prop · GN0360 · 2000-01-01 00:00:00 — Kandidatländerna i den andra gruppen, som även innefattar , påbörjade den bilaterala genomgången av regelverket . I likhet med den första gruppen avslutades genomgången med undantag av jordbrukskapitlet. Syftet med genomgången för dessa länder är att påskynda förberedelserna för kommande medlem- skapsförhandlingar. har vid upprepade tillfällen argumenterat för att det är angeläget att bibehålla utvidgningsprocessens inklusiva karaktär och leva upp till slutsatserna från Europeiska rådets möte i . Det är därför viktigt att genomgången av regelverket för de kandidatländer som ännu inte har inlett förhandlingar om medlemskap är lika grundlig som för de övriga sex. Den svenska utgångspunkten är att när medlemskaps- förhandlingar med ett ytterligare kandidatland inleds skall genomgången av regelverket inte behöva göras om utan endast aktualiseras. 3.1.2 Anslutningsförhandlingar med kandidatländerna Kandidatländerna förutsätts överta och införliva med ett minimum av övergångslösningar. Förhandlingarna, som förs i s.k. regeringskonferenser mellan EU:s medlemsländer och vart och ett av de sex kandidatländerna under ordförandeskapets ledning, syftar till att fastställa på vilka villkor ett kandidatland skall anslutas till EU och hur eventuella övergångslösningar skall utformas. Kommissionen står i nära kontakt med kandidatländerna för att kunna hjälpa till med att lösa de problem som uppstår under förhandlingarna. hålls informerat om de framsteg som görs i förhandlingarna och skall ge sitt samtycke till de anslutningsfördrag som blir framförhandlade. Medlems- länderna måste också ratificera anslutningsfördragen. Samråd och information sker kontinuerligt med främst genom den information som regelmässigt lämnas inför möten med och allmänna rådet. Särskilda redogörelser har även lämnats i utrikesutskottet. Förhandlingarna med de sex kandidatländerna i den första gruppen fortsatte . hölls fyra möten på ställföreträdarnivå (kandidatländernas chefsförhandlare och medlemsländernas Bryssel- ambassadörer) samt två möten på ministernivå, den 21 respektive . har EU-ländernas gemensamma förhandlingspositioner på de olika kapitlen utarbetats och antagits i allmänna rådet efter att först ha diskuterats i rådsarbetsgruppen för utvidgningsfrågor samt Coreper. Förhandlingspositionerna har utformats på basis av rapporterna från genomgången av regelverket och kandidatländernas positionspapper. Under det tyska ordförandeskapet öppnades åtta kapitel för genomgång, nämligen bolagsrätt, konsument och hälsoskydd, fiske, statistik, fri rörlighet för varor, yttre förbindelser, tullunion och konkurrenspolitik. Under det finska ordförandeskapet öppnades ytterligare åtta kapitel. Dessa var fri rörlighet för kapital, Ekonomiska och monetära unionen, (EMU), socialpolitik och sysselsättning, energi, fri rörlighet för tjänster, transportpolitik, beskattning och miljö. Med de sju kapitel som öppnades av det österrikiska ordförandeskapet har därmed förhandlingar inletts på tjugotre av trettio substanskapitel. I förhandlingarna gäller principen att ingenting är klart förrän allt är klart. Det betyder att man inte permanent kan stänga något kapitel även om det inte finns krav på några övergångsperioder eller kandidatlandet bedöms kunna uppfylla alla förpliktelser för ifrågavarande kapitel. Termen som används är att kapitlet ej behöver förhandlas ytterligare. Fram till utgången av 1999 har respektive kandidatland på detta sätt provisoriskt stängt mellan åtta och elva kapitel. är det land som stängt flest kapitel. har understrukit vikten av att tempot i utvidgningsprocessen hålls uppe. Det är därför positivt att förhandlingar med kandidatländerna har kunnat inledas på det antal kapitel som förutsågs av såväl det tyska som det finska ordförandeskapet. Det är viktigt för det fortsatta reform- och anpassningsarbetet i kandidatländerna att dynamiken i utvidgnings- processen bibehålls. 