prop · GN03119 · 2000-01-01 00:00:00 — Sådana undantag skall, så långt det är möjligt, följa de angivna normerna men får beakta mer frekventa eller längre ledighetsperioder eller kompensationsledighet för vaktgående sjömän eller för sjömän vilka arbetar ombord på fartyg som går på korta resor. Enligt artikel 5.7 skall medlemsstaten fordra att en arbetsordning anslås på en lätt tillgänglig plats ombord. Arbetsordningen skall för varje befattning innehålla ett arbetsschema för tjänstgöringen ombord samt uppgift om den maximala arbetstiden eller kortaste vilotiden som föreskrivs enligt lag eller gällande kollektivavtal. Enligt artikel 5.8 skall den i 5.7 avsedda arbetsordningen upprättas enligt ett standardformulär, dels på det eller de arbetsspråk som används på fartyget, dels på engelska. I artikel 6 föreskrivs att ingen får arbeta . Med natt avses enligt artikeln en period om minst nio på varandra följande timmar inkl. tiden mellan och . Bestämmelsen behöver inte tillämpas om det skulle försämra en effektiv utbildning av sjömän i enlighet med etablerade program och tidsscheman. Enligt artikel 7 skall inget som stadgas i konventionen anses försvaga fartygsbefälhavares rätt att fordra att en fullgör all den arbetstid som behövs med hänsyn till den omedelbara säkerheten för fartyget, personer ombord eller lasten, eller som behövs för att assistera andra fartyg eller personer i sjönöd. Befälhavaren får då tillfälligt upphäva arbetstids- eller vilotidsschemat och fordra, att en fullgör all den arbetstid som behövs, till dess den normala situationen har återställts. därefter skall befälhavaren se till att de sjömän, som har utfört arbete under en schemalagd viloperiod, kompenseras med en adekvat viloperiod. I artikel 8 föreskrivs bl.a. att medlemsstaten skall fordra att journaler över sjömäns dagliga arbets- eller vilotimmar förs så att detta möjliggör övervakning av att bestämmelserna i artikel 5 efterlevs. Den behöriga myndigheten skall antingen fastställa formulär till journalerna med beaktande av tillgängliga riktlinjer från eller använda ett standardformulär som upprättats av . Formuläret skall fastställas på det eller de arbetsspråk som föreskrivs i artikel 5.8, dvs. på arbetsspråket eller arbetsspråken på fartyget samt på engelska. I artikel 9 föreskrivs att den behöriga myndigheten skall granska och påteckna de i artikel 8 avsedda journalerna med lämpliga tidsintervaller för att övervaka efterlevnaden av de bestämmelser som reglerar arbetstid eller vilotid och som ger verkan åt konventionen. Det tredje avsnittet i konventionen, som handlar om bemanning på fartyg, innehåller endast två artiklar. Enligt artikel 11.1 skall varje fartyg som konventionen är tillämplig på vara bemannat tillräckligt, betryggande och dugligt, i överensstämmelse med det dokument om minsta betryggande bemanning eller en motsvarighet, som utfärdats av den behöriga myndigheten. Artikel 11.2 föreskriver att den behöriga myndigheten, när den fastställer, godkänner eller reviderar bemanningsnivåer, skall ta hänsyn till dels behovet av att undvika eller i möjligaste mån minimera arbetstidsöverskridanden, för att garantera tillräcklig vila och för att begränsa utmattning, dels de internationella instrument som identifierats i preambeln. Artikel 12 innehåller en bestämmelse om minimiålder för arbete till sjöss. Artikeln föreskriver att ingen person som är får arbeta ombord på ett fartyg . Konventionens fjärde avsnitt omfattar artikel 13 och har rubriken befälhavares ansvar. Enligt artikel 13 skall redaren tillse att befälhavaren har nödvändiga resurser för att uppfylla förpliktelserna i konventionen, bl.a. angående lämplig bemanning på fartyget. Befälhavaren skall vidta alla nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de krav på sjömäns arbetstid och vilotid, som följer av konventionen, uppfylls. Enligt artikel 18 träder konventionen i kraft efter det att fem medlemsstater har ratificerat konventionen. Av dessa