prop · GN03110 · 2000-01-01 00:00:00 — Nämnden ombildades till i samband med tillskapandet av (). breddades dess sammansättning för att återspegla den bredare sammansättning som har. I är därför samtliga riksdagspartier representerade. Rådet har 10 ledamöter. En aktuell lista på rådets ledamöter finns på ISP:s webbplats . Samråd skall ske med innan beslut fattas i viktigare ärenden vid sina sammanträden. Rådet sammanträder på kallelse av ISP:s myndighetschef, krigsmaterielinspektören, som även leder överläggningarna. Vid rådets sammanträden presenterar bedömningar av de mottagarländer som är aktuella. Försvarsdepartementet medverkar med bedömningar avseende ärendenas försvarspolitiska betydelse. En strävan i rådet är att uttolka riktlinjerna på ett konsistent sätt, till ytterligare vägledning för inspektionen. Vidare ges ledamöterna full insyn i handläggningen av utförselärenden genom att samtliga utförselbeslut för exportförsäljning fortlöpande redovisas. Genom denna procedur säkerställs en parlamentarisk insyn i tillämpningen av lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Krigsmaterielinspektören har även att vid behov höra rådet i frågor som rör tillämpningen av lagen (1998:397) om strategiska produkter. ersätter inte i sådana ärenden som regeringen enligt regeringsformen skall överlägga med om. hölls sju sammanträden i rådet. 8 Det teknisk-vetenskapliga rådet (TVR) För att bistå krigsmaterielinspektören med beredningen av ärenden som rör klassificering av krigsmateriel inrättades ett särskilt teknisk- vetenskapligt råd med företrädare för institutioner med överblick över teknologins tillämpning på civila respektive militära områden. höll rådet 3 sammanträden. Genom tillskapandet av har det teknisk-vetenskapliga rådets arbetsområde breddats till att vid behov även omfatta produkter med dubbla användningsområden. 9 Informationsverksamhet avseende exportkontroll verkar internationellt för en ökad öppenhet kring handeln med krigsmateriel. Även nationellt görs ansträngningar för att sprida kunskap inom detta område. Regeringens offentligt redovisade årliga skrivelse om den svenska exporten är ett led i regeringens ansträngningar för ökad öppenhet. Den årliga skrivelsen publiceras på svenska och engelska och finns tillgänglig på webbplatserna , samt i Rixlex (). För att främja informationstillgången på detta område har bidragit ekonomiskt till upprättande och utveckling av som innehåller information om nationella och internationella exportkontrollsystem samt viss statistik över innehav och export. Att verka för spridning av kunskap om exportkontrollen, både till allmänheten och till de företag som berörs är en viktig uppgift för (). ISP gav 1998 ut en reviderad upplaga av den handbok som senast gavs ut av KMI . är främst avsedd för dem som inom försvarsindustrin och vid statliga myndigheter har befattning med ärenden som rör tillverkning och utförsel av krigsmateriel. redovisar gällande lagstiftning, regelverk och handläggningsordning för tillståndsärenden. En motsvarande Strategiska Produkter publicerades . Därutöver anordnar ISP återkommande seminarier och informationsmöten om sin verksamhet. Myndigheten upprättade 1998 en utförlig hemsida på Internet. Antalet träffar var i genomsnitt 1400 . Med särskilt anslagna medel påbörjades en studie över hur informationsgivningen från ISP skulle kunna vidareutvecklas. Med hjälp av ett konsultföretag har ISP utarbetat en informationsplan som kommer att genomföras . En broschyr "Vad är det ni exporterar?" om exportkontrollbestämmelser har utarbetats och distribuerats till tullkontor, verkstadsindustriföretag, exportkontrollföreningen och enskilda företag m.fl. I en informationsskrift (vapenexportpolitik, UD informerar 1993:4) behandlas vapenexportens roll i den svenska säkerhetspolitiken, den svenska försvarsindustrins omfattning, riktlinjerna för utförsel av krigsmateriel samt det internationella samarbetet för att kontrollera handeln med krigsmateriel. Skriften har också getts ut på engelska, franska och tyska i syfte att främja kunskapen i andra länder om den svenska politiken på området. En revidering av denna skrift planeras. 