3.1.3 Kommissionens översynsrapporter om kandidatländernas framsteg Kommissionen presenterade den andra av sina regelbundna rapporter om de framsteg som gjorts i kandidatländerna. Kommissionens bedömningar av kandidatländerna utgår ifrån de kriterier som i fastslog 1993, de s.k. Köpenhamnskriterierna. Dessa består av 1) ett politiskt kriterium som innebär att kandidatländerna skall ha uppnått institutionell stabilitet, vilket garanterar demokrati, rättssäkerhet, mänskliga rättigheter och respekt för och skydd av minoriteter, 2) ett ekonomiskt kriterium som innehåller två delkomponenter som anger att kandidatländerna skall vara fungerande marknadsekonomier samt ha förmågan att motstå konkurrensen och marknadskrafterna inom unionen och 3) ett kriterium som gäller kandidatländernas förmåga att ta på sig de skyldigheter som följer av medlemskap i och att ansluta sig till målen för den politiska, ekonomiska och monetära unionen. Detta tredje kriterium avser kandidatlandets förmåga att överta och efterleva , samt kapaciteten hos dess administration och rättsväsende. Redogörelsen för framstegen i kandidatländerna utgörs av en sammanfattande rapport (Composite Paper), innehållande slutsatser, och av rapporter specifika för vart och ett av kandidatländerna i samt , och . Beträffande hänvisas till avsnitt 33.9. Den sammanfattande rapporten innehöll 1999 dessutmom ett förslag från kommissionen om en ny förhandlingsstrategi. Blandade omdömen i kommissionens utvärdering av kandidatländerna Kommissionen gör ingen åtskillnad mellan förhandlande och icke förhandlande kandidatländer i sin utvärdering av deras framsteg. Kommissionen framhåller att utvecklingen i har lett till att landet nu uppfyller det politiska Köpenhamnskriteriet. Förutom valet då bytte regering har även fria val hållits på lokal nivå samt på presidentnivå . Den nya regeringen har följt ett mycket ambitiöst program för politiska reformer. Generellt sett menar kommissionen att demokratin ökat i kandidatländerna med undantag av . Vad avser de ekonomiska Köpenhamnskriterierna anser kommissionen att såväl som är fungerande marknadsekonomier och har förmågan att stå emot konkurrensen och marknadskrafterna i unionen. I årets rapport finner kommissionen att även är en fungerande marknadsekonomi liksom man tidigare funnit i fråga om , , , och . Dessa länder bör också kunna möta konkurrenskriteriet på medellång sikt. Om fullföljer sina ekonomiska reformförslag kommer man att kunna uppfylla första kriteriet och på medellång sikt även det andra. Kommissionen anser inte att helt uppfyller något av de ekonomiska kriterierna. Från svensk sida delar vi inte kommissionens bedömning på denna punkt. och uppfyller inte kriterierna även om utvecklingen ser ljusare ut i än i . Kommissionen finner att den administrativa kapaciteten måste förstärkas i flertalet av kandidatländerna liksom även rättsväsendet. Beträffande enskilda sektorer är miljön ett område där utvecklingen har varit svag och där mycket återstår att göra. Kommissionsförslag om ny förhandlingsstrategi I den sammanfattande rapporten lägger kommissionen fram ett förslag om en ny förhandlingsstrategi, som innebär att samtliga återstående kandidatländer, som uppfyller det politiska Köpenhamnskriteriet, skall få öppna förhandlingar. Kommissionen vill ta till vara den mera positiva syn på utvidgningen, som man menar har uppstått bl.a. som en följd av händelserna i Kosovo. För är förhandlingsöppnandet dock villkorat till att ett beslut fattas om stängning av kärnkraftverket i Kozloduy och för till att åtgärder vidtas för att förbättra situationen på barnhemmen i landet. Framsteg måste i båda fallen dessutom ske när det gäller ekonomiska reformer. Kommissionens förslag ansluter sig nära till den svenska linjen, som bl.a. innebär att och får börja förhandla utan förbehåll. Utgångspunkten i kommissionens förslag är att förhandlingstakten skall upprätthållas utan att ge avkall på kvaliteten. Det bärande elementet i strategin är principen om