prop · GN0339 · 2000-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna om detta i paragrafens första stycke motsvarar vissa anteckningsbestämmelser som har funnits i 21 § första stycket. Paragrafens andra stycke och tredje stycke överensstämmer i sak med de bestämmelser som har funnits i 21 § tredje stycket och 22 §. 19 kap. 31 § I ärende enligt 29 eller 30 § skall bestämmelserna i 10 §, 11 § första och andra styckena, 12 § 1 och 2 samt 14 16, 19 och 22 26 §§ tillämpas. Därvid skall vad som där sägs om ansökan även avse anmälan. Om inskrivningmyndigheten avslår eller avvisar en begäran om anteckning, skall 20 § andra och tredje styckena tillämpas. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om handläggningen av ärenden enligt 29 och 30 §§. Om regeringen eller en myndighet med stöd av andra stycket har meddelat föreskrifter om utfärdande av bevis om beslut i ärende om anteckning, skall bestämmelsen i 21 § tillämpas även på sådant bevis. (Paragrafen saknar motsvarighet i promemorians förslag.) I paragrafens första stycke som har utformats med beaktande av Lagrådets förslag görs hänvisningar till en del av de bestämmelser som gäller för ärenden om inskrivning enligt 20 24 kap. Hänvisningarna innebär bl.a följande. En anteckning skall grunda sig på en skriftlig anmälan, ansökan eller motsvarande handling. Om en anmälan eller en ansökan är bristfällig, kan den avvisas. Om bristerna kan avhjälpas, kan inskrivningsmyndigheten besluta om uppskov i anteckningsärendet i avvaktan på komplettering. Beslut om anteckning meddelas genom att anteckningen förs in i registret. En anteckning som är uppenbart oriktig kan rättas. Om inskrivningsmyndigheten avvisar eller avslår en begäran om anteckning, skall myndigheten underrätta den som har initierat ärendet om beslutet, skälen för beslutet samt huruvida och på vad sätt beslutet kan överklagas. På förslag av Lagrådet har i andra stycket intagits ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om handläggningen av anteckningsärenden (jfr 28 §). För vissa anteckningsärenden kan det vara lämpligt att bevis om anteckningen utfärdas (jfr 28 § inskrivningsregisterkungörelsen). I tredje stycket anges att om regeringen eller en myndighet har meddelat föreskrifter om detta, gäller i fråga om rättelse av utfärdat bevis bestämmelsen i 21 §. 19 kap. 32 § Ett beslut av inskrivningsmyndigheten i ett inskrivningsärende får överklagas till hovrätten av den som beslutet rör, om det har gått honom eller henne emot. Ett beslut om rättelse får överklagas även av den myndighet som avses i 18 kap. 5 § första stycket. Vid överklagande tillämpas, om inte annat följer av denna balk, bestämmelserna i 7 §, 8 § första stycket, 9 och 10 §§ samt 38 § fjärde stycket lagen (1996:242) om domstolsärenden. (Jfr 19 kap. 34 § i promemorians förslag.) Paragrafen behandlar allmänna frågor om överklagande och motsvarar väsentligen de bestämmelser som har funnits i 14 § och 18 § andra stycket. Ett överklagande skall alltså, liksom , prövas av hovrätten. Efter mönster från 36 § lagen om domstolsärenden har det i första stycket tillagts att ett beslut i ett inskrivningsärende får överklagas enbart av den som beslutet rör och enbart om det har gått honom eller henne emot. Andra stycket överensstämmer i sak med andra stycket i den tidigare 18 §. När det gäller andra regler om överklagande har det i 14 § andra stycket föreskrivits att bestämmelserna i om över- klagande av tingsrättens beslut skall tillämpas. I och med tillkomsten av lagen om domstolsärenden har det ansetts mera naturligt att i denna del hänvisa till bestämmelserna i den lagen. På förslag av Lagrådet har det i tredje stycket närmare preciserats vilka paragrafer i lagen om domstols- ärenden som skall tillämpas. Härav följer bl.a. att den lagens särskilda bestämmelser om innehållet i överklagandeskriften (se 7 § lagen om domstolsärenden) skall tillämpas även vid överklagande av beslut i inskrivningsärende. Om överklagandet ges in till hovrätt, skall hovrätten