prop · GN0394 · 2000-01-01 00:00:00 — Direktivet medger vidare medlemsstaterna att tillåta informationsut- byte mellan å ena sidan tillsynsmyndigheterna och å den andra sidan myndigheter med ansvar för tillsyn över de organ som har befattning med finansiella företags likvidation, konkurs och liknande förfaranden samt myndigheter med ansvar för tillsyn över de personer som ansvarar för lagstadgad revision av försäkringsföretags, kreditinstituts, värdepap- persföretags och andra finansinstituts räkenskaper. Förutsättningar för informationsutbyte är i detta sammanhang dock att informationen skall användas för att utöva nyssnämnda tillsyn och att den information som mottas i detta sammanhang omfattas av den tystnadsplikt som anges i punkt 1 (punkt 5a). För att stärka stabiliteten och integriteten hos det finansiella systemet får medlemsstaterna vidare tillåta utbyte av information mellan till- synsmyndigheterna och myndigheter eller organ som enligt lag är ansva- riga för att upptäcka och utreda överträdelser av bolagsrätten. Förutsätt- ningar för informationsutbyte, utöver de som angetts om tillsynsändamål och tystnadsplikt under punkt 5a och som även gäller här, är att informa- tionen, när den härrör från en annan medlemsstat, inte får vidarebefordras utan uttryckligt tillstånd från de tillsynsmyndigheter som har lämnat ut den, och då endast för de ändamål för vilket dessa myndigheter givit sitt tillstånd. Under vissa närmare angivna omständigheter kan nämnda myn- digheter och organ ta hjälp av personer som genom sin särskilda kompe- tens är utsedda till detta och som inte är anställda inom den offentliga förvaltningen (punkt 5b). Direktivet medger även att tillsynsmyndigheterna lämnar ut informa- tion till centralbanker och andra organ med liknande uppgifter i deras egenskap av monetära myndigheter och i förekommande fall till andra myndigheter med uppgift att utöva tillsyn över betalningssystem för att dessa skall kunna fullgöra sina uppgifter. Inte heller utgör bestämmel- serna hinder för dessa myndigheter eller organ att till tillsynsmyndighe- terna vidarebefordra sådan information som är nödvändig för att uppfylla de syften som framgår av punkt 4. För sådan information som avses i det här sammanhanget gäller tystnadsplikt i enlighet med punkt 1 (punkt 6). Oavsett vad som föreskrivs i punkterna 1 och 4 får medlemsstaterna med stöd av bestämmelser i lag eller annan författning tillåta att viss information lämnas ut såväl till andra organ för den centrala regerings- makten med ansvar för lagstiftning om tillsyn över kreditinstitut, finan- siella institut, investeringstjänster och försäkringsbolag som till personer som företräder sådana organ. Sådant utlämnande får bara ske då det är nödvändigt för att utöva offentlig tillsyn. Sådan information som erhållits med stöd av punkterna 2 och 5 eller vid inspektion på platsen i enlighet med artikel 15.1 och 15.2 i andra banksamordningsdirektivet får dock aldrig röjas utan samtycke från de tillsynsmyndigheter som lämnat ut informationen eller av tillsynsmyndigheter i den medlemsstat där inspek- tionen verkställts (punkt 7). Slutligen får tillsynsmyndigheterna även vidarebefordra information enligt punkterna 1 4 till clearingorganisation eller annat liknande organ som är erkänt i nationell lagstiftning för att tillhandahålla clearing- eller avvecklingstjänster åt någon av marknaderna i medlemsstaten. Sådant vidarebefordrande får endast ske om tillsynsmyndigheterna anser att detta är nödvändigt för att säkerställa att dessa organ fungerar vid försummelser eller möjliga försummelser från en marknadsaktörs sida. Informationen är underkastad tystnadsplikt i enlighet med punkt 1. Information som erhållits med stöd av punkt 2 får dock inte yppas utan uttryckligt medgivande av de tillsynsmyndigheter som lämnat informationen (punkt 8). 