differentiering, vilket konkret betyder att man endast öppnar förhandlingar på ett visst kapitel med länder, som man bedömer har förutsättningar att uppfylla regelverket på medellång sikt. Kommissionen lägger stor vikt vid att kandidatländerna faktiskt genomför de åtaganden som de gjort i förhandlingarna. Man föreslår därför att kapitel stängs provisoriskt endast om kandidatländernas åtgärder ligger i linje med vad man åtagit sig i förhandlingen. Ovannämnda förslag ligger väl i linje med svensk politik. anser att det är nödvändigt att noga följa hur kandidatländerna faktiskt tillämpar gjorda åtaganden. Vidare föreslår kommissionen att unionen skall vara striktare med övergångsperioder på områden som rör t.ex. inre marknaden. Kommissionen anser däremot att man kan vara mer generös på områden där omfattande anpassningsåtgärder är nödvändiga och som kräver väsentliga ansträngningar inklusive betydande investeringar. I det senare fallet nämner man miljö, energi och infrastruktur. anser att kommissionens förslag på denna punkt sänder fel signaler till kandidat- länderna om att t.ex. miljöområdet är mindre viktigt. Problemet beror till viss del på bristande resurser i kandidatländerna, men i många fall även på administrativa brister eller avsaknad av politisk vilja. EU-ländernas gemensamma förhandlingsståndpunkt beträffande miljökapitlet innehåller emellertid mer restriktiva skrivningar när det gäller kandidat- ländernas åtaganden. Kommissionen tar även upp frågan om måldatum och föreslår att vid mötet i åtar sig att vara redo att fatta beslut om nya medlemmar i . Från svensk sida anses att unionen bör vara beredd att ta emot nya medlemmar . Liksom kommissionen menar vi att medel finns tillgängliga i budgeten och att regeringskonferensen om institutionerna bedöms bli avklarad under det franska ordförandeskapet i enlighet med den tidtabell som slogs fast i . Europeiska rådets slutsatser om utvidgningen Ordförandeskapets slutsatser från Europeiska rådets möte i ligger mycket väl i linje med den svenska politiken. Beslut togs om att sammankalla bilaterala regeringskonferenser för att inleda förhandlingar med , , , , och . Varje kandidatland skall bedömas efter sina egna meriter i förhandlingarna. Denna princip skall också gälla vid öppnande av de olika förhandlingskapitlen och för att driva förhandlingarna. Det är viktigt att dynamiken bibehålls i förhandlingarna. De nya förhandlande kandidatländerna skall inom en rimlig tid ha möjlighet att komma ikapp de länder som redan förhandlar. Det betonas vidare att framstegen i förhandlingarna måste gå hand i hand med framstegen när det gäller att införliva regelverket i lagstiftningen, faktiskt genomföra det och se till att regelverket efterlevs. Vidare beslutades att unionen bör kunna välkomna nya medlemmar under förutsättning att de uppfyller ett medlemskaps alla förpliktelser. Detta måldatum överensstämmer därmed med den linje som drivit . 3.1.4 Det rättsliga och inrikes samarbetet inför utvidgningen med kandidatländerna kommer förhandlingar att öppnas med , , , , och , vad avser rättsliga och inrikes frågor. Samtliga kandidatländer ansågs i kommissionens yttranden vara svaga i rättsliga och inrikes frågor (RIF). Mot bakgrund av detta, och med hänsyn till områdets centrala betydelse för bl.a. rättsstatskriteriet, förklarade inrikes- och justitieministrarna tidigt att de avsåg att spela en aktiv roll i utvidgningsprocessen. Det har tagits flera initiativ i utvidgningsprocessen inom området. Vid slöts mellan kandidatländerna och medlems- länderna en föranslutningspakt mot organiserad brottslighet. Det är en politiskt men inte rättsligt bindande överenskommelse som innehåller ett antal principer om åtgärder för att förbättra samarbetet i kampen mot internationell brottslighet. har föranslutningspaktsgruppen träffats och bl.a. samrått inför förhandlingarna om FN:s kommande brottskonvention. Rådet antog även en gemensam åtgärd om en kollektiv utvärderings- mekanism. En