medlemsstater skall tre ha en handelsflotta med en bruttodräktighet av minst en miljon vardera. Här kan nämnas att den svenska handelsflottans bruttodräktighet uppgick till 2 708 000, fördelat på 412 fartyg med en bruttodräktighet av minst 100. Av dessa hade 174 fartyg med bruttodräktigheten eller däröver en sammanlagd bruttodräktighet av 2 634 000. Rekommendationen om sjömäns löner och arbetstid samt bemanningen på fartyg utgör ett supplement till konventionen om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg. Rekommendationen anger regler om lönerna och om uppdelningen på normal arbetstid, t.ex. , och övertid vid löneberäkningen samt om journal över fullgjord övertid, men inte några regler om den totala arbetstiden eller om bemanningen. Vidare finns regler om minimilön. Av det anförda följer att "normal arbetstid" vid löneberäkningen ofta är lägre än den faktiska "ordinarie arbetstiden" ombord. Den lägsta månatliga basbetalning eller grundlön för behörig matros, som anges i rekommendationens punkt 10, har genom beslut av paritetiska sjöfartskommission (Joint Commission) höjts till fr.o.m. . I anslutning till konventionen nr 180 antogs också två resolutioner. I den ena av dessa begärs att låter utarbeta riktlinjer och standardiserade formulär som avses i artiklarna 5 och 8 i konventionen. Det rekommenderas att en trepartisk expertgrupp sammankallas för att biträda i detta arbete. I den andra resolutionen sker ett klarläggande av förhållandet mellan vilotidsreglerna i nr 180 och vilotidsreglerna i () internationella konvention angående normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning (), 1978, ändringar. Förenklat uttryckt får en medlemsstat, som ratificerar arbetstidskonventionen och som även har anslutit sig till de reviderade normerna i , aldrig för vaktgående sjömän tillämpa arbetstidskonventionen på sådant sätt att bestämmelser om minsta viloperiod skulle åsidosättas. 6.3 Förslag till ändring i sjömanslagen (1973:282) och i fartygssäkerhetslagen (1988:49) Regeringens förslag: Minimiåldern för fartygsarbete ändras till 16- årsdagen och möjligheten att anlita den som fyllt att under vissa förutsättningar utföra lättare fartygsarbete, begränsas till att avse endast fiskerinäringen. Promemoriornas förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Följande remissinstanser har beretts möjlighet att yttra sig över promemorior med förslag till lag- ändringar för att möjliggöra ratifikation av konventionen (nr 178) om tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden samt av konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg: , , , , , för mindre passagerarfartyg, , , , , , , och . De remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker förslaget avseende 16- årsgränsen för fartygsarbete. , och LO invänder dock mot att personer som är 13 skall kunna utföra lättare arbete på fiskefartyg. och LO anför bl.a. att olycksriskerna är betydligt större på fiskefartyg än vanliga fartyg och att man bör avvakta en förestående översyn av (nr 112) om minimiålder för fiskare, alternativt ta bort 6 kap. 10 a § andra stycket helt. Skälen för regeringens förslag: Artikel 12 i konventionen nr 180 innehåller en regel om att ingen under får arbeta ombord på ett fartyg. Motsvarande svenska regel beträffande arbetstagare finns i 45 § sjömanslagen (1973:282) som säger att arbetstagare inte får sysselsättas i fartygsarbete före det kalenderår han fyller . Bestämmelsen har sin bakgrund i att skolplikten normalt sett upphör vid utgången av vårterminen det år som barnet fyller . Därefter skall det finnas en möjlighet för alla som slutat skolan att få anställning även på ett fartyg, oavsett som han eller hon är född. Samma åldersgräns gäller för fartygsarbete i yrkesmässig verksamhet för andra än arbetstagare vilket är reglerat i 6 kap. 10 a § första stycket fartygssäkerhetslagen (1988:49) (FSL). Konventionen gör inte skillnad mellan den som utför arbete som anställd och