10 och annan internationell rapportering om vapenöverföringar generalförsamling antog en resolution som anmodar medlemsländerna att till ett register över konventionella vapen redovisa såväl sin import som sin export av tyngre konventionella vapen. Handeln med följande sju vapenkategorier rapporteras: stridsvagnar, pansrade stridsfordon, grovt artilleri, stridsflygplan, attackhelikoptrar, stridsfartyg och robotar/robotlavetter. I samråd med försvarets myndigheter och ISP sammanställer Utrikes- departementet aktuella uppgifter som i enlighet med den ovannämnda resolutionen överlämnas till FN. För sjätte år, 1997, hade till början 95 av FN:s 185 medlemsländer (jämte observatörslandet ) lämnat uppgifter om sin export och import av de sju kategorierna tyngre vapen. Genom att rapporter föreligger från alla större exportörer utom och alla större importörer utom några länder i , beräknas av den legala världshandeln med angivna vapen omfattas av registret. deltar endast i begränsad omfattning i världshandeln med aktuella tyngre vapensystem. som är det senaste rapportåret, redovisade import från av 34 splitterskyddade trupptransportfordon (MT-LBu) och 3 bepansrade stridslednings- och radarfordon Piranha från . På exportsidan rapporterade utförsel av 24 stridsfordon CV 9030 till . Rapporten för sammanställs , efter färdigställandet av denna skrivelse. verkar på olika sätt för ökad rapportering till och för större öppenhet om transfereringar av krigsmateriel. Dessa ansträngningar ingår som ett led i strävan att öka den allmänna öppenheten på detta område för att därmed öka förtroendet länder emellan och förbättra informationsunderlaget för en ansvarsfull exportkontroll. I Organisationens för säkerhet och samarbete i () säkerhets- forum har de deltagande 55 länderna enats om att iaktta vissa principer vid transfereringar av krigsmateriel, bl.a. att lämna uppgifter till FN- registret. Samråd om rapporteringen till sker med övriga medlemmar av EU. I en skrivelse till FN:s generalsekreterare har EU uppmanat övriga FN-medlemmar att lämna uppgifter även om innehav och egen produktion av den krigsmateriel som omfattas av registret i syfte att göra detta mera användbart. lämnade denna typ av uppgifter till registret första gången . En översyn av registret skedde , dock utan att några konkreta framsteg kunde noteras beträffande utvidgning av registret. En ny översyn kan väntas . Som ett led i strävan efter ökad öppenhet på detta område har regeringens redogörelse till över krigsmaterielexporten överlämnats till FN i engelsk översättning. finns uppgifter lämnade till tillgängliga på FN:s webbplats (). 11 Samarbetet inom EU på exportkontrollområdet Krigsmaterielområdet har identifierats som ett lämpligt område för samarbete inom ramen för EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik (GUSP). I rådsarbetsgruppen COARM (on ) diskuterar de femton medlemsstaterna regelbundet olika frågor med anknytning till handeln med krigsmateriel. Utöver denna arbetsgrupp finns även ad hoc-gruppen POLARM (ad hoc Working Party on a European Armaments Policy), som är inriktad på frågan om vilka behov av förändringar i nationella regelverk och EU-regler som omstruktureringen av europeisk försvarsindustri ger upphov till. antog en gemensam uppförandekod för vapenexport. Koden utgår från och preciserar ytterligare de gemensamma kriterier för krigsmaterielexport som beslutades av i och i . Texten till koden bifogas som bilaga 3. I koden anges olika kriterier som skall tillämpas vid den nationella prövningen av exportansökningar. Dessa överensstämmer i allt väsentligt med de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport. Medlemsstaterna ger i koden uttryck för sin avsikt att förstärka utbytet sinsemellan av relevant information för att uppnå en ökad insyn och att gradvis närma