prop · GN0389 · 2000-01-01 00:00:00 — Näringsidkarens skyldigheter framgår av 19 §. Paragrafen reglerar inte frågan om näringsidkarens rätt till ersättning, om konsumenten underlåter att fullgöra sin skyldighet att medverka till att varan eller materialet återlämnas. Av allmänna regler torde följa att konsumenten i ett sådant fall normalt får räkna med att ersätta närings- idkaren för varan respektive materialet. Första stycket Enligt huvudregeln skall konsumenten lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. Hur detta skall ske är det upp till konsumenten att avgöra. Näringsidkaren skall dock få tillbaka varan i väsentligen oförändrat skick (se 17 §), vilket innebär att erforderliga försiktighets- åtgärder måste vidtas vid ett återsändande. Andra stycket I andra stycket ges ett undantag från huvudregeln i första stycket. Undan- taget gäller för det fall att det är fråga om ett hemförsäljningsavtal och konsumenten vid hembesöket alternativt under utflykten har tagit emot varan eller en väsentlig del av den. Då skall konsumenten i stället hålla varan tillgänglig på den plats där den har tagits emot. Undantaget är alltså inte tillämpligt om varan levererades till konsumenten först efter hembesöket alternativt utflykten utan i så fall gäller första stycket. I de allra flesta fall torde konsumenten förvara varan på det ställe dit den levererades. Det kan dock i vissa fall vara en fördel för konsumenten att få hålla varan tillgänglig på någon annan plats, t.ex. på sin arbetsplats eller sommarbostad. En förutsättning för att konsumenten skall få välja någon annan plats än den där varan togs emot är dock att detta inte innebär någon olägenhet för näringsidkaren. Denne kan alltså motsätta sig att hämta varan där, om detta skulle medföra extra kostnader eller besvär i jämförelse med att hämta varan på den plats dit den levererades. För att näringsidkaren skall kunna hämta varan på någon annan plats än den dit varan levererades krävs att konsumenten lämnar ett särskilt meddelande om detta med angivande av var varan kan hämtas. Ett sådant besked bör konsumenten lämpligen lämna i samband med att närings- idkaren underrättas om att konsumenten ångrar avtalet. Tredje stycket Enligt tredje stycket skall material som har tagits emot med anledning av ett avtal om en tjänst som utgångspunkt hållas tillgängligt för närings- idkaren. En förutsättning är dock att konsumenten inte åsamkas olägen- heter av betydelse eller kostnader. Om någon åtgärd med avseende på materialet inte har påbörjats, skiljer sig situationen inte principiellt från den som gäller när en vara tas emot av konsumenten vid hembesöket alternativt under utflykten (andra stycket). I sådana fall torde sålunda konsumenten regelmässigt få anses skyldig att hålla materialet tillgängligt för näringsidkaren. Om materialet däremot har helt eller delvis fogats samman med konsumentens egendom, är det inte säkert att materialet kan avlägsnas utan olägenhet av betydelse för konsumenten. Men om så är möjligt är konsumenten i rimlig utsträck-ning skyldig att ge näringsidkaren tillfälle att få materialet. Det får dock inte medföra något nämnvärt besvär för konsumenten. Denne skall t.ex. inte behöva vara av med sin egendom som är av betydelse för honom eller henne. Konsumenten är aldrig heller skyldig att ta på sig några kostnader för att näringsidkaren skall kunna ta tillbaka material. 