den som på annat sätt är anlitad för sådant arbete. För att uppnå överensstämmelse med konventionen bör därför såväl regeln i sjömanslagen som den i fartygssäkerhetslagen ändras så att åldersgränsen för fartygsarbete flyttas från det kalenderår man fyller till det datum man fyller . Detta får visserligen till effekt att ungdomar som fyller år sent inte kan erhålla arbete på fartyg direkt efter skolans slut. Det omöjliggör också sommararbete på fartyg för den gruppen ungdomar. Möjligheter till praktik under utbildning påverkas emellertid inte. En ändring av regeln torde dock inte, i realiteten, beröra något större antal personer. Regeringen föreslår att sjömanslagen och fartygssäkerhetslagen anpassas till konventionens bestämmelse. Utan hinder av åldersgränsen i 6 kap. 10 a § första stycket FSL får den som fyllt , under vissa förutsättningar, utföra lättare fartygsarbete med stöd av bestämmelsens andra stycke. Regeln tillkom i samband med ratifikationen av (nr 138) om minimiålder för tillträde till arbete. Den konventionen medger att den nationella lagstiftningen tillåter att personer från och med sysselsätts i lätt arbete som uppfyller vissa kriterier. I förarbetena (prop. 1989/90:60) angavs som skäl till bestämmelsen att med hänsyn till bl.a. förhållandena inom yrkesfisket var det rimligt att införa en möjlighet för den som inte är anställd och har fyllt att utföra lätt arbete under vissa förutsättningar. Detta resulterade i den bestämmelse som återfinns i 6 kap. 10 a § andra stycket FSL. Konventionen nr 180 anger i artikel 1.2 att yrkesfisket om möjligt skall omfattas av konventionsbestämmelserna. Några andra undantag från omfattning av bestämmelserna medger inte konventionen. Såväl som har i sina remissvar sammanfattningsvis gjort gällande att fiskerinäringen på grund av sin speciella karaktär inte bör omfattas av konventionen. För arbetstagare inom fiskerinäringen gäller 16-årsgränsen enligt sjömanslagen. Frågan om att höja den nu rådande 13-årsgränsen för annan än arbetstagare att utföra lätt arbete inom fiskerinäringen får prövas i annat sammanhang. Med hänsyn härtill och med beaktande av de skäl som anfördes i samband med tillkomsten av 13-årsregeln, föreslår regeringen att bestämmelsen i 6 kap. 10 a § andra stycket FSL kvarstår, men begränsas till att avse endast fiskerinäringen. 6.4 Godkännande av konventionen Regeringens förslag: godkänner konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg. : Konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg och rekommendationen (nr 187) om sjömäns löner och arbetstid samt bemanningen på fartyg har remitterats till som i sin tur inhämtat yttranden från , , , , genom SAF, för mindre passagerarfartyg, genom LO, TCO, , och . tillstyrker för egen del att ratificerar konventionen. Kommittén förordar att sjömanslagen därvid anpassas till konventionens krav på 16-årsgräns. Remissinstanserna: Inte någon remissinstans har anfört hinder mot en svensk ratifikation av konventionen nr 180. och hyser den gemensamma uppfattningen att konventionen inte är tillämplig på yrkesfiskare i . motsätter sig inte en ratificering av konventionen. LO ansluter sig till uppfattning att det är viktigt att snabbt ratificerar konventionen, bl.a. mot bakgrund av pågående arbete med ett arbetstidsdirektiv för sjöfarten inom EU. Ledarna konstaterar att i regeringens proposition 1997/98:128 anpassas svensk lagstiftning till bl.a. konvention nr 180. Skälen för regeringens förslag: gäller en ny lag (1998:958) om vilotid för sjömän (prop. 1997/98:128). Den ersätter därmed den tidigare sjöarbetstidslagen (1970:105). Lagen gäller sjömän som är anställda för fartygsarbete på svenskt fartyg. Den gäller även andra anställda än sjömän, som utför fartygsarbete som beräknas pågå än , och personer som utan att vara anställda tjänstgör i någon funktion på ett fartyg och är vaktindelade. Med fartygsarbete avses i lagen arbete för fartygets räkning som utförs ombord eller på