prop · GN0340 · 2000-01-01 00:00:00 — För begagnade varor krävs mer detaljerade uppgifter för att konsumenterna skall anses kunna identifiera dem. Vad gäller tjänster är dessa inte så standardiserat utformade som varor, vilket innebär att man inte kan tillämpa prisinformationslagen på tjänster i samma utsträckning som på varor. Är däremot tjänsten bestämd skall priset anges. Enligt 4 § andra stycket behöver prisinformation inte lämnas, om särskilda omständigheter förhindrar detta. En särskild omständighet kan vara att priserna varierar från dag till dag. I sådana fall behöver pris inte anges i reklammeddelanden som skall gälla för . Även i vissa försäljningssituationer, t.ex. vid auktioner eller liknande, kan undantag göras från lagens krav, eftersom priset i dessa situationer inte kan bestämmas i förväg. Av 5 § framgår att priset för varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt. Huvudregeln är att priset skall anges skriftligt. Enligt samma paragraf skall priset inbegripa mervärdesskatt. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader skall detta anges särskilt. Om varan består av flera delar, t.ex. ett uppslagsverk, skall konsumenten få information om det totala priset. Priset för en vara skall enligt 6 § anges per förpackning eller någon annan jämförlig enhet. Enligt andra stycket samma paragraf skall priset, för varor som tillhandahålls i varierande kvantiteter, avse den mängd eller måttenhet som varan vanligen utbjuds i. Prisuppgifter för flera olika varor i samma annons kan anses som vilseledande, om uppgifterna avser olika mängder. Av 7 § framgår att uppgift om jämförpris också skall lämnas för sådana varuslag som det finns särskilda beräkningsgrunder för. I föreskrifter om jämförpriser (KOVFS 1993:1) finns en bestämmelse om hur jämförpriset skall beräknas för vissa varuslag med särskilda beräkningsgrunder. När det gäller tjänster skall näringsidkaren, om det slutliga priset för en bestämd tjänst inte kan anges, i stället ange grunderna för hur priset bestäms. Näringsidkaren kan exempelvis ange arbetskostnad , materialkostnad per enhet och åtgång av arbetstid och material. I 9-13 §§ finns bestämmelser om var skriftlig prisinformation skall anges. Det allmänna kravet är att priset och jämförpriset skall anges så att det framgår klart för konsumenten vilken vara eller tjänst som informa- tionen avser. När en vara utbjuds till försäljning i t.ex. en försäljningslokal är huvudregeln enligt 10 § punkterna 1 och 2 att priset för varan och jämförpriset skall anges på varan eller dess förpackning, eller i varans omedelbara närhet. har i domarna MD 1993:4 och 1994:19 slagit fast att priser skall sättas ut i skyltfönster. Om det finns praktiska hinder mot att priset anges enligt huvudregeln, får priset och jämförpriset anges i en prislista, prisfrågeterminal eller liknande. 11 § innehåller bestämmelser om dagligvaror som marknadsförs genom självbetjäning. Priset skall enligt samma paragraf anges på varan eller dess förpackning under förutsättning att det inte föreligger praktiska hinder mot detta. Priset behöver inte heller anges på varan eller dess förpackning, om ett prisinformationssystem gör det möjligt för konsu- menten att dels beräkna den sammanlagda kostnaden för varorna, dels kontrollera att det pris som tas ut stämmer med prisangivelsen. I föreskrifter om prisinformation (KOVFS 1992:1) finns en uppräkning av de varuslag för vilka det anses föreligga praktiska hinder mot att lämna prisinformation på varan eller dess förpackning. Information om priset för en bestämd tjänst eller om grunderna för hur priset bestäms skall enligt 13 § lämnas lätt tillgänglig på eller i omedelbar anslutning till den plats där näringsidkaren bedriver sin rörelse eller annars marknadsför sina tjänster. Av 14 § framgår att marknadsföringslagens sanktioner skall tillämpas om näringsidkare inte iakttar bestämmelserna i prisinformationslagen. Prisinformation skall anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknads- föringslagen. I förordningen (1994:276) om jämförpriser på andra varor än livsmedel finns bestämmelser bl. a. om hur jämförpris enligt 7 § prisinformationslagen skall beräknas för andra varor än livsmedel. har gett ut föreskrifter om dels prisinformation (KOVFS 1992:1), dels jämförpriser (KOVFS 1993:1). I föreskrifterna anges de undantag som skall gälla från prisinformationslagen i olika avseenden. Skälen för regeringens förslag: Det nya direktivet innebär förbättringar för konsumenterna när det gäller prisinformation. För- farandet för att lämna sådan information förenklas också. Några större ändringar i det svenska regelverket behöver dock inte göras med anled- ning av direktivet. Det är dock viktigt att prisinformationslagen får en så klar och tydlig lydelse som möjligt som ändringarna inte bör innebära att strukturen i lagen ändras. När det gäller definitionerna i artikel 2 kan regeringen konstatera att de har sina motsvarigheter i prisinformationslagen. Det finns dock anledning att förtydliga definitionerna enligt det mönster som uppställs i direktivet. Vad avser promemorians förslag om att prisinformationslagen skall utvidgas till att, liksom marknadsföringslagen, avse produkter anser regeringen att en sådan utvidgning visserligen skulle ligga i linje med en hög konsumentskyddsnivå, och medföra att räckvidden av marknads- föringslagen och prisinformationslagen skulle bli i huvudsak samman- fallande. Med produkter avses enligt 3 § marknadsföringslagen varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Att låta prisinformationslagen omfatta arbetstillfällen skulle inte vara menings- fullt. I detta avseende skulle, såsom Lagrådet också pekat på, definitionen i de båda lagarna inte helt sammanfalla. Vidare har det under beredningen av ärendet framkommit att de föreslagna ändringarna i prisinformationslagen vad avser införandet av begreppet produkt medför att det behöver göras ytterligare ändringar i prisinformationslagen. Konsekvenserna av sådana ändringar är emellertid svåra att överblicka. Ändringarna föreslås därför anstå . Med promemorians förslag skulle jämförpriser lämnas för tjänster "som det finns särskilda beräkningsgrunder för", vilket skulle innebära åtminstone en formell utvidgning av gällande rätt. Omfattningen av vilka tjänster som skulle kunna vara föremål för jämförpris skulle nämligen betingas av i vilken utsträckning sådana beräkningsgrunder kan tas fram. Lagrådet har påpekat att gällande 8 § i prisinformationslagen i vissa fall redan fyller det krav på information som kan ställas. I vilka närmare övriga fall praktiska och adekvata beräkningsgrunder kan användas för att bestämma jämförpris för tjänster behöver enligt regeringens mening närmare undersökas. Detsamma gäller för sådana viktiga nyttigheter för konsumenter som t.ex. elektrisk kraft. Regeringen avser att låta utreda frågan. I artikel 3 anges att försäljningspris och jämförpris skall anges på alla varor som erbjuds konsumenten. Där anges också i vilka tre specifika fall medlemsstaterna får göra undantag, nämligen när varor erbjuds i samband med tillhandahållande av tjänster, försäljning på auktion och vid försäljning av konst och antikviteter. Detta skall ställas mot 4 § i den nuvarande prisinformationslagen där det i andra stycket ges en generellt hållen möjlighet till undantag från kravet på när prisinformation skall lämnas, nämligen i de fall då särskilda omständigheter förhindrar det. En sådan ordning, som nuvarande lag är uttryck för, är knappast förenlig med direktivets krav, varför det generella undantaget i 4 § bör ersättas med specificerade undantag. Enligt gällande svensk rätt ges det utrymme för undantag från kravet på skriftlig prisinformation när varor och tjänster erbjuds i samband med tillhandahållandet av en tjänst. Priset måste i sådana fall kunna anges t.ex. muntligen. Undantaget skulle kunna användas t.ex. när en frisör säljer ur ett begränsat