prop · GN0388 · 2000-01-01 00:00:00 — För att omstruktureringar inte skulle leda till beskattning hos den över- låtande föreningen krävdes att uttagsbeskattning ej skedde. Utredningen redovisade då gällande skattebestämmelser som innebar att uttagsbeskattning kunde underlåtas om det förelåg särskilda skäl. Den ansåg, mot bakgrund av att syftet med bestämmelsen var att underlätta omstruktureringar inom näringslivet och av den praxis som förelåg, att mycket talade för att uttagsbeskattning inte aktualiserades beträffande medlemsfrämjande föreningar. Med hänsyn till vikten av att de aktuella organisationsförändringarna kunde komma till stånd föreslog dock utred- ningen att det skulle införas bestämmelser i punkt 1 av anvisningarna till 22 § kommunalskattelagen (1928:370), av innebörd att uttagsbeskattning inte skulle ske om en ekonomisk förening som insatskapital i en annan ekonomisk förening tillsköt tillgångar och efter tillskottet uteslutande eller så gott som uteslutande endast innehade egendom i form av andelar i den andra ekonomiska föreningen. 1996/97:163 Den kooperativa företagsformen redovisade rege- ringen sina ställningstaganden till Företagskooperativa utredningens för- slag. Enligt regeringens mening medförde utvecklingen, samt det förhål- landet att det var oklart om en förening kunde bedriva hela sin koopera- tiva verksamhet i ett dotterföretag utan att förlora sin rättsliga status som ekonomisk förening, att en viss anpassning av föreningslagen borde göras. Regeringen fann att det borde vara möjligt för en ekonomisk förening att ha en organisation där ägandet och den kooperativa verksamheten kunde läggas i olika juridiska personer utan att föreningen därvid för- lorade sin rättsliga status som ekonomisk förening. Regeringens förslag innebar att en förening som bedrev hela sin kooperativa verksamhet i ett av föreningen helägt dotterföretag skulle kunna registreras som ekono- misk förening. Som nämnts förklarade sig regeringen däremot anse att det då inte fanns skäl för att utvidga förutsättningarna för registrering ytterligare. Konsumentkooperationens framställan KF och (KF m.fl.) föreslår i sin framställan att registrering av medlemsfrämjande föreningar skall möjliggöras. Vidare föreslås ändringar i skattelagstiftningen. Man pekar bl.a. på den strukturomvandling som beskrivits tidigare samt uttalar att det från kooperativ synpunkt framstår som särskilt viktigt att denna strukturförändring kan ske under hänsynstagande till koopera- tionens lokala förankring. Vidare framhålls bl.a. följande. Det måste ses som en fördel även från allmän demokratisk synpunkt om medlemmarna i en ekonomisk förening fortfarande kan samhandla med föreningen affärsorganisationen . Dagens regelsystem för organisering av kooperativ företagsamhet är mot denna bakgrund alltför snävt utfor- mat för att företagen skall kunna möta marknadskrav på ett effektivt sätt. Lagstiftningen bör inte hindra en utveckling i enlighet med fördelnings- modellen. För att åstadkomma detta måste lagstiftningen anpassas och kodifiera den praxis som till följd av pågående omstrukturering numera tillämpas så att även föreningar som inte själva bedriver samhandel med sina medlemmar kan utgöra ekonomiska föreningar. Syftet med de före- slagna ändringarna är att öppna för möjligheten att strukturera en och samma kooperativa verksamhet i två led med totalt sett samma medlem- mar. Härvid är det dock tillräckligt att föreningens tillgångar till huvud- saklig del är placerade i den förening i vilken den kooperativa verksam- heten bedrivs. 