10.2 Artikel 1 i direktivet om utvidgad matris Genom artikel 1 i direktivet om utvidgad matris utsträcks möjligheten för medlemsstaterna att ingå avtal om informationsutbyte med tredje land. Medlemsstaterna får således ingå samarbetsavtal om utbyte av informa- tion inte endast med tillsynsmyndigheter i tredje land utan även med myndigheter eller organ i tredje land enligt definitionen i punkt 5 och punkt 5a. Informationsutbytet får ske endast om den lämnade informatio- nen är föremål för garantier om tystnadsplikt som minst är likvärdiga dem som avses i artikel 12 och endast för att nämnda myndigheter eller organ skall kunna utföra sin tillsynsuppgift. Om informationen ursprung- ligen kommer från en annan medlemsstat får den inte lämnas vidare utan uttryckligt medgivande från de behöriga myndigheter som har lämnat den, och i så fall, endast i syfte som avsågs när dessa myndigheter gav sitt medgivande. Regeringens förslag: Möjligheten till sekretess utvidgas för uppgifter som får från utländsk myndighet eller utländskt organ. Sekretess skall, om regeringen föreskriver det, gälla för uppgift som får enligt avtal med utländsk myndighet eller utländskt organ. Sekretess i verksamhet hos och tillsynsmyndighet i konkurs för uppgift som tagits emot enligt avtal med utländsk myndighet eller organ, skall inte kunna brytas genom att 14 kap 1 3 §§ sekretesslagen tillämpas i strid med avtalet. Förslaget i promemorian överensstämmer i huvudsak med regering- ens förslag. I promemorian saknas dock förslag om att 14 kap. 1 3 §§ sekretesslagen (1980:100) inte skall kunna tillämpas i verksamhet hos och hos tillsynsmyndighet i konkurs i strid med avtal med utländsk myndighet eller organ. Remissinstanserna har inte haft några invändningar mot förslaget i promemorian. Kammarrätten i har dock ifrågasatt om de organ som omnämns i direktivet täcks av uttrycket utländsk myndighet i förslaget till lagtext. Skälen för regeringens förslag: När det gäller att bedöma om artikel 1 i direktivet om utvidgad matris medför att svensk lagstiftning behöver ändras i något avseende är det först och främst av vikt att analysera vilka svenska myndigheter och organ som avses med definitionen i punkterna 5 och 5a. Skäl att frångå den bedömning som tidigare gjorts, nämligen att punkt 5a i direktivet för svenskt vidkommande endast är tillämplig på de kronofogdemyndigheter som av regeringen utsetts att vara tillsynsmyn- digheter i konkurs samt på , har inte framkommit (se prop. 1995/96:173 s. 95 f). Punkt 5 är tillämplig på . Däremot kan punkt 5 inte anses vara tillämplig på svenskt organ som efter konkursförvaltare och likvidatorer tar befattning med kreditinstituts konkurs, likvidation eller liknande förfaranden. Ett sådant organ kan inte anses fullgöra tillsynsuppgifter i direktivets mening. Detsamma gäller revisorer för kreditinstitut och värdepappersbolag. Det anförda leder fram till slutsatsen att det informationsutbyte som kan behöva skyddas är det mellan, å ena sidan, , och tillsynsmyndighet i konkurs och, å den andra sidan, tredje lands myndigheter och organ enligt definitionerna i punkt 5 och punkt 5a. För att , och till- synsmyndighet i konkurs skall kunna ingå sådana avtal krävs regeringens bemyndigande enligt 10 kap. 3 § regeringsformen. En svensk myndighets möjlighet att lämna ut sekretessbelagda uppgif- ter till en utländsk myndighet regleras i 1 kap. 3 § sekretesslagen. Uppgift för vilken sekretess gäller får enligt bestämmelsen inte röjas för utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift därom i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart, att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myndigheten eller mellanfolkliga organisationen. Regeringen har tidigare konstaterat att bestämmelsen ger möjlighet att i tillsynsarbetet lämna ut handlingar och uppgifter till behöriga utländska myndigheter (se prop. 1992/93:89 s. 135). Regeringen anser dessutom att bestämmelsen ger och tillsynsmyndighet i konkurs samma möjlighet att lämna ut handlingar och uppgifter i tillsynsarbetet till behöriga