prop · GN0372 · 2000-01-01 00:00:00 — Den första är kunder som har gaseldad kraftproduktion, oavsett årlig förbrukningsnivå och den andra är övriga slutförbrukare som förbrukar mer än gas per förbrukningsställe. I tredje punkten anges att medlemsstaterna skall se till att ange så många berättigade kunder enligt bestämmelsen i första punkten att mark- nadsöppningen motsvarar av den totala årliga gasför- brukningen på den nationella gasmarknaden. Fjärde punkten innehåller bestämmelser om ytterligare marknadsöpp- ningar . Där stadgas att minsta marknadsöppningen skall ökas från av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden efter det att direktivet har trätt i kraft, dvs. , och till efter det att direktivet har trätt i kraft, dvs. I femte punkten finns en bestämmelse som ger medlemsstaterna rätt att i en viss situation sänka graden av marknadsöppning. Bestämmelsen blir aktuell om angivandet av berättigade kunder leder till en marknadsöpp- ning som överstiger av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden. Den situationen kan uppstå om de kund- kategorier som nämns i andra punkten och som alltid måste anges som berättigade kunder har en stor sammanlagd förbrukning. Om den situa- tionen uppstår får medlemsstaten anpassa angivandet av berättigade kunder så att marknadsöppningen sänks till lägst av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden. Sjätte punkten innehåller en bestämmelse som skall garantera att öpp- ningsnivån hos medlemsstaternas gasmarknader ökar . Enligt bestämmelsen skall, efter det att direktivet har trätt i kraft, dvs. , dels tröskelvärdet i andra punkten för andra slutförbrukare än de som har gaseldad kraftproduktion sänkas från 25 miljoner och förbrukningsställe, dels tröskelvärdet i femte punkten höjas från av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden. Vidare skall efter det att direktivet har trätt i kraft, dvs. , dels tröskelvärdet i andra punkten för andra slutför- brukare än de som har gaseldad kraftproduktion sänkas från 15 miljoner och förbrukningsställe, dels tröskel- värdet i femte punkten höjas från av den totala årliga gasförbrukningen på den nationella gasmarknaden. Sjunde punkten ger vissa bestämmelser om s.k. framväxande mark- nader. uppfyller dock inte kriterierna för att anses som en fram- växande marknad. Åttonde punkten reglerar den situationen att distributionsföretag inte anses som berättigade kunder. Kriterierna för definitionen av berättigade kunder skall, enligt nionde punkten, offentliggöras. Kommissionen skall ha del av informationen. Även övrig information som visar att marknaden har öppnats skall läm- nas till kommissionen. Kommissionen kan, under vissa förutsättningar, begära att en medlemsstat ändrar angivelserna om dessa hindrar att direktivet tillämpas korrekt. Åtföljs inte begäran skall kommissionen fatta ett slutligt beslut. Artikel 19 innehåller den s.k. reciprocitetsklausulen. Syftet med denna är att undvika bristande jämvikt i öppnandet av naturgasmarknaderna efter direktivets ikraftträdande. Klausulen är in- delad i två punkter, a och b. I punkt a anges att leveransavtal med en be- rättigad kund inom en annan medlemsstats system inte får förbjudas om kunden anses som berättigad i båda medlemsstaterna. Av punkt b framgår att om en transaktion vägras på grund av att kunden endast anses berättigad i det ena av de två systemen så kan kommissionen, under vissa förutsättningar, ålägga den vägrande parten att verkställa den begärda gasleveransen. Ett agerade från kommissionens sida förutsätter dock att den berättigade kundens medlemsstat begär det. Artikel 20 innehåller bestämmelser om s.k. direktledning. Med detta avses, enligt definitionen i artikel 2 punkten 14, en naturgasrörledning som kompletterar det sammankopplade systemet. Artikel 21 anger i första punkten att medlemsstaterna skall säkerställa att parterna förhandlar om tillträde till systemet i god anda och att ingen