sortiment av hårvårdsprodukter i samband med utförande av frisörtjänster. Något skäl att generellt göra undantag från skyldigheten att ge prisinformation i sådana situationer finns enligt regeringens uppfattning inte. Inte heller finns det skäl att göra undantag för konst och antikviteter. När det gäller auktionsförsäljningar finns det redan ett sådant undantag från kravet på prisinformation som avses i 4 § andra stycket. Undantaget för auktionsförsäljning bör dock komma till uttryck i lagtexten. I artikel 4 anges att försäljningspris och jämförpris skall vara entydiga, tydligt läsbara och lätta att känna igen. Artikeln motsvarar i allt väsentligt vad som anges i 5 § prisinformationslagen. Huvudregeln är att informa- tionen skall ges skriftligen. I förarbetena till prisinformationslagen för- ordas en mycket restriktiv användning av enbart muntlig prisinformation (prop. 1990/91:171 s. 26 f.). Några hinder att ha en sådan ordning även fortsättningsvis finns inte. I artikel 5 första punkten anges under vilka förutsättningar undantag från skyldigheten att ange jämförpriser för varor får meddelas. Det gäller dels undantag när angivande av jämförpris inte skulle vara av betydelse på grund av varornas karaktär eller ändamål, dels om en sådan angivelse skulle kunna vara förvirrande. Dessa undantag bör återges i lagen. Konstruktionen bör vara sådan att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva när undantag får göras. När det gäller möjligheten enligt artikel 6 att medge undantag från kravet på jämförpris under en övergångstid för små detaljistföretag, anser regeringen - i likhet med vad som anförs i promemorian och som inte har mött några invändningar i remissförfarandet - att det är viktigt att jämförpriser finns i såväl små som stora butiker. Konsumenternas behov av jämförpriser är inte mindre i glesbygden än i större tätorter. Regeringens uppfattning är att sedan prisinformationslagen trädde 1991 fungerar kravet på prisinformation tillfredsställande även i mindre butiker i glesbygden. Det saknas därför skäl att nu införa ett undantag för dessa typer av butiker. 8 Tillsyn och sanktioner Regeringens förslag: Frågor om tillsyn och sanktioner i förhållande till de nya bestämmelserna regleras enligt marknadsföringslagens system. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I promemorian föreslås också ett tillägg till skadeståndsbestäm- melsen i marknadsföringslagen. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig i denna del har kommenterat det föreslagna tillägget till skadeståndsbestämmelsen. Skälen för regeringens förslag: Marknadsföringslagen innehåller bestämmelser om bl.a. skadestånd och marknadsstörningsavgift. Den sist nämnda sanktionen kan dömas ut vid överträdelse av 5-13 §§ i marknadsföringslagen. Den nya bestämmelsen om obeställd reklam, 13a §, är placerad efter dessa och omfattas således inte av bestämmelserna om marknadsstörningsavgift. Däremot kan en överträdelse av bestäm- melserna om obeställd reklam medföra ett vitesförbud samt skadestånd. Enligt teledataskyddsdirektivets artikel 14 punkten 2 skall bestäm- melserna i kapitel III om rättslig prövning, ansvar och sanktioner i direk- tiv 95/46/EG (dataskyddsdirektivet) gälla för nationella bestämmelser som antas i enlighet med teledataskyddsdirektivet och för de individuella rättigheter som kan härledas från det direktivet. I svensk rätt har den nämnda artikeln i teledataskyddsdirektivet genomförts utom såvitt avser rätten till skadestånd till följd av skada och kränkning av den personliga integriteten vid personuppgiftsbehandling i samband med åtgärder som avser icke begärda samtal enligt artikel 12 i direktivet. Genom att regeringen nu föreslår att den sistnämnda bestämmelsen skall genomföras inom ramen för marknadsföringslagstiftningen, måste man även säkerställa att direktivets skadeståndsregler får en motsvarighet i den svenska lagstiftningen. Dataskyddsdirektivets skadeståndsbestämmelse har införlivats i personuppgiftslagen genom dess 48 §. Denna bestämmelse innebär att den personuppgiftsansvarige skall ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av person- uppgifter i strid med lagen har orsakat. Ersättningsskyldigheten kan dock i den utsträckning det är skäligt jämkas, om den personuppgiftsansvarige visar att felet inte berodde på honom eller henne. Skadeståndsbestämmelsen i personuppgiftslagen har ett innehåll som i allt väsentligt motsvarar den tidigare datalagens. Av motiven till personuppgiftslagen framgår att orsaken till att den nya skadestånds- bestämmelsen även uttryckligen omfattar skadestånd vid kränkning närmast är att den nya skadeståndsregeln inte bör ha en annan omfattning än den gamla (prop. 1997/98:44 s. 106). I propositionen görs vidare uttalandet att det kan inte anses oförenligt med EG-direktivet att införa en skyldighet att betala ersättning även för kränkningen (a. prop. s. 106). Av detta följer att det inte föreligger något krav på att nationellt genomföra några regler om skadestånd på grund av kränkning av den personliga integriteten, utan att det är en möjlighet som kan finnas vid verksamhet där det integritetsstörande momentet är extra stort. Regeringen anser i och för sig att en överträdelse av bestämmelserna om obeställd reklam är allvarlig. Det kan dock inte anses motiverat att i detta sammanhang införa en särskild reglering om ersättning för kränkning av den personliga integriteten. Om det i annan lag eller i en förordning finns bestämmelser som avviker från personuppgiftslagens, skall de bestämmelserna gälla (2 § pesonuppgiftslagen). I den mån marknadsföringslagens bestämmelser om skadestånd kolliderar med personuppgiftslagens bestämmelser om skadestånd skall alltså den förra lagens bestämmelser tillämpas. Enligt vad som sagts i det föregående föreslås inte att det skall införas bestäm- melser om kränkningsersättning i marknadsföringslagen. Vid tillämpning av marknadsföringslagens skadeståndsbestämmelser kan det uppkomma situationer där kränkningsersättning inte får dömas ut, trots att sådan ersättning vid tillämpning av personuppgiftslagen hade kunnat dömas ut. Den nya regleringen om jämförande reklam har placerats bland bestämmelserna i 5-13 §§. Således gäller genom hänvisningarna i 22 och 29 §§ vid överträdelse av regleringen om jämförande reklam samma sanktioner som för de andra bestämmelserna i dessa paragrafer. Vid remissbehandlingen ansåg att det inte är motiverat att ge möjlighet att döma ut markandsstörningsavgift i de fall då det rör sig om överträdelse som tar sikte på andra krav på jämförande reklam än det som anger att den jämförande reklamen inte får vara vilseledande. Även Lagrådet har ifrågasatt om det verkligen finns ett behov av att kunna använda marknadsstörningsavgift mot andra överträdelser av bestäm- melserna än sådana som är vilseledande. Flera av punkterna i paragrafen återspeglar förfarnaden som faller under 6 § marknadsföringslagen och där marknadsstörningsavgift alltså kan dömas ut. Det torde knappast förekomma många fall där en jämförelse, som anses bryta mot någon av de i den föreslagna 8 a § första stycket angivna punkterna, inte innehåller något moment av vilseledande. Regeringen anser därför att det även framgent skall vara möjligt att använda marknadsstörningsavgift vid dessa förfaranden. Enligt 14 § prisinformationslagen skall marknadsföringslagen til- lämpas, om en näringsidkare inte lämnar prisinformation enligt pris- informationslagen. Prisinformation enligt prisinformationslagen skall därvid anses vara sådan information av särskild betydelse från konsumentsynpunkt som avses i 4 § andra stycket marknadsföringslagen. De föreslagna ändringarna i prisinformationslagen föranleder ingen ändring i rådande ordning vad gäller tillsyn och sanktioner. Nuvarande ordning uppfyller nämligen helt direktivets krav i dessa hänseenden. 