4.1.2 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Definitionen av ekonomisk förening i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (föreningslagen) utvidgas i två avseenden. Vid bedömningen av om en förening är ekonomisk förening enligt 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen skall, utöver föreningens egna medlemmar, beaktas även medlemmarna i en annan ekonomisk förening som är medlem i den förstnämnda föreningen. Vidare skall en förening anses som ekonomisk förening om den har till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom att verka för att de deltar på det sätt som anges i 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen i ekonomisk verksamhet som en eller flera andra föreningar bedriver. Föreningens tillgångar skall därvid till övervägande del består av andelar i den eller de andra föreningarna, och dessa skall utgöra ekonomiska föreningar enligt första stycket. En ny likvidationsgrund införs i 11 kap. 4 § föreningslagen. Arbetsgruppens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Arbetsgruppen har dock inte lämnat något förslag om att vid be- dömningen av om en förening är ekonomisk förening enligt 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen skall, utöver föreningens egna medlemmar, beaktas även medlemmarna i en annan ekonomisk förening som är med- lem i den förstnämnda föreningen. Remissinstansernas synpunkter: Nästan samtliga remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker eller har inget att erinra mot huvudinrikt- ningen i det förslag som lämnats av arbetsgruppen. Kammarrätten i anser dock att förslaget utgör ett stort principiellt avsteg från den kooperativa grundtanken om medlemmarnas inflytande över verk- samheten, att det nya huvudsaklighetskravet inte kan härledas från det kooperativa huvudsaklighetskravet samt att förslaget kan medföra en utvidgad möjlighet för ekonomiska föreningar att bedriva annan verk- samhet än kooperativ. Hovrätten över och har i och för sig inget att erinra mot förslaget men anser att frågan om hur en ekono- misk förening skall få organisera sin verksamhet bör behandlas i ett större sammanhang med en grundlig genomgång av tänkbara ägarförhållanden och ett samlat förslag till vilka lagändringar som krävs i detta hänseende. Hovrätten framhåller vidare att begreppet medlemsfrämjande föreningar är ett missvisande uttryck eftersom alla ekonomiska föreningar har till syfte att främja sina medlemmars intressen samt att begreppet huvudsaklig del inte förekommer tidigare i lagtexten utan har antagits med stöd av förarbeten. anser att det är ovisst om lydelsen i 11 kap. 4 § första stycket 4 föreningslagen kan tolkas så att den omfattar ett krav på hur föreningens tillgångar är placerade. pekar på behovet av att klargöra att sekundärföreningar kan ha såväl rörelsedrivande kooperativa föreningar som medlemsfrämjande föreningar som medlemmar. Skälen för regeringen förslag: Regeringen bedömer att den nya arbetsfördelningen inom den kooperativa föreningsrörelsen överförande av affärsverksamhet till federativ nivå leder till betydande effektivitetsvinster och kostnadsbesparingar. Dessa effektivitetssträ- vanden är som sådana befogade från ekonomiska utgångspunkter genom sin nytta för medlemmarna. Även från samhällsekonomiska utgångs- punkter, också tillväxtperspektivet, är det i sig angeläget att strukturella och organisatoriska förbättringar av detta slag kan vidtas förenings- rättsligt, om bärande skäl finns i övrigt. En medlemsfrämjande förening uppfyller dock formellt sett inte verk- samhetskravet och det kooperativa kravet, eftersom den inte själv be- driver affärsverksamhet som medlemmarna kan delta i enligt de koopera- tiva krav som följer av 1 kap. 1 § föreningslagen. Som en följd av detta kan den inte heller uppfylla huvudsaklighetskravet, dvs. kravet att före- ningen i huvudsak skall framträda som en förening i vilken medlem- marna deltar på sätt som anges i 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen. En medlemsfrämjande förening torde som nämnts tidigare därmed inte svara mot de krav som följer av 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen på vad som är en ekonomisk förening. Finns det alternativa organisationsformer? Till en början väcks frågan om det finns någon annan organisationsform än ekonomisk förening som är lämpad för en medlemsfrämjande före- ning. Den alternativa organisationsformen ideell förening framstår