av dem missbrukar sin förhandlingsposition till att förhindra ett fram- gångsrikt resultat av sådana förhandlingar. I andra punkten anges att medlemsstaterna skall utse en behörig myn- dighet för lösning av tvister i samband med de förhandlingar som nämns i första punkten. Myndigheten skall särskilt lösa tvister om förhandlingar och vägrat tillträde inom direktivets ram. Myndigheten skall meddela beslut utan dröjsmål eller, om möjligt, från det tvisten anhänggjordes hos myndigheten. Tvister skall kunna anhänggöras hos myndigheten utan att det påverkar rätten att överklaga enligt gemen- skapsrätten. I tredje punkten anges att vid gränsöverskridande tvister skall rätt tvistlösningsmyndighet vara den myndighet som täcker systemet för det naturgasföretag som vägrar användning av eller tillträde till systemet. Artikel 22 anger att medlemsstaterna skall skapa instrument för tillsyn av gasmarknaden. Artikel 23 behandlar tidigare led i rörledningssystemet . Med detta avses, enligt definitionen i artikel 2 punkten 2, en rörledning eller ett nät av rörledningar, vilka antingen byggs och/eller drivs som en del av en anläggning för olje- eller gasproduktion eller som används för att över- föra naturgas från en eller flera sådana produktionsanläggningar till en behandlingsanläggning eller terminal eller slutlig landningsterminal vid kusten. Enligt bestämmelserna i artikeln skall naturgasföretag och be- rättigade kunder på visst angivet sätt få tillträde till tidigare led i rörled- ningssystemet. 4.2.7 Kapitel VII Kapitel VII Slutbestämmelser innehåller artiklarna 24 31. Artikel 24 reglerar rätten att vidta skyddsåtgärder vid vissa angivna krissituationer. Vilka åtgärder som vidtagits skall anmälas till övriga medlemsstater och kommissionen. I artikel 25 regleras frågan om tillfälliga undantag från artikel 15 och/eller artikel 16. Enligt första punkten kan ett naturgasföretag som, på grund av s.k. ta- ke or pay åtaganden, råkat i allvarliga ekonomiska och finansiella svå- righeter av medlemsstaten medges tillfälligt undantag från krav på tillträ- de till systemet. Av andra punkten framgår att ett beslut om undantag skall anmälas till kommissionen. Kommissionen kan begära att beslutet om undantag skall ändras eller upphävas. Kommersiellt känsliga uppgifter skall behandlas konfidentiellt. I tredje punkten anges de kriterier som skall beaktas vid prövning av en begäran om undantag. I fjärde punkten föreskrivs att de naturgasföretag som inte har be- viljats undantag enligt första punkten inte skall kunna vägra tillträde till systemet på grund av take-or-pay-åtaganden som har godkänts i ett avtal om köp av gas. I artikel 26 finns bestämmelser som gör det möjligt för en medlemsstat att få undantag från vissa av direktivets bestämmelser. I första punkten finns en sådan undantagsbestämmelse som gäller de medlemsstater som inte är direkt anslutna till det sammankopplade sys- temet i någon annan medlemsstat och som endast har en extern huvud- leverantör. är direkt anslutet till det sammankopplade systemet i varför bestämmelsen inte är tillämplig på . I andra punkten finns en undantagsbestämmelse som gäller de med- lemsstater som uppfyller villkoren för att betecknas som en framväxande marknad. En framväxande marknad är, enligt definitionen i artikel 2.24, en medlemsstat i vilken den första kommersiella leveransen enligt det första långsiktiga avtalet för naturgasleveranser genomfördes för inte . Till skedde den angivna leveransen , varför bestämmelsen inte är tillämplig på . I tredje femte punkterna regleras framväxande regioner. Om genom- förandet av direktivet kan orsaka allvarliga problem inom ett visst geo- grafiskt område kan, enligt tredje punkten, medlemsstaterna ansöka om tillfälligt undantag från vissa regler hos kommissionen. Fjärde punkten anger de kriterier som skall beaktas då kommissionen prövar en begäran om undantag. Femte punkten riktar sig till kommissionen. Artiklarna 27 och 28 riktar sig till kommissionen och gäller viss ut- värdering och rapportering. Artiklarna 29 31 innehåller främst ordningsfrågor, däribland bestäm- melsen att de lagar och andra författningar som krävs för att genomföra direktivet skall träda i kraft . 