utländska myndigheter. Sekretesslagen behöver därför inte ändras för att dessa myndigheter skall få lämna ut uppgifter i enlighet med direktivet om utvidgad matris. När det gäller sekretesskyddet för de uppgifter som myndigheter eller organ enligt definitionerna i punkt 5 och punkt 5a kan komma att lämna till , och tillsynsmyndighet i kon- kurs gör regeringen följande överväganden. Information som gäller enskildas ekonomi är regelmässigt sekretessbelagd. En i praktiken nöd- vändig förutsättning för att samarbetsavtal som behandlar utbyte av information skall komma till stånd är att sekretessen består hos den mot- tagande myndigheten. har med stöd av regeringens bemyndigande slutit samarbetsavtal med flera tillsynsmyndigheter på det finansiella området i länder utanför EU. Avtalen innehåller regelmässigt stadganden om sekretess för uppgifter som utbyts mellan myndigheterna. Enligt 8 kap. 5 § sekretesslagen gäller sekretess hos i den mån regeringen föreskriver det för uppgifter som inspektionen fått på grund av avtal med motsvarande utländsk myndighet. Föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ får inte ifråga om denna sekretess tillämpas i strid med avtalet. Den tystnadsplikt som skall gälla enligt direktivet innebär att förtrolig information som erhållits i tjänsten inte får röjas annat än under vissa förutsättningar. I tidigare lagstiftningsärenden (se t.ex. prop. 1995/96:173 s. 98 f) har ansetts att en motsvarighet för svenska förhål- landen bör vara sådan information vars spridning är till skada för den som uppgiften rör samt att den skadeprövning som skall göras enligt bl.a. 8 kap. 5 och 19 §§ samt 9 kap. 12 § syftar just till att sådan information inte skall lämnas ut. Regeringen gör även nu samma bedömning. I direktivet föreskrivs även att tystnadsplikten gäller för alla personer som arbetar eller som har arbetat för nu aktuella myndigheter samt revi- sorer och experter som är verksamma för dessa myndigheters räkning. I nyssnämnda lagstiftningsärende gjordes bedömningen att 1 kap. 6 § sek- retesslagen motsvarar direktivet i det avseendet. Regeringen gör samma bedömning även . För att skall kunna sluta samar- betsavtal om informationsutbyte med de myndigheter eller organ som definieras i punkterna 5 och 5a i direktivet om utvidgad matris krävs en ändring i 8 kap. 5 § sekretesslagen. Regeringen föreslår att ordet motsvarande utmönstras ur lagtexten för att sekretessen inte skall vara begränsad till uppgifter som kommer från motsva- righeter i utlandet. Som Kammarrätten i påpekat bör lagtexten justeras så att även uppgifter från utländskt organ sekretessbeläggs. Av 8 kap. 19 § sekretesslagen följer att sekretess gäller hos till- synsmyndighet i konkurs för uppgift om enskilds affärs- eller driftför- hållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs. Sekretessen hindrar dock inte att uppgift lämnas till en- skild enligt vad som föreskrivs i konkurslagen. Av 9 kap. 12 § andra stycket sekretesslagen följer att sekretess gäller hos i ärende om godkännande eller auktorisation av revisor eller registrering av revisionsbolag eller om upphävande av godkännande, auktorisation eller registrering. Sekretessen gäller för uppgift om vederbörandes eko- nomiska ställning eller om annans personliga eller ekonomiska förhållan- den om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada eller men om uppgiften röjs. För att samarbetsavtal skall kunna ingås krävs att den sek- retess som kommer att gälla hos och tillsynsmyndighet i konkurs är likvärdig den som avses i artikel 12 i första banksam- ordningsdirektivet. De sekretessbrytande reglerna i 14 kap. 1 3 §§ sek- retesslagen bör därför inte få tillämpas i strid med avtal med utländsk myndighet eller utländskt organ (jfr prop. 1990/91:42 s. 69 och 71). Lagrådet har dock pekat på att en sådan ordning kan komma att med- föra problem vid överklagande av beslut. Lagrådet har därvid bl.a. erinrat om den ändring som gjordes