin beskaffenhet inte kan återlämnas eller som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Det sagda gäller dock bara om parterna inte har kommit överens om annat. Det kan t.ex. vara fråga om avtal om varor som näringsidkaren normalt inte har i sitt sortiment. Ett annat exempel är avtal om livsmedel som snabbt kan försämras eller bli för gamla. Det är alltså i och för sig möjligt att undanta sådana distansavtal som sagts från den ångerrätt som annars skall gälla. Det kan också anföras goda skäl för att göra det. Emellertid kan några sådana undantag inte göras enligt hemförsäljningsdirektivet. Med hänsyn till intresset av en, så långt det är möjligt, enhetlig reglering av ångerrätten för distansavtal och hemförsäljningsavtal bör det övervägas om det är möjligt att finna en gemensam lösning. Ett sätt vore naturligtvis att inte göra någon särregle- ring över huvud taget för de angivna avtalen. Det skulle emellertid nog föra för långt att i dessa fall låta ångerfristen börja löpa först från den tidpunkt då konsumenten efter köpet tar emot varan. Som anförs i promemorian är ett bättre alternativ att efter mönster av vad som gäller enligt hemförsäljningslagen i stället införa en bestämmelse i distansavtalslagen om att näringsidkaren vid sådana avtal skall kunna komma överens med konsumenten om att ångerfristen skall börja löpa när näringsidkaren har fullgjort sin informationsskyldighet. Det gäller oavsett om varan har levererats eller inte. Man bör således ta in en bestämmelse i distansavtalslagen om att näringsidkaren skall kunna komma överens med konsumenten om att ångerfristen skall börja löpa tidigare än som annars skulle bli fallet när det gäller en vara som har tillverkats eller väsentligt ändrats efter konsumentens särskilda önskemål eller som annars har fått en tydlig personlig prägel. För att konsumenten inte skall behöva känna osäkerhet om hur ångerfristen skall beräknas i det enskilda fallet bör det liksom krävas att näringsidkaren träffar en skriftlig överenskommelse med konsumenten. vid påpekar torde det emellertid inte finnas tillräckliga skäl att frångå distansavtalsdirektivet när det gäller avtal om en vara som på grund av sin beskaffenhet inte kan återlämnas eller som snabbt kan försämras eller bli för gammal. Kan en vara inte återlämnas, spelar det knappast någon roll när ångerfristen börjar löpa. Det bör i sådana fall över huvud taget inte finnas någon ångerrätt. I enlighet med distansavtalsdirektivet bör det alltså finnas ett undantag från ångerrätten för sådana distansavtal. Se vidare avsnitt 6.8. Ångerfristens längd Distansavtalsdirektivet föreskriver att ångerfristen skall vara minst (artikel 6.1 första stycket). I hemförsäljningsdirektivet före- skrivs att ångerfristen inte får vara kortare än (artikel 5.1). I distansavtalslagen bör ångerfristens längd vara densamma för båda avtalstyperna. Ångerfristen kan då inte understiga , dvs. i praktiken minst . Det stämmer emellertid illa med nordisk lagstiftningstradition att ange en tidsfrist i arbetsdagar. Dessutom medför det osäkerhet om när fristen löper ut. Vid de nordiska departe- mentsöverläggningarna har man varit eniga om att fristen i stället bör uttryckas i kalenderdagar. En ångerfrist som understiger 14 kalender- dagar uppfyller inte distansavtalsdirektivets krav avseende längden på ångerfristen. Avtalet kan ju ha ingåtts i anslutning till en eller flera storhelger, t.ex. i anslutning till jul- och nyårshelgerna. Som Lagrådet har påpekat är det till och med så att inte ens den i promemorian och i lagrådsremissen föreslagna ångerfristen på då alltid uppfyller direktivets krav. Så är fallet när , och därmed också nyårsafton, infaller . Regeringen föreslår därför att ånger- fristens längd bestäms men att det i lagen också föreskrivs att ångerfristen aldrig får understiga . Det kan tilläggas att det i direktivförslaget om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter som huvudregel föreslås en ångerfrist på just . När det gäller distansavtal framgår det av artikel 6.1 att det enligt direktivet gäller en yttersta tidsgräns för att utöva ångerrätten. Det är med andra ord inte möjligt att utöva någon ångerrätt sedan det har gått och detta oavsett om ångerfristen har börjat löpa eller inte. Denna tremånadersfrist skall enligt direktivet räknas från och med den dag då konsumenten tog emot varorna eller från och med den dag då avtalet om en tjänst ingicks. Det framstår inte minst av förutsägbarhetsskäl som rimligt att det finns en yttersta tidsgräns för ångerrätten vid distansavtal, särskilt vid köp på Internet. En sådan regel bör följaktligen tas in i distansavtalslagen. Enligt direktivet skall denna yttersta tidsgräns alltså vara . Ett införande av en sådan tremånadersfrist som man tar bort ogiltighetsregeln (se avsnitt 6.4) skulle innebära en försämring av det konsumentskydd som finns vid telefonförsäljning. Har konsu- menten inte fått någon information om villkoren för och formerna för att utöva ångerrätten, bör därför den yttersta tidsgränsen för att utöva ångerrätten inte göras kortare än . Det bör gälla för alla distansavtal. Näringsidkaren kan brista i sin informationsskyldighet även avseende annat än ångerrätten. Det kan t.ex. gälla information om förekommande garantier. Vid bristande information i sådana hänseenden torde det inte finnas skäl att frångå direktivet. Den yttersta tidsgränsen för att utöva ångerrätten bör alltså då vara . Hemförsäljningsdirektivet medger inte att det i distansavtalslagen införs någon yttersta tidsgräns för att utöva ångerrätten vid hemförsälj- ningsavtal. Distansavtalslagen kommer alltså såvitt avser hemförsälj- ningsavtal inte att innehålla någon sådan yttersta tidsgräns. Så länge näringsidkaren inte har uppfyllt sin informationsskyldighet, har konsu- menten rätt att frånträda avtalet. När informationen har getts, har konsumenten rätt att ångra avtalet . Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det vid distansavtal skall gälla en yttersta tidsgräns för att utöva ångerrätten. Har näringsidkaren inte gett information om villkoren för och formerna för att utöva ångerrätten, skall den yttersta tidsgränsen vara . Det skall inte finnas någon yttersta tidsgräns när det gäller hemförsäljningsavtal. Med en lösning av detta slag uppnås i praktiken ett konsumentskydd som är likvärdigt med en reglering som innehåller en ogiltighetspåföljd (jfr avsnitt 6.4). Krav på skriftligt meddelande? gäller enligt 6 § hemförsäljningslagen att konsumenten har rätt att frånträda ett avtal genom att lämna eller sända ett skriftligt meddelande om detta till näringsidkaren. I promemorian föreslås det att det inte skall finnas något sådant formkrav i distansavtalslagen, vare sig för distans- avtal eller hemförsäljningsavtal. Regeringen är av samma uppfattning. Distansavtalsdirektivet medger inte att det i nationell lag uppställs något sådant krav, vilket ju principiellt sett skulle innebära ett försämrat konsumentskydd, och det bör i detta hänseende gälla samma regler för distansavtal och hemförsäljningsavtal. 6.5.2 Utövande av ångerrätten Regeringens förslag: Konsumenten skall vara skyldig att vårda varan. Om konsumenten utövar sin ångerrätt, skall han eller hon som huvudregel lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. Näringsidkaren skall betala tillbaka vad konsumenten har betalat. Återbetalningen skall ske senast . Vid hem- försäljningsavtal och sådan telefonförsäljning där näringsidkaren ringer upp konsumenten skall konsumenten ha rätt att behålla varan till dess att näringsidkaren har fullgjort sin betalningsskyldighet. Vidare skall vid sådana avtal varan tillfalla konsumenten utan ersättning, om näringsidkaren inte från den dag då ångerfristen började löpa fullgör sin betalningsskyldighet. Vid hemförsäljningsavtal och