den förda exportpolitiken i de olika medlemsstaterna. Medlemsstaterna skall bl.a. informera varandra om potentiella exportaffärer som inte medges, s.k. denials. Enligt uppförandekoden skall en årlig rapport sammanställas. Varje medlemsstat upprättar , , en rapport över sin export av krigsmateriel och tillämpning av koden. Rapporterna sammanställs av ordförandeskapet och diskuteras vid ett årligt möte inom ramen för GUSP (den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken). I samband med detta möte utvärderas uppförandekodens effekter och eventuella förbättringar av koden diskuteras. Efter mötet sammanställs den årliga rapporten som skall godkännas av ministerrådet. Den första årliga rapporten enligt uppförandekoden antogs av rådet . I linje med svenska målsättningar blev rapporten offentlig. Rapporten innehåller bl.a. de riktlinjer som har antagits för att förbättra tillämpningen av koden, prioriteringar för framtida samordnade åtgärder och viss statistik över medlemsstaternas export av konventionella vapen. Rapporten visar att medlemsstaterna bl.a. har fortsatt diskussionerna om utformningen av en gemensam europeisk förteckning över krigsmateriel. Man har även utbytt information om tillämpningen av FN:s, EU:s och embargon i syfte att utveckla en gemensam praxis. Ett antal länder, däribland och samt ett flertal av de till EU associerade staterna, har uttalat att de kommer att låta sig vägledas av koden i sina beslut om krigsmaterielexport. Koden bifogas denna skrivelse som bilaga 3. Den återfinns på internet under adresserna och . Ett beslut av om vapenembargon utgör ett ovillkorligt hinder mot svensk export enligt riktlinjerna för krigsmaterielexport. , hela eller delar av året, gällde bindande embargon beslutade av mot (UNITA), , , , , , och . Vidare omfattades , , , och Yemen av ej bindande embargon beslutade av FN. EU:s medlemsstater iakttar fullt ut FN:s säkerhetsråds bindande beslut om vapenembargon. rekommendationer om restriktivitet på området har inte samma bindande karaktär och övervägs från fall till fall. Inom ramen för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken beslutas med enhällighet vissa vapenembargon som går utöver vad har beslutat. Dessa får ses som ett utslag av medlemsstaternas vilja att reagera gemensamt i olika säkerhetspolitiska frågeställningar. Ett vapenembargo beslutat av EU genomförs genom tillämpning av respektive medlemsstats nationella exportkontrollregelverk. EU upprätthöll under hela eller delar av embargon mot , och , , , , , , , , , , , och . EU:s medlemsstater iakttog vidare ett vapenembargo mot Nagorno-Karabakh som 1992 beslutades av (). 13 Internationella ansträngningar för att förebygga och bekämpa destabiliserande ansamlingar och okontrollerad spridning av lätta vapen I olika internationella fora pågår ett arbete för att förebygga och bekämpa destabiliserande anhopningar och spridning av lätta vapen. fäster stor vikt vid detta arbete och deltar aktivt i dessa ansträngningar, bl.a. med bidrag till olika biståndsprojekt. pågår intensiva förberedelsearbeten inför mot illegal handel med lätta vapen i alla dess aspekter. Exportkontroll och bekämpning av illegal vapenhandel är viktiga komponenter i detta arbete. Bland andra åtgärder som diskuteras kan nämnas politiska uppförandekoder för tillverkning och export, säker förvaring, märkning och destruktion av lätta vapen. Begreppet lätta vapen omfattar i princip handeldvapen och andra vapen som är avsedda att bäras och användas av en eller ett par personer men någon enhetlig definition har inte fastställts. Internationella studier gör gällande att okontrollerade anhopningar av lätta vapen utgör en allvarlig konfliktbidragande orsak och att en mycket stor andel av alla döda i senare års konflikter fallit offer för lätta vapen till skillnad mot tunga vapen, såsom stridsvagnar, helikoptrar, stridsflyg, artilleri etc. Viktiga instrument i det internationella arbetet är också EU:s program för att förebygga och bekämpa