19 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt, skall näringsidkaren och senast betala tillbaka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren. Tiden skall räknas från den dag då näringsidkaren tog emot varan eller, vid avtal om en tjänst, konsumentens meddelande om att avtalet frånträtts. Vid hemförsäljningsavtal och sådana distansavtal som har ingåtts vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande verksamhet skall tiden enligt första stycket räknas från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträtts. Näringsidkaren skall i dessa fall betala skälig ersättning till konsumenten för dennes kostnader att sända till- baka varan. Konsumenten har rätt att behålla varan, eller i förekommande fall materialet, till dess att näringsidkaren fullgör hela sin betalningsskyldighet. Om näringsidkaren i fall som avses i 18 § andra och tredje styckena inte hämtar varan eller materialet från den dag då ångerfristen började löpa, tillfaller egendomen konsumenten utan ersättning. Vid hemförsäljningsavtal och sådana distansavtal som har ingåtts vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande verksamhet tillfaller varan konsumenten utan ersättning även i andra fall än som avses i 18 § andra stycket, om inte näringsidkaren från den dag då ångerfristen började löpa fullgör hela sin betalnings- skyldighet. Har näringsidkaren enligt avtal med konsumenten levererat en ersättningsvara, skall näringsidkaren alltid betala skälig ersättning till konsumenten för dennes kostnader att sända tillbaka varan. Näringsidkaren skall informera konsumenten om denna rätt till ersättning när ersättningsvaran levereras. Paragrafen innehåller bestämmelser om näringsidkarens skyldigheter när konsumenten har utövat sin ångerrätt. Den gäller både distansavtal och hemförsäljningsavtal. Huvudregeln finns i första stycket, medan andra stycket innehåller särskilda regler för hemförsäljningsavtal och viss telefonförsäljning och tredje stycket ger regler om att egendomen i vissa fall kan tillfalla konsumenten utan ersättning. Fjärde stycket har en specialregel för ersättningsvaror. Paragrafen genomför artikel 6.2 och artikel 7.3 tredje meningen i distansavtalsdirektivet och ansluter i vissa delar till 10 § hemförsäljningslag. Frågorna har behandlats i avsnitt 6.5.2. Första stycket Enligt huvudregeln skall näringsidkaren efter det att konsumenten har utövat sin ångerrätt betala tillbaka vad konsumenten har betalat till näringsidkaren. Näringsidkarens återbetalningsskyldighet gäller inte endast köpeskillingen utan även vad konsumenten kan ha betalat till näringsidkaren t.ex. i form av kostnader för att leverera varan till konsu- menten. Enligt huvudregeln är näringsidkaren inte skyldig att ersätta konsumenten för dennes kostnader att lämna eller sända tillbaka varan. Återbetalningen skall ske och senast . Tiden skall räknas från den dag då näringsidkaren tog emot varan. Vid avtal om en tjänst skall tiden räknas från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträtts (se 13 §). Om näringsidkaren inte lämnar tillbaka vad konsumenten har betalat inom de angivna tiderna, har konsumenten rätt till dröjsmålsränta enligt ränte- lagen (1975:635). Andra stycket I andra stycket ges undantagsregler för hemförsäljningsavtal och sådana distansavtal som har ingåtts vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande verksamhet. Med orden annan liknande verksam- het avses fall där det inte är fråga om försäljning utan om t.ex. hyra eller leasing eller om tjänster. Verksamheten skall således ha en viss omfatt- ning och regelbundenhet. När en näringsidkare oombedd ringer upp en konsument för att sälja något, bör presumtionen vara att samtalet ingår som ett led i försäljning. Om en näringsidkare ringer upp en konsument, som han har haft kontakt med tidigare, för att tala om att en viss bestämd vara finns i lager kan detta dock inte ses som ett led i försäljning. Detsamma gäller om en näringsidkare i enlighet med konsumentens önskemål ringer och frågar om konsumenten skall beställa varor för hemkörning, något som kan förekomma i glesbygdsområden. I andra stycket föreskrivs att tiden enligt första stycket skall räknas från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet frånträtts (se 13 §). Bestämmelsen är förmånligare för konsu- menten än vad som gäller enligt huvudregeln i första stycket. Vidare skall näringsidkaren vid hemförsäljningsavtal och telefonförsäljning ersätta konsumenten för dennes kostnader att sända tillbaka