prop · GN03100D3 · 2000-01-01 00:00:00 — den regionala fördelningen blev något jämnare. Under de senaste årens ekonomiska återhämtning har spridningen ökat något. Totalt sett verkar dock skillnaderna i inkomstnivåer mellan regioner ha varit konstanta . Känslighetsanalyser med andra kvoter visar samma bild. Diagram 2.7 Den regionala inkomstspridningen Anm: Den regionala decilkvoten definieras som den 8:e rikaste regionens medelinkomst dividerad med den 8:e fattigaste regionens medelinkomst. 2.6 Inkomströrligheten Inkomströrligheten är ett viktigt mått på fördel- ningspolitiken. Rörligheten visar t.ex. hur vanligt det är att personer med låga inkomster ett visst år har högre inkomster . Rörlighetsmått visar därför om chanserna till goda livsinkomster blir mer eller mindre ojämnt fördelade över tiden. Framför allt ger dessa mått bättre kunskaper om hur vanligt det är att människor varaktigt fastnar i en situation med svag ekonomi. I den fördelningspolitiska redogörelsen budgetproposition visades att rörligheten i justerade disponibla inkomster hade minskat jämfört med tidigare decennier. Huvudförklaringen bedömdes vara att skattereformen medförde betydligt bättre mätningar av kapitalinkomster, bl.a. genom basbreddningen av kapital och bättre kontrolluppgifter. Den ökade arbetslösheten kan också minska rörligheten. Det blir allt svårare för ungdomar och andra grupper att få tillfälliga jobb. Många fastnar på de inkomstnivåer som garanteras i arbetslöshetsförsäkringen. Ju fler som blir förtidspensionerade, långtidssjukskrivna eller beroende av socialbidrag för längre tider, desto mindre blir inkomströrligheten. Frågan är om den ekonomiska återhämtningen har ökat inkomströrligheten. En ny beräkning har genomförts för perioden 1991- 1998 som visar hur individuella disponibla inkomster för personer i åldern förändras (för en metodredovisning, se underbilaga 3.1). av de personer som 1990 tillhörde låginkomstgruppen hade en högre inkomst, dvs. de hade flyttat till medelinkomstgruppen (tabell 2.1). av låginkomsttagarna hade fått höga inkomster medan således var kvar i låginkomstgruppen 1992. Resultaten i denna så kallade övergångsmatris visar att inkomströrligheten har varit stabil under 1990- talet. Tabell 2.1 Inkomströrlighet. Andel personer som flyttat mellan inkomstgrupper samt Shorrocks index Årtalen avser i en treårsperiod 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 Låg till medelinkomst 30 28 28 28 29 28 29 Låg till hög linkomst 3 2 3 3 3 3 4 Medel till låg inkomst 12 11 11 12 12 11 12 Medel till hög inkomst 12 11 12 11 11 11 11 Hög till låg inkomst 2 2 1 1 2 1 2 Hög till medelinkomst 20 19 20 19 19 19 20 Shorrocks index (M) 0,048 0,043 0,042 0,042 0,041 0,041 0,045 Källa: , SCB, beräkningar. Anm: Låg inkomst avser de med lägst inkomst respektive år, hög inkomst de med högst inkomst, medelinkomst avser övriga. Inkomströrligheten kan mätas också med det så kallade Shorrocks index (M) avseende Gini- koefficienten . Mobiliteten mäts som den utjämning av inkomstspridningen som uppkommer när undersökningsperioden förlängs. Med detta mått minskar rörligheten något i början av perioden och ökar något den sista . Inkomströrligheten är dock påfallande stabil. 