i 9 kap. 3 § sekretesslagen och som innebar att skattesekretessen skärptes på samma sätt som föreslås. Lagrådet har anfört bl.a. följande. Effekten av regleringen är bl.a. att information som en skattemyndighet erhåller från en utländsk skattemyn- dighet kan användas i taxeringsförfarandet hos den svenska myndigheten men inte t.ex. i ett skattebrottmål som tar sikte på samma taxering, och denna effekt torde ha varit avsedd. Informationen kan emellertid inte heller användas i en förvaltningsdomstolsprocess efter överklagande. För att det skall kunna ske fordras att förbehåll därom görs i avtalet med den utländska myndigheten. Ett i förarbetena anfört alternativ är att vända sig till den utländska myndigheten och försöka få tillstånd till att lämna upp- gifterna vidare (se prop. 1987/88:41 s. 20). Lagrådet har vidare anfört att det framstår som sannolikt att beslut som stöds på sådan utländsk infor- mation som avses med de nu föreslagna bestämmelserna kan bli överkla- gade och att det, på samma sätt som i de övriga hänseenden där denna skärpta sekretess införts, synes angeläget att den myndighet som ingår avtalet om informationsmottagandet beaktar behovet av att kunna föra informationen vidare vid överklagande av myndighetens beslut i den ordning som gäller därom. Som Lagrådet påpekat kan beslut som stöds på sådan utländsk infor- mation som avses med de nu föreslagna bestämmelserna komma att överklagas. beslut kan t.ex. i enlighet med 26 § lagen (1995:528) om revisorer komma att överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Regeringen anser, i likhet med Lagrådet, att det är angeläget att en myndighet som ingår avtal om mottagande av information beaktar behovet av att kunna vidarebefordra informationen vid överklagande av myndighetens beslut. Detta bör kunna ske genom att ett förbehåll som inbegriper detta tas in i avtalet. 11 Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Flertalet av lagförslagen föranleds av tre direktiv på kapitaltäckningsom- rådet. Enligt likalydande bestämmelser i direktiven skall medlemsstaterna ha genomfört direktiven senast efter ikraftträdandet. CAD II och hypoteksdirektivet trädde i kraft när de offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning . De skall alltså vara genomförda . Direktivet om utvidgad matris trädde i kraft efter att det offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning . Direktivet skall alltså vara genomfört . De föreslagna reglerna bör träda i kraft . Enligt direktiven finns det i vissa fall möjlighet att övergångsvis tillämpa andra regler (se avsnitt 4.2). Det bör överlämnas till regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, att avgöra i vad mån övergångsregler behövs. 12 Ekonomiska konsekvenser De föreslagna ändringarna innebär i vissa fall att kapitalkraven utvidgas och i andra fall att kraven mildras. Instituten blir skyldiga att kapitaltäcka vissa risker som inte tidigare omfattats av uttryckliga kapitalkrav. Detta gäller bl.a. positioner i råvaror och i råvaruderivat. innebär några av förslagen att kapitalkraven för vissa slag av tillgångar och posi- tioner kan minska. Detta gäller t.ex. positioner i värdepapper utgivna vid värdepapperisering. Beroende på verksamheten i det enskilda fallet kan alltså kapitalkravet komma att skärpas eller lindras. Sammantaget torde förslagen inte innebära några kostnader eller i vart fall endast försumbara sådana för företagssektorn. Förslagen innebär att kommer att belastas med visst föreskriftsarbete. Detta är dock av temporärt slag och kräver inte ytterligare anslag. Slopandet av kravet på medgi- vande för att räkna in eviga förlagslån i kapitalbasen innebär en resurs- besparing. Den besparingen uppvägs dock av något högre kostnader för den löpande tillsynen. Förslaget bedöms sammantaget inte innebära ökade kostnader för inspektionen. 