5 En ny naturgaslagstiftning 5.1 Behovet av en ny lagstiftning Regeringens förslag: En ny naturgaslag skall införas för att genom- föra EG:s direktiv /30/EG av om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas. Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Ingen remissinstans ifrågasätter utredningens för- slag. Skälen för regeringens förslag: Lagstiftningen inom naturgasområdet berör främst framdragande och drift av gasledningar. Särskilda bestäm- melser för framdragande och begagnande av rörledningar för bl.a. natur- gas finns i lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörledningslagen). Rörledningslagen innehåller i huvudsak bestämmelser om koncession för att dra fram eller använda rörledningar för transport av naturgas. Utöver denna lag måste den som vill dra fram och använda en rörledning även ta hänsyn till en rad andra lagar, såsom (1987:10), lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. och . Det finns ingen lagstiftning i som reglerar t.ex. handel och transport av naturgas. Av rörledningslagen framgår endast att konces- sionshavaren är skyldig att mot ersättning ombesörja transport genom ledningen åt annan, om det kan ske utan väsentligt förfång för konces- sionshavaren. EG:s direktiv ger naturgasföretag och berättigade kunder en rätt att transportera gas i andras rörledningar. Direktivet är således betydligt mer långtgående och omfattande än den gällande svenska lag- stiftningen på området. Mot denna bakgrund bör det införas en ny lag- stiftning på naturgasområdet. Lagen har utarbetats med ellagen (1997:857) och rörledningslagen (1978:160) som förebilder. Den nya lagstiftningen tillgodoser enligt regeringens bedömning naturgasmark- nadsdirektivets krav. 5.2 Lagstiftningens omfattning och huvudsakliga inne- håll Regeringens förslag: En ny naturgaslag införs. Den nya lagen regle- rar bl.a. koncession, ledningsägarens skyldigheter, särredovisning och tillsyn. Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag att införa en ny naturgaslag. Hovrätten för västra ifråga- sätter om det finns någon vinst med att flytta över bestämmelserna om koncession i rörledningslagen till den nya lagen. Risken är då att regle- ringarna av rörledningar splittras i två parallella system och där både systemen kommer att vara tillämpliga på rörledningar för transport av naturgas. Skälen för regeringens förslag: I rörledningslagen (1978:160) före- skrivs att en rörledning för transport av naturgas inte får dras fram och användas utan koncession. Övriga bestämmelser handlar nästan ute- slutande om beviljande av koncession och om villkor för samt överlåtelse och upphörande av koncession. Huvudvikten hos lagens bestämmelser ligger alltså på anläggande och drift av själva rörledningarna. Den nu föreslagna lagstiftningen har ett vidare syfte än rörledningslagen. Euro- paparlamentets och rådets direktiv /30/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för naturgas, som skall genomföras i svensk rätt, innehåller bl.a. bestämmelser som syftar till att öppna och öka tillträdet till systemen för naturgas och därmed öka konkurrensen. I direktivet finns regler för överföring, distribution, leverans och lagring av naturgas. Där fastställs regler för särredovisning samt insyn och öppenhet i bok- föringen. Vidare finns där regler för tillträde till marknaden, graden av marknadsöppning samt ett antal undantagsregler. Den nu föreslagna lag- stiftningen har alltså ett vidare syfte än rörledningslagen och det har därför bedömts ändamålsenligt att samla alla de bestämmelser som be- hövs för att genomföra gasmarknadsirektivet i en ny lag med namnet naturgaslag. Naturgaslagen har disponerats i sju kapitel. Bestämmelser om lagens tillämpningsområde m.m. finns i 1 kap. I 2 kap. finns regler om koncession. I den nya lagen behålls i huvudsak den ordning som gäller enligt den nuvarande rörledningslagen. Bestämmelser om ledningsägarens skyldigheter finns i 3 kap. Där anges de bärande principerna för att få till stånd en ökad konkurrens på naturgasmarknaden. Det gäller framför allt centrala bestämmelser om tillträde och anslutning till naturgasledningar samt vilka som skall anses som s.k. berättigade kunder. I 4 kap. finns regler om redovisning. 