2.7 Förmögenhetsfördelningen SCB undersöker förmögenhetsfördelningen på regeringens uppdrag. De preliminära resultaten visar att förmögenhetsfördelningen är mycket skev. Den rikaste hushåll äger av nettoförmögenheten till marknadsvärde. Det är främst finansiellt kapital i form av aktier eller aktiefonder som koncentreras till de rikaste hushållen. Denna andel har enligt SCB:s statistik varit relativt stabil . Det är emellertid osäkert hur fördelningen förändrats . Insamlingen av data och värderingsmetoderna har förbättrats 1997 jämfört med tidigare studier och . Trots dessa förbättringar pekar en jämförelse med finansräkenskaperna på att en ökande andel av det finansiella sparandet inte fångas i de register som är underlag för statistiken om fördelningen av förmögenhet. Det finansiella sparandet har ändrats . Undersökningen fångar inte hela det ökade försäkringssparandet, endast de delar där det finns ett direkt skattepliktigt kapitalvärde. De tillgångar som hushållen har i utlandet finns med endast om de har redovisats i samband med deklarationen. Det finns därför en undertäckning på detta och det är oklart om denna undertäckning har ökat 1997. Sammantaget finns det inga tydliga indikationer på en kraftigt ökad koncentration av förmögenheterna till de rikaste av hushållen. En viss ökad spridning i fördelningen av förmögenheter kan dock iakttas. 3 inkomstfördelning i internationellt perspektiv har genomfört en omfattande studie av inkomstfördelning och ekonomisk fattigdom i medlemsländerna. Studien som omfattar 21 länder baseras på nationella beräkningar för perioden från mitten av 1970- talet till mitten av . I detta avsnitt sammanfattas de preliminära huvudresultaten. 3.1 Jämn inkomstfördelning i har tillsammans med de andra nordiska länderna en internationellt sett mycket jämn fördelning av de ekonomiska resurserna (tabell 3.1). En viss försiktighet bör iakttagas vid jämförelser av nivåerna. Beräkningarna är harmoniserade men inkomstundersökningarna skiljer sig åt i flera avseenden. Korrigerar man för hemma-boende ungdomar har den jämnaste fördelningen. Tabell 3.1 Inkomstspridningen (Gini-koefficienten) Nivå i mitten av 2 22,8 20,7 23,5 3 23,0 21,6 23,2 4 23,8 23,6 5 25,5 23,4 22,6 6 25,6 23,4 7 26,0 25,2 26,6 8 26,9 13 28,5 29,0 29,8 14 30,5 31,2 29,1 15 31,2 28,6 24,8 16 32,4 33,1 17 33,6 33,6 41,3 18 34,4 34,0 31,3 19 34,5 30,6 21 52,6 50,5 52,2 Källa: Förster, M.: Trends and Driving Factors in Income Inequality and Poverty in the Area. /DEELSA.Labour Market and Social Policy Occasional Paper (publ. Det finns inga generella tendenser vad gäller inkomstspridningens utveckling . För de 10 länder det finns data ökade spridningen i fyra, minskade i tre och var stabil i de återstående tre. För den senaste 10-års- perioden finns en tendens till ökad spridning i ungefär hälften av länderna. har haft en ganska genomsnittlig utveckling. 3.2 Låg andel ekonomiskt svaga De nordiska länderna, med undantag för , och har en låg andel personer med en disponibel inkomst under halva median- inkomsten (tabell 3.2). Även i denna jämförelse överskattas andelen med en svag ekonomi i eftersom hemmaboende ungdomar räknas som egna hushåll. Tabell 3.2 Andel personer med inkomster under halva medianinkomsten Procent Nivå i mitten av 1 4,9 5,1 9,9 2 5,0 7,0 3 6,3 3,1 2,5 4 6,4 5,9 6,7 5 7,3 8,6 10 9,3 12,2 11,9 11 9,4 6,4 12 10,3 11,6 15,5 13 10,9 6,9 6,4 14 11,0 10,6 15 13,9 13,4 17,8 16 14,2 10,3 18 17,1 18,3 15,5 19 21,9 21,3 24,7 Källa: (2000) I har andelen personer med en svag ekonomi inte förändrats nämnvärt . Andelen har ökat i hälften av de jämförda länderna och utveckling är ganska genomsnittlig. Ökningen har varit störst i , , och . Med ett absolut fattigdomsstreck definierat utifrån medianinkomsterna har fattigdomen minskat i sex av åtta länder för vilka data finns, däribland i . 