överlämna överklagandet till inskrivningsmyndigheten för dess prövning av om överklagandet har getts in i rätt tid (jfr 8 § första stycket lagen om domstolsärenden). skall avvisa ett över- klagande som har getts in för sent och i annat fall sända överklagandet med övriga handlingar i ärendet till hovrätten (se 38 § fjärde stycket lagen om domstolsärenden). Hovrätten kan förelägga klaganden att avhjälpa brister i överklagandeskriften eller förelägga part att ge in bevis om sin behörighet att inleda ärendet eller om vem som är ställföreträdare för en part. Följs inte ett sådant föreläggande eller finns det något annat hinder för prövning, skall hovrätten under vissa förutsättningar avvisa överklagandet (se 9 och 10 §§ lagen om domstolsärenden). 19 kap. 33 § När det gäller överklagande av beslut som inte är slutliga skall 37 § lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Ett beslut om att förklara en ansökan vilande får dock alltid överklagas särskilt. (Jfr 19 kap. 35 § i promemorians förslag.) Utgångspunkten i lagen är att beslut i inskrivningsärenden alltid får överklagas. Av förevarande paragraf framgår emellertid att, som huvudregel, beslut som inte är slutliga får överklagas först i samband med överklagande av beslut som innebär att ärendet avgörs. Det innebär bl.a. att beslut om uppskov, som har kunnat överklagas särskilt och utan någon begränsning till (jfr 49 kap. 7 § rättegångs- balken), överhuvudtaget inte kan överklagas längre. Beträffande skälen till att denna ordning har uppställts i lagen om domstolsärenden, se prop. 1995/96:115 s. 175. Det har ansetts att det inte finns anledning att i jordabalken reglera denna fråga på något annat sätt än i ärendelagen. I några praktiskt viktiga fall får dock också beslut som inte är slutliga överklagas särskilt (se 37 § lagen om domstolsärenden). Exempel på ett sådant beslut är beslut om utdömande av vite. Det har också ansetts att beslut om att förklara en ansökan vilande alltid bör få överklagas särskilt. Eftersom lagen inte längre hänvisar till vad som gäller om tvistemål, kommer det inte längre att i något fall krävas missnöjesanmälan för att ett beslut skall få överklagas. 19 kap. 34 § Den som vill överklaga ett beslut av en inskrivningsmyndighet skall göra detta skriftligen. Skrivelsen skall ges in till inskrivningsmyndigheten. Om överklagandet avser ett slutligt beslut eller ett beslut om att förklara en ansökan vilande, skall skrivelsen ha kommit in till inskrivningsmyndigheten från den dag en underrättelse eller ett bevis om beslutet hölls tillgängligt för sökanden. Skrivelsen får dock alltid ges in från den inskrivningsdag då beslutet meddelades. I fråga om andra beslut som kan överklagas gäller bestämmelserna om klagotid i 38 § första och andra styckena lagen (1996:242) om domstols- ärenden. (Jfr 19 kap. 36 § i promemorians förslag.) Första stycket Efter mönster från 38 § lagen om domstolsärenden har klargjorts att den som vill överklaga skall göra detta skriftligen. Andra stycket Här behandlas överklagande av slutliga beslut (dvs. beslut om bifall eller avslag på ansökan samt avvisningsbeslut) och beslut genom vilket ansökan har förklarats vilande. Bestämmelserna ersätter den tidigare bestämmelsen i 14 § andra stycket och den särskilda överklagandebestämmelsen i 58 a § lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken. Skälen till ändringen har behandlats i avsnitt 9.2. Tredje stycket Av 32 § framgår att vissa beslut som inte är slutliga får överklagas särskilt. Ett slag av sådant icke slutligt beslut, beslut om att förklara en ansökan vilande, omfattas av bestämmelsen om klagotid i andra stycket. Beträffande andra icke slutliga beslut som kan överklagas gäller de bestämmelser om klagotid som finns i 38 § första och andra stycket ärendelagen. Det innebär att klagotiden är . Om beslutet har meddelats vid sammanträde eller om det vid ett sammanträde har angetts när beslutet kommer att meddelas, löper klagotiden för beslutet. I annat fall löper klagotiden från det att klaganden fick del av beslutet. 