5 kap. innehåller bestämmelser om kommunala naturgasföretag. 6 kap. innehåller regler om tillsyn m.m. Bestämmelserna avser myn- dighetsuppgifter, myndighetens befogenheter och frågor om finansiering. I 7 kap. finns bestämmelser om ansvar, överklagande, m.m. 6 Bestämmelser om koncession 6.1 Koncessionsplikt Regeringens förslag: Koncession krävs för att bygga och använda naturgasledningar och naturgaslager. Frågan om koncession prövas av regeringen. Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer med utredningens förslag eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Framdragande av en naturgasledning och uppförande av ett naturgaslager kan komma i konflikt med andra intressen t.ex. natur- och miljövård. En naturgasledning och ett natur- gaslager kan även ha betydelse på andra områden t.ex. för Försvarsmak- ten. Det är därför viktigt att uppnå en ur samhällssynpunkt ändamålsenlig infrastruktur. Det bör exempelvis inte vara tillåtet att dra fram en natur- gasledning där det redan finns en sådan och denna har tillräcklig kapa- citet. Inte heller bör naturgasledningar få dras fram eller naturgaslager byggas på ett sådant sätt att tredje man tillfogas onödigt stor skada. Innehav och drift av en naturgasledning och ett naturgaslager medför förpliktelser av olika slag. Det är därför viktigt att ägaren har de resurser som krävs för att bl.a. kunna garantera en kontinuerlig drift. Mot denna bakgrund anser regeringen att det bör krävas koncession för att dra fram och använda en naturgasledning samt för att uppföra och använda ett naturgaslager. Regeringen bör pröva frågan om koncession, men det är lämpligt att en annan myndighet än regeringen bereder ären- det. Regeringen bör därför utse lämplig myndighet att bereda ärendet. Myndigheten bör efter avslutad handläggning överlämna ärendet till regeringen för beslut. 6.2 Undantag från koncession Regeringens förslag: Koncession krävs inte för naturgasledning som 1. är belägen efter mät- och reglerstation, eller 2. uteslutande skall användas inom hamn- eller industriområde. Regeringen får föreskriva undantag från kravet på koncession när det gäller vissa slag av naturgasledningar eller vissa slag av åtgärder med naturgasledningar. Koncession krävs inte heller för naturgaslager an- slutna till sådana ledningar. Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , , , , , & Gas och anser att det skall finnas möjlighet till undantag från konces- sion även för nybyggnation av mät- och reglerstation, linjeventilstation, rensdonsstation och kompressorstation. Motivet för detta är att ett sådant undantag underlättar att den koncessionspliktiga ledningen utnyttjas effektivt. anser att frågan om icke konces- sionspliktiga nät inom fastighet för leverans till hushåll bör utredas vidare. anser att lösningen med att undanta vissa nät från koncession är ändamålsenlig innan naturgasnätet är utbyggt, men påpekar att sådana icke-koncessionspliktiga områden kan bli betydande användare av naturgas och att det då finns skäl att se över frågan om undantag från koncession. i anser att kravet på koncession även skall gälla anslutningar till enskilda hushåll och företag och för ledningar som används inom hamn- eller industriområde. Orsaken till det utökade koncessionskravet är att framdragandet av naturgasledningar kan inne- bära betydande miljökonsekvenser. (Stoseb) påpekar att rörledningslagen även innehåller ett