annat ställe av arbetstagare som följer med fartyget. Lagen gäller inte när fråga är om fiskefartyg, räddningsfartyg eller fritidsfartyg. Enligt förordningen (1998:962) om vilotid för sjömän, som ersätter den tidigare sjöarbetstidskungörelsen (1970:550), gäller lagen inte för fartygsarbete på fartyg som hör till polisväsendet, Försvarsmakten, , , , eller . I fråga om sådant fartygsarbete gäller i stället arbetstidslagen (1982:673). utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen om vilotid för sjömän. Bemanning av fartyg samt redarens och befälhavarens ansvar regleras i sjölagen (1994:1009), fartygssäkerhetslagen (1988:49), fartygssäkerhetsförordningen (1988:594) och förordningen (1998:965) om behörigheter för sjöpersonal, som ersätter den tidigare förordningen (1982:892) om behörigheter för sjöpersonal, samt i föreskrifter. Tillsyn utövas av . Bestämmelser om straffansvar för befälhavare och redare finns i lagen om vilotid för sjömän för det fall att en används till fartygsarbete i strid mot lagen eller mot föreskrifter som meddelats med stöd av denna lag. För fartygsarbete som avser örlogsfartyg gäller arbetsmiljölagen (1977:1160). Den nya lagen om vilotid för sjömän innebär en anpassning av svensk lagstiftning till antagna internationella konventioner som reglerar sjömännens arbetstid/vilotid, dvs. till dels den s.k. om sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning, antagen av Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) med ändringar antagna , dels (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg. Den reviderade , som i här aktuella delar trädde i kraft , innehåller bl.a. föreskrifter om minsta tillåtna vilotid för vakthavande befäl och vaktgående manskap. erbjuder, som beskrivits ovan, två alternativ, antingen en reglering av arbetstiden eller omvänt av minsta tillåtna vilotid under givna tidsperioder. Den nya lagen utgår således bl.a. från bestämmelserna i konventionen nr 180. Därvid har det alternativ valts som genom sin konstruktion med vilotider är uppbyggt på ett liknande sätt som . Detta möjliggör bl.a. kontinuerlig tillämpning av såväl trevaktssystem som tvåvaktssystem. En ny artikel som infördes i konventionstexten under andraårsbehandlingen är artikel 12 om minimiålder för arbete ombord på fartyg. I artikel 12 stadgas att ingen person som är får arbeta ombord på ett fartyg. I finns bestämmelser om minimiålder för fartygsarbete som utförs av arbetstagare i sjömanslagen (1973:282). För att uppfylla konventionens krav på denna punkt krävs en ändring i sjömanslagen. Vidare måste bestämmelserna om minimiålder för fartygsarbete som utförs av annan än arbetstagare ändras i 6 kap. 10 a § fartygssäkerhetslagen (1988:49). Detta har behandlats i avsnitt 6.3. Det arbete med ett arbetsdirektiv för sjöfarten inom EU, som remissinstanserna, bl.a. , erinrat om, har numera slutförts. ingick de europeiska parterna på sjöfartsområdet med stöd av avtalet om socialpolitik ett europeiskt avtal om arbetstidens organisation för sjömän (sjöfartsavtalet). Med stöd av artikel 139.2 i EG- fördraget antog ett direktiv för att genomföra avtalet, Rådets direktiv /63/EG av om det avtal om arbetstidens organisation för sjömän som ingåtts av () och in Union (FST). innehåller bestämmelser om arbetstid och vilotid (klausulerna 1 12), vilka överensstämmer med motsvarande bestämmelser i nr 180. I likhet med konventionen nr 180 föreskriver avtalet även att inte någon person får arbeta ombord på ett fartyg. För nattarbete krävs att sjömannen fyllt . Därutöver innehåller avtalet bestämmelser om hälsoundersökningar och semester m.m. Rådsdirektivet och därmed avtalet skall vara genomfört i EU:s medlemsländer . Svensk lagstiftning har redan anpassats till konventionen nr 180. Ett ytterligare skäl för en snar ratifikation av konventionen är att den har tagits in i protokollet till den viktiga paraply -konventionen nr 147. 