3.3 Barnens situation Ett flertal studier har visat att de svenska barnen har en bättre relativ standard än vad som är vanligt i andra länder . Den ekonomiska krisen och besparingarna i har dock träffat barnfamiljerna hårdare än andra grupper. De nya beräkningarna från visar emellertid att barnen i fortfarande har en god relativ standard (tabell 3.3). Barnen under antas i beräkningen få samma del av de disponibla inkomsterna som föräldrarna och barnens relativa standard beräknas i procent av genomsnittet för hela befolkningen. Barnen i hamnar på tredje plats efter barnen i och . Tabell 3.3 Barnens relativa disponibla inkomst Nivå 90-talet Förändring (PE) Avser år 1 104,9 1983-1995 2 100,9 2,8 1986-1995 3 98,9 -2,2 1983-1995 4 97,7 3,5 1988-1994 5 97,6 1,1 1986-1995 6 97,2 -2,5 1983-1994 7 94,9 0,4 1984-1994 8 93,0 -6,0 1991-1997 9 90,8 -2,6 1984-1994 10 89,3 0,0 1985-1994 11 89,9 0,1 1983-1993 12 88,9 -1,3 1984-1993 13 87,6 0,0 1985-1995 14 85,8 -3,8 1985-1995 15 85,6 -1,1 1984-1994 16 84,7 -4,1 1987-1994 17 84,1 2,5 1984-1995 18 83,2 -1,0 1989-1994 Källa: (2000) Barnen i har fått en standardförsämring . Det gäller också i flertalet övriga länder. Det bör noteras att mätperioderna varierar. Ett annat viktigt mått är hur stor andel av barnen som lever i familjer med en svag ekonomi. De nordiska länderna och har färre ekonomiskt utsatta barn än övriga länder (tabell 3.4). I botten återfinns och där över vart femte barn lever i relativ fattigdom. Tabell 3.4 Andelen barn som lever i familjer med en svag ekonomi Nivå 90-talet Förändring (PE) Avser år 1 2,1 -0,8 1986-1995 2 2,7 -0,3 1983-1995 3 3,4 -1,2 1983-1994 4 4,1 1983-1995 5 4,4 0,5 1986-1995 6 7,1 0,5 1984-1994 7 7,3 1,8 1983-1993 8 9,1 5,8 1985-1994 9 9,7 1,7 1991-1997 10 10,6 4,5 1984-1994 11 10,9 -4,6 1984-1994 12 12,3 -0,3 1988-1994 13 14,2 -1,6 1985-1995 14 17,4 7,7 1985-1995 15 18,8 7,3 1984-1993 16 19,7 -0,7 1987-1994 17 23,2 -2,7 1984-1995 18 26,2 1,4 1989-1994 Not: Tabellen avser andelen, angiven i procent, av barnen i respektive land som lever i ett hushåll vars inkomster understiger halva medianen av den justerade disponibla inkomsten för hela befolkningen. Källa: (2000) Andelen barn i familjer med en svag ekonomi har minskat i åtta länder, däribland , och ökat i åtta. Ökningarna har varit anmärkningsvärda i , och . 4 Skatternas och transfereringarnas utjämningseffekter medförde mycket omfattande ändringar i skatte- och bidragssystemen, främst som följd av saneringsprogrammet och återställningarna . Det är svårt att från statistiken avgöra vad regeländringarna har inneburit. Förändringar i ett system interagerar ofta med ändringar i andra system. Regeländringarna påverkar medborgarnas beteenden, deras arbetsutbud, benägenhet att söka ersättningar, sparande, skatteundandragande osv. Krisen medförde stora förändringar i sysselsättning, utbildning, löner och kapitalinkomster. Saneringsprogrammet har påverkat grundläggande ekonomiska förhållanden som inflation, ränta och efterfrågan i ekonomin. För att bedöma skatternas och transfereringarnas utjämningseffekter används två olika metoder. Den första innebär att man mäter den samlade effekten av ändrade regler och olika förändringar i fördelningen av inkomster. Den andra metoden syftar till att renodla effekterna av ändrade regler. 