19 kap. 35 § Om det överklagade beslutet har förts in i fastighetsregistrets inskrivningsdel, skall uppgift om överklagandet föras in i registret. När det finns ett lagakraftvunnet beslut med anledning av överklagandet, skall beslutets innehåll antecknas i registret. (Jfr 19 kap. 37 § i promemorians förslag.) Paragrafen motsvarar i sak den bestämmelse som har funnits i 14 § tredje stycket. 19 kap. 36 § I fråga om särskilda rättsmedel gäller 42 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. (Jfr 19 kap. 38 § i promemorians förslag.) Såsom framgår av hänvisningen till 42 § lagen om dosmtolsärenden gäller den lagens bestämmelser om särskilda rättsmedel även i inskrivningsärenden. 19 kap. 37 § Rätt till ersättning av staten har den som lider skada på grund av ett tekniskt fel i fastighetsregistrets inskrivningsdel eller i en anordning som är ansluten till registrets inskrivningsdel hos , en inskrivningsmyndighet, en lantmäterimyndighet eller en myndighet som avses i 4 kap. 34 a § fastighetsbildningslagen (1970:988). Ersättningen skall efter skälighet sättas ned eller helt falla bort om den skadelidande har medverkat till skadan genom att utan skälig anledning låta bli att vidta åtgärder för att bevara sin rätt eller om den skadelidande på något annat sätt har medverkat till skadan genom eget vållande. (Jfr 19 kap. 39 § i promemorians förslag.) Frågan om skadestånd på grund av tekniska fel har reglerats i 9 § första stycket lagen om inskrivningsregister. Bestämmelsen har utan större sakliga ändringar förts till första stycket av förevarande paragraf. Som Lagrådet har antagit avser uttrycket inskrivningsdel innehållet i denna del av registret, t.ex. s.k. program- vara, medan ordet anordning avser s.k. maskinvara, dvs. apparatur för automatiserad behandling. För att en omotiverad skillnad mellan förevarande paragraf och den gällande bestämmelsen i 9 § lagen om inskrivningsregister inte skall uppstå, har förevarande paragraf, med beaktande av Lagrådets synpunkter, jämkats så att den omfattar även tekniskt fel i anordning hos som är ansluten till registrets inskrivningsdel. Bestämmelsens förhållande till personuppgiftslagens skadeståndsregel har behandlats i avsnitt 10. har det också funnits en bestämmelse om skadestånd till följd av fel vid handläggningen m.m. i 19 § första stycket. Av skäl som har angetts i avsnitt 10 är en särskild reglering i jordabalken av dessa fall inte längre nödvändig. Vid skada som beror på fel eller försummelse vid handläggning av inskrivningsärende får i stället skadeståndslagens bestämmelser om det allmännas skadeståndsansvar tillämpas. I den tidigare 19 § har det också funnits en bestämmelse om jämkning av skadestånd vid medvållande. Den har gällt även i fråga om skadestånd på grund av tekniskt fel. Bestämmelsen har behållits men har brutits ut till ett särskilt stycke (se andra stycket). Paragrafen har också i övrigt jämkats redaktionellt. 19 kap. 38 § En ägare eller rättighetshavare, som drabbas av skada till följd av ett beslut om rättelse enligt 22 §, har rätt till ersättning av staten. Ersättning lämnas dock inte, om den skadelidande med hänsyn till felets art eller andra omständigheter hade bort inse att fel förekommit. (Jfr 19 kap. 40 § i promemorians förslag.) Paragrafen, som motsvarar den tidigare 19 § andra stycket, innehåller bestämmelser om skadestånd till den som lider skada på grund av ett rättelsebeslut. Ändringarna är endast redaktionella. 19 kap. 39 § Bestämmelserna i 18 kap. 5 och 7 §§ gäller även i fråga om ersättning som avses i 37 och 38 §§. (Jfr 19 kap. 41 § i promemorians förslag.) Paragrafen motsvarar den tidigare 19 § tredje stycket. Av paragrafen följer bl.a. att staten i mål om skadestånd företräds av den myndighet som regeringen bestämmer samt att staten, om den skadelidande hade haft rätt att kräva ut beloppet av annan, inträder i rätten mot denne. 