särskild rådsarbetsgrupp bestående av experter från medlemsländerna bistår rådet och kommissionen med utvärderingar av kandidatländerna inom RIF-området. Kandidat- länderna deltar således inte i arbetet. Under det tyska ordförandeskapet slutfördes rapporter om och . Under det finska ordförandeskapet behandlades , , , , och . Under det portugisiska ordförandeskapet kommer arbetet att fortsätta med och , vidare skall och behandlas. Expertrapporterna kommer att utgöra ett stöd för rådet vid förhandlingarna på det rättsliga och inrikes området som öppnas . Mot bakgrund av den vikt som läggs vid de rättsliga och inrikes frågorna har regeringen genom tagit initiativ till ett intensifierat institutionellt samarbete på rättsområdet med främst , och för att underlätta för dessa länder att bli medlemmar i . 3.1.5 Förmedlemskapsstrategin Besluten vid Europeiska rådets möten i och 1994 att erbjuda alla associerade central- och östeuropeiska stater medlemskap i unionen innehöll bl.a. ett åtagande att aktivt medverka till att förbereda dem för medlemskap. Denna förstärkta strategi har två huvudsyften. Det första innebär att EU bidrar till att utveckla kandidatländernas strategier för hur det mycket komplexa integrationsarbetet skall bedrivas. Ett s.k. partnerskap för anslutning för varje kandidatland, aktualiserat senast . Det utgör ramen för samverkan mellan EU och respektive land och där anges inom vilka områden som brister måste avhjälpas för att landet i fråga skall kunna kvalificera sig för EU-medlemskap. På basis av partnerskapen tar varje land fram ett mer detaljerat nationellt program för anpassning till . Det andra viktiga huvudsyftet är att förbereda kandidatländerna på hur det är att arbeta inom EU, bl.a. genom att kunna delta i EU:s gemenskapsprogram och gemensamma myndigheter. har denna möjlighet öppnats för samtliga länder och de har också möjlighet att få stöd från EU för att finansiera sitt deltagande. Europaavtalen Grundvalen för förmedlemskapsstrategin är Europaavtalen som gemenskapen och medlemsländerna ingått med samtliga kandidatländer. Avtalen utgör ett steg på vägen mot medlemskap och efterlevnaden följs upp i olika kommittéer där resultatet av ländernas anpassning till EG:s regelsystem kommer upp och kan behandlas. Förmedlemskapsstödet Det faktiska stödet går från tre särskilda program för förmedlemskapsstöd med en sammanlagd budget på . Phare-programmet är inriktat på två huvudområden, institutionsuppbyggnad () och investeringar () och skall följa de prioriteringar som angetts i varje lands ovan nämnda partnerskap för anslutning. Stödet till att bygga upp och förstärka ländernas institutioner inriktas på de krav som ställs inför ett EU-medlemskap. har detta arbete gått in i en ny fas där insatserna framför allt sker med hjälp av tjänstemän från EU:s medlemsländer som arbetar i kandidatländerna. Inom ramen för detta initiativ kommer och svenska tjänstemän att delta i utveckling och uppbyggnad av EU-relevant förvaltning i flertalet kandidatländer. Investeringsbehovet i kandidatländerna är mycket omfattande och kan självklart inte täckas av de medel som står till buds inom Phare- programmet. Avsikten är därför att Phare-finansiering skall fungera som en katalysator där kompletterande insatser och bidrag kan komma från andra internationella finansiella institutioner som t.ex. eller från bilaterala givare. samarbetar på detta sätt med Phare i de baltiska länderna och . Phare-programmet kommer att kompletteras med två nya program dels för stöd till strukturomvandling på miljö- och transport- området (Ispa), dels insatser på jordbruks- och landsbygdsområdena (Sapard). Avtal om ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse och accepterande av industriprodukter (s.k. ) uppnåddes principöverenskommelser med och om ingående av inom vissa produktområden. Avtalens syfte är förenklat marknadstillträde genom acceptans av produktgodkännande. Dessa interimsavtal föreinnan medlemskap kommer att utgöra en del av Europaavtalen. De är i överensstämmelse med den gradvisa infasning i den inre marknaden som beskrivs i förmedlemskapsstrategin (se även avsnitt 9.2.3 Provning, certifiering och avtal med tredje land). 