varan. Konsumenten har rätt till ersättning för kostnader som kan anses skäliga. Normalt får kostnaderna anses skäliga om konsumenten sänder tillbaka varan på samma sätt som näringsidkaren sände varan till honom eller henne. Vid avgörande om kostnaderna är skäliga bör beaktas att konsumenten är skyldig att återlämna varan i väsentligen oförändrat skick (jfr 17 §). Näringsidkaren skall betala ersättningen som han skall betala tillbaka vad konsumenten har erlagt för varan. Av tredje meningen i andra stycket framgår att konsumenten har rätt att hålla inne varan, eller i förekommande fall materialet, till dess att näringsidkaren har fullgjort hela sin betalningsskyldighet, dvs. skyldig- heten att återbetala vad konsumenten har betalat samt ersätta konsu- menten för kommande kostnader att återsända varan. Bestämmelsen har utformats efter Lagrådets förslag. Tredje stycket Av första meningen i tredje stycket framgår att varan, eller i förekommande fall materialet, tillfaller konsumenten utan ersättning, om egendomen inte avhämtas från den dag då ångerfristen började löpa. Regelns tillämpningsområde är begränsad till dels hemförsäljningsavtal där konsumenten vid hembesöket alternativt under utflykten har tagit emot varan eller en väsentlig del av den (se 18 § andra stycket), dels sådana distansavtal eller hemförsäljningsavtal om en tjänst där konsumenten har tagit emot material (se 18 § tredje stycket). För att varan alternativt materialet skall tillfalla konsumenten krävs att denne i enlighet med 18 § andra stycket har gett näringsidkaren möjlighet att hämta egendomen. Om konsumenten håller sig undan eller på något annat sätt gör det omöjligt för näringsidkaren att hämta varan eller materialet, kommer äganderätten alltså inte att övergå till konsumenten. Under hela tremånadersfristen kvarstår dessutom konsumentens skyldighet att vårda egendomen så länge han eller hon har den i sin besittning. Åsidosätter konsumenten sin vårdnadsplikt enligt 17 § och kan han eller hon till följd därav inte hålla godset tillgängligt för näringsidkaren i väsentligen oförändrat skick, är konsumenten skyldig att fullgöra sin del av avtalet. Vid hemförsäljningsavtal och sådana distansavtal som har ingåtts vid telefonsamtal som utgör led i försäljning eller annan liknande verksamhet tillfaller varan konsumenten utan ersättning även i andra fall än som avses i 18 § andra stycket, om näringsidkaren inte inom den angivna tiden betalar tillbaka vad konsumenten har betalat inklusive kostnaderna för återsändandet. Bestämmelsen är alltså tillämplig även om konsu- menten har skickat tillbaka varan. Det anförda framgår av andra meningen. Fjärde stycket I fjärde stycket finns en särskild regel för ersättningsvaror. Närings- idkaren skall alltid betala skälig ersättning till konsumenten för dennes kostnader att sända tillbaka varan, om näringsidkaren enligt avtal med konsumenten har lämnat eller sänt en ersättningsvara och konsumenten ångrar sig beträffande en sådan vara. Näringsidkaren skall också informera konsumenten om denna rätt till ersättning när ersättningsvaran levereras. Dessa bestämmelser genomför artikel 7.3 tredje meningen i distansavtalsdirektivet. Stycket gäller alltså för det fallet att näringsidkaren och konsumenten har kommit överens om att näringsidkaren har rätt att tillhandahålla konsumenten en vara som liknar den beställda om det visar sig att han inte kan tillhandahålla just den vara som har beställts (jfr avsnitt 6.6 slutet). Har näringsidkaren levererat en ersättningsvara utan att det finns något avtal mellan näringsidkaren och konsumenten om det, har konsu- menten över huvud taget inte någon skyldighet att lämna eller sända tillbaka varan till näringsidkaren. Kreditavtal 20 § Om konsumenten utövar sin ångerrätt och med anledning av distansavtalet eller hemförsäljningsavtalet har fått kredit av näringsidkaren eller av någon annan på grund av en överenskommelse mellan denne och näringsidkaren, skall