19 kap. 40 § En fråga om ett förvärv är ogiltigt eller av någon annan anledning inte kan göras gällande får prövas även om förvärvet har blivit inskrivet. Inskrivningen hindrar inte heller en prövning av frågan om inskrivningen av andra skäl kränker någons rätt. Om det finns särskilda föreskrifter om att inskrivningen har rättsverkan eller om att talan skall väckas från inskrivningen, gäller dock dessa. (Jfr 19 kap. 42 § i promemorians förslag.) Paragrafen överensstämmer i sak med de bestämmelser som har funnits i 16 §. 20 kap. 5 § Den som söker lagfart skall ge in fångeshandlingen och de övriga handlingar som är nödvändiga för att styrka förvärvet. Om ett dödsbo eller en arvinge som är ensam delägare i ett dödsbo söker lagfart på förvärv av egendom från den döde, anses en inregistrerad bouppteckning efter denne som fångeshandling. Om en ansökan om lagfart görs av flera sökande gemensamt, skall den innehålla uppgift om hur stor andel av fastigheten som varje sökande har förvärvat. Om det saknas sådana uppgifter och sökandena inte följer ett föreläggande att komplettera ansökan, skall den anses avse andelar efter huvudtalet. (Jfr 20 kap. 5 § i promemorians förslag.) Första stycket har endast genomgått mindre redaktionella ändringar. Bestämmelsen i det nya andra stycket har funnits i 16 § första stycket inskrivningsregisterkungörelsen. 21 kap. 6 § Om det framgår av en anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel eller upplyses på annat sätt att tomträtten har upphört enligt 13 kap. 19 §, skall det i fastighetsregistrets inskrivningsdel antecknas att tomträtten har upphört. Ansökan om dödning av tomträttsinskrivning i fall som anges i 13 kap. 22 § får ej bifallas, om inskrivning i tomträtten är beviljad eller sökt eller om tomträtten har utmätts, belagts med kvarstad eller tagits i anspråk genom betalningssäkring och ett ärende angående anteckning om åtgärden har tagits upp senast på den inskrivningsdag då dödning söks. (Paragrafen saknar motsvarighet i promemorians förslag.) Paragrafens första stycke har ändrats redaktionellt. 22 kap. 2 § En ansökan om inteckning skall göras av fastighetsägaren. Den skall innehålla uppgift om dels det belopp på vilket inteckningen skall lyda, dels den eller de fastigheter som avses. Beloppet skall anges i svenska kronor. Ansökan får ej avse del av fastighet. Den får avse flera fastigheter gemensamt endast om dessa är i samme ägares hand och belägna inom samma inskrivningsmyndighets område. Angår ansökan fastighet som svarar för beviljad eller sökt inteckning, måste ansökningen avse samma fasta egendom som inteckningen och får icke därjämte avse fastighet som ej svarar för inteckningen. (Jfr 22 kap. 2 § i promemorians förslag.) I första stycket har tidigare föreskrivits att en ansökan om inteckning skall göras skriftligen. Den föreskriften har tagits bort, eftersom det i 19 kap. 10 § har införts ett generellt krav på att ansökningar i inskriv- ningsärenden skall vara skriftliga. 24 kap. 1 § En fastighetsägare har rätt att ansöka om inskrivning i fastighets- registrets inskrivningsdel av en förklaring som avses i 2 kap. 3 §. Som fastighetsägare anses i detta kapitel den för vilken lagfart senast är sökt. Ansökan skall avslås, om 1. ansökan om lagfart för sökanden är vilandeförklarad och inskrivningsansökan inte har medgetts av den som har lagfart, 2. en eller flera inteckningar gäller i fastigheten och varje borgenär för vars fordran pantbrev på grund av sådan inteckning utgör säkerhet inte med ingivande av pantbrevet har medgett ansökan, 3. fastigheten har frångått sökanden på grund av exekutiv försäljning eller genom expropriation eller liknande tvångsförvärv, 4. sökanden är i konkurs eller försätts i konkurs den dag då inskrivningen söks samt fastigheten hör till konkursboet, 5. fastigheten eller en del därav är utmätt eller utmäts den dag då inskrivningen söks och kronofogdemyndigheten inte har medgett ansökan, 6. fastigheten eller en del därav har tagits i anspråk genom betalningssäkring eller tas i anspråk den dag då inskrivningen söks och kronofogdemyndigheten