prop · GN03135 · 2000-01-01 00:00:00 — Det innebär att utbildningen skall knyta an till aktuella forskningsresultat och befrämja ett vetenskapligt förhållningssätt hos studenterna. Det vetenskapliga förhållningssättet måste också knytas till det arbete som utförs i praktiken, det vill säga till lärarens dagliga arbete. Skall ett vetenskapligt förhållningssätt genomsyra lärares utbildning måste det löpa som en röd tråd i samtliga inslag i utbildningen. Det innebär att varje del i utbildningen skall uppmuntra till kritiska analyser och jämförelser av olika praktiska erfarenheter och teoretiska utgångspunkter samt till ifrågasättande av såväl egna som andras värderingar. Det är av stor vikt att den verksamhetsförlagda delen av lärarutbildningen får ett nytt kvalitativt innehåll och bättre utvecklar samarbetsförmågan både i arbetslag och tillsammans med barn och elever. Den verksamhetsförlagda delen av utbildningen skall också bidra till att studenterna i högre grad relaterar ämneskunskaperna till lärprocesser och urval av ämnesstoff. Lärarutbildningen skall därför mer än tidigare förankras i konkreta och praktiska erfarenheter; den verksamhetsförlagda delen av utbildningen skall i ökad utsträckning utgöra en grund för de teoretiska kunskaperna i lärarutbildningen. måste de ämnesteoretiska studierna struktureras med hänsyn till yrkets krav och bättre kopplas till den verksamhetsförlagda delen av utbildningen. Användningen av modern informationsteknik utvecklas snabbt i samhället och skolan. Det är viktigt att den nya tekniken blir en integrerad del av det lärande som den framtida läraren skall organisera. Lärarutbildningen skall utformas så att den förbereder blivande lärare för att verka i ett alltmer kunskapsrikt arbetsliv och samhällsliv där modern informationsteknik ingår som ett naturligt inslag. Det pedagogiska förnyelsearbetet intensifieras inom såväl förskolan, skolan och vuxenutbildningen som inom högskolan. I detta sammanhang ger informationstekniken möjligheter till nya pedagogiska arbetsformer och nya samarbetsformer såväl inom landet som internationellt. Lärarutbildningen skall utifrån sin plats i utbildningssystemet medverka i det livslånga lärandet. Detta innebär bl.a. att den skall lägga grunden till en kontinuerlig kunskapsutveckling under hela livet. Lärarutbildningen skall ha som mål att studenten utvecklas till en professionell lärare som under sin utbildning påbörjar ett livslångt lärande inom yrket. Den måste även ge de blivande lärarna möjlighet att själva utforma sina studier inom givna ramar för att därigenom profilera sin yrkesutbildning. Lärarutbildningen skall också vara öppen för att lärande sker i många andra sammanhang än i förskola, skola och vuxenutbildning och att lärare kan verka även i dessa. Lärarna är en viktig yrkesgrupp för att förverkliga innehållet i FN:s konvention om barnets rättigheter. Det är därför viktigt att de blivande lärarna får kunskap om konventionens innehåll och förbereds på att arbeta så att barnets rättigheter tillvaratas i skolan och det övriga samhället. Statens styrning av lärarutbildningen är viktig mot bakgrund av skollagens (1985:1100) krav på formell utbildning för förskoleklassens, skolans och vuxenutbildningens lärare. Skollagens krav på att lärare skall vara behöriga att undervisa understryker lärarnas ansvar att delta i det pedagogiska utvecklingsarbetet. Förskolans, skolans och vuxenutbildningens roll som kunskapsinstitution ställer stora krav på att de lärare som verkar inom dessa verksamheter också är med i en process där ny kunskap utvecklas. Detta är en viktig förutsättning för att utveckla kvaliteten i förskolan, skolan och vuxenutbildningen. Genom lärarutbildningen garanteras lärarens kvalifikationer för sin uppgift. I högskoleförordningens (1993:100) examensbeskrivning formuleras målen för utbildningen och de kvalitativa krav som ställs på den blivande läraren. Den förstärkta kvalitetsprövning som görs av spelar en viktig roll för att