7 protokoll till konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg 7.1 Konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg utgör ett av de relevanta instrument som åberopas i Memorandum of Understanding on , antaget av 17 europeiska länder till vilka även anslutit sig. Memorandum utgör grunden för ett harmoniserat inspektionsförfarande vid hamnstatskontroll av utländska fartyg. Som redargruppens ordförande påpekade i sitt inledningsanförande har konventionen nr 147 fått hedersbenämningen a bill of rights of seafarers . Konventionen nr 147 antogs . Den har ratificerats av 37 av medlemsstater, vilka tillsammans svarar för av världshandelsflottan. ratificerade konventionen nr 1978 (prop. 1977/78:152). Den trädde 1981. Konventionen nr 147 har en, jämfört med andra , ovanlig konstruktion. En stor del av dess materiella innehåll utgörs nämligen av ett åtagande att tillämpa vissa tidigare antagna ILO- konventioner, som är uppräknade i en bilaga (Appendix) till konventionen. I konventionens artikel 2 a krävs att ratificerande stat i sin lagstiftning har bestämmelser som är i huvudsak likvärdiga ( substantially equivalent ) med innehållet i de konventioner eller artiklar i konventioner som anges i bilagan. Konventionen är, med vissa angivna undantag, tillämplig på varje sjögående fartyg, som för kommersiella syften används till transport av last eller passagerare eller nyttjas för något annat kommersiellt ändamål. Den är också tillämplig på sjögående bogserfartyg. Undantagna från konventionens tillämpning är segelfartyg, fiskefartyg, små fartyg samt oljeriggar och borrplattformar när dessa inte nyttjas till sjöfart (art. 1). Enligt artikel 2 åtar sig ratificerande stat att för fartyg, som är registrerade inom dess territorium, föreskriva dels säkerhetsnormer bl.a. normer för behörighet, arbetstid och bemanning i syfte att trygga säkerheten för människoliv ombord, dels lämpliga åtgärder för social trygghet, och dels villkor för sysselsättning och anordningar för livet ombord. Ratificerande stat skall vidare se till att bestämmelserna i dess lagstiftning är i huvudsak likvärdiga med de konventioner eller artiklar i konventioner som anges i bilagan till konventionen nr 147 (i den mån medlemsstaten inte på annat sätt är förpliktad att tillämpa ifrågavarande konventioner). Staten skall utöva effektiv jurisdiktion eller kontroll över fartyg som är registrerade inom dess territorium. I fråga om sådana villkor för sysselsättning och anordningar för livet ombord, som inte är föreskrivna genom nationell lagstiftning och inte står under statlig jurisdiktion, skall ratificerande stat övertyga sig om att överenskommelser om åtgärder för effektiv kontroll häröver träffas mellan redarna och de ombordanställdas organisationer. I artikel 2 krävs vidare att ratificerande stat skall se till att det finns lämpliga förfaranden för rekrytering av sjömän på fartyg, som är registrerade inom dess territorium, och för prövning av klagomål, som uppstår i detta sammanhang. Den skall också se till att sjömän, som är anställda på fartyg registrerade inom dess territorium, är på lämpligt sätt kvalificerade eller utbildade för sina arbetsuppgifter. Genom inspektion eller på annat lämpligt sätt skall staten kontrollera att det egna landets fartyg uppfyller bl.a. tillämpliga . Sjöförklaring skall anordnas beträffande varje allvarlig sjöolycka som berör det egna landets fartyg, särskilt sådana som har medfört personskada eller förlust av människoliv. I mån av möjlighet skall ratificerande medlemsstat, enligt artikel 3, informera sina medborgare om de problem som kan uppstå vid anställning på fartyg som är registrerat i en stat som inte har ratificerat konventionen. Denna skyldighet gäller till dess medlemsstaten har övertygat sig om att sådana normer tillämpas som är likvärdiga med dem som fastställs genom konventionen nr 147. Om en ratificerande medlemsstat i samband med fartygs besök i någon av dess hamnar mottar klagomål om eller får bevis för att fartyget inte uppfyller normerna i konventionen nr 147 kan medlemmen rapportera detta till flaggstatens regering, med kopia till Internationella arbetsbyråns generaldirektör, samt vidta åtgärder för att rätta till varje förhållande ombord som uppenbart innebär risk för säkerhet eller hälsa. När sådana åtgärder vidtas skall medlemmen underrätta flaggstatens närmaste sjöfarts-, konsulära eller diplomatiska representant och om möjligt låta sådan representant närvara. Fartyget får inte kvarhållas eller fördröjas utan skäl (art. 4). 