som främmande till sin natur när det gäller medlemsfrämjande föreningar, med hänsyn till det ekonomiska grundsyfte som utmärker sådana före- ningar och den samhandel som deras medlemmar bedriver med en annan ekonomisk förening i vilken affärsverksamheten ingår. Inte heller associ- ationsformen bolag är naturlig för den rent medlemsfrämjande verksam- heten, med dess starkt kooperativa ändamål och inriktning. De nämnda organisationsformerna är således av anförda skäl inte ägnade att nyttjas av en medlemsfrämjande förening. Därmed framträder till följd av de eftersträvade effektivitetsvinsterna enligt regeringens be- dömning ett betydande ekonomiskt behov för framför allt den konsumentkooperativa föreningsrörelsen av att inom sig, och som ett led i den samlade organisationen, få inrymma medlemsfrämjande föreningar som på klar rättslig grund kan vara registrerade som ekonomiska före- ningar. Finns det hinder mot en föreningsrättslig anpassning? I frågan om en föreningsrättslig anpassning bör följande synpunkter an- läggas. Genom bestämmelsen i det nuvarande andra stycket i 1 kap. 1 § före- ningslagen är det redan tillåtet att affärsverksamheten bedrivs i ett av den ekonomiska föreningen helägt dotterföretag, dvs. en annan juridisk per- son. Det är således möjligt för en ekonomisk förening att ha en organisa- tion där ägandet och den kooperativa verksamheten läggs i olika juridiska personer utan att föreningen förlorar sin rättsliga status som ekonomisk förening. har alltså i detta sammanhang godtagit att moderföreningen formellt inte svarar mot verksamhetskravet, det koope- rativa kravet och huvudsaklighetskravet. Inte heller kan kontrollen från medlemmarnas sida utövas på samma direkta sätt som när affärsverksam- heten bedrivs inne i moderföreningen. Villkoret är dock att verksamheten bedrivs i ett dotterföretag som i sin helhet ägs av moderföreningen. Huruvida föreningens verksamhet i huvudsak är kooperativ avgörs med utgångspunkt i föreningens och dotterföretagets samlade verksamhet. Om föreningen själv inte bedriver någon verksamhet, måste således dotter- företagets verksamhet i huvudsak vara kooperativ. Till grund för antagandet att en medlemsfrämjande förening inte upp- fyller de krav som följer av 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen ligger att denna förening bedöms isolerat. Ser man emellertid till primärföreningens ändamål och kopplar samman detta med sekundärföreningens affärsverksamhet i vilken den förra föreningens medlemmar deltar, blir i stället den totala bilden i väsentliga avseenden en annan. Oavsett den formella placeringen av affärsverksamheten syftar totaliteten till och utgör en organisation för att, genom ekonomisk verksamhet som primärföreningens medlemmar genom samhandel deltar i, främja deras ekonomiska intressen. Organisationen sedd i sin helhet har den kooperativa verksamhetens karakteristiska egenskaper och den kooperativa formens egen identitet. Den samlade organisationen svarar därvid mot de krav som ställs på en ekonomisk förening. I ett läge där affärsverksamheten befinner sig i en annan förening eller i ett dotterföretag kan dock den demokratiska kontrollen från medlemmarnas sida inte utövas på samma direkta och avgörande sätt som när verksamheten bedrivs inne i primärföreningen. Mot detta får emellertid ställas att, om man för att behålla nuvarande demokratiska kontroll vidhåller konstruktionen att affärsverksamheten skall bedrivas i primärföreningen, det skapas ett bestående marknadsmässigt underläge. Kooperationen kan ju därmed inte tillgodogöra sig storskalighets- och synergieffekter såsom dess konkurrenter för vilka samma krav inte gäller. Vidare får primärföreningen en mot insatsen svarande andel i sekundärföreningen samt är garanterad ett ägarinflytande och rösträtt. Till detta kommer slutligen att eftersom de båda föreningarna ingår i samma kooperationsform de gemensamma principerna synes kunna vara verksamma för att tjäna de ekonomiska intressena hos primärföreningens