3.1.6 Europeiska konferensen Vid rådets möte i beslutade att öppna en europeisk konferens, som skulle samla medlemsstaterna och de europeiska stater som har viljan att ansluta sig till EU. Syftet med konferensen var att skapa ett multilateralt forum för politiskt samråd i frågor av allmänt intresse för deltagarna, samt att vidga och fördjupa samarbetet på områdena utrikes- och säkerhetspolitik, rättsliga och inrikes frågor och andra frågor av allmänt intresse särskilt ekonomi och regionalt samarbete. Konferensen möttes på utrikesministernivå . Samtliga medlemsländer, kandidatländer och deltog. deltog dock inte och har tackat nej till samtliga möten. På grundval av rådsslutsatserna inbjöds till konferensen. Vid Europeiska rådets möte i kom man överens om att vid toppmötet i diskutera konferensens framtida roll samt medlemskap i denna. Ordförandeskapet presenterade en rapport om konferensens arbete inför Europeiska rådets möte. Det fattades dock inget beslut om konferensens framtid i . kommer att sammankalla konferensen till ett möte under sitt ordförandeskap, dvs. 3.2 EU:s reformering Agenda 2000 På uppdrag från Europeiska rådets möte i presenterade kommissionen förslag om en förstärkt och utvidgad union, den s.k. När det gäller de delar som berör reformer av centrala politikområden överlämnade kommissionen ett antal förslag till rådet. Detta "reformpaket" omfattade framförallt förslag om ett nytt regelverk inom jordbrukspolitiken och strukturfonderna. Dessutom ingick ett förslag till nytt s.k. interinstitutionellt avtal om budgetfrågor, där förslaget till långtidsbudget för perioden 2006 utgjorde en viktig del. Förhandlingsarbetet fortskred framförallt med tekniska genomgångar av de olika förslagen. presenterade kommissionen sin rapport om ett system för egna medel vilket styr hur unionens utgifter fördelas på medlemsstaterna. Detta kom sedan att utgöra en del av reformpaketet. Reformpaketet diskuterades vid det extrainsatta toppmötet i . Vid Europeiska rådets möte i nåddes så en uppgörelse om hela paketet. De olika förordningstexterna överlämnades sedan till parlamentet som gav sitt slutliga godkännande . Arbetet koncentrerades därefter till genomförandet av överens- kommelsen. Genom uppgörelsen i skapades nödvändiga förutsättningar för att driva processen med unionens utvidgning vidare. Ur ett svenskt perspektiv måste utfallet bedömas som positivt. Bördefördelningen erkändes som ett problem och vissa åtgärder vidtogs för att förbättra situationen. Ett viktigt trendbrott i restriktiv riktning skedde även när det gäller unionens utgifter. Den svenska avgiften till unionen blir som ett resultat av uppgörelsen väsentligt lägre än vad som annars skulle ha varit fallet. Inom strukturfonderna har fått ett ökat återflöde trots en begränsad totalram. Reformen av jordbrukspolitiken blev inte lika långtgående som man hade önskat från svensk sida men innebär ändå ett steg i rätt riktning. 3.2.1 EU:s budget för perioden åren 2000 2006 Vid Europeiska rådets möte i fattades beslut om ett nytt finansiellt perspektiv för perioden 2006 borde se ut. Det finansiella perspektivet utgör EU-budgetens långsiktiga utgiftstak dels för den totala budgeten, dels för de olika utgiftskategorierna. Det finansiella perspekti- vet är en del av det interinstitutionella avtalet om budgetdisciplin och förbättrande av budgetprocessen (IIA) som sluts mellan rådet, kommissionen och . I de förhandlingar med framför allt parlamentet som följde på Europeiska rådets möte i lyckades man enas om att det av rådet presenterade finansiella perspektivet, med tillägg av en viss ökning av kategori 3, intern politik, och vissa justeringar i kategori 5, administrativa utgifter, skulle ingå i IIA. Överenskommelsen innebär ett trendbrott jämfört med tidigare finansiella perspektiv, då det ligger på en lägre nivå och inte heller ökar lika fort som under tidigare perioder. ligger det totala utgiftstaket på (åtagandebemyndiganden priser), vilket motsvarar betalningar om av BNP, och sjunker över perioden för att 2006 uppgå till , vilket motsvarar betalningar om av BNP (se vidare Bilaga 10). I samband med att man beslutade ett finansiellt perspektiv för perioden, beslutade man också ekonomiska ramar för en utvidgad union med tjugoen medlemsstater, varvid ett beräkningsantagande görs om att sex nya medlemsstater blir medlemmar 2002. Dessa ramar ligger på (dvs. samma som det finansiella perspektivet för EU-15) och ökar till , vilket motsvarar betalningar om av BNP. 3.2.2 Nytt beslut om egna medel Som ett led i arbetet med EU:s reformering och förberedelserna för utvidgningen beslutades inom ramen för det s.k. Agenda 2000-arbetet vissa förändringar av systemet för egna medel som regleras i rådsbeslut. Överenskommelsen vid i måste därför formaliseras i ett nytt rådsbeslut om egna medel. Kommissionen lade fram ett förslag till nytt beslut som genomför förändringarna enligt Europeiska rådets beslut. Rådsbehandlingen är ännu inte avslutad. När rådets beslut antagits vidtar en process för nationellt godkännande av beslutet. Detta innebär att regeringen så snart beslutet antagits kommer att återkomma till med förslag om att godkänna det nya beslutet om egna medel. EU-budgeten finansieras huvudsakligen av de s.k. egna medlen, vilka utgörs av avgifter från medlemsstaterna. Denna ordning regleras i fördragets artikel 269 som också anger att bestämmelser om egna medel skall fastställas i särskilda rådsbeslut. Egna medel utgörs . dels av av tullinkomsterna från handeln med länder utanför EU, särskilda tullar och avgifter på jordbruksprodukter samt särskilda sockeravgifter, dels ett procentuellt uttag på momsbasen om högst , dels ett procentuellt uttag på bruttonationalinkomsten BNI. Härutöver ger rådsbeslutet om egna medel en reduktion av betalningarna till budgeten, vilken finansieras av övriga medlemsstater. En fylligare beskrivning av systemet för egna medel ges under avsnitt 28.1 Budgetens inkomster och avgift till EU-budgeten. De huvudsakliga förändringar av systemet för egna medel som beslutades i är att: den nationella andelen av tullinkomsterna ökar från till , uttaget på momsbasen minskar från till , och därifrån till , tillsammans med , och erhåller en reduktion av sina betalningar till den brittiska budgetreduktionen till av de fyra ländernas normala andel, samt att den brittiska rabatten justeras ned med anledning av de brittiska fördelarna av förändringarna vad gäller tullar och momsavgift, respektive för förmedlemskapsstöd när kandidatländer blir medlemmar i unionen. Förändringen avseende tullinkomsterna innebär att detta avgiftsslag minskar i betydelse för finansieringen av EU-budgeten. Den bortfallna finansieringen ersätts av BNI-avgift. Minskningen av uttaget på momsbasen får också till effekt att en ökad finansieringsbörda faller på BNI-avgiften. Den tredje förändringen innebär att unionens fyra största nettobetalare, bl.a. , får minskat ansvar för finansieringen av budgetreduktion, vilket minskar dessa länders avgift till budgeten. För del är effekten uppskattad till ca (beloppet varierar dock med storleken på den brittiska budget- reduktionen). Den sista förändringen syftar till att neutralisera de fördelar får av förändringarna avseende tullinkomster och moms- avgift (andel av avgiftsslagen tullinkomster och moms- avgift är högre än deras andel av avgiftsslaget BNI-avgift), samt till att minska den rabatt annars skulle fått vid en utvidgning av unionen. Skälen till det sista är att den brittiska rabatten beräknas på bl.a. britternas andel av på medlemsstaterna fördelningsbara utgifter (dvs. de utgifter på budgeten som går tillbaka till medlemsstaterna) och att den brittiska andelen minskar när nya medlemsstater tillkommer.