säkra att lärarutbildningen uppnår de fastställda målen 5 En ny lärarutbildning 5.1 En ny lärarutbildning Regeringens förslag: Det skall inrättas en samlad lärarexamen med en ny struktur. Resurserna för lärarutbildningen inom den grundläggande högskoleutbildningen skall öka inom ramen för utgiftsområde 16. Regeringen bedömning: Den nya lärarexamen bör ersätta åtta av de elva lärarexamina som finns . Den nya lärarexamen bör omfatta kursfordringar om lägst 120 och högst 220 poäng. För detta bör en ny struktur för lärarutbildningen skapas. Den skall bestå av följande tre väl integrerade utbildningsområden: 1. Ett allmänt utbildningsområde, som bör omfatta kursfordringar om 60 poäng, varav minst 10 bör vara verksamhetsförlagda; utbildningsområdet bör innehålla dels för läraryrket centrala kunskapsområden, dels tvärvetenskapliga ämnesstudier med en omfattning av ungefär hälften vardera. Ett utbildningsområde med inriktningar mot ämne eller ämnesområden som bör omfatta kursfordringar om minst 40 poäng varav minst 10 bör vara verksamhetsförlagda; inriktningarna bör svara mot de ämnen eller de ämnesområden som den blivande läraren avser att arbeta med och som knyter an till exempelvis åldern på de elevkategorier lärarstudenten inriktar sin utbildning mot. Ett utbildningsområde med specialiseringar, som bör omfatta kursfordringar om minst 20 poäng och avse fördjupning, breddning, komplettering eller nya perspektiv på de kunskaper som studenten har hämtat in. Inom de tre utbildningsområdenas ram bör studenten redovisa ett examensarbete om 10 poäng. För den som har inhämtat sin ämneskompetens på annat sätt och som vill bli lärare, skall finnas en möjlighet att studera inom det allmänna utbildningsområdet som en fristående utbildning och därigenom tillsammans med tidigare erhållen kompetens erhålla en lärarexamen. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Bland de myndigheter förutom universitet och högskolor som har yttrat sig över kommitténs förslag till en ny struktur för lärarutbildningen återfinns som välkomnar förslaget men finner det paradoxalt att kommittén ger detaljerade anvisningar om innehållet i utbildningen. finner det positivt att strukturen ger utrymme för distansutbildning i synnerhet vad gäller specialiseringen som kan vara av intresse för verksamma lärare. SIDA, och finner det allmänna utbildningsområdet värdefullt då det kan ge helhetsperspektiv på individers lärande och rymma ämnen som inte finns i traditionella ämnesstudier. har föga förståelse för en förlängd förskollärarutbildning och ett 60 poängs allmänt utbildningsområde. menar att presentationen av det allmänna utbildningsområdet är för vag och att gränsen mellan inriktning och specialisering är flytande. Verket ifrågasätter liksom Folkbildningsrådet kommitténs behandling av vuxenpedagogiken. Bland de högskolor som har yttrat sig är en majoritet positiva till kommitténs förslag till ny struktur för lärarutbildningen. Bland de övriga är ungefär hälften negativa och resterande har ställt sig frågande till delar av förslaget till struktur. Flera av de universitet och högskolor som är positiva till strukturen har dock invändningar mot avgränsningar och indelningen i strukturens olika utbildningsområden. menar att uppdelningen av det allmänna utbildningsområdet anger ett motsatsförhållande mellan lärarutbildningens ämnesdelar och läraryrket i stället för att skapa integration och helhet. menar vidare att en fast poängram för inriktningarna begränsar möjligheterna till en optimal integration mellan innehållet i den verksamhetsförlagda delen och övrigt i inriktningen. menar att jämställdhet och könsteori samt informations- och kommunikationsteknik bör ingå i det allmänna utbildningsområdet. Vidare anser man att inriktningar och specialiseringar bör överarbetas till ett antal nationella program. ställer sig bakom en fördjupad och förlängd verksamhetsförlagd del såvitt kompenseras för ökade kostnader. betonar vidare vikten av att lärarstudenterna