undantag för koncession för ledning som är kortare än och föreslår att detta undantag även införs i naturgaslagen. Skälen för regeringens förslag: Enligt rörledningslagen (1978:160) är naturgasledningar som huvudsakligen används för att tillgodose enskilda hushålls behov inte koncessionspliktiga. Av förarbetena (prop. 1977/78:86 s. 86) framgår att undantaget inte utesluter att ledningen även kan förse t.ex. företag med naturgas. I praktiken har undantaget kommit att innebära att naturgasledningar efter en mät- och reglerstation inte är koncessionspliktiga. Såvitt regeringen känner till fungerar systemet bra. Ett annat skäl för att inte kräva koncession för denna typ av naturgasled- ningar, är att dessa dras fram och används efter hand som distributions- bolag träffar överenskommelse med enskilda fastighetsägare om att leverera naturgas till dessas respektive fastigheter. Regeringen anser därför att naturgasledningar som huvudsakligen skall användas för att tillgodose enskilda hushålls och företags behov tills vidare bör undantas från koncessionsplikt. Eftersom naturgasledningar inom hamn- eller in- dustriområde inte har någon påtaglig betydelse från allmän synpunkt, bör även naturgasledningar inom sådana områden tills vidare undantas från koncessionsplikt. I konsekvens med detta bör inte heller koncession krä- vas för naturgaslager anslutet till icke koncessionspliktig naturgasled- ning. Den omständighet att koncession inte krävs för vissa naturgasled- ningar innebär att samhället inte kan vidta de sanktioner som gäller för koncessionspliktiga naturgasledningar. Det kan därför diskuteras om det bör krävas någon annan form av koncession för dessa ledningar inom ett visst område. Denna typ av koncession finns inom ellagstiftningen. Mot bakgrund av att den nuvarande ordningen fungerar bra anser regeringen dock att några sådana regler inte behövs. Om utvecklingen skulle visa att det finns behov av reglering, får frågan behandlas på nytt. Vad gäller Stosebs förslag om att även ledningar som understiger skall undantas från koncession, vill regeringen anföra följande. Rörledningslagens undantag från kravet på koncession beträffande led- ningar har aldrig tillämpats vad gäller naturgasled- ningar. Skälet till detta är att det aldrig byggs naturgasledningar som är eftersom alla ledningar ingår i ett sammanhängande ledningsnät. Det finns alltså ingen anledning att införa ett sådant undan- tag i naturgaslagen. 6.3 Förutsättningar för koncession Regeringens förslag: Koncession får beviljas endast om naturgasled- ningen är lämplig från allmän synpunkt. Samma krav på lämplighet gäller även för naturgaslager. Endast den som är lämplig att utöva så- dan verksamhet som avses med koncessionen får beviljas koncession. En koncession får inte meddelas i strid mot detaljplan eller områdes- bestämmelser. Vid prövning av koncession skall vissa bestämmelser i tillämpas. Meddelas koncession för en naturgasledning eller ett naturgaslager, kan ledningen eller lagret därefter inte för- bjudas med stöd av . Värme- och gasmarknadsutredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen föreslår att den kommunala vetorätten avseende anläggning för lagring av minst 50 miljoner normal- kubikmeter naturgas bör upphävas. Remissinstanserna: Statskontoret, , Läns- styrelsen i , , och anser att upphävandet av den kommunala vetorätten avseende an- läggning för lagring av inte bör genomföras eller att frågan bör utredas ytterligare. , , , & Gas, Vatten- fall Naturgas och tillstyrker att den kommunala vetorätten avseende anläggning för lagring av minst 50 miljoner normal- kubikmeter naturgas upphävs. LRF anser att det vid koncessionsansökan skall åligga den sökande att visa att ledningen inte leder till ökade koldioxidutsläpp. anser att det skall åligga den sökande att visa att en ny gasledning leder till sänkta utsläpp av växthusgaser. , , , & Gas och tillstyrker att förslaget att framdragandet eller