olaglig handel med konventionella vapen (1997), EU:s gemensamma åtgärd för att bekämpa destabiliserande anhopning och spridning av handeldvapen och lätta vapen (1998) och EU:s uppförandekod för vapenexport (1998). verkar inom EU och internationellt för att varje land skall inrätta och genomföra en ansvarsfull exportpolitik, heltäckande lagar och regler, effektiva kontrollsystem och en väl fungerande administration som kontrollerar tillverkare, köpare och säljare, agenter och mellanhänder. fäster särskild vikt vid kontrollen av vapenhandlare och vid ökad öppenhet och transparens i vapenhandeln. Den svenska lagstiftningen, som även kontrollerar när personer och företag agerar som förmedlare i vapentransaktioner, utgör ett av de exempel som framhålls i det internationella arbetet. 14 Försvarsindustrin och internationellt samarbete på krigsmaterielområdet Mot bakgrund bl.a. av den svenska försvarsmaktens krympande materiel- anslag och den vikande internationella försvarsmaterielmarknaden konstaterades i prop. 1996/97:4 (s. 154) om totalförsvar i förnyelse, som antagits av (bet. 1996/97:FöU1), samt i propositionen Det nya försvaret (prop. 1999/2000:30), att ett väsentligt utökat internationellt samarbete framstår som en förutsättning för den svenska försvarsindustrins överlevnad och för försvarsmaktens anpassningsförmåga. Det är inte längre ekonomiskt eller tekniskt möjligt, och inte heller önskvärt, att försöka skapa ett nationellt oberoende inom försvarsmaterielområdet. Regeringens bedömning är att genom att i ökad utsträckning delta i internationellt samarbete på detta område bör söka skapa ömsesidiga beroenden som bedöms ge goda förutsättningar att säkra materielleveranser till det svenska försvaret vid behov. Medan rationaliseringstakten inom försvarsmaterielindustrin i har varit hög och sammanslagningen mellan olika företag inom branschen fortskridit i ett raskt tempo, befinner sig motsvarande utveckling i i ett något tidigare skede. Svensk försvarsindustri har redan genomfört ett antal omstruktureringsåtgärder. Det brittiska företaget plc förvärvade i . genomfördes en samordning av explosivämnes- och ammunitionstillverkningskapacitet i , och i de två företagskonstellationerna NAMMO (, och ) och NEXPLO (och ). På svensk sida berördes , m.fl. företag. samarbetar med British Aerospace (BAe) i om utvecklingen och marknadsföringen av en exportversion av det svenska stridsflygplanet 39 . BAe har förvärvat av aktierna i . förvärvades , inklusive , av det tyska varvet (), som förvärvade en andel i det tyska bolaget. Efter godkännande beslutade regeringen att avyttra statens andel av till . Ytterligare omstruktureringar torde kunna förväntas . undertecknade försvarsminister en avsiktsförklaring tillsammans med försvarsministrarna i , , , och , om att inleda diskussioner i syfte att identifiera åtgärder för att underlätta försvarsindustrins omstrukturering. Denna avsiktsförklaring, eller "Letter of Intent" (), ledde till upprättandet av sex arbetsgrupper på tjänstemannanivå som har behandlat frågor om leveranssäkerhet, exportkontrollprocedurer, harmonisering av militära krav, forskning och teknologi, säkerhetsskydd samt hantering av teknisk information. Målsättningen var att förslag till en övergripande överenskommelse skulle föreligga för att sedan godkännas av respektive stat till slutet av året. De tekniskt komplicerade förhandlingarna pågick i själva verket till och ett färdigt textförslag är föremål för beredningar på nationell nivå. Med hänsyn till förslagets innehåll räknar regeringen med att avtalet skall föreläggas för godkännande. har regeringen orienterat berörda utskott i om förhandlingarnas gång. Vad gäller exportkontrollavsnittet föreligger ett resultat som, i enlighet med den svenska målsättningen, ryms inom ramen för gällande svenska riktlinjer. Det parlamentariskt sammansatta har också hållits orienterat om förhandlingarna. Det avtal som blir föremål för ratificeringsprocedurer i sex nationella parlament