samläser med övriga studenter och att de kan tillgodoräkna sig sina studier i andra utbildningar och för forskarutbildning. framhåller att strukturen brister genom sammanblandning av mål- och detaljstyrning och menar att lärosätena själva skulle få bestämma över delarnas poängtal. ser problem med att skapa inriktningar inom befintliga ramar. framhåller att benämningen allmänt utbildningsområde inte anger syfte och innehåll. är i princip positiv till inriktningsområdet men pekar på svårigheter för små högskolor att samordna utbildningen för lärarstudenterna på fristående kurser. välkomnar tvärvetenskapliga tematiska studier men pekar på risken att ämnesstudierna därmed urholkas. Vidare framhåller att nya ämnen i lärarutbildningen bör motsvaras av behov inom skolan. Högskolan framhåller att examensarbetet bör omfatta minst 10 poäng och motsvara de krav som ställs på . framhåller att definitionen av inriktning och specialisering är vag och att ramen för examensarbetet är svårtolkad genom exemplet att examensarbetet ligger i en inriktning och därmed ger ett otillräckligt utrymme för ämnesstudier. anser att utbildningskomponenterna inte är innehållsligt definierade och åtskilda. Vidare anser högskolan att kommittén inte har preciserat vilka kunskapsmål som skall uppnås med den verksamhetsförlagda delen av utbildningen. efterlyser större frihet för högskolan att utforma utbildningen än de angivelser om poängtal för olika delar av utbildningen som lämnas i förslaget. i menar att det allmänna utbildningsområdet bör benämnas gemensamt utbildningsområde. I detta bör bl a. jämställdhet få ett utrymme liksom kunskapsområdena om barns utveckling och mognad med förutsättningar för lärande. Beträffande examensarbete påpekar att det är oklart vad det är i det allmänna utbildningsområdet som skall reduceras till förmån för detta för de studenter som väljer den korta lärarutbildningen. menar att examensbeskrivningens kompetensmål måste vara tydliga och möjliga att utvärdera. Högskolan menar vidare att examensarbete bör förläggas till det allmänna utbildningsområdet. Bland de universitet och högskolor som tar avstånd från förslaget om lärarutbildningens struktur märks som dessutom tar bestämt avstånd från förslaget om en lärarexamen. menar att ökningen av det allmänna utbildningsområdet till 60 poäng medför för litet utrymme för ämnesstudier. Vidare menar att det är viktigt att lärarstudenterna samläser med andra studenter i kurser som är påbyggbara. Man menar att många poängmässigt små inslag i lärarutbildningen försvårar progression i ett ämne och medför risken att inte ge den teoretiska skolning som krävs för reflektion över skola och läraryrke. avvisar kommitténs förslag till avvägning av innehållet i det allmänna utbildningsområdet och menar att den grundläggande lärarutbildningen bör medge studier av det djup och den bredd som krävs för tillträde till forskarutbildning. ifrågasätter om kommitténs förslag överbryggar klyftan mellan ämnesstudier och den egentliga lärarutbildningen. menar också att den allmänna delen är ofullständigt beskriven. menar att kommitténs begreppsapparat saknar referens till existerande terminologi och att det vaga språkbruket skapar problem, främst beträffande operationalisering och status i relation till nuvarande ämnesterminologi, kursstruktur m.m. finner det riskabelt att utarbeta specifika ämnesstudier för lärarstudenter. anser att den av kommittén förslagna strukturen inte är helt lämplig för att ge högskolan tillräcklig möjlighet till förnyelse och hänför detta till den föreslagna strukturens inbyggda styrning. anser att utformningen av strukturen är otydlig när det gäller relationen mellan de olika delarna. framhåller att inriktning och specialisering måste ge utrymme för en kombination som ger tillräckligt ämnesdjup för utbildning till gymnasielärare. menar också att examensarbetet bör förläggas till det allmänna utbildningsområdet och omfatta minst 10 poäng på . Högskolan anser att