prop · GN0340 · 2000-01-01 00:00:00 — Det föreskrivs vidare enligt förslaget att en näringsidkare vid marknads- föringen till en konsument inte heller får använda andra metoder för distanskommunikation än de som anges i första stycket, om metoden möjliggör individualiserad kommunikation och om konsumenten klart har tillkännagett att han eller hon motsätter sig användning av metoden. Skillnaden mellan de båda alternativen kan i korthet och förenklat beskrivas så att användning av telefax, elektronisk post eller uppringningsautomater för reklam förutsätter konsumentens godkän- nande i förväg medan det andra alternativet öppnar möjlighet för konsumenterna att t.ex. till ett centralt register anmäla att de exempelvis inte önskar få direktadresserad tryckt reklam. Beträffande telefonmarknadsföring pågår uppbyggnad av ett centralt register dit konsumenter skall kunna vända sig och bli registrerade som abonnenter som inte önskar bli uppringda när samtalet avser reklam och försäljning. Vid tiden för publiceringen av promemorian gick det inte klart att att bedöma om registret gick att bygga upp i en sådan omfattning att det har goda utsikter att kunna fungera tillfredsställande. Det är också oklart om ett sådant register kan bli tillfredsställande användarvänligt. Man hoppades på att få klarhet i den saken under remissbehandlingen av promemorian. Med hänsyn till det lämnar promemorian i princip öppet vilket alternativ som är det lämpligaste; och det slutliga bör regeringen kunna ta senare i samband med propositionens avlämnande till . I promemorian föreslås vidare att marknadsföringslagen kompletteras med uttryckliga bestämmelser om jämförande reklam till följd av EG- direktivet (97/55/EG) om ändring av direktivet (84/450/EEG) om vilseledande reklam, som innebär att detta direktiv även innehåller bestämmelser om jämförande reklam. Det materiella innehållet i de föreslagna nya bestämmelserna motsvarar i allt väsentligt vad som redan är gällande rätt. På grundval främst av en rapport av om aggressiva marknadsföringsmetoder föreslås slutligen ett tillägg till generalklausulen i marknadsföringslagen om god marknadsföringssed, som går ut på att man för bedömningen av om en marknadsföring är tillbörlig eller ej skall lägga särskild vikt vid om den innehåller inslag som är särskilt påträngande. Promemorian innehåller förslag som syftar till att genomföra ett EG- direktiv (98/6/EG) om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter. Direktivet skall vara genomfört . Direktivet motsvarar i allt väsentligt gällande svensk rätt. Det är av minimikaraktär, dvs. medlemsstaterna får, inom de ramar som ges av , behålla och införa regler som är förmånligare för konsumenten än direktivets regler. I promemorian föreslås vissa ändringar i prisinformationslagen (1991:601) som bedöms vara nöd- vändiga för att direktivet skall anses vara korrekt införlivat i svensk rätt. I övrigt lämnas lagens bestämmelser oförändrade. Det föreslås dock en begränsad utvidgning av lagens tillämpningsområde som innebär att "produkter" omfattas. Därmed omfattas, förutom varor och tjänster, även andra nyttigheter som t.ex. elektricitet. I lagförslaget finns bestämmelser som bl.a. slår fast skyldigheten att ange försäljningspris och jämförpris på alla varor samt hur prisangivelser tydligt skall anges. Förslag till vissa undantag från denna skyldighet behandlas också. Det gäller bl.a. när varor erbjuds i samband med tillhandahållande av tjänster samt försäljning på auktion. Promemorian innehåller också synpunkter på i vilka fall man kan tänka sig mer generella undantag från kravet på att lämna jämförpris. Det gäller situationer när det i linje med vad som anges i direktivet föreligger omständigheter som skulle göra ett lämnade av jämförpris utan betydelse på grund av varornas karaktär eller ändamål eller därför att en sådant lämnande skulle kunna skapa förvirring. När det gäller undantag från kravet på lämnande av jämförpris på grund av varornas karaktär eller ändamål finns bestämmelser i som berör detta. Beträffande lämnande av jämförpris kan man behöva överväga om det i några fall skulle vara lämpligt med vissa ytterligare undantag. I promemorian redovisas vissa synpunkter i denna fråga. Det föreslås att bemyndigar regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att i en författning föreskriva om sådana ytterligare undantag. Direktivet medger att medlemsstaterna på vissa grunder kan tillåta vissa små detaljistföretag att underlåta att lämna jämförpriser. I promemorian föreslås att inte utnyttjar det medgivandet, eftersom detaljhandelsbutiker på ett tillfredsställande sätt synes efterleva kraven enligt prisinformationslagen på att lämna jämför- priser, oberoende av hur stor butiken är. Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Härigenom föreskrivs i fråga om marknadsföringslagen (1995:450) dels att 29 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 8 a och 13 a §§, samt närmast före 8 a och 13 a §§ nya rubriker av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse En näringsidkare får i sin reklam direkt eller indirekt peka ut en annan näringsidkare eller dennes produkter, bara om jämförelsen 1. inte är vilseledande, 2. avser produkter som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål, 3. på ett objektivt sätt avser väsentliga, relevanta, kontroller- bara och utmärkande egenskaper hos produkterna, 4. inte medför förväxling mellan näringsidkaren och en annan näringsidkare eller mellan deras produkter, varumärken, firmor eller andra kännetecken, 5. varken misskrediterar eller utformas nedsättande om en annan näringsidkares verksamhet, förhållanden, produkter, varu- märken, firma eller andra kännetecken, 6. i fråga om varor med ursprungsbeteckning alltid avser varor med samma beteckning, 7. inte drar otillbörlig fördel av en annan näringsidkares varu- märkes, firmas eller andra känne- teckens renommé eller varas ursprungsbeteckning, och 8. inte framställer en produkt som en imitation av eller ersätt- ning för en produkt som har ett skyddat varumärke eller firma. En näringsidkare får vid mark- nadsföring till en fysisk person använda telefax eller sådana upp- ringningsautomater eller andra liknande automatiska system för individuell kommunikation som inte betjänas av någon enskild, bara om den fysiska personen har samtyckt till det på förhand. En näringsidkare får vid marknadsföring till en fysisk person använda andra metoder för individuell kommunikation på distans än de som anges i första stycket, om inte den fysiska personen tydligt har motsatt sig metoden. 29 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har med- delats med stöd av 14 eller 15 § eller mot en föreskrift i 5-13 §§, skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan näringsidkare. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har med- delats med stöd av 14 eller 15 § eller mot en föreskrift i 5-13a §§, skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan näringsidkare. Vid bestämmande av ersättningen till näringsidkare får hänsyn tas även till omständigheter av annan än ekonomisk art. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) Härigenom föreskrivs i fråga om prisinformationslagen (1991:601) dels att nuvarande 6 och 7 §§ skall betecknas 7 respektive 6 §, dels att 1 5, den nya 6 och 9 §§ skall ha följande lydelse, dels att rubriken närmast före 6 § skall sättas närmast före den nya 7 §, dels att det närmast före 3 § skall införas en ny rubrik av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 1 § Denna lag har till ändamål att främja en god prisinformation till konsumenter. Denna lag har till ändamål att främja en god prisinformation till konsumenter och att underlätta prisjämförelser. 2 § Lagen tillämpas på sådana näringsidkare som i sin yrkes- mässiga verksamhet tillhanda- håller varor och tjänster till konsumeter. Lagen tillämpas på sådana näringsidkare som i sin yrkes- mässiga verksamhet tillhanda- håller produkter till konsumenter. Definitioner 3 § Särskilda föreskrifter om informa- tion till konsumenter finns i konsumentkreditlagen (1992:830), konsumentförsäkringslagen (1980:38) och valutaväxlingslagen (1996:1006) och lagen (1999:268) om betalningsöverföringar inom Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet. I denna lag avses med produkter: varor, tjänster, fast egendom och andra nyttigheter, pris: det slutliga priset på en enhet eller en bestämd mängd av en produkt, och jämförpris: det slutliga priset på ett kilogram, en liter, en meter, en kvadratmeter, en kubikmeter eller en annan av myndighet fastställd mängdenhet av en produkt. 4 § Prisinformation skall lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämda varor eller tjänster. Första stycket gäller dock inte, om särskilda omständigheter hindrar att prisinformation lämnas. Prisinformation skall lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämda produkter. Första stycket gäller dock inte för produkter som säljs på auktion eller vid auktionsliknande förfar- anden. 5 § Priset för varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt. Priset skall anges skriftligen, om konsumenten inte kan få upp- lysning om det på något annat likvärdigt sätt. Priset för produkter skall anges korrekt och tydligt. Priset skall anges skriftligen, om konsumenten inte kan få upplysning om det på något annat likvärdigt sätt. Priset skall inbegripa mervärdesskatt. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader skall detta anges särskilt. 7 § 6 § Uppgift om pris per måttenhet (jämförpris) skall dessutom lämnas för sådana varuslag som det finns särskilda beräknings- grunder för. Särskilda beräkningsgrunder får fastställas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Jämförpris skall dessutom anges för sådana produkter som det finns särskilda beräkningsgrunder för. Detta gäller dock inte om det skulle kunna vara förvirrande för konsumenten att jämförpris anges. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om särskilda beräkningsgrunder och undantag från kravet att ange jämförpris. 9 § Priset och jämförpriset skall anges så att det framgår klart för konsumenten vilken vara eller tjänst som informationen avser. Priset och jämförpriset skall anges så att det framgår klart för konsu- menten vilken produkt som informationen avser. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet Per Jermsten, regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450), 2. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet. Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) I direktiv /55/EG, om ändring av direktiv /450/EG om vilseledande reklam så att detta omfattar jämförande reklam, ges vissa bestämmelser om jämförelser som avser särskilda erbjudanden. Vad som krävs i sådana fall är att det på ett klart och entydigt sätt anges när erbjudandet upphör att gälla, eller i förekommande fall, att det särskilda erbjudandet är beroende på tillgången på varor eller tjänster. Om det särskilda erbjudandet ännu inte börjat gälla skall också anges när specialpriset eller andra särskilda villkor börjar gälla. I remissen konstateras helt kortfattat att nämnda punkt i direktiven uppfylls genom marknadsföringslagens bestämmelser i 9-11 och 13 §§ om utförsäljning, realisation och förmånserbjudande. Vid föredragningen inför Lagrådet har i detta sammanhang också hänvisats till 6 § andra stycket punkt 4 samma lag. Lagrådet konstaterar till en början att varken reglerna om utförsäljningar (9 och 10 §§) eller om realisationer (11 §) innehåller några krav beträffande information. Det är vidare tveksamt om vad som sägs därom i bestämmelsen om förmånserbjudanden (13 §) till alla delar motsvarar direktivens krav i fråga om vad som skall anges vid en jämförelse som avser ett särskilt erbjudande. På grund av det anförda förordar Lagrådet att behovet av en kompletterande föreskrift beträffande särskilda erbjudanden övervägs under det fortsatta lagstiftningsarbetet. En tänkbar lösning är därvid att de krav beträffande information som direktivet i berörd del innefattar förs samman i ett andra stycke i den föreslagna 8 a §. Överträdelser av de föreslagna bestämmelserna om jämförande reklam kommer enligt förslaget att kunna föranleda inte endast ett vitessanktionerat förbud (14 och 19 §§) och skadestånd (29 §) utan även marknadsstörningsavgift (22 - 28 §§). Förslaget att överträdelse av bestämmelserna skall kunna sanktioneras med marknadsstörningsavgift innebär en nyhet endast beträffande sådan jämförande reklam som inte är vilseledande. Vilseledande jämförande reklam kan redan nu sanktioneras med marknadsstörningsavgift med stöd av 6 §. Någon skyldighet att föreskriva marknadsstörningsavgift eller någon annan liknande sanktion för andra former av jämförande reklam som strider mot de föreslagna bestämmelserna följer inte av direktivet. Av remissvaren på den promemoria som ligger till grund för förslaget framgår bl a att inte ansett det motiverat att andra överträdelser än de som är vilseledande skall kunna föranleda utdömande av marknadsstörningsavgift. Enligt verket är sådana överträdelser inte av den svårhetsgraden som utmärker överträdelser av de s.k. katalog- bestämmelserna. I lagrådsremissen har frågan inte berörts närmare. Vad som anförs ger närmast intrycket att möjligheten att ålägga marknadsstörningsavgift skulle vara en följd av var i lagen som bestämmelsen placerats. Lagrådet finner för sin del att det finns anledning att ifrågasätta om det verkligen finns ett behov av kunna använda marknadsstörningsavgift mot andra överträdelser av bestämmelserna än sådana som är vilseledande. Ett syfte med den föreslagna paragrafen är att i svensk rätt genomföra de bestämmelser om obeställd reklam som finns i artikel 12 i EG-direktivet 97/66/EG om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet. Avsikten med bestämmelserna i detta direktiv är att precisera och komplettera bestämmelserna i 95/46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. I