7.2 Protokollets huvudsakliga innehåll protokoll till konventionen nr 147 innehåller en preambel, tolv artiklar och en tilläggsbilaga (Supplementary Appendix). I preambeln hänvisas till artiklarna 2 och 4 i konventionen nr 147 samt erinras om artikel 1 i konventionen (nr 111) om diskriminering vid anställning och yrkesutövning (ratificerad av , prop. 1959:23 och 1962:70). Dessa artiklars betydelse understryks genom att preambeln innehåller direktcitat ur dem. Vidare hänvisar preambeln till av , som trädde i kraft (ratificerad av , prop. 1995/96:140). Tilläggsbilagan kompletterar det Appendix som utgör bilaga till konventionen nr 147. Varje medlemsstat som ratificerar protokollet skall enligt dess artikel 1 utsträcka listan över konventioner i konventionsbilagan till att omfatta konventionerna i del A i tilläggsbilagan och kan även utsträcka den till att omfatta en eller flera av konventionerna i del B i tilläggsbilagan. När en medlemsstat genom ratifikation av protokoll förbinder sig att ha en lagstiftning som är i huvudsak likvärdig med (substantially equivalent to) konventioner som nämns i tilläggsbilagan, innebär det att det substantiella innehållet i konventionen nr 147, artikel 2, preciseras och utvidgas. Om man kallar konventionen nr 147 en paraplykonvention, kan man säga att konventionerna i dess bilaga utgör paraplyets spröt och att paraplyet genom tilläggsbilagan förses med ännu några spröt. Tilläggsbilagan innehåller två delar, del A och del B. I del A uppräknas två konventioner och i del B fyra konventioner. Varje medlemsstat som ratificerar protokollet skall sålunda ha en lagstiftning vars bestämmelser i huvudsak är likvärdiga med innehållet i konventionerna i del A, dvs. konventionen (nr 133) om besättningsbostäder (tilläggsbestämmel- ser) och konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg. Konventionen nr 133, antagen , ratificerades av (prop. Den trädde i kraft först år1991. Enligt artikel 1.2 skall en stat som har ratificerat protokollet inte vara bunden att ha lagstiftning som i huvudsak är likvärdig med konventionen nr 180 förrän den konventionen träder i kraft. I fråga om de fyra konventionerna i del B finns som nämnts en valfrihet, dvs. den ratificerande staten kan välja att ha lagstiftning som i huvudsak är likvärdig med innehållet i ett valfritt antal (från noll till fyra) av de uppräknade konventionerna, dvs. konventionen (nr 108) om nationella identitetshandlingar för sjömän, konventionen (nr 135) om arbetstagarnas representanter, konventionen (nr 164) om hälsoskydd och sjukvård för sjömän och konventionen (nr 166) om sjömäns hemresa (reviderad). Konventionerna nr 108, 135 och 164 är redan i kraft för . De ratificerades (prop. 1959:78), (prop. 1972:10) resp. (prop. 1988/89:122). I den senare propositionen finns en redogörelse även för konventionen nr 166. Uppräkningen av konventioner i tilläggsbilagan får, med hänsyn till den redovisade artkel 4 i konventionen nr 147, till följd att tillämpningen av likvärdighetskravet i förhållande till konventionerna i del A förutsätts bli föremål inte bara för flaggstatskontroll utan också för hamnstatskontroll. Detsamma kan gälla för de konventioner i del B beträffande vilka respektive hamnstat har åtagit sig att ha lagstiftning som i huvudsak är likvärdig. Hamnstatskontroller utgör dock inte en skyldighet enligt konventionen nr 147, utan en möjlighet för en hamnstat ( may take measures enligt art. 4.1 konventionen).