telefonförsäljning skall närings- idkaren betala skälig ersättning till konsumenten för dennes kostnader att sända tillbaka varan. Vid andra distansavtal skall konsumenten som huvudregel svara för kostnaderna för att sända tillbaka varan. Kreditavtal som konsumenten har träffat med näringsidkaren eller med någon annan med anledning av en överenskommelse mellan denne och näringsidkaren skall upphöra att gälla, om konsumenten utövar sin ångerrätt. I sådana fall skall kreditgivaren inte få tillgodo- göra sig någon särskild ersättning för att skulden betalas . Se 17 20 §§. Promemorians förslag: Det föreslås i promemorian att bestämmelser av i huvudsak samma slag som finns i hemförsäljningslagen skall tas in även i distansavtalslagen, nämligen bl.a. att konsumenten som huvudregel skall hålla varan tillgänglig på den plats där den har tagits emot och att konsumenten vid både distansavtal och hemförsäljningsavtal har rätt att behålla varan till dess att näringsidkaren har lämnat tillbaka vad konsumenten har betalat. När det gäller frågan om konsumentens skyldighet att vårda varan och frågan om upphörande av kreditavtal stämmer promemorians förslag överens med regeringens (se prome- s. 57 f.). Remissinstanserna: vid uni- versitet menar att distansavtalsdirektivet inte tillåter att man i nationell lag har en bestämmelse om att konsumenten får utöva sin ångerrätt endast om varan hålls i väsentligen oförändrat skick. Övriga remissinstanser som har yttrat sig i frågan tillstyrker den föreslagna bestämmelsen eller lämnar den utan någon invändning. Flera remissinstanser har invändningar mot de föreslagna bestämmelserna om verkan av att konsumenten utövar sin ångerrätt. menar att konsumenten alltid bör svara för kostnaderna för att sända tillbaka varan till näringsidkaren. är av samma mening. Vidare anser att näringsidkarens skyldighet att betala tillbaka vad konsumenten kan ha betalat skall inträda först när näringsidkaren har fått tillbaka varan från konsumenten. I detta instämmer , och . anser att det som huvudregel skall åligga konsumenten att sända tillbaka varan till näringsidkaren. Vidare ställer sig tveksam till förslaget att om varan har sänts till konsumenten med post, denne skall sända tillbaka varan på samma sätt liksom till förslaget att konsumenten har rätt att behålla varan till dess att näringsidkaren fullgör sin återbetalningsskyldighet och att egendomen i vissa fall tillfaller konsumenten utan ersättning. De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget i den delen det gäller upphörande av kreditavtal. anser att det dessutom bör föreskrivas att konsumenten i vart fall vid telefon- och hemförsäljning inte skall behöva betala några kostnader som är föranledda av krediten. anser att bestämmelsen inte bör gälla kreditavtal som är knutna till kreditkort. Skälen för regeringens förslag måste hållas i väsentligen oförändrat skick gäller enligt 8 § hemförsäljningslagen att konsumenten vid avtal om överlåtelse eller upplåtelse av lös egendom som huvudregel får utöva sin ångerrätt endast om den vara som han eller hon har tagit emot hålls i väsentligen oförändrat skick. Bestämmelsen saknar direkt motsvarighet i distansavtalsdirektivet. Det bör enligt regeringens mening likväl vara möjligt att i en nationell lag ta in en bestämmelse av detta slag. Direktivet torde rimligen inte kräva att konsumenten skall få utöva sin ångerrätt, trots att varan har minskat väsentligt i värde genom konsumentens hantering. Regeringen föreslår alltså att det i distansavtalslagen tas in en bestämmelse av det slag som finns i 8 § hemförsäljningslagen. Även i de övriga nordiska länderna avser man ha en sådan regel. Konsumentens skyldighet att lämna eller sända tillbaka varan I 9 § hemförsäljningslagen finns bestämmelser om vad en konsument som har utövat sin ångerrätt skall göra med den vara som han eller hon har tagit emot. Några motsvarande bestämmelser