4.1 Statistisk uppdelning av inkomstspridningen Skatternas och transfereringarnas utjämningseffekter mäts med olika statistiska metoder. I de fördelningspolitiska redogörelserna används en metod som innebär att statistiska mått på spridningen av disponibla årsinkomster delas upp i olika komponenter (dekomponering av Gini-koefficienten, se underbilaga 3.1). Faktorinkomsterna, dvs. summan av löner, närings- och kapitalinkomster, och även pensionerna har blivit mer ojämnt fördelade (diagram 4.1). Dessa inkomstslag lämnar således ett ökat bidrag till den totala inkomstspridningen, vilket visas genom att kurvan stiger. Denna ökning motverkas framför allt av att skatterna har blivit mer utjämnande. Sociala transfereringar har en betydligt mindre utjämnande effekt men effekten har ökat något . Diagram 4.1 Olika inkomsters bidrag till inkomstspridningen enligt Gini-koefficienten 4.2 Simulering av regeländringar När vi mäter omfördelningen genom skatter och bidrag med en dekomponering kan en ändrad utjämning bero på ökad arbetslöshet, hushållens anpassning till reglerna eller regeländringarna i sig. Även makroekonomiska och demografiska förändringar kan påverka. För att försöka renodla de direkta fördelningseffekterna av regeländringarna jämförs utfallet av reglerna 1991, 1996 och 2000 på en och samma modellpopulation. Den fråga som ställs här är i stället: Hur har ändrade regler i skatter, socialförsäkringar och bidrag påverkat skattebördan, transfereringarnas fördelning och utjämningen av inkomster? Den konstanta populationen utgörs av HINK97 framskriven till demografiska och ekonomiska förhållanden. Vid analysen har inkomstgränser, skiktgränser, tak och gararantinivåer 1991 och 1996 räknats upp till de prisnivåer som gäller . Huvuddelen av regeländringarna har kunnat efterbildas i detalj men i vissa fall används schablonmetoder och i enstaka fall saknas underliggande data t.ex. avseende sjuklönen (för en teknisk redovisning, se underbilaga 3.1). Momsen fördelas schablonmässigt på varje hushåll i förhållande till den disponibla inkomsten och till konsumtionsprofilerna i SCB:s undersökning av hushållens utgifter (HBU92) Genomsnittliga skatter och transfereringar Regeleffekterna delas upp på skatter (inkl. egen- avgifter), moms, socialförsäkringar samt bidrag (t.ex. barnbidrag, bostadsbidrag). Simuleringen av olika regelsystem på samma modellbefolkning visar att den genomsnittliga direkta skatten per hushåll ökade i fasta priser , för att sedan sjunka något till 2000 (tabell 4). Socialförsäkringarna och bidragen sjönk men nivåerna har delvis återställts . Nettot av skatter och transfereringar har sjunkit påtagligt . Dagens regelsystem ger hushållen ca lägre disponibla inkomster än regelsystem räknat på en och samma befolkning. Tabell 4 Genomsnittliga beräknade skatter, socialförsäkringar och bidrag 1991, 1996 och 2000 1991 1996 2000 Förän dr, % 91/00 Förän dr, % 96/00 Direkt skatt 83 800 94 900 93 700 11,8 -1,3 Moms 23 300 20 600 20 600 -11,6 0 Socialförsäkr 75 600 70 400 71 700 -5,2 1,8 Bidrag 14 300 13 700 13 900 -2,8 1,5 Summa skatt 107 100 115 500 114 300 6,7 -1,0 Summa transf 89 900 84 100 85 600 -4,8 1,8 Skatternas fördelning Skatteandelen höjdes från i genomsnitt år . Höjningen var relativt störst för dem med högre disponibla inkomster justerade för försörjningsbörda (diagram 4.2). Skatteandelen beräknas som betalda skatter i procent av den totala inkomsten inkl. skattefria transfereringar. har skatteandelen sänkts något i alla inkomstklasser. Regeländringarna innebär att skattesystemet utjämnar inkomster kraftigare än 1991. Diagram 4.2 Skatteandelen 