kredit- avtalet upphöra att gälla utan att konsumenten får åläggas någon påföljd för detta. Paragrafen, som gäller både distansavtal och hemförsäljningsavtal, genomför artikel 6.4 i distansavtalsdirektivet. Den har utformats efter förebild av 16 § lagen om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende. Övervägandena finns i avsnitt 6.5.2. Paragrafen skall förstås så att kreditavtalet upphör att gälla automatiskt om ett distansavtal eller hemförsäljningsavtal har frånträtts med utövande av ångerrätten. Om kreditgivaren är någon annan än näringsidkaren, kan det visserligen vara lämpligt att konsumenten gör klart för denne att kreditavtalet inte längre gäller. Det krävs emellertid inte att konsumenten särskilt säger upp avtalet. Av paragrafen framgår vidare att kreditavtalet skall upphöra utan påföljd för konsumenten om denne utnyttjar sin rätt att frånträda avtalet. Bestämmelsen innebär inte att konsumenten slipper att betala tillbaka vad han eller hon redan har fått ut av lånet. Den innebär inte heller att konsumenten undgår alla kostnader som är föranledda av krediten. Den begränsar sålunda inte konsumentens ansvar för t.ex. upplupen ränta och eventuell uppläggningsavgift för lånet. Fullgörelse 21 § Näringsidkaren skall fullgöra sin prestation inom skälig tid. Om konsumen- ten och näringsidkaren inte har avtalat annat, skall prestationen fullgöras senast från den dag då konsumenten gjorde sin beställning. Om näringsidkaren inte kan fullgöra sin prestation och detta inte beror på konsumenten eller något förhållande på hans eller hennes sida, har konsumenten rätt att häva distansavtalet eller hemförsäljningsavtalet. Näringsidkaren skall infor- mera konsumenten om detta. Häver konsumenten avtalet, skall näringsidkaren betala tillbaka vad konsu- menten har betalat. Detta skall ske , dock senast från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att avtalet hävts. Paragrafen innehåller bestämmelser om näringsidkarens fullgörelse av sin prestation. Den genomför artikel 7.1 och 7.2 i distansavtalsdirektivet men gäller även för hemförsäljningsavtal. Bestämmelserna i paragrafen utgör ett komplement till bestämmelserna i konsumentköplagen och konsu-menttjänstlagen och utesluter inte att de bestämmelserna kan vara tillämpliga. Frågorna som berörs i paragrafen har behandlats i avsnitt 6.6. Första stycket I första stycket anges den tidsfrist inom vilken näringsidkaren skall fullgöra sin prestation, dvs. vid köp avlämna varan och vid tjänst avsluta uppdraget. Näringsidkaren skall fullgöra sin prestation inom skälig tid, dock senast från den dag då konsumenten gjorde sin beställning. Det är möjligt för parterna att avtala bort 30-dagarsregeln (jfr 8 §), vilket också ofta lär ske. Om konsumenten och näringsidkaren emellertid inte har avtalat om någon särskild fullgörelsetid, skall näringsidkaren fullgöra sin prestation senast från den dag då konsumenten gjorde sin beställning. Andra stycket I andra stycket anges vad som enligt lagen gäller om näringsidkaren inte kan fullgöra sin prestation . Kan näringsidkaren inte fullgöra sin prestation och detta inte beror på konsumenten eller något förhållande på hans eller hennes sida (jfr 9 § konsumentköplagen och 24 § konsumenttjänstlagen), har konsumenten rätt att häva avtalet. Detta gäller oavsett om näringsidkarens dröjsmål är av väsentlig betydelse för konsumenten. Konsumenten har med andra ord alltid rätt att häva avtalet, om näringsidkaren inte kan fullgöra sin prestation och detta inte beror på konsumenten eller något förhållande på hans eller hennes sida. Att konsumenten avstår från att utnyttja sin hävningsrätt enligt bestämmelsen utesluter inte att han eller hon kan göra gällande andra kontraktsrättsliga påföljder, i de flesta fall enligt konsumentköplagen eller konsumenttjänstlagen. Det åligger näringsidkaren att informera konsumenten om dennes rätt enligt distansavtalslagen att häva avtalet. Informationen bör ges omedel- bart när