finns inte i distans- avtalsdirektivet, utan direktivet lämnar den frågan öppen. Om konsumenten utövar sin ångerrätt skall enligt 9 § första stycket hemförsäljningslagen den vara som han eller hon har tagit emot hållas tillgänglig på den plats där den har tagits emot. Bestämmelsen har gällt . En i stort sett likadan bestämmelse fanns hemförsäljningslag. Det kan antas att det då i flertalet fall var närings- idkaren själv som transporterade varan till konsumenten. Om konsu- menten utövade sin ångerrätt var det naturligt att näringsidkaren också hämtade varan hos konsumenten. Enligt 9 § andra stycket skall konsu- menten, om varan har sänts till konsumenten med post, sända tillbaka varan på samma sätt, under förutsättning att näringsidkaren tillhanda- håller en lämplig förpackning och att konsumenten inte behöver lägga ut för returporto. Någon motsvarande bestämmelse fanns inte hemförsäljningslag. Bestämmelsen infördes hemförsäljnings- lag bl.a. av den anledningen att lagen i fortsättningen skulle vara tillämp- lig även på telefonförsäljning (se prop. 1981/82:40 s. 36). Vid sådan försäljning var det vanligt att näringsidkaren skickade varan till konsumenten per post. Man måste dock räkna med att leveranser vid distansavtal kan komma att ske på flera skilda sätt, såväl genom närings- idkarnas egna leveranser, t.ex. utkörning av varor till hemmet, som genom olika fristående distributionssystem, t.ex. post, åkerier och cykel- bud. Regleringen bör därför inte begränsas till post. Av det sagda följer enligt regeringens mening att man bör välja en delvis annan lösning än den som finns i hemförsäljningslagen. Om konsumenten utövar sin ångerrätt, bör som huvudregel gälla att konsu- menten skall lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. Detta bör komma tydligare till uttryck i lagen än som sker i promemorians förslag. Som utgångspunkt bör det vara konsumenten som avgör hur återsändandet skall ske. Som har sagts får dock ångerrätten utövas endast om konsumenten vårdar varan, vilket kan ha betydelse för hur varan bör återsändas. Man torde kunna utgå från att näringsidkare i vissa fall har organiserat ett system för återlämnande, och det är då naturligt att konsumenten använder detta. Regeringen återkommer till frågan om kostnaderna för återsändandet. I hemförsäljningsfallen finns det dock anledning att ha kvar den reglering som gäller . Om konsumenten har tagit emot varan vid hembesöket eller under utflykten, bör alltså gälla att konsumenten skall hålla varan tillgänglig på den plats där den har tagits emot. Även vid hemförsäljning förekommer det emellertid att varan sänds till konsu- menten med post eller på annat sätt efter hembesöket eller utflykten. I dessa fall torde det inte finnas skäl att frångå huvudregeln, nämligen att konsumenten skall lämna eller sända tillbaka varan. När det gäller material som konsumenten har tagit emot med anledning av ett avtal om en tjänst, t.ex. färgburkar för ommålning av en lägenhet, torde sådant material nästan undantagslöst ha tagits med av närings- idkaren till den plats där tjänsten skulle fullgöras. Det bör då gälla att materialet skall hållas tillgängligt på den plats där det har tagits emot, förutsatt att konsumenten inte åsamkas olägenheter av betydelse eller kostnader. Näringsidkarens skyldighet att betala tillbaka vad konsumenten har betalat Enligt 10 § hemförsäljningslagen skall näringsidkaren, om konsumenten utövar sin ångerrätt, lämna tillbaka vad konsumenten har betalat. Enligt motiven (prop. 1981/82:40 s. 37) torde näringsidkaren ha en skälig tidsfrist att lämna tillbaka betalningen. En bestämmelse av detta slag bör tas in även i distansavtalslagen. Som det anges i promemorian bör bestämmelsen dock preciseras på så sätt att det föreskrivs att närings- idkaren skall fullgöra sin skyldighet och senast . Denna precisering föranleds av artikel 6.2 i distansavtalsdirektivet.