medlemmar. Det nu anförda talar enligt regeringens mening med styrka för att före- ningsrättsligt godta en medlemsfrämjande förening som ekonomisk före- ning. Att så skulle ske föreslog också Företagskooperativa utredningen. Regeringen anser det vidare angeläget att olika associationsformer så långt som möjligt ges likvärdiga verksamhetsvillkor. Till stöd för att godta medlemsfrämjande föreningar kan också åberopas Företagskoope- rativa utredningens redovisade synsätt, att respektive organisation i demokratisk ordning borde få bestämma arbetsfördelningen mellan primärföreningar och förbund. Liknande synpunkter har även fram- kommit vid remissbehandlingen av det förslag som lämnats av arbets- gruppen. Regeringen anser att argumentet om självbestämmande i fråga om att organisera arbetsfördelningen i sig har en saklig tyngd. En samlad bedömning Vid en samlad bedömning finner regeringen att det inte bör föreligga något föreningsrättsligt hinder mot fördelningsmodellen med dess effek- tivitetsvinster. En lagändring bör därför göras som slår fast att en med- lemsfrämjande förening är en ekonomisk förening. Den kooperativa före- ningsrörelsen ges härigenom möjlighet att ha en organisation där ägandet och den kooperativa verksamheten kan läggas i olika juridiska personer utan att primärföreningen förlorar sin rättsliga status som ekonomisk förening. Syftet är alltså att öppna för möjligheten att strukturera en och samma kooperativa verksamhet i två led med totalt sett samma med- lemmar. Ett särskilt tillgångskrav Det är inte meningen att totalt sett utvidga möjligheten att inom ramen för ekonomiska föreningar bedriva annan än kooperativ verksamhet. Gränsen därvidlag dras enligt gällande rätt av det huvudsaklighetskrav som följer av föreningslagens förarbeten och som tidigare redovisats. Kravet gäller generellt för verksamheten något särskilt villkor som en- bart avser kapitalanvändningen, dvs. tillgångarnas art, finns inte i lagen eller dess förarbeten. På denna punkt föreslog dock Företagskooperativa utredningen som nämnts att för medlemsfrämjande föreningar skulle en- ligt 1 kap. 1 § föreningslagen gälla ett speciellt krav, nämligen att före- ningens tillgångar uteslutande eller så gott som uteslutande skulle bestå i andelar i den eller de andra föreningarna. Syftet var att dra en gräns mot egentligen kapitalförvaltande ideella föreningar (SOU 1996:31 s. 303). KF m.fl. har i sin framställan invänt mot det av utredningen föreslagna kravet och uttalat att det bör vara tillräckligt att kräva att den medlems- främjande föreningens tillgångar huvudsakligen, dvs. till mer än hälften, består av andelar i den eller de andra ekonomiska föreningarna. Regeringen delar uppfattningen att det bör ställas som villkor för registrering av en medlemsfrämjande förening att dess tillgångar i viss omfattning består av andelar i den andra föreningen. När det gäller frågan om andelsinnehavets storlek bör man enligt regeringens mening beakta att gällande rätt innebär att en ekonomisk förening, som uppfyller det i förarbetena angivna huvudsaklighetskravet i fråga om affärsverksam- heten, i övrigt kan ha tillgångar i form av ren kapitalplacering, t.ex. aktier i fristående bolag. till att bli en medlems- främjande förening vilket innebär att föreningen inte uppfyller det sist- nämnda huvudsaklighetskravet skall enligt arbetsgruppens förslag i stället inträda ett krav på att dess tillgångar till huvudsaklig del består i andelar i sekundärföreningen, dvs vad som kan kallas ett tillgångskrav. Vad som är huvudsaklighetskravet enligt förarbetena till 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen avser således föreningens samlade verksamhet, medan tillgångskravet som arbetsgruppen föreslagit avser tillgångarnas beskaffenhet. Tillgångskravet har alltså inte till uppgift att avgöra frågan huruvida en förenings verksamhet till huvudsaklig del utgörs av samhandel med medlemmarna utan är i stället avsett att säkerställa en tillräcklig grad av samband mellan