näringsidkaren inser att han inte kan fullgöra sin prestation . Tredje stycket I tredje stycket anges vad som gäller om konsumenten häver avtalet. Då skall näringsidkaren lämna tillbaka vad konsumenten har betalat. Detta skall ske , dock senast från den dag då näringsidkaren tog emot konsumentens meddelande om att denne har hävt avtalet. Sker återbetalningen inte i rätt tid, har konsumenten rätt till dröjsmålsränta enligt räntelagen. Behörighet för näringsidkarens ombud 22 § Anlitar näringsidkaren ett ombud, skall denne alltid anses behörig att handla på näringsidkarens vägnar när det gäller att ingå distansavtal eller hemförsäljnings- avtal, att utfästa förmåner som är avsedda att ingå i ett sådant avtal samt att ta emot betalning för näringsidkarens räkning. Näringsidkaren kan inte till nackdel för konsumenten inskränka denna behörighet. Paragrafen, som ansluter mycket nära till 12 § hemförsälj- ningslag, behandlar den behörighet som tillkommer ombud för närings- idkaren. Den gäller för både distansavtal och hemförsäljningsavtal. Frågan har behandlats i avsnitt 6.3.3. I termen ombud ligger att den som tar emot ett anbud eller ingår ett avtal för en näringsidkares räkning måste ha dennes uppdrag att ingå förbindelser med presumtiva kunder. Om näringsidkaren har återkallat uppdraget för en försäljare, är denne inte längre att betrakta som ett ombud även om försäljaren fortfarande utger sig för att vara det. Med ombud avses endast en person som handlar i näringsidkarens namn. En försäljningskommissionär som handlar i eget namn skall vid tillämpningen av lagen betraktas som näringsidkare. Huruvida den som anlitas som ombud är anställd i huvudmannens tjänst eller inte saknar betydelse. Bestämmelsen innebär att den som uppträder som ombud vid distans- försäljning eller hemförsäljning i regel får en ställningsfullmakt av det slag som regleras i 10 § andra stycket avtalslagen. Behörigheten för ombudet att ingå ett distansavtal eller hemförsäljningsavtal, utfästa förmåner som är avsedda att ingå i ett sådant avtal och ta emot betalning kan näringsidkaren inte inskränka till nackdel för konsumenten. Däremot kan ombudets befogenhet vara begränsad genom särskilda instruktioner från näringsidkaren. Frågan i vilken utsträckning näringsidkaren blir bunden av ombudets handlande, om denne bryter mot sådana instruktioner, får besvaras med ledning av de allmänna fullmaktsreglerna i avtalslagen. Av 11 § första stycket avtalslagen följer att en rättshandling som ombudet företar i strid med en särskild inskränkande föreskrift från näringsidkaren inte blir gällande mot denne, om konsumenten insåg eller borde ha insett att ombudet överskred sin befogenhet. I övriga fall, dvs. när konsumenten var i god tro, gäller rättshandlingen mot näringsidkaren. Bedömningen av när konsumenten måste anses vara i ond tro, dvs. har insett eller borde ha insett att ombudet bryter mot sina instruktioner, får göras med utgångspunkt i förhållandena i det enskilda fallet. Lagval 23 § Ett avtalsvillkor som anger att lagen i ett land utanför Europeiska ekono- miska samarbetsområdet skall tillämpas på avtalet gäller inte i fråga om regler om distansavtal, om den lag som gäller med bortseende från villkoret är lagen i ett land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och den lagen ger konsumenten ett bättre skydd. Paragrafen, som har utformats efter förebild av bl.a. 13 § lagen om avtalsvillkor i konsumentförhållanden, ger konsumenterna skydd mot vissa s.k. lagvalsklausuler. Den genomför artikel 12.2 i distansavtals- direktivet och är begränsad till distansavtal. Frågan har behandlats i avsnitt 6.13. Det är inte fråga om någon fullständig reglering av lagvalet. I de hän- seenden som inte regleras i paragrafen gäller tillämpliga internationellt privaträttsliga regler, för de flesta fall lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen). Det skydd som konsumenten ges i bestämmelsen är bara ett skydd mot avtalade