inte har medgett ansökan, 7. fastigheten eller en del därav är belagd med kvarstad eller beläggs med kvarstad den dag då inskrivningen söks och kronofogdemyndigheten inte har medgett ansökan. Om ett ärende angående lagfart för sökanden har skjutits upp till en senare inskrivningsdag, skall behandlingen av inskrivningsansökan skjutas . (Jfr 24 kap. 1 § i promemorians förslag.) I första stycket har ordet fastighetsboken ersatts av fastighets- registrets inskrivningsdel . I både första och andra styckena har dessutom tagits bort tidigare bestämmelser om att ansökan skall vara skriftlig. Det hänger samman med att det i 19 kap. 10 § har införts ett generellt krav på att ansökningar i inskrivningsärenden skall vara skriftliga. 24 kap. 2 § En inskrivning av förklaring som avses i 2 kap. 3 § skall avföras på ansökan av fastighetsägaren. För en ansökan enligt första stycket gäller 1 § andra och tredje styckena. I stället för vad som föreskrivs i 1 § andra stycket 3 gäller dock att ansökan skall avslås, om inte varje borgenär som har företagshypotek i fastighetsägarens näringsverksamhet har medgett ansökan genom att ge in företagshypoteksbrevet till inskrivningsmyndigheten. Sådant med- givande behövs inte, om fastighetsägaren visar att åtgärden att ta bort inskrivningen endast berör egendom som inte omfattas av företags- hypoteket. (Paragrafen saknar motsvarighet i promemorians förslag.) I 19 kap. 10 § har införts ett generellt krav på att ansökningar i inskrivningsärenden skall vara skriftliga. Med anledning härav har, efter påpekande från Lagrådet, i förevarande paragrafs första stycke det tidigare kravet på att ansökan skall vara skriftlig tagits bort. I övrigt har paragrafen ändrats redaktionellt. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser 1. Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs lagen (1932:169) om uppläggande av nya fastighetsböcker och lagen (1973:98) om inskrivningsregister. Äldre bestämmelser gäller i fråga om fastigheter eller tomträtter för vilka inskrivningsmyndigheten enligt 10 § lagen (1973:98) om inskrivningsregister har beslutat att de skall stå kvar i fastighetsbok eller tomträttsbok. För sådana fastigheter eller tomträtter skall vad som i lag eller annan författning sägs om inskrivning eller anteckning i fastighetsregistrets inskrivningsdel i stället avse anteckning i fastighets- bok eller tomträttsbok. I punkten 1 föreskrivs att lagen skall träda i kraft . Frågan om ikraftträdande har behandlats i avsnitt 13. I punkten 1 sägs också att lagen (1932:169) om uppläggande av nya fastighetsböcker och lagen (1973:98) om inskrivningsregister upphävs genom den nya lagen. Skälen till det har redovisats i avsnitt 8.1. Även sedan fastighetsdatareformen numera har genomförts i samtliga län finns det fortfarande några fastigheter som på grund av särskilda svårigheter inte helt har kunnat föras över till inskrivningsregistret. Arbetet med att utreda dessa fastigheter kan i vissa fall antas ta betydande tid. För dessa fastigheter har enligt 10 § första stycket lagen om inskrivningsregister gällt att inskrivningsmyndigheten kunnat fatta beslut i varje särskilt fall att fastigheten skall fortsätta att redovisas i det systemet, vilket har medfört att jordabalkens äldre bestämmelser har tillämpats på fastigheten. Att även äldre förordnings- bestämmelser skall tillämpas har framgått av punkten 2 i övergångs- bestämmelserna till inskrivningsregisterkungörelsen (1974:1061). Då lagen om inskrivningsregister nu upphävs, har det ansetts att det genom en övergångsbestämmelse bör säkerställas att dessa fastigheter även fortsättningsvis kan redovisas enligt äldre bestämmelser och att de äldre bestämmelser som i övrigt varit knutna till det systemet (se t.ex. 6 kap. 7 § tredje stycket) också tillämpas i fråga om sådana fastigheter. Regler med denna innebörd har tagits in i punkten 2. 14.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:166) om häradsallmänningar 1 § Med häradsallmänning förstås i denna lag av ålder bestående härads- allmänning. avses i denna lag i det län där allmänningens styrelse har sitt säte. För att klargöra vilken länsstyrelse som är behörig att pröva frågor enligt lagen har i paragrafens andra stycke införts en bestämmelse om att det är i det län där allmänningens styrelse har sitt säte. Till häradsallmänning hörande område må avyttras genom försäljning eller annorledes, om avsevärd förmån för delägarna därigenom vinnes samt avyttringen ej länder skogsskötseln å allmänningen till men eller om eljest synnerliga skäl föreligga till avyttringen. Rätt att besluta om dylik avyttring tillkommer delägarna. Det tidigare kravet på godkännande av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer har tagits bort. Om delägarna vill förvärva mark för häradsallmännings utvidgning eller för annat för allmänningen angeläget ändamål, får de besluta därom. Beslutanderätt i sådant avseende tillkommer även allmänningsstyrelsen, om reglementet medgiver det. I paragrafen har det införts en möjlighet för delägarna att förvärva mark även för annat för allmänningen angeläget ändamål. Sådant ändamål kan t.ex. vara att man vill färvärva mark för att kunna uppföra förvaltnings- byggnader eller liknande. Det tidigare andra stycket i paragrafen utgår till följd av att reglerna om införlivning av mark upphävs. Kapitalinkomst skall användas eller fonderas för verkställande av grundförbättringar å allmänningen eller för inköp av mark för allmänningens utvidgning eller för annat dylikt ändamål. Det tillkommer att på framställning av allmänningsstyrelsen meddela närmare föreskrifter om detta. Om mark som förvärvats för kapitalinkomst säljs, skall köpeskillingen anses utgöra kapitalinkomst. I fråga om ränta på kapitalinkomst och om avkastning av mark som avses i andra stycket skall bestämmelserna i 19 21 §§ tillämpas. I paragafen har gjorts ändringar till följd av att reglerna om införlivning av mark upphävs. Vidare har vissa redaktionella ändringar skett. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser Ändringarna avses träda i kraft . En övergångs- bestämmelse är nödvändig för att klargöra att en del av de äldre bestämmelserna om införlivning av mark fortfarande skall gälla i fråga om mark som har införlivats med häradsallmänning eller socken- allmänning som avses i 45 § genom förordnande som har meddelats före lagens ikraftträdande. Lagrådet har ifrågasatt om inte övergångs- bestämmelserna borde kompletteras med avseende på de äldre bestämmelsernas tillämpning i eventuellt pågående ärenden om införlivning av mark vari förordnande vid ikraftträdandet inte hunnit meddelas. Risken för att sådana ärenden förekommer synes inte vara stor och en sådan bestämmelse kan därför enligt Lagrådets mening möjligen undvaras. Regeringen finner mot bakgrund av det begränsade praktiska behovet inte anledning att komplettera övergångsbestämmelserna. 14.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1952:167) om allmänningsskogar i och 7 a, 8, 9 och 21 §§ I paragraferna har motsvarande ändringar gjots som i 8, 9, 10, och 22 §§ lagen (1952:166) om häradsallmänningar. En övergångsbestämmelse av i huvudsak liknande innehåll som i lagen om häradsallmänningar har också införts. 14.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1970:995) om införande av nya jordabalken 10 § Bestämmelserna i 5 § lagen (1895:36 s. 1) angående vad till fast egen- dom är att hänföra skall fortfarande tillämpas i fråga om byggnad på ofri tomt i stad, vattenverk på annans grund samt fiskeri, som är upptaget i kronans jordebok (fiskefastighet), om besittningsrätten består efter nya balkens ikraftträdande. De s.k. jordeboksfiskenas egenskap av fast egendom har varit beroende av att de är upptagna i jordeboken. Enligt förslaget skall jordeboken inte fortsätta föras efter utgången av (se avsnitt 11). Förevarande paragraf har därför jämkats något. Det har skett på det sätt som Lagrådet har förordat. Vidare har benämningen fiskefastighet införts för de tidigare jordeboksfiskena.