1991, 1996 och 2000 Procent Anm: I skatter inräknas inkomstskatt, kapitalskatt, förmögenhetsskatt, hushållens fastighetsskatt, egenavgift och moms I kalkylen ingår huvuddelen av de skatter som hushållen betalar. har också arbetsgivaravgifter, energiskatter och andra indirekta skatter samt företagens skatter förändrats. I många fall kan man anta att dessa skatteändringar också berör hushållen. Det saknas dock underlag för att bedöma hur dessa skatteförändringar fördelar sig på hushåll med olika in-komster. Socialförsäkringarnas och bidragens fördelning Socialförsäkringarna inkl. pensionerna har en tydlig fördelningsprofil räknat som andel av total inkomst (diagram 4.3). Socialförsäkringarnas fördelning har förändrats marginellt . sänktes ersättnings-graden i många system. Regeländringarna innebar sänkta socialförsäkringar men minskningen var relativt jämnt fördelad över alla inkomstgrupper. De sänkta ersättningarna påverkade således inte utjämningen nämnvärt. har socialförsäkringarna ungefär samma relativa nivå och fördelning som . Diagram 4.3 Socialförsäkringar inkl. pensioner som andel av totalinkomsten 1991, 1996 och 2000 Procent De skattefria bidragen, dvs. barnbidrag, bostadsbidrag, socialbidrag osv., utges i första hand till personer med mycket låga inkomster. Bidragsnivåerna sänktes i saneringsprogrammet. Bidragens omfördelande effekt ökade trots detta något . är dock fördelningen lika den för . Diagram 4.4 Skattefria bidrag som andel av totalinkomsten 1991, 1996 och 2000 Procent Sammantaget ger skatte- och bidragsreglerna en större utjämning av inkomsterna än reglerna . Ett byte av regelsystem innebär sänkta disponibla inkomster för alla inkomstgrupper. Minskningen blir dock störst för hushåll med högre inkomster (diagram 4.5). Personer med låga inkomster har skyddats relativt sett. Diagram 4.5 Förändring av ekonomisk standard i decilgrupper till följd av regeländringar 1991/2000 och 1996/2000 Med regler sjunker Gini-koefficienten med 0,278 enheter när man går från fördelningen av marknadsinkomster (faktorinkomst) till disponibla inkomster. Med regelsystem minskar Gini-koefficienten med 0,285 enheter, dvs. med ytterligare 0,007 enheter. Huvuddelen av dessa förändringar genomfördes i saneringsprogrammet. Regeländringarna medför en ökad disponibel inkomst med . Ökningen är ganska jämnt fördelad i olika inkomstgrupper utom bland de med lägst inkomster som inte fått någon förbättring. En jämställdhetsanalys visar att regeländringarna minskar den disponibla inkomsten lika mycket för män som för kvinnor. De sammantagna regeländringarna i skatte- och bidragssystemen har inte systematiskt missgynnat barnfamiljer (dia- gram 4.6). Ensamföräldrar har skyddats relativt väl. Gifta eller samboende med barn har dock fått en något större minskning av inkomsterna jämfört med andra familjetyper. Den enda grupp som gynnats är ålderspensionärer. Regeländringarna har medfört förbättringar främst för gifta och samboende familjer med barn samt för pensionärer. Diagram 4.6 Förändring av ekonomisk standard i familjetyper till följd av regeländringar 1991/2000 och 1996/2000 Procent Begränsningar Analysen ger naturligtvis inte en fullständig bild av skatternas och transfereringarnas fördelningseffekter. Man bör beakta att jämförelsen avser två regelsystem som skiljer sig avsevärt vad gäller offentlig finansiellt netto. Det beror dels på att det saknas vissa skatter i beräkningen, dels på att skattereformen 1991 var underfinansierad. Bilden skulle