lagvalsklausuler. Bestämmelsen skyddar alltså inte konsumenten mot att allmänna internationellt privaträttsliga normer medför att en främmande rättsordning med ett dåligt konsumentskydd skall tillämpas. Vidare gäller bestämmelsen bara om lagvalsklausulen hänvisar till ett land utanför EES. Hänvisar klausulen till något EES-land omfattas den inte av bestämmelsen. Så är fallet även om det innebär att konsumenten därigenom får ett sämre skydd än han eller hon skulle ha fått enligt den lag som skulle ha tillämpats om inte klausulen hade funnits. Lagvalsklausulen skall sättas åt sidan om dels den lag som gäller för avtalet enligt tillämplig internationell privaträtt dvs. om man bortser från villkoret är lagen i ett EES-land, dels den lagen ger konsumenten ett bättre skydd i fråga om regler om distansavtal än den lag som anvisas i klausulen. Med regler om distansavtal avses främst bestämmelserna om näringsidkarens informationsskyldighet i 10 § och om konsumentens ångerrätt i 13 20 §§. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 1. Denna lag träder i kraft , då hemförsäljningslagen (1981:1361) skall upphöra att gälla. I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestäm- melser. Enligt punkten 1 träder lagen i kraft . Då upphör hemförsäljningslag att gälla. I enlighet med allmänna principer blir lagen tillämplig endast på avtal som har ingåtts efter ikraftträdandet. På avtal som har ingåtts före är hemförsäljningslag tillämplig såvida avtalet ryms inom den lagens tillämpningsområde. Det framgår av punkten 2. 9.3 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) 3 § Särskilda föreskrifter om information till konsumenter finns i konsument- kreditlagen (1992:830), konsumentförsäkringslagen (1980:38), valutaväxlings- lagen (1996:1006), lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet och lagen (2000:000) om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal. Lagen om konsumentskydd vid distansavtal och hemförsäljningsavtal (distansavtalslagen) innehåller särskilda bestämmelser om den pris- information en konsument skall få vid marknadsföring som syftar till distansavtal (se 9 §). Dessutom finns i 10 § i den lagen särskilda bestäm- melser om prisinformation när ett distansavtal ingås. Paragrafen har ändrats så att den även gör en hänvisning till distansavtalslagen. Frågan har behandlats i avsnitt 6.4. och rådets direktiv (97/7/EG) om konsumentskydd vid distansavtal OCH RÅDETS DIREKTIV 97/7/EG av om konsumentskydd vid distansavtal OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemen- skapen, särskilt artikel 100 a i detta, med beaktande av kommissionens förslag( ), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande ( ), i enlighet med det i artikel 189 b i fördraget angivna förfarandet ( ), och mot bakgrund av det gemensamma utkastet godkänt av förlikningskom- mittén , och med beaktande av följande: Åtgärder bör vidtas för att inom ramen för genomförandet av den inre marknadens målsättningar gradvis befästa den inre marknaden. Den fria rörligheten för varor och tjänster rör inte enbart affärs- verksamhet, utan även privatpersoner. Den innebär att konsumen- terna bör få tillgång till annan medlemsstats varor och tjänster på samma villkor som befolkningen i den staten. Distansförsäljning över gränserna skulle för konsumenterna kunna vara ett av de främsta konkreta resultaten av den inre marknadens slutförande, vilket bl.a. har konstaterats i kommissionens meddelan- de till rådet med titeln inre marknad på distributionens område . För att den inre marknaden skall fungera väl är det absolut nödvändigt att konsumenterna kan vända sig till ett företag utanför sitt eget land, även om detta företag har ett dotterbolag i det land där konsumenten är bosatt. Införandet av nya tekniker medför en mångdubbling av de medel som står till konsumenternas förfogande för att få kännedom om erbjudanden överallt inom gemenskapen och för att göra sina beställ- ningar.