användning av en naturgasledning som tillåtits i en koncession enligt naturgaslagen inte ska kunna förbjudas med stöd av . De an- ser att detta är av stor vikt för att undvika osäkerhet i samband med in- vesteringar i ny infrastruktur för naturgas. Flera remissinstanser vill att man närmare definierar lämplig från all- män synpunkt , då detta uttryck anses vara vagt. Skälen för regeringens förslag: Vid koncessionsprövningen bör en ingående prövning göras av de olika intressen som gör sig gällande i sammanhanget. Sålunda bör bl.a. miljö- och näringspolitiska synpunkter liksom vikten av en ändamålsenlig infrastruktur beaktas. Endast om det är lämpligt från allmän synpunkt bör koncession få beviljas för en natur- gasledning eller ett naturgaslager. Regeringen anser att det på förhand är mycket svårt att närmare ange hur en naturgaslednings respektive ett naturgaslagers lämplighet från allmän synpunkt bör bedömas. I stället är det omständigheterna i det enskilda fallet som bör bli avgörande. Av be- tydelse härvidlag bl.a. ledningens sträckning, dess kapacitet och avsedda användningsområde. Utredningen har gett exempel på olika allmänna intressen som ofta torde komma att aktualiseras vid prövningen av en rörledning. Andra omständigheter som kan kräva beaktande är t.ex. indu- stri- och energipolitiska förhållanden samt faktorer av regional- och lokaliseringspolitisk natur. Det är därför angeläget att varje större rörled- ningsprojekt prövas också med hänsyn till sådana faktorer. Ofta torde det vara möjligt att tillgodose de allmänna intressena genom att ledningen ges en annan sträckning eller därigenom att koncessionen förenas med villkor. Samhällsekonomiskt onödiga naturgasledningar och naturgaslager bör dock inte få byggas. Naturgasledningar och naturgas- lager bör inte heller få dras fram eller byggas på ett sådant sätt att de medför onödigt stort intrång till skada för tredje man. En naturgasledning och ett naturgaslager har betydelse från många synpunkter och medför ekonomiska förpliktelser och följder av olika slag. Det är därför viktigt att koncessionshavaren har de resurser, bl.a. tekniska och ekonomiska, som kan krävas för att fullgöra dessa förplik- telser. I den prövning som görs i ett koncessionsärende skall därför tillses att endast den som har förutsättningar och möjligheter att fullgöra alla de förpliktelser som är en följd av naturgasledningens och naturgaslagrets framdragande respektive uppförande och drift får koncession. I ansökan om koncession bör därför de ekonomiska kalkylerna, såsom anläggnings- kostnader och finansiering av dessa, för naturgasledningen och natur- gaslagret redovisas. En annan aspekt som har betydelse i sammanhanget är att en naturgas- ledning kan få inverkan på existerande och framtida bebyggelse. Be- byggelsen kring en naturgasledning påverkas av säkerhetsföreskrifternas regler om zonindelning och skyddsavstånd. Reglerna innebär bl.a. att det inom på ömse sidor om naturgasledningen inte får finnas några byggnader och att byggrätten är inskränkt inom på ömse sidor om naturgasledningen. Koncession bör därför inte få meddelas i strid med detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas bör dock mindre avvikelser få göras. Arbetet med att dra fram en naturgasledning och att uppföra ett natur- gaslager påverkar miljön. Vid prövningen av koncession bör därför de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. tillämpas liksom bestäm- melserna i 3 och 4 kap. . Hänsynsreglerna är tillämpliga på all verksamhet och alla åtgärder av betydelse för mål och innebär bl.a. att vid prövning av frågor om tillstånd för naturgasledningar och naturgaslager skall den som bedriver verksamhet ha bevisbördan för att kapitlets bestämmelser tillämpas. Bestämmelserna i 3 och 4 kap. anger vilken hänsyn som ska visas olika allmänna intressen när en myndighet fattar beslut om tillstånd eller dylikt till en verksamhet som innebär ändrad markanvändning.