utgör inte slutpunkten för arbetet. Ett fördjupat arbete påbörjas på alla sex frågeområden . Vidare kommer frågan om andra europeiska försvarsindustrinationers möjligheter att ta del av LOI-resultatet övervägas i kretsen avtalsslutande parter. För att svensk försvarsindustri skall kunna hävda sig i omstruktureringsprocessen och önskvärda samarbeten uppnås, fordras att företagen har kvalificerad teknisk kompetens som kan attrahera beställningar på materielområdet. Sådant samarbete underlättas genom stöd från myndigheterna. försvarsbeslut konstaterades att krigsmaterielexporten var av fortsatt försvarspolitisk vikt och att det därför var önskvärt att regeringen och svenska myndigheter på ett mer aktivt och strukturerat sätt stöttade försvarsindustrins exportansträngningar i större materielprojekt, under förutsättning att exportansträngningarna stod i överensstämmelse med riktlinjerna för krigsmaterielexport. koordineras detta stöd genom en särskild arbetsgrupp på statssekreterarnivå. En särskild befattning på tjänstemannanivå har också inrättats inom () med uppgift att svara för den löpande samordningen av det exportfrämjande stödet. 15 Utvecklingen av internationell handel med krigsmateriel I SIPRIS årsbok och i en särskild databas sammanställer viss statistik över handeln med krigsmateriel. Enligt senast tillgängliga uppgifter från minskade världshandeln med tyngre konventionella vapen med i fasta priser mellan och . I den lista över exportländer avseende tyngre konventionella vapen (flygplan, krigsfartyg, artilleri, pansarfordon, missiler samt målsöknings- och radarsystem) som publicerar ligger på 14:e plats för av världens totala export. Den totala exporten uppgick till 111 314 mrd dollar priser . Största exportland är som svarade för , närmast följd av (), (), (6,) och (5,). Ledande importör av tyngre konventionella vapen var 1999 , närmast följd av (8,), (5,), (5,) och (4,). intog en 38:e plats med en import uppgående till av världens totala import. Avdelning II Exportkontroll av produkter med dubbla användningsområden 16 Internationellt samarbete om exportkontroll Under den senare delen av och har frågan om icke-spridning av massförstörelsevapen haft en framstående position på den internationella agendan. Det finns flera orsaker till varför frågan har rönt ett sådant intresse; indikationer på att vissa länder i instabila regioner har visat intresse att anskaffa massförstörelsevapen, avslöjandena om program för massförstörelsevapen och hur nära landet hade varit att utveckla kärnvapen samt indikationer på ett ökat intresse från icke-statliga aktörer att anskaffa massförstörelsevapen (t.ex. händelserna i där en religiös grupp använde sig av nervgas i ). Termen "massförstörelsevapen" brukar reserveras för kärnvapen samt kemiska och biologiska stridsmedel. Därutöver brukar ballistiska missiler med lång räckvidd samt kryssningsmissiler inkluderas i arbetet att hindra spridningen av massförstörelsevapen. Med begreppet "icke-spridning" avses ofta de multilaterala åtgärder som vidtagits med syfte att stävja spridningen av massförstörelsevapen. Dessa åtgärder har framförallt tagit sig uttryck i dels ett antal multilaterala konventioner och dels i ett antal mera informella s.k. exportkontrollarrangemang. Vad gäller den förstnämnda kategorien kan man särskilt omnämna Fördrag om förhindrande av spridning av kärnvapen (NPT), Konvention om förbud mot utveckling, framställning och lagring av bakteriologiska (biologiska) vapen och toxinvapen samt deras förstöring (BTWC) samt Konvention om förbud mot utveckling, produktion, lagring och användning av kemiska vapen samt om deras förstöring (CWC). är fördragsslutande part till alla tre konventioner (jfr SÖ 1970:12; SÖ 1976:18 samt SÖ 1993:28). års NPT förpliktar sig icke-kärnvapenstaterna att inte ta emot, eller tillverka, kärnvapen som de fem kärnvapenmakterna åtar sig att nedrusta. Vidare åtar sig parterna under fördragets artikel III att inte överföra atområbränsle eller