det allmänna utbildningsområdets innehållsliga del inte har bearbetats tillräckligt. anser att det allmänna utbildningsområdet är alltför omfattande och vill frigöra tid för studier i specialpedagogik eller fördjupningsstudier. i betonar att det är viktigt att den musikaliska ämneskompetens som finns bevaras och föreslår att det allmänna utbildningsområdet infogas i en musiklärarexamen om minst 180 poäng. Bland de kommuner som har yttrat sig över förslaget till lärarutbildningens struktur är ett antal uttalat positiva till detsamma medan ett litet fåtal tar helt avstånd från förslaget. Flertalet kommuner är tveksamma till delar i strukturen. Ett stort antal kommuner har haft synpunkter på förslaget till den verksamhetsförlagda delen av utbildningen. , , och kommuner anser att innehåll och omfattning av den verksamhetsförlagda delen kan vidgas. det allmänna utbildningsområdet. kommun framför att mera än 10 poäng skall vara verksamhetsförlagda. önskar en större andel av den verksamhetsförlagda delen inom det allmänna utbildingsområdet. , och kommuner pekar på behovet av kontakt mellan högskola och skola för den verksamhetsförlagda delen. och kommuner pekar på högskolans ansvar för att den verksamhetsförlagda delen av utbildningen blir tillgänglig för samtliga kommuner. anser att den verksamhetsförlagda delen av utbildningen bör genomföras i arbetslag. , och kommuner pekar på moment som de befarar skall falla ur utbildningen t.ex. vuxenpedagogik. och kommuner önskar se vuxenpedagogik som en specialisering. kommun önskar genomföra folkhögskollärarprogrammet som en del av den gemensamma lärarutbildningen. Falu kommun pekar på vikten av att några högskolor får uppdraget att utbilda modersmålslärare (f.d. hemspråkslärare). önskar ge modermålslärare en andra inriktning för dessa lärares integrering i skolan. kommun är positiv till den föreslagna strukturen trots att kommunen anser att den är komplicerad och spretig. konstaterar att den flexibla strukturen ställer stora krav på kommunerna att planera sin rekrytering. , och Tierps kommuner förutsätter att ettämneslärare inte utbildas. Ett antal kommuner tar avstånd från förslaget till struktur; samt och kommuner är kritiska till att en enda lärarexamen föreslås täcka skolans behov. Flera kommuner; , , , och anser att det allmänna utbildningsområdet bör minskas. kommun anser att kommittén alltför detaljerat styr lärarutbildningen och riskerar att "låsa in" densamma till hinder för utveckling inom högskolan. och kommuner pekar på vikten av att strukturen tillgodoser behovet av lärare i glesbygden. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Regeringen anser att en samlad lärarexamen ger en stor flexibilitet att utbilda lärare med ett flertal olika inriktningar och kompetensprofiler. De nuvarande åtta lärarexamina som bör ersättas är: barn- och ungdomspedagogisk examen, bild-, grundskol-, gymnasie-, hushålls-, idrotts-, musik- och slöjdlärarexamen. Den genomgripande förändringen av förskolan, skolan och vuxenutbildningen , som bland annat inneburit ökad målstyrning och decentralisering av verksamheten ställer höga krav på den nya lärarutbildningen. De blivande lärarna skall arbeta i en skola där samarbete och samplanering mellan olika lärarkategorier är naturliga arbetsformer. De skall också samarbeta med elever och föräldrar. De skall förutom egna goda ämneskunskaper också ha goda kunskaper i läroplansteori, ha kunskaper om hur man organiserar lärprocesser samt ha förmåga att analysera den lokala verksamheten ur ett organisationsperspektiv. Därför anser regeringen att en viss övergripande struktur bör gälla för alla lärarutbildningar. Inom den givna strukturen finns dock utrymme för studenterna och högskolorna att själva forma utbildningens uppläggning och innehåll. Den av regeringen förordade strukturen förutsätter att lärarutbildningens uppläggning och innehåll relateras till studenternas framtida yrkesutövning. Det är också av stor vikt att de olika