13 Författningskommentar 13.1 Förslaget till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) 8 kap. 5 § Paragrafen reglerar sekretess i statliga myndigheters verksamhet på det finansiella området. Enligt fjärde stycket andra meningen gäller absolut sekretess hos , i den mån regeringen föreskriver det, om inspektionen från motsvarande utländsk myndighet erhållit uppgifter enligt annat avtal än sådant av godkänt avtal som ingåtts med främmande stat eller mellanfolklig organisation. Den föreslagna änd- ringen medför att området för sekretess utsträcks till att inte endast om- fatta uppgifter från motsvarande utländsk myndighet utan även från andra utländska myndigheter och organ med vilka ingått avtal. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 10. 8 kap. 19 § Paragrafen reglerar sekretess hos tillsynsmyndighet i konkurs. En förut- sättning för att en tillsynsmyndighet i konkurs skall kunna ingå ett sam- arbetsavtal om informationsutbyte enligt det s.k. första banksamord- ningsdirektivet är att den sekretess som kommer att gälla hos till- synsmyndigheten i konkurs är likvärdig med den som föreskrivs i direk- tivets artikel 12. Den föreslagna ändringen medför att de sekretessbry- tande reglerna i 14 kap. 1 3 §§ sekretesslagen inte får tillämpas i strid med avtal med utländsk myndighet eller utländskt organ. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 10. 9 kap. 12 § Andra stycket tar sikte på verksamhet. En förutsätt- ning för att skall kunna ingå ett samarbetsavtal om informationsutbyte enligt det s.k. första banksamordningsdirektivet är att den sekretess som kommer att gälla i verksamhet är likvärdig den som gäller enligt artikel 12 i direktivet. Den föreslagna ändringen medför att föreskrifterna i 14 kap. 1 3 §§ sekretesslagen inte får tillämpas i strid med avtal med utländsk myndighet eller utländskt organ. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 10. 13.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kredit- institut och värdepappersbolag 2 kap. 6 § Tredje stycket har ändrats så att eviga förlagslån får räknas in i kapitalba- sen som supplementärt kapital. Bestämmelsen om att tidsbegränsade förlagslån endast får räknas in i kapitalbasen upp till ett belopp motsvarande av primärt kapital har tagits bort. Detsamma gäller bestämmelsen om att förlagslån med en kvarvarande löptid som understiger får tas upp till ett belopp som motsvarar högst av det nominella värdet för varje helt år som återstår till förfallodagen. Förslaget medför att sådana bestämmelser i stället kommer att tas in i föreskrifter från regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, . Som framgår av fjärde stycket kan i ett enskilt fall medge att andra tillskott eller reserver räknas som primärt eller supple- mentärt kapital. I 2 kap. 8 § finns bestämmelser om att förlagslån med en ursprunglig löptid får räknas in i kapitalbasen för att täcka marknads- och kostnadsrisker. Ett bemyndigande för regeringen eller, efter rege- ringens bemyndigande, att meddela föreskrifter om vilka poster som får räknas till kapitalbasen enligt nämnda paragraf och omfattningen av dessa finns i 8 kap. 1 § 2. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 8. 3 kap. 1 § Ändringar föreslås i paragrafens första stycke. En i sak ny punkt A.6 har lagts till. I punkten föreskrivs att åtaganden som inte är mer riskfyllda än de som anges i punkterna 1 5 och som uppfyller de krav regeringen föreskriver skall åsättas riskvikten . Punkten A.7 har justerats så att en placering som har säkrats med en fordran som avses i punkten A.6 skall åsättas riskvikten . I punkten B.1 har hänvisningen till Allmänna Pensionsfonden tagits bort. AP-fonderna är en del av staten och omfattas följaktligen av punk- ten A.2. En i sak ny punkt B.6 har lagts till. I punkten föreskrivs att åtaganden som inte är mer riskfyllda än de som anges i punkterna 1 5 och som uppfyller de krav regeringen föreskriver skall åsättas riskvikten . Punkten B.7 har justerats så att en placering som har säkrats med ford- ran som avses i punkten B.6 skall åsättas riskvikten . En ny punkt C.2 har lagts till. I punkten föreskrivs att åtaganden som inte är mer riskfyllda än de som anges i punkten 1 och som uppfyller de krav regeringen föreskriver skall åsättas riskvikten . Med stöd av bemyndigandena i punkterna A.6, B.6 och C.2 kan före- skrifter meddelas om att riskvikten , eller skall tillämpas på placeringar som annars skulle ha getts en högre riskvikt. Bestämmelserna har även behandlats i avsnitten 5 och 6.5.2. 