primärföreningen och sekundärföreningen i ett läge när affärsverksamhet förs över till den . En remissinstans har påpekat att det finns i vart fall en nackdel med att låta placeringen av en ekonomisk förenings tillgångar vara avgörande, eftersom föreningens status till följd av förändringar av värdet på före- ningens kapitalplaceringar kan ändras utan att någon förändring skett i föreningens verksamhet. Regeringen kan här konstatera att denna nackdel finns redan nu fast den inte framgår av lagtexten utan av registreringspraxis och doktrin. Skiftet från huvudsaklighetskravet till ett tillgångskrav när det gäller medlemsfrämjande föreningar kan leda till att en viss primärförening överför all sin affärsverksamhet till sekundärföreningen och i övrigt har tillgångar som, enligt arbetsgruppens förslag, dels till huvudsaklig del består av andelar i sistnämnda förening, dels till återstående del utgör ren kapitalplacering. Den invändning mot att tillåta detta som en remiss- instans fört fram synes grundad på synsättet att det härigenom finns risk för att primärföreningarna huvudsakligen ägnar sig åt annat än verksam- het av kooperativt slag. I det förut angivna exemplet är det visserligen så att primärföreningen uteslutande har tillgångar i form av andelar i sekundärföreningen samt aktier i fristående bolag och att primärföreningen i den meningen endast bedriver kapitalförvaltning. Detta synsätt är dock enligt regeringens mening alltför snävt. Man måste nämligen i sammanhanget beakta att innehavet av andelar i sekundärföreningen är en naturlig kooperativ upp- gift eftersom den avser kapital som arbetar kooperativt, konstituerar primärföreningens medlemskap i sekundärföreningen och är en del av det demokratiska inflytandet i den totala verksamheten för tillgodoseende av gemensamma ekonomiska intressen. Innehavet av dessa andelar kan så- ledes inte anses som en ren kapitalplacering utan har en långt viktigare funktion som är klart kooperativ. Härvid ingår i bilden att primärföre- ningens medlemmar efter överförandet av affärsverksamheten förutsätts bedriva samhandeln med den sekundärförening som deras primärförening är medlem i. Det sagda visar den kooperativa betydelsen av primärföreningens andelsinnehav i sekundärföreningen och utmärker därmed en avgörande skillnad mot rena kapitalplaceringar. Till detta kommer att primärföreningen har till uppgift att verka för att dess medlemmar bedriver samhandel med sekundärföreningen. Primärföre- ningens andelsinnehav är därmed ett nödvändigt inslag i dess verksamhet för att främja sina medlemmars ekonomiska intressen. Regeringen kan inte se några vägande skäl för att i detta läge ställa upp en starkare restriktion i fråga om en medlemsfrämjande förenings kapitalplacering än vad som motsvarar det huvudsaklighetskrav som skulle ha gällt om affärsverksamheten hade bedrivits inne i nämnda före- ning. Ett tillgångskrav på samma nivå bör i stället gälla. En medlems- främjande förenings kapital bör därför enligt regeringens förslag till övervägande del, dvs. till mer än hälften, arbeta i den förening som med- lemmarna i primärföreningen bedriver samhandel med. Det skall härvid erinras om att användningen av det fria utrymme som därmed lämnas för annan kapitalplacering än andelsinnehav i sekundärföreningen styrs av primärföreningens huvuduppgift att främja medlemmarnas ekonomiska intressen. För att säkerställa att en medlemsfrämjande förenings kapital alltid till mer än hälften arbetar i sekundärföreningen föreslår regeringen att en ny likvidationsgrund införs i 11 kap. 4 § föreningslagen. För det fall en medlemsfrämjande förenings tillgångar enligt balansräkningen för när- mast föregående räkenskapsår till övervägande del består av annat än andelar i sekundärföreningen skall rätten förordna att föreningen skall träda i likvidation. Den nya bestämmelsen om medlemsfrämjande föreningar Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det i 1 kap. 1 § förenings- lagen skall införas en ny bestämmelse, placerad