utbildningsområdena utgör en väl sammanhållen helhet för studenterna. Regeringen föreslår att det vid varje lärosäte med lärarutbildning skall finnas ett särskilt organ med ett samlat ansvar för lärarutbildning m.m. så att den blir en väl sammanhållen utbildning av hög kvalitet. Regeringen återkommer till detta i kapitel 8. Regeringen föreslår att också resurserna till den nya lärarutbildningen skall öka inom ramen för utgiftsområde 16. I kap 13 redogör regeringen för dessa resursers disposition. Lärarutbildningens uppdrag är att den skall vara såväl högskoleutbildning som yrkesutbildning och vara ett av statens medel för att uppnå målen för förskola, skola och vuxenutbildning. Som en följd av detta ställs krav på att lärarutbildningen skall vila på vetenskaplig grund och att den skall förbereda studenterna för kommande yrkesutövning och för forskning. För att kunna uppfylla kravet på att vara ett medel statens för styrning måste lärarutbildningen ge blivande lärare sådana kunskaper och färdigheter som gör det möjligt för dem att genomföra samhällsuppdraget. En ny lärarutbildning bör utgöras av tre väl integrerade utbildningsområden: allmänt utbildningsområde om 60 poäng, inriktning(ar) om minst 40 poäng och specialisering(ar) om minst 20 poäng. Den föreslagna strukturen innebär att studenten får en stor frihet att, utifrån det enskilda lärosätets förutsättningar forma sin utbildnings uppläggning och innehåll. Lärarutbildningens nya struktur ger möjlighet att utbilda en lärarkår som har stora gemensamma yrkeskunskaper och kompetenser men innehåller stor individuell variation genom sammansättningen av inriktningar och specialisering(ar). Studenterna får genom val av inriktning och specialisering ta ansvar för den egna yrkesutbildningens profilering och på ett tidigt stadium utforma sin egen kompetens som lärare. Lärarutbildningen skall i likhet med all annan högskoleutbildning vila på vetenskaplig grund. Kopplingen mellan vetenskap och grundutbildning bör förstärkas och förtydligas på lärarutbildningens område. För att ge den nya lärarutbildningen en gedigen vetenskaplig bas är det av stor vikt att forskningen inom lärarutbildningsområdet stärks. Detta gäller all utbildningsvetenskaplig forskning, såväl den som avser generella frågor om lärares yrkeskunskap som den ämnesdidaktiska forskningen. Dessa forskningsinriktningar är värdefulla såväl för den verksamma lärarens kompetens som för skolans utveckling. Lärarutbildningen bör förankras i praktiska erfarenheter av undervisning och lärande. Den på vetenskap grundade kunskapen skall ges utrymme att möta den beprövade erfarenheten. Mötet mellan dessa två perspektiv möjliggör en ökad kvalitet i lärarutbildningen där lärarstudenterna ges möjlighet att möta olika kunskapstraditioner och erfarenheter. För att lärarutbildningen i större utsträckning än skall ge studenterna möjligheter att stärka både sina ämneskunskaper och sina lärarspecifika yrkeskunskaper krävs att de tre utbildningsområdena förstärker varandra genom att de integreras. En väl sammanhållen utbildning ger också en växelverkan mellan de högskoleförlagda och de verksamhetsförlagda delarna. De blivande lärarna tillägnar sig yrkeskunskap genom studier i skilda ämnen. Detta är en grundförutsättning för yrkesutövningen. Yrkeskunskapen förutsätter dessutom att lärarna är medvetna om vilka grundläggande värden som skall främjas samt hur dessa värden skall förankras. Inom ramen för värdegrundsfrågorna har integrations- och mångfaldsfrågorna en naturlig plats i lärarutbildningens samtliga utbildningsområden. Lärare skall förbereda barn och elever för ett liv i ett demokratiskt, jämställt och mångkulturellt samhälle. I yrkeskunskapen ingår även att kunna samarbeta samt att skapa förutsättningar för lärande hos alla elever oavsett ålder. Läraryrket ställer även krav på goda kunskaper om och insikter i skollagens tillämpning, läroplan och kursplaner samt hur den pedagogiska verksamheten styrs via både regler och ideologier. Den