4 kap. 1 § I första stycket har termen råvaror lagts till. Tillägget innebär att innehav av fysiska råvaror skall räknas in i handelslagret under förutsättning att övriga kriterier är uppfyllda. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitten 6.1 och 6.2. 4 kap. 2 § Ändringarna i andra stycket är av motsvarande slag som ändringarna i 3 kap. 1 §. 4 kap. 6 § Ändringarna i andra stycket är av motsvarande slag som ändringarna i 3 kap. 1 §. 4 kap. 8 § I paragrafen har tagits in en allmänt utformad bestämmelse om att institut skall underkastas ett kapitalkrav för valuta- och råvarurisker och att kapitalkravet skall beräknas för sådana risker i hela verksamheten, dvs. inte endast för positioner i handelslagret. Förslaget innebär att bestäm- melser om kapitalkravets storlek och hur det skall beräknas kommer att tas in i föreskrifter från regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, . För att genomföra CAD II skall guld behandlas som en valuta vid beräkning av kapitalkrav. Med termen råvara avses guld och andra råva- ror. Paragrafen ger alltså stöd för föreskrifter om kapitalkrav för positio- ner i såväl guld som andra råvaror. 5 kap. 4 § I första stycket har en följdändring tagits in med anledning av förslaget till ny lydelse av 3 kap. 1 §. 5 kap. 6 § Genom paragrafen, som är ny, genomförs den möjlighet till undantag som finns i punkten 8 i bilaga 6 till kapitalkravsdirektivet. Bestämmelsen innebär att ett institut under vissa närmare angivna omständigheter får överskrida de i 5 kap. 1 och 3 §§ angivna gränsvärdena för exponeringar mot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning. Detta gäller dock endast om den överskridande exponeringen uteslutande hänför sig till handelslagret. Ett institut som överskrider gränsvärdena skall uppfylla det särskilda kapitalkrav och de villkor i övrigt för den överskridande exponeringen som regeringen föreskriver. Med stöd av 8 kap. 3 § kan regeringen bemyndiga att meddela sådana föreskrifter. Ett institut får överskrida gränsvärdena i 5 kap. 1 och 3 §§ endast efter medgivande. Ett sådant medgivande behöver natur- ligtvis inte utformas så att institutet före varje överskridande av gräns- värdena måste tillfråga . Medgivandet kan alltså utformas som en generell rätt att överskrida gränsvärdena i 5 kap. 1 och 3 §§ under förutsättning att de i föreskrifterna angivna kraven är upp- fyllda. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 7. 6 kap. 9 § Paragrafen anger att metoderna för beräkningen av kapitalbas och kapi- talkrav även skall tillämpas på finansiella företagsgrupper. I andra stycket har en hänvisning till 4 kap. 9 § lagts till. Tillägget innebär att kapitalkravet för marknadsrisker får, efter Finansinspektio- nens medgivande, beräknas med en egen modell. En finansiell företagsgrupp skall beräkna ett kapitalkrav för råvaruris- ker. Detta följer av förevarande paragrafs hänvisning till 4 kap. 8 §. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 6.6. 7 kap. 16 § I andra stycket har det tagits in en bestämmelse om att beslut om före- skrifter (s.k. normbeslut) som , efter regeringens bemyndigande, fattar inte får överklagas hos länsrätt. Beslut i normgiv- ningsärenden är normalt av sådant slag att de inte lämpar sig för dom- stolsprövning (jfr prop. 1997/98:186 s. 87). Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 9. 8 kap. 1 § Paragrafen, som har tagits in i ett nytt kapitel, motsvarar i huvudsak tidi- gare 7 kap. 17 §.