särskilt klyvbart material, eller utrustning eller materiel som särskilt konstruerats för tillverkning av särskilt klyvbart material, till någon icke-kärnvapenstat med mindre än att materialet eller utrustningen står under det internationella atomenergiorganets () kontroll. I enlighet med artikel III BTWC åtar sig parterna bl.a. att varken direkt eller indirekt överföra utrustning som kan användas för produktion av biologiska stridsmedel. Likaledes föreskriver artikel I CWC en allmän skyldighet med innebörd att parterna inte skall direkt eller indirekt överföra kemiska stridsmedel till någon annan stat. Det skall särskilt noteras att även om de internationella avtalens primära syfte är att nedrusta och förhindra spridning av massförstörelsevapen så innehåller alla tre bestämmelser om att parterna skall främja handel för fredliga ändamål. Denna inriktning har sin grund i att en betydande del av de aktuella produkterna och teknologierna har dubbla användningsområden dvs. de har fullt legitima och fredliga användningsområden som de kan användas för framställning av vapen. Exempelvis kan viss bioteknisk utrustning användas för framställning av såväl mediciner som biologiska stridsmedel. Vissa kemiska ämnen kan användas för framställning av gödningsmedel som de utgör utgångsämnen för kemiska stridsmedel. Civil verksamhet på kärnenergiområdet kan resultera i klyvbart material som kan användas i kärnvapen. Utvecklingen av missiler för uppskjutande av satelliter kan ge en teknologisk grund för framställning av ballistiska missiler. Sådana produkter med dubbla användningsområden - dvs. som kan användas för både civila och militära ändamål - brukar även benämnas "strategiska produkter". I syfte att underlätta det internationella samarbetet för icke-spridning av massförstörelsevapen har ett trettiotal länder slutit sig samman i ett antal multilaterala exportkontrollarrangemang: (), '''' Group (NSG), Australiengruppen (AG), Missilteknologikontroll- regimen (MTCR) samt Wassenaar-arrangemanget (WA). Medlemskapet i dessa exportkontrollarrangemang redovisas i Bilaga 4. Syftet med arrangemangen är att mellan medlemmarna främja informationsutbyte angående spridningsrisker samt att identifiera varor och teknologier som kan användas för framställning av massförstörelsevapen och vars utförsel således bör kontrolleras på ett samordnat sätt. Rent allmänt kan sägas att en betydande del av arbetet inom dessa arrangemang syftar till att hålla produktlistorna aktuella i ljuset av den teknologiska utvecklingen. Exportkontrollarrangemangen skiljer sig dock från de ovannämnda konventionerna i det att de inte är baserade på några folkrättsligt bindande avtal. Grunden för samarbetet i de multilaterala arrangemangen står snarare att finna i nationell lagstiftning som möjliggör exportkontroll över de varor och teknologier som har identifierats såsom strategiska produkter. Ett deltagande i dessa exportkontrollarrangemang kan således ses som en åtgärd som underlättar uppfyllandet av de folkrättsliga förpliktelserna enligt ovan angivna konventioner om att inte direkt eller indirekt bistå en annan stat när det gäller anskaffning av massförstörelsevapen. Två nyckelbegrepp i det multilaterala samarbetet är "denials" samt "no- undercut". En medlem i ett arrangemang som har nekat ett utförseltillstånd för en specifik transaktion med hänvisning till arrangemangens målsättningar (en s.k. "denial") förväntas informera de övriga medlemmarna om sitt beslut. De övriga medlemmarna i arrangemanget förväntas då konsultera den stat som utfärdade denna "denial" om de avser besluta om utförseltillstånd för en motsvarande transaktion. Detta konsultationsförfarande brukar benämnas som principen om "no-undercut". Systemet med att meddela "denials" tillämpas inom NSG, AG, MTCR samt WA. Proceduren med "no-undercut"-konsultationer tillämpas inom NSG, MTCR samt AG. Den bakomliggande orsaken till etablerandet av detta samarbete står att finna i tillämpningen av artikel III i NPT.