decentraliserade skolan har medfört ett ökat behov av att lärare kan utforma lokala arbetsplaner, tolka och precisera läroplansmål samt analysera verksamheten ur ett organisationsperspektiv. Regeringen anser att de uttalade krav som ställs på lärarnas arbete medför att det är viktigt att lärarutbildningen har en tydlig yrkesinriktning. Utbildningen bör förbereda lärarstudenterna för arbete utifrån de skiftande förutsättningar som finns hos barn och elever. En möjlighet till detta är att studenterna arbetar i olika miljöer för lärande. "Konsten att undervisa" inrymmer allt det som lärare gör för att skapa så goda betingelser som möjligt för att främja barns och elevers möjligheter att tillägna sig kunskaper. Lärare förväntas ha både teoretiska och praktiska kunskaper och därför behövs en växelverkan i lärarutbildningen mellan dessa inslag. Denna växelverkan kan nås genom att utbildningens teoristudier tar sin utgångspunkt i den beprövade erfarenheten som den verksamhetsförlagda utbildningen förankras i teori och forskning. Därför anser regeringen att det är av stor vikt att delar av utbildningen är verksamhetsförlagd. Enbart goda ämneskunskaper är ingen garanti för att en lärare skall kunna skapa goda betingelser för lärande. Studenterna måste i sin utbildning ges utrymme att aktivt reflektera över kunskapssyn, kunskapsinnehåll och kunskapsurval satt i relation till hur barn och elever lär sig. Delar av dessa studier bör genomföras i den praktiska undervisningsmijön. För att de skall bli så effektiva och givande som möjligt bör de verksamhetsförlagda delarna av utbildningen utvecklas i samarbete mellan lärosätena och skolväsendet. Samarbetet kan exempelvis ske i partnerskolor, något som redan har påbörjats vid några universitet och högskolor. Regeringens förslag innebär att lärarexamen uppnås efter minst 120 poäng för lärare i karaktärsämne med inriktning mot gymnasieskolans program med yrkesämnen. För övriga inriktningar krävs mellan 140 och 220 poäng. Den nya lärarexamen omfattar således en utbildning om minst 120 poäng och ger grundläggande behörighet för tillträde till forskarutbildning enligt 9 kap. 4 § högskoleförordningen (1993:100). Utöver grundläggande behörighet kan särskild behörighet föreskrivas av fakultetsnämnden enligt 9 kap. 5 § högskoleförordningen. Ett vanligt krav är att den sökande har minst 60 poäng i det ämne forskarutbildningen avser. Andra krav baseras på genomgången utbildning t.ex. civilingenjörsutbildningen. Studier om 60 poäng inom det allmänna utbildningsområdet tillsammans med ämnesstudier bör kunna utgöra en god grund för forskarstudier inom det utbildningsvetenskapliga området. Ett allmänt utbildningsområde Av kritiken mot de befintliga lärarutbildningarna framgår att studenterna inte ser ett klart samband mellan sina studier och sin framtida yrkesroll. Denna kritik riktar sig såväl mot den tidigare praktisk-pedagogiska utbildningen som mot den ämnesteoretiska. Det är i detta sammanhang som det allmänna utbildningsområdet är av avgörande betydelse. Det allmänna utbildningsområdet bör omfatta 60 poäng, varav minst 10 poäng bör vara verksamhetsförlagda. Utbildningsområdet bör omfatta både för yrket centrala kunskapsområden och tvärvetenskapliga ämnesstudier. Ett av de centrala kunskapsområdena rör frågor om lärande, undervisning och specialpedagogik. Ett annat kunskapsområde behandlar frågor om socialisation, kulturfrågor och samhälle. Det kan gälla hur man arbetar för att barns och elevers känsla för demokrati, samhörighet och solidaritet utvecklas. Lärarstudenten måste därför förvärva kunskaper om barns och elevers livssituation och uppväxtvillkor och om vuxna studerandes livsvillkor. Ytterligare ett centralt kunskapsområde sätter frågor om yrkesverksamhetens samhällsuppdrag, demokrati och värdegrund i fokus. Det innebär att lärarstudenterna måste analysera de grundläggande värderingarna ifråga om demokrati, etik, moral, jämställdhet och jämlikhet som samhället vilar på.