givetvis ha blivit något annorlunda om man kunde jämföra regelsystemen vid samma offentligfinansiella netto. Då tvingas man dock påföra mer eller mindre godtyckliga justeringar, t.ex. stiliserade skattehöjningar. Syftet med denna undersökning är dock att jämföra de regelsystem som faktiskt har gällt. De dynamiska fördelningseffekterna fångas inte heller. Höjda skatter kan exempelvis minska arbetsutbudet, vilket kan väntas påverka lönefördelningen. Dynamiska fördelningsanalyser är emellertid svåra att göra eftersom forskarna inte är överens om vilka beteendeförändringar som kan inträffa, hur stora de är eller när i tiden de kan komma. 5 Marginaleffekter vid ökat arbete Det ekonomiska utbytet av arbete påverkar givetvis människors val mellan betalt arbete och tid för annan verksamhet. Ekonomisk teori och de flesta empiriska resultat stöder uppfattningen att ökade marginaleffekter minskar arbetsutbudet. Marginaleffekten är ett mått på hur stor del av en ökad inkomst som faller bort i form av inkomstskatt, inkomstprövade bidrag och avgifter. Ju högre marginaleffekter, desto starkare blir individernas ekonomiska motiv att hålla nere eller inte öka arbetstiden. I återkommande analyser har redovisats synliga marginaleffekter vid en inkomstökning. Denna analys försöker i stället besvara frågan: Hur mycket inkomster försvinner om hushållen ökar sitt arbete? I beräkningen tas hänsyn också till hur arbetstider kan påverka barnomsorgsavgifter, att ökat arbete leder till minskade arbetslöshetsunderstöd osv. Marginaleffekterna analyseras både med typfall och statistiska simuleringar. De synliga marginaleffekterna illustreras bäst med olika typfalls-exempel. De klargör tydligt systemens strukturella egenskaper, t.ex. i vilka inkomstlägen reglerna sammantaget ledet till höga marginaleffekter och vilka system som bidrar mest. För att visa hur vanligt det är med höga marginaleffekter behövs dock statistiska simuleringar. 5.1 Marginaleffekter för typfall I typfallsberäkningarna visas hur den disponibla inkomsten varierar med arbetstiden. Beräkningarna tar hänsyn till den sammantagna effekten av socialbidrag, bostadsbidrag, inkomstskatt, pensionsavgift och avgift för barnomsorg. Beräkningarna avser skatte- och bidragsreglerna för . (Barnomsorgsavgifterna .) Beräkningsantaganden Få kan fritt välja sin arbetstid. Vilka valmöjligheter som finns varierar. För att stiliserat visa systemens egenskaper vid olika val av arbetstider beräknas den disponibla inkomsten som en funktion av antal arbetade timmar. Arbetstiden antas vara jämt fördelad över året. Sambandet mellan arbetade timmar och disponibel inkomst varierar mellan olika familjetyper och lönenivåer (se faktaruta). Därför beräknas några olika exempel som är valda för att beskriva när höga marginaleffekter av skatter, bidrag och användaravgifter kan uppkomma. Typfallen är inte statistiskt representativa. FAKTARUTA Löneantaganden: Låg lön antas motsvara en lön på /timme (ca /månad), medellön /timme (ca /månad) och hög lön /timme (/månad) . Kommunalskattesats: Genomsnitt exklusive kyrkoavgift, . Hyror: Genomsnittshyror för bostäder av olika storlek med hänsyn till familjetyp enligt SCB. I beräkningarna har det varit nödvändigt med vissa schabloniseringar. Användaravgifterna för barnomsorg varierar mellan olika kommuner. Vanligtvis beror familjens avgift på inkomst, antal barn och hur barnen vistas vid förskola eller fritidshem. I dessa beräkningar har en för landet genomsnittlig barnomsorgstaxa beräknