prop · GN0327 · 2000-01-01 00:00:00 — Om brottet är grovt döms för grovt vapenbrott till fängelse i lägst och högst . Om gärningen har begåtts av oaktsamhet eller om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse . 2 § Till böter eller fängelse döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet a) missbrukar rätten att inneha ett skjutvapen genom att använda det för något annat ändamål än det som han eller hon är berättigad till, b) bryter mot bestämmelsen om användning vid förvaring i 5 kap. 3 § andra stycket eller om transport i 5 kap. 4 § eller mot föreskrifter eller villkor i fråga om förvaring av vapen som meddelats med stöd av denna lag, b) bryter mot bestämmelsen om användning vid förvaring i 5 kap. 3 § tredje stycket eller om transport i 5 kap. 4 § eller mot föreskrifter eller villkor i fråga om förvaring av vapen som meddelats med stöd av denna lag, c) bryter mot bestämmelserna om förvaring i 5 kap. 1 3 §§ i fråga om skjutvapen eller ammunition som innehas av skyttesammanslutningar, huvudmän för museer eller auktoriserade bevakningsföretag eller i fråga om skjutvapen som innehas av vapenhandlare, c) bryter mot bestämmelserna om förvaring i 5 kap. 1 3 §§ i fråga om skjutvapen eller ammunition som innehas av sammanslutningar, huvudmän för museer eller auktoriserade bevakningsföretag eller i fråga om skjutvapen som innehas av vapenhandlare, d) innehar ammunition utan att ha rätt till det eller inte följer ett beslut att lämna över ammunitionen för inlösen, e) överlåter ammunition till någon som inte har rätt att inneha ammunitionen, f) driver handel med skjutvapen utan tillstånd, eller g) bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 11 kap. 1 § e genom att olovligen överföra vapen eller ammunition till ett annat land. g) bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 11 kap. 1 § d genom att olovligen överföra vapen eller ammunition till ett annat land. Ansvar för otillåtet innehav av ammunition skall inte dömas ut i ringa fall. 3 § Till böter döms den som uppsåtligen eller av oaktsamhet a) bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 11 kap. 1 § f genom att underlåta att på föreskrivet sätt anmäla utförsel eller utlåning av skjutvapen, eller a) bryter mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 11 kap. 1 § e genom att underlåta att på föreskrivet sätt anmäla utförsel eller utlåning av skjutvapen, eller b) underlåter att inom en månad på föreskrivet sätt anmäla till polismyndigheten att ett vapen lämnats till skrotning. Om någon frivilligt lämnar in skjutvapen eller ammunition till en polismyndighet, får åtal mot denne för olovligt innehav av vapnet eller ammunitionen väckas av åklagaren endast om det är motiverat från allmän synpunkt. 11 kap. 1 § Regeringen får meddela föreskrifter om att a) denna lag eller vissa föreskrifter i lagen skall tillämpas även i fråga om andra föremål än sådana som anges i 1 kap. 2 och 3 §§, om föremålen är särskilt ägnade att användas vid brott mot någons liv, hälsa eller personliga säkerhet, b) anslagsenergin eller utgångshastigheten hos en projektil från ett skjutvapen skall understiga ett visst värde för att vapnet skall anses vara effektbegränsat enligt 2 kap. 1 §, c) bestämmelserna om tillstånd i 2 kap. 1 § inte skall gälla innehav av skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten eller polisväsendet, den som för statens räkning tillverkar krigsmateriel, eller skyttesammanslutningar, d) andra sammanslutningar än skyttesammanslutningar får ges tillstånd att inneha skjutvapen, e) tillstånd skall krävas för överföring av skjutvapen eller ammunition från till ett annat land; och f) den som avser att föra ut ett skjutvapen från eller lånar ut ett skjutvapen till någon som är fast bosatt i ett annat land och inte skall använda vapnet endast i , skall anmäla detta till polismyndigheten. c) bestämmelserna om tillstånd i 2 kap. 1 § inte skall gälla innehav av skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten eller polisväsendet, den som för statens räkning tillverkar krigsmateriel, eller frivilliga försvarsorganisationer, d) tillstånd skall krävas för överföring av skjutvapen eller ammunition från till ett annat land; och e) den som avser att föra ut ett skjutvapen från eller lånar ut ett skjutvapen till någon som är fast bosatt i ett annat land och inte skall använda vapnet endast i , skall anmäla detta till polismyndigheten. 