det direktivet finns bl a bestämmelser om behandling av personuppgifter för ändamål som rör direkt marknadsföring i artikel 14. Dessa bestämmelser har i svensk rätt genomförts genom bestämmelser i personuppgiftslagen (1998:204). Enligt 11 § i den lagen gäller bl a att personuppgifter inte får behandlas för ändamål som rör direkt marknadsföring, om den registrerade hos den personuppgiftsansvarige skriftligen anmält att han eller hon motsätter sig en sådan behandling. Vid överträdelse av bestämmelsen skall enligt 48 § den personuppgiftsansvarige ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som behandlingen har orsakat. Det framstår som uppenbart att överträdelser av den nu föreslagna bestämmelsen i marknadsföringslagen i vart fall ofta även kommer att innefatta en överträdelse av bestämmelserna i personuppgiftslagen. skiljer sig sanktionsmöjligheterna för överträdelser av de olika lagarna bl a genom att någon ersättning för kränkning inte är föreskriven för överträdelser av marknadsföringslagen. Det kan sättas i fråga om den föreslagna lagstiftningstekniken för att i svensk rätt genomföra berörda direktivbestämmelser är lämplig. I vart fall framstår det som angeläget att lagstiftaren klargör vilket förhållande som är avsett att råda mellan de aktuella bestämmelserna i personuppgiftslagen och marknadsföringslagen och de därtill anknutna sanktionsbestämmelserna. Enligt Lagrådets mening kan andra stycket i den föreslagna paragrafen med fördel ges följande lydelse. "Näringsidkaren får använda andra metoder för individuell kommunikation på distans om inte den fysiska personen tydligt motsatt sig att metoden används". Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) Ett flertal föreslagna ändringar i nuvarande bestämmelser består däri att beskrivningen "varor och tjänster" ersätts med ordet "produkter". Förslagen är i denna del inte föranledda av det aktuella direktivet 98/6/EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter. I remissen konstateras att ifrågavarande terminologiska ändringar innebär en viss utvidgning av lagens tillämpningsområde. Att så sker sägs ligga i linje med en hög konsumentskyddsnivå. Det framhålls vidare att ändringarna också medför att räckvidden av marknadsföringslagen och prisinformationslagen blir sammanfallande, vilket anges vara betydelsefullt med tanke på lagarnas gemensamma syften. Enligt en i 3 § föreslagen definition skall med produkter avses: "varor, tjänster, fast egendom och andra nyttigheter". I den definition av samma uttryck som finns intagen i 3 § marknadsföringslagen ingår emellertid även "arbetstillfällen". Påståendet att de berörda lagarnas tillämpningsområden kommer att sammanfalla är alltså inte helt korrekt. Till vad nu sagts kommer att införandet av de nya begreppen "fast egendom och andra nyttigheter" i prisinformationslagen ger upphov till vissa lagtekniska problem som inte synes ha uppmärksammats under ärendets beredning. Den nuvarande regleringen av "Hur prisinformation skall lämnas" i 5-8 §§ och "Var skriftlig prisinformation skall anges" i 9- 13 §§ är således indelad under rubrikerna "Allmänt", "Varor" och "Tjänster". Fråga uppkommer då till vilken eller vilka av dessa underrubriker som fast egendom respektive "andra nyttigheter" skall hänföras. Remissen ger här ingen vägledning. Mot bakgrund av vad sålunda anförts och med beaktande särskilt av att den tänkta utvidgningen av lagens tillämpningsområde mer synes vara motiverad av en allmän målsättning än av konstaterade, praktiska behov avstyrker Lagrådet att begreppen varor och tjänster nu byts ut mot "produkter" med den föreslagna definitionen. I prisinformationslagen anges under rubriken dels vissa allmänna regler som är gemensamma för varor och tjänster (5 §), dels särskilda bestämmelser för varor (6 och 7 §§) och för tjänster (8 §). För såväl varor som tjänster gäller att priset skall anges klart och tydligt (5 §). För varor gäller att priset skall anges per förpackning eller någon annan jämförlig enhet av varan (6 § första stycket). För varor som tillhandahålls i varierande kvantiteter skall priset avse den mängd eller måttenhet som varan vanligen utbjuds i (6 § andra stycket). Dessutom skall pris per måttenhet (jämförpris) anges för sådana varuslag som det finns särskilda beräkningsgrunder för (7 § första stycket). Sådana beräkningsgrunder fastställs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (7 § andra stycket). För tjänster skall grunderna för hur priset bestäms anges i de fall då det slutliga priset för tjänsten inte kan anges (8 §). En skyldighet att ange jämförpris för varor finns således endast vid lösviktsförsäljning och motsvarande och då detta följer av sådana föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. Enligt direktivet gäller som huvudregel att såväl en varas försäljningspris som dess jämförpris skall anges (artikel 3.1). Medlemsstaterna har emellertid möjlighet att göra undantag från regeln att jämförpris skall anges bl.a. om en angivelse av jämförpris inte skulle vara av betydelse på grund av varornas karaktär eller ändamål eller om angivelsen skulle kunna skapa förvirring (artikel 5.1). Den enligt lagförslaget grundläggande bestämmelsen om skyldigheten att ange jämförpris har tagits upp i 6 § första stycket (jfr nuvarande 7 § första stycket). Där sägs att jämförpris skall anges för sådana produkter som det finns särskilda beräkningsgrunder för. Enligt andra stycket får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om särskilda beräkningsgrunder. Med den utformning som förslaget fått synes det ligga närmast till hands att, i likhet med enligt gällande rätt, tolka bestämmelserna så att en skyldighet att ange jämförpris endast föreligger om detta följer av särskilda föreskrifter (eller av förslagets 7 § andra stycket; nuvarande 6 § andra stycket). Lagrådet vill för sin del förorda att bestämmelserna ges en utformning enligt vilken det klart framgår att det som huvudregel gäller att såväl försäljningspris som jämförpris skall anges. Vad som anförts innebär sammanfattningsvis att Lagrådet avstyrker att prisinformationslagen nu utvidgas genom att begreppen varor och tjänster byts ut mot "produkter" samt förordar att lagen, i överensstämmelse med direktivet, utformas så att det klart framgår att huvudregeln är att såväl försäljningspris som jämförpris skall anges för alla varor som konsumenter erbjuds av näringsidkare. Utifrån dessa utgångspunkter anser Lagrådet att det saknas anledning att nu göra några ändringar i 1 - 3 §§ och 4 § första stycket. Undantaget från skyldigheten att lämna prisinformation i 4 § andra stycket bör, i anslutning till direktivet (artikel 3.2), begränsas till varor eller tjänster som säljs på auktion. I 5 § andra stycket bör föreskrivas att priset förutom mervärdesskatt skall inbegripa även andra skatter (jfr artikel 2). Vad därefter angår 6 § vill Lagrådet framhålla följande. Paragrafen skall enligt förslaget tas upp under rubriken och kommer därför att omfatta både bestämda varor och bestämda tjänster. Direktivets föreskrift om att såväl försäljningspris som jämförpris skall anges avser däremot endast varor. Enligt Lagrådets mening lämpar sig föreskriften mindre väl för att föras över till de särskilda förhållanden som gäller för tjänster. Beräknings- grunden för ett "jämförpris" för tjänster torde i allmänhet bli priset per viss tidsenhet (eller i fråga om transporttjänster viss sträcka). I de fall då näringsidkaren erbjuder en tjänst till ett slutligt pris är poängen ofta att detta pris gäller oberoende av t.ex. den tid som näringsidkaren kan komma att behöva för att utföra tjänsten. Något "jämförpris" kan då inte anges. I de fall tjänsten skall utföras behövs ofta inget jämförpris (jfr artikel 3.1 sista meningen). Om näringsidkaren erbjuder sig att utföra en tjänst mot viss ersättning per tidsenhet, men tidsåtgången inte kan anges, fyller 8 § det krav på information som kan ställas. Regleringen i den paragrafen torde också vara ändamålsenlig om priset för tjänsten anses innefatta även förbrukat material. Lagrådet förordar mot denna bakgrund att de nu aktuella bestämmelserna om försäljningspris och jämförpris, i överensstämmelse med direktivet, begränsas till att avse varor. I vad mån den i 8 § upptagna bestämmelsen om priset för bestämda tjänster oberoende härav bör kompletteras med en möjlighet att meddela föreskrifter angående grunderna för hur priset av en tjänst skall bestämmas i de fall då det slutliga priset inte kan anges anser sig Lagrådet inte ha underlag för att bedöma. Utifrån nu angivna utgångspunkter saknas det anledning att byta plats mellan nuvarande 6 och 7 §§ samt att flytta rubriken närmast före 6 §. I 6 § bör lämpligen i anslutning till artikel 3.1 i direktivet inledningsvis anges att som huvudregel gäller att såväl försäljningspris som jämförpris skall anges för varor. På motsvarande sätt som är fallet beträffande jämförpris i 7 § bör bägge dessa prisbegrepp definieras i lagen. Definitionerna bör utformas i anslutning till föreskrifterna i direktivet (artikel 2). I ett andra stycke bör i anslutning till artikel 5.1 anges att undantag i vissa fall gäller från skyldigheten att ange jämförpris. Det i artikel 3.1 andra meningen upptagna undantaget synes däremot inte behöva komma till direkt uttryck i lagtexten.