9 Ekonomiska konsekvenser Marknadsföringslagen När det gäller frågan om eventuellt ökade kostnader med anledning av de nya bestämmelserna om obeställd reklam så kommer företagens kostnader sannolikt att bli något högre både i de fall där samtycke måste inhämtas på förhand och i de fall där man har en opt-out-lösning som kräver att branschen inrättar ett register. tillsyn kommer inte att behöva utökas i någon väsentlig mån. Tillsynen över de nya bestämmelserna om såväl obeställd reklam som jämförande reklam bedöms därför inte innebära några andra än obetydliga merkostnader för . Ändringarna i prisinformationslagen bedöms inte medföra några mer väsentliga extrakostnader vare sig för näringsidkare, stat eller kommun. 10 Författningskommentar 10.1 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) 8 a § I första stycket anges de fall då jämförande reklam skall vara tillåten. Av bestämmelsen framgår också att det är endast själva jämförelsen som regleras. För annat än själva jämförelsen i marknadsföringen gäller övriga bestämmelser i lagen. Att så är fallet har inte ansetts behöva anges i lagtext. Av artikel 3 a i direktivet om jämförande reklam framgår bl. a. att jämförelsen inte får vara vilseledande. En bestämmelse som införlivar direktivet i denna del finns i denna paragrafs första punkt, trots att det av 6 § följer att jämförande reklam som är vilseledande inte är tillåten. Som har behandlats i avsnitt 5.4 finns det dock skäl att i paragrafen ange alla de förhållanden som skall påverka bedömningen av huruvida jämförande reklam skall vara tillåten. I avsnitt 5.4 kommenteras även övriga punkter i paragrafen. Där finns en utförlig jämförelse mellan nuvarande svenska ordning och direktivets krav. Andra stycket innebär att tidsangivelser måste finnas i reklam som avser ett särskilt erbjudande. Begreppet särskilda erbjudanden kommen- teras i avsnitt 5.4. 13 a § Paragrafen föreskriver i första stycket en opt-in-lösning för vissa typer av kommunikationsmedel som uteslutande används på distans. När det gäller andra metoder för kommunikation uteslutande på distans föreskrivs i andra stycket en opt-out-lösning. I båda alternativen gäller skyddet för fysiska personer. Bestämmelsen i första stycket tar sikte på de tekniker för kom- munikation uteslutande på distans som särskilt räknas upp i distans- avtalsdirektivets artikel 10 punkten 1. De andra tekniker som andra stycket är tillämpligt på har inte angetts särskilt. Obeställd reklam är sådan reklam eller marknadsföring som förs vidare till mottagaren utan att denne varit aktiv för att få reklamen. I första stycket anges att en näringsidkare inte får använda telefax, eller uppringningsautomater och liknande automatiska system utan mänsklig betjäning för meddelanden, om inte den fysiska personen har lämnat samtycke till det på förhand. Ett sådant samtycke skall vara uttryck för en otvetydig viljeyttring. Ett s.k. hypotetiskt samtycke anses inte kunna godtas, hur välgrundad gissningen om den enskildes inställning till behandlingen än är. Inte heller kan ett s.k. tyst samtycke godtas. Med detta avses t. ex. att den enskilde informeras om en tilltänkt behandling och ges en viss frist för att motsätta sig behandlingen men inte hör av sig innan fristens utgång. Däremot torde s.k. konkludent handlande kunna konstituera ett samtycke, t.ex. när den enskilde lämnar efterfrågade upp- gifter efter att ha fått information om den tilltänkta behandlingen av dessa och om att det är frivilligt att lämna uppgifter och att ett uppgifts- lämnande betraktas som ett samtycke. Det ovan anförda innebär att ett samtycke i förväg till obeställd reklam exempelvis skall kunna ske genom skriftligt uppgiftsinhämtande, där konsumenten pekar ut vissa tydligt avgränsade intresseområden för reklam som han eller hon önskar få sig tillsänt eller inte motsätter sig detta. Enligt andra stycket får en näringsidkare vid marknadsföringen till en fysisk person inte heller använda andra metoder för distanskom- munikation än de som anges i första stycket, om metoden möjliggör kommunikation mellan enskilda parter och om personen klart har tillkännagett att han eller hon motsätter sig användning av metoden. De metoder som avses här är bl.a. tryckt direktreklam och e- postreklam. Däremot gäller bestämmelsen inte erbjudanden via radio, television eller annonser i tidningar. Sådana metoder möjliggör normalt inte individualiserad kommunikation. I de fall som det finns ett spärregister kan den fysiska personen göra en anmälan dit, t. ex när det gäller NIX-tele. Samma sak gäller direktadresserad reklam via post då personen kan vända sig till SPAR eller något annat register. I fråga om oadresserad direktreklam bör det som vara tillräckligt att det på brevlådan eller i omedelbar anslutning till brevinkastet anges att den enskilde inte önskar någon reklam. Andra stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. 29 § Av paragrafens första stycke framgår, genom ett tillägg för 13 a §, att skadestånd kan utdömas även vid överträdelser av den nya bestämmelsen om hur obeställd reklam skall vara utformad. Beträffande möjligheten till skadestånd i samband med jämförande reklam gäller lagens bestämmelse om skadestånd i samma omfattning som vid andra överträdelser än de som avser överträdelse av någon eller några av bestämmelserna i 5-13 §§. 10.2 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) 4 § I andra stycket ersätts det allmänt hållna undantaget med ett preciserat undantag för auktion. Bestämmelsen beskrivs närmare i avsnitt 7. 5 § I andra stycket görs tillägget att priset skall inbegripa inte bara mervärdesskatt utan också andra skatter. 6 § Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I första stycket anges vad som menas med försäljningspris och jämförpris. Av stycket framgår huvudregeln att försäljningspris och jämförpris alltid skall anges för en vara. I andra stycket anges undantagen när jämförpris inte behöver anges. I tredje stycket anges undantag för när försäljningspris inte behöver anges. 7 § Paragrafen har ändrats på förslag av Lagrådet. 9 och 10 §§ Paragraferna har ändrats på grund av ändringen i 6 §. Följande instanser har yttrat sig över promemorian Ändringar i marknadsföringslagen, (Ds 1999:35). Justitiekanslern, över och , Kammarrätten i , , , , , Kom- munikationsforskningsberedningen, , Data-inspek- tionen, Statskontoret, , , /KO, Delegationen för utländska investeringar i , , vid , , Swedish Direct Marketing Associa-tion, , , , , , , Näringslivets delegation för marknads-rätt, , , , , , , InfoDataAB, , Tele 2 AB, , i , , Akademikers centralorganisation, , Konsumentråd, Konsumenter i Samverkan, , Frivilligorganisationernas insamlingsråd, , , , på online-marknaden i (BiroS), Internationella Handels- kammaren, ICC och . Följande instanser har yttrat sig över promemorian Ändringar i prisinformationslagen (Ds 1999:40). Hovrätten för västra , Kammarrätten i , , , , /KO, , Energi- myndigheten, D & D Dagligvaror, , Ica Hand- larnas AB, Konsumenter i samverkan/och Samhälle, , , Näringslivets delegation för marknadsrätt, , Svensk handel, , , , akademikers central- organisation, elleverantörer, , konsumentråd, och Tjänstemännens central- organisation. Sammanfattning av promemoriorna Ändringar i marknadsföringslagen, Ds 1999:35 och Ändringar i prisinformationslagen, Ds 1999:40 Ds 1999:35 Promemorian innehåller förslag som syftar till att genomföra EG- bestämmelser om s.k. obeställd reklam som finns dels i direktivet (97/66/EG) om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet, dels i direktivet (97/7EG) om konsument-skydd vid distansavtal. I promemorian föreslås att det införs en ny paragraf i marknads- föringslagen (1995:450) om obeställd reklam. Den nya bestämmelsen innebär enligt dess första stycke att en näringsidkare vid marknads- föringen till en konsument inte får använda telefax, elektronisk post, uppringningsautomater eller andra sådana automatiska system för meddelanden, om inte konsumenten har medgett detta på förhand.