2 §1 Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om a) undantag från kravet på tillstånd för att inneha start- eller signalvapen, b) krav på skjutskicklighet, utbildning, ålder och de förutsättningar i övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd till innehav av skjutvapen, c) krav på kunskap för att få tillstånd att driva handel med skjutvapen och vad som i övrigt skall gälla vid sådan handel, d) vad som skall iakttas utöver bestämmelserna i 4 kap. vid ändring, reparation och skrotning av skjutvapen, e) krav på vapenhandlares, museers och skyttesammanslut- ningars förvaring av andra vapen än effektbegränsade vapen och skyttesammanslutningars förvaring av ammunition, e) krav på vapenhandlares, museers och sammanslutningars förvaring av andra vapen än effektbegränsade vapen och sammanslutningars förvaring av ammunition, f) de förutsättningar i övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd enligt denna lag, g) utfärdande av europeiska skjutvapenpass till dem som har tillstånd att inneha skjutvapen i , h) förutsättningar för och förfaringssätt vid medgivande av att personer bosatta i skall få tillstånd att förvärva skjutvapen i ett annat land, i) krav på att den som har förvärvat ett skjutvapen i och som är bosatt i ett främmande land skall underrätta den staten om förvärvet, och j) förande av vapenregister enligt 2 kap. 17 19 §§. i) krav på att den som har förvärvat ett skjutvapen i och som är bosatt i ett främmande land skall underrätta den staten om förvärvet, j) förande av vapenregister enligt 2 kap. 17 19 §§, k) vilka sammanslutningar som skall anses uppfylla kraven i 2 kap. 3 § b för att kunna meddelas tillstånd att inneha skjutvapen, och l) vad som skall iakttas utöver bestämmelserna i 5 kap. i fråga om transport av skjutvapen och ammunition. Denna lag träder i kraft . Bestämmelserna i 2 kap. 10 § tredje stycket och 5 kap. 7 § träder dock i kraft . Den som före av polismyndigheten har godkänts att ta emot skjutvapen för reparation, översyn eller skrotning skall anses ha tillstånd till det enligt denna lag. Den som före hos polismyndigheten har gjort anmälan om förvaring hos annan skall anses ha tillstånd till det enligt denna lag till . I fråga om förvaring av skjutvapen tillämpas äldre bestämmelser till , om tillstånd att inneha skjutvapnet meddelats före . Förslag till lag om ändring i lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål Härigenom föreskrivs att 1 och 4 §§ lagen (1988:254) om förbud beträffande knivar och andra föremål1 skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 §2 Knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa får inte innehas på allmän plats eller inom skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs. Knivar, andra stick- och skärvapen och andra föremål som är ägnade att användas som vapen vid brott mot liv eller hälsa får inte innehas på allmän plats, i fordon på allmän plats eller inom skolområde där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs. Förbudet i första stycket gäller inte, om föremålet enligt särskilda föreskrifter ingår i utrustning för viss tjänst eller visst uppdrag eller om innehavet annars med hänsyn till föremålets art, innehavarens behov och övriga omständigheter är att anse som befogat. Stickvapen eller knivar som är konstruerade så att klingan eller bladet snabbt kan fällas eller skjutas ut ur sitt skaft (springstiletter eller springknivar) får inte innehas av personer . 4 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 1 eller 2 § skall dömas till böter eller fängelse . I ringa fall döms inte till ansvar. Om brottet är grovt, döms till fängelse i högst . Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i sekretesslagen (1980:100) Härigenom föreskrivs att 5 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5 kap. 5 §1 Sekretess gäller hos polismyndighet i verksamhet, som avser förande av eller uttag ur vapenregister, för uppgift som har tillförts registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Under samma förutsättning gäller sekretess hos för uppgift som hänför sig till vapenregister. Sekretess gäller hos och hos polismyndighet för uppgift i ärende enligt vapenlagen (1996:67) samt i verksamhet, som avser förande av eller uttag ur vapenregister, för uppgift som har tillförts registret, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet . , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i vapenlagen (1996:67), 2. lag om ändring i lagen (1988:254) om förbud beträffande knivaroch andra farliga föremål, 3. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i vapenlagen 2 kap. 1 § I första stycket c införs ett krav på tillstånd för att i näringsverksamhet ta emot skjutvapen för reparation, översyn eller skrotning. Vad som avses med "näringsverksamhet" framgår inte närmare av lagtexten eller av författningskommentaren. Enligt Lagrådets mening tillgodoser uttrycket "yrkesmässigt" bättre syftet med bestämmelsen. Det kan anmärkas att begreppet näringsverksamhet inte tidigare använts i vapenlagen och att uttrycket "yrkesmässigt" redan förekommer i 2 kap. 10 § och 6 kap. 3 § där det talas om att bedriva handel yrkesmässigt. Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att punkt c i första stycket ges följande lydelse. "c) yrkesmässigt ta emot skjutvapen för reparation, översyn eller skrotning". 2 kap. 4 § I den föreslagna lagtexten används uttrycket "giltigt ändamål". Enligt Lagrådets mening blir bestämmelsen mera lättolkad om "giltigt" byts mot "godtagbart". (Jfr SOU 1998:44 s. 120 f.). 2 kap. 10 § I ett nytt tredje stycke införs en regel av innehåll att ett tillstånd att driva handel med skjutvapen aldrig innefattar rätt att hålla helautomatiska skjutvapen i lager. Vad som avses därmed kan synas något tveksamt. Av författningskommentaren framgår emellertid att syftet med bestämmelsen är att en vapenhandlare skall ha rätt att köpa in och ta hem ett helautomatiskt skjutvapen endast för att vidareförmedla vapnet till en kund som beställt vapnet. Detta syfte bör klarare framgå av lagtexten. Lagrådet förordar att tredje stycket ges följande lydelse. "Ett tillstånd enligt första stycket medför inte rätt att inneha andra helautomatiska skjutvapen än sådana som har tagits in för en viss köpare." 2 kap. 16 § Enligt den nuvarande lydelsen av paragrafen får den som har rätt att driva handel med skjutvapen meddelas tillstånd att till föra in sådana skjutvapen som omfattas av handelstillståndet. I lagrådsremissen föreslås ett nytt andra stycke i paragrafen, i vilket anges att särskilt tillstånd dock alltid krävs för införsel av helautomatiska skjutvapen. Av författningskommentaren framgår att avsikten härmed är att det skall krävas tillstånd vid varje särskilt införseltillfälle för att föra in helautomatiska skjutvapen. Denna innebörd framgår dock inte klart av den föreslagna lagtexten, som inte utesluter tolkningen att ett särskilt generellt tillstånd att föra in helautomatiska skjutvapen kan meddelas vid sidan av de tillstånd som avses i första stycket. Lagrådet förordar därför att andra stycket utgår och att i stället följande tillägg görs till den befintliga paragrafen. "I fråga om helautomatiska skjutvapen krävs tillstånd för införsel i varje särskilt fall." 4 kap. 3 § Lagrådet har föreslagit i fråga om 2 kap. 1 § att orden "i näringsverksamhet" byts ut mot "yrkesmässigt". Om Lagrådets förslag följs bör även i förevarande paragraf "i näringsverksamhet" bytas ut mot "yrkesmässigt." 5 kap. 3 § I paragrafen införs krav på tillstånd när en vapenägare lämnar sitt vapen för förvaring till någon annan. Enligt författningskommentaren har i förtydligande syfte gjorts en hänvisning till bestämmelserna om utlåning av skjutvapen, vilket inte kräver tillstånd. Avsikten har vid föredragningen upplysts vara att förvaring inte skall kräva tillstånd, om utlåning i motsvarande fall skulle kunna ske enligt bestämmelserna i 3 kap. Detta har inte kommit till klart uttryck i lagtexten, som förslagsvis bör avfattas: " För sådan förvaring krävs tillstånd, om inte utlåning i motsvarande fall är tillåten enligt 3 kap." Vidare bör det nya andra stycket utgöra en avslutande mening i första stycket, med lydelsen: "Tillståndet skall tidsbegränsas." Följs detta senare förslag, kan ändringen av 9 kap. 2 § första stycket b undvaras. 5 kap. 4 § Av det föreslagna nya andra stycket framgår att ett vapen som transporteras på allmän plats, i ett fordon på allmän plats eller inom ett skolområde, där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs, skall vara oladdat och, om det lämpligen kan ske, isärtaget och nerpackat. Bestämmelsen utgör ett tillägg till den allmänna bestämmelsen i paragrafens första stycke om att den som skickar eller transporterar ett skjutvapen eller ammunition skall vidta betryggande åtgärder för att förhindra att någon obehörig kommer åt vapnet eller ammunitionen. Den sist nämnda bestämmelsen synes ta sikte på transport som utförs av annan än vapenägaren och inte på sådan förflyttning av vapen som sker t.ex. mellan hemmet och ett jaktställe eller en skjutbana (SOU 1998:44 s. 192 ff. och 202 ff.). Av motiven till det nya stycket (avsnitt 9.2) framgår inte varför detta bara avser transport på allmän plats m.m. Det är svårt att se varför inte den nya regeln bör avse skickande och transport i allmänhet och ha samma tillämpningsområde som första stycket i paragrafen. Lagrådet förordar därför att det övervägs om inte den nya regeln bör tas in som en andra mening i första stycket och lyda: "Vapnet skall vara oladdat och, om det lämpligen kan ske, isärtaget och nerpackat." Om avsikten med den nya bestämmelsen däremot är att den skall gälla också vid sådan förflyttning av vapen som inte avses i det nuvarande första stycket, bör bestämmelsen hellre tas in i 6 § som ett tillägg till det första stycket där. 5 kap. 6 § Lagrådet har ingen erinran mot förslaget att införa ett förbud mot "innehav" av skjutvapen på allmän plats m.m. Eftersom ordet innehav har en juridisk betydelse som kan innebära att en person som vistas på allmän plats innehar ett skjutvapen som är inlåst i ett säkerhetsskåp i hans bostad, är det bättre att säga att skjutvapen inte får "medföras" på allmän plats m.m. Den nya paragrafen har utformats med förebild i lagen om förbud beträffande knivar och andra farliga föremål. Med hänsyn till vapenlagens utformning i övrigt bör paragrafen ges förslagsvis följande lydelse. "Skjutvapen får medföras på allmän plats endast om vapnet enligt särskilda föreskrifter ingår i utrustning för viss tjänst eller visst uppdrag eller om det annars med hänsyn till vapnets art, syftet med innehavet och övriga omständigheter är att anse som befogat. Det samma gäller i fråga om skjutvapen inom skolområde, där grundskole- eller gymnasieundervisning bedrivs, eller i fordon på allmän plats." 5 kap. 7 § Enligt den föreslagna nya paragrafen är den som har tillstånd att inneha skjutvapen skyldig att låta tillståndsmyndigheten inspektera att förvaringsbestämmelserna följs. Någon rätt för polismyndigheten att genomföra inspektion även i det fall vapeninnehavaren vägrar medverka föreslås dock inte i remissen. I allmänmotiveringen anförs (avsnitt 9.4) att om en vapenägare utan godtagbar anledning vägrar att låta polismyndigheten inspektera förvaring bör fråga väckas om återkallelse av tillståndet. Lagrådet vill med anledning härav framhålla att det inte är självklart att ett tillstånd att inneha skjutvapen kan återkallas enbart på grund av vägran att medverka till inspektion av förvaring. Om avsikten är att detta skall kunna föranleda återkallelse behövs ett klarläggande i anslutning till bestämmelsen om återkallelse i 6 kap. 1 §. Härtill kommer att det kan dröja innan ett slutligt avgörande föreligger i ett ärende om återkallelse av tillstånd. Den föreslagna bestämmelsen om skyldighet att låta tillståndsmyndigheten genomföra inspektion av vapenförvaringen kan därför befaras inte få någon större effekt. Enligt Lagrådets mening finns skäl att överväga att förena bestämmelsen med något slag av sanktion för det fall någon vägrar att medverka. Att tillsynsmyndigheter som vägras tillträde har möjlighet att påkalla handräckning eller vidta andra åtgärder för att kunna fullgöra sin tillsynsuppgift är vanligt i annan lagstiftning (se t.ex. 19 § lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor, 8 kap. 4-7 §§ alkohollagen (1994:1738) och 11 § lagen (1992:860) om kontroll av narkotika). Lagrådet vill vidare föreslå att paragrafen utformas enligt följande. "Den som har tillstånd att inneha skjutvapen är skyldig att låta polismyndigheten få tillträde för att kontrollera att förvarings- bestämmelserna följs." 6 kap. 1-3 §§ I paragraferna behandlas återkallande av tillstånd. Bestämmelserna är f.n. utformade så att ett tillstånd, om vissa villkor är uppfyllda, "får" åter- kallas. I lagrådsremissen föreslås att i 1-3 §§ ordet "får" byts ut mot "skall" såvitt avser de nya första meningarna i paragraferna. Av författningskommentaren framgår att syftet med lagändringarna är att låta det fakultativa momentet utgå. Lagrådet vill peka på att bestämmelserna visserligen formellt har en fakultativ utformning. Om det konstateras att villkoren för återkallande av ett tillstånd är uppfyllda, sker emellertid i praktiken ett obligatoriskt återkallande. Lagrådet har dock inga invändningar mot det föreslagna bytet av "får" till "skall". Ett sådant byte bör emellertid göras även beträffande bestämmelserna i andra meningarna i 1 och 2 §§. Något hållbart skäl att, i fråga om återkallelse- grunden "det annars finns någon skälig anledning att återkalla till- ståndet", behålla "får" kan Lagrådet inte finna. Genom en om- formulering bör en motsvarande ändring åstadkommas också i 3 §. När det gäller regeln i samma paragraf att tillstånd får återkallas om tills- tåndshavaren har åsidosatt en viss angiven bestämmelse bör däremot ordet "får" bibehållas. Till 1 § har fogats ett nytt andra stycke av innebörd att vad som sägs i första stycket gäller också i fråga om tillstånd att förvara skjutvapen hos någon annan samt tillstånd att i näringsverksamhet ta emot skjutvapen för reparation, översyn eller skrotning. Det senare ledet bör enligt Lagrådets mening föras över till 3 §, som behandlar återkallelse av tillstånd att driva handel med skjutvapen, och tas in som ett nytt andra stycke. I samband därmed bör orden "i näringsverksamhet" bytas ut mot "yrkesmässigt" (jfr vad Lagrådet anfört under 2 kap. 1 § och 4 kap. 3 § ovan). Mot bakgrund av det anförda föreslår Lagrådet att i 1 och 2 §§ i nuvarande lydelser endast görs den ändringen att "får" byts ut mot "skall" samt att till 1 § fogas ett andra stycke av följande lydelse. "Första stycket gäller också i fråga om tillstånd att förvara skjutvapen hos någon annan." Beträffande 3 § föreslår Lagrådet följande lydelse. "Ett tillstånd att driva handel med skjutvapen skall återkallas av polismyndigheten om a) tillståndshavaren inte längre driver yrkesmässig handel, b) förutsättningarna för tillståndet inte längre finns, eller c) det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. Tillståndet får också återkallas om tillståndshavaren har åsidosatt en bestämmelse i denna lag eller en föreskrift eller ett villkor som med- delats med stöd av lagen. Första och andra styckena gäller på motsvarande sätt i fråga om tillstånd att yrkesmässigt ta emot skjutvapen för reparation, översyn eller skrot- ning." 6 kap. 4 a § I första stycket räknas upp ett antal personkategorier som får ta om hand skjutvapen. En motsvarande uppräkning av personer som får vidta en sådan åtgärd finns i 4 § andra stycket. I det lagrummet nämns, förutom samma personer som i 4 a §, också särskilt förordnade tjänstemän vid . Det kan ifrågasättas varför inte även denna sistnämnda personalkategori skall få ingripa enligt 4 a § (jfr också 9 kap. 6 §). Andra stycket innehåller en regel om att en vapeninnehavare kan återfå sitt vapen, som tagits om hand enligt första stycket, om han eller hon t.ex. visar upp sitt tillstånd att inneha vapnet när detta medfördes och togs om hand. I tredje stycket finns en bestämmelse om att vapnet skall återställas , om det inte har tagits i beslag eller det tillstånd som ger rätt att inneha vapnet har återkallats. Det torde inte vara avsett att den som kan visa upp ett tillstånd skall ha rätt att återfå sitt vapen, om detta tagits i beslag eller om tillståndet återkallats efter omhändertagandet, vilket den föreslagna lagtexten kan ge intryck av. Denna oklarhet undviks, om andra stycket utgår och till det sista stycket läggs en mening av följande lydelse. " Detsamma gäller , om den som medförde vapnet kan styrka sin rätt att ha detta med sig." 6 kap. 6 § I första meningen av den föreslagna nya lydelsen av paragrafen anges att om den som vårdas för psykisk störning bedöms vara uppenbart olämplig att inneha skjutvapen skall den läkare som är ansvarig för den psykiatriska vården anmäla förhållandet till polismyndig- heten i den ort där patienten är folkbokförd. Av allmänmotiveringen (avsnitt 15) framgår att avsikten med ändringen bl.a. är att förenkla bestämmelserna jämfört med vad som gäller och därmed göra systemet med anmälningsskyldighet effektivare och mer tillförlitligt. Vidare är avsikten att utsträcka reglerna om anmälnings- skyldighet till att omfatta också den öppna psykiatriska vården. Genom att samma avgränsning av anmälningsskyldigheten föreslås gälla för såväl den slutna som den öppna psykiatriska vården har emellertid en påtaglig försvagning av anmälningsskyldigheten för den slutna psykiatriska vården åstadkommits. Att anmälningsskyldighet endast skall föreligga då någon bedöms uppenbart olämplig att inneha skjutvapen innebär en mycket kraftig begränsning av de fall där anmälan kan komma i fråga. Lagrådet ifrågasätter om önskemålet att ha samma avgränsning av anmälningsskyldigheten för såväl den slutna som den öppna psykiatriska vården uppväger nackdelen av att så påtagligt inskränka anmälningsskyldigheten för den slutna psykiatriska vården, där det inte sällan förekommer patienter vars innehav av skjutvapen skulle kunna medföra påtagliga risker. Lagrådet vill erinra om att hälso- och sjukvårdssekretessen hindrar utlämnande av uppgifter om patienter i den mån uppgiftslämnandet inte klart täcks av anmälningsskyldigheten. Någon möjlighet för läkaren att göra anmälan i det fall tvekan kan råda om uppenbarhetsrekvisitet finns därför inte. Enligt Lagrådets mening bör den föreslagna inskränkningen av anmälningsskyldigheten för den slutna psykiatriska vården - ett förslag som inte förts fram av vapenutredning - i vart fall inte genomföras utan ytterligare beredning. 9 kap. 1 §