som tredje stycke. I denna skall föreskrivas att såsom ekonomisk förening skall anses en före- ning som har till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom att verka för att de deltar på det sätt som anges i första stycket i ekonomisk verksamhet som en eller flera andra ekonomiska föreningar bedriver. Föreningens tillgångar skall därvid till övervägande del bestå av andelar i den eller de andra föreningarna, och dessa skall utgöra ekonomiska föreningar enligt första stycket. Sekundärföreningarna och föreningslagens bestämmelser Såväl Företagskooperativa utredningen som den arbetsgrupp som har ut- arbetat den remitterade promemorian torde ha utgått från att sekundär- föreningar av det slag som förekommer inom de kooperativa rörel- serna skall förbli ekonomiska föreningar enligt föreningslagens nu- varande bestämmelser i 1 kap. 1 § första stycket även sedan regler införts om medlemsfrämjande föreningar. Att detta är en lämplig ordning torde inte heller vara kontroversiellt. Vid remissbehandlingen av de två utred- ningsförslagen har sålunda inte getts uttryck för någon avvikande upp- fattning. Såsom ovan har nämnts kan emellertid omstruktureringen av den kooperativa rörelsen få till följd att den huvudsakliga verksamheten inom en sekundärförening inte längre består av samhandel med just sekundärföreningens medlemmar. Detta torde innebära att inte heller sekundärföreningarna alltid uppfyller de krav som följer av 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen. Enligt regeringens mening är det därför lämpligt att såsom Lant- brukarnas har varit inne på i lagen slå fast att en sekun- därförening är ekonomisk förening även om den ekonomiska verksamhet som den bedriver är inriktad på samhandel med de medlemsfrämjande föreningarnas medlemmar i en så stor omfattning att sekundärföreningen inte uppfyller det huvudsaklighetskrav som följer av förarbetena till 1 kap. 1 § första stycket föreningslagen. Den utvidgning av föreningslagens definition av begreppet ekonomisk förening som detta nödvändiggör bör f.n. inriktas på föreningar som har någon eller några ekonomiska föreningar som medlemmar. Den nya bestämmelsen bör ha den innebörden att man vid bedömningen av om förutsättningarna enligt 1 kap. 1 § första stycket är uppfyllda skall, utöver föreningens egna medlemmar, beakta även medlemmarna i en annan ekonomisk förening som är medlem i den förstnämnda föreningen. Också en förening som huvudsakligen ägnar sig åt samhandel med den nämnda medlemsföre- ningens medlemmar kommer därmed att utgöra en ekonomisk förening. Den nu föreslagna ordningen innebär att en sekundärförening som har exempelvis endast ideella föreningar som medlemmar och som sam- handlar bara med dessa föreningars medlemmar inte är en ekonomisk förening enligt de nya reglerna. Det kan diskuteras om det är ändamåls- enligt att låta sekundärföreningar där de medlemsfrämjande föreningarna är ideella föreningar falla utanför den nya definitionen av begreppet eko- nomisk förening. Det saknas emellertid beredningsunderlag för att nu närmare bedöma behovet och lämpligheten av mera vittgående lagänd- ringar som det är angeläget att genomföra den nu aktuella reformen som skall tillgodose ett konkret behov. Frågan om sekundär- föreningar vars medlemmar endast är ideella föreningar och som sam- handlar bara med dessa föreningars medlemmar bör godtas som ekono- miska föreningar kan därför inte tas upp nu utan får behandlas i ett senare sammanhang. Den nya bestämmelsen om sekundärföreningar Föreskrifterna om sekundärföreningar bör placeras i ett nytt andra stycke i 1 kap. 1 § föreningslagen. Där bör anges att vid bedömning av om för- utsättningarna enligt första stycket är uppfyllda skall, utöver föreningens egna medlemmar, beaktas även medlemmarna i en annan ekonomisk förening som är medlem i den förstnämnda föreningen. Särskilda frågor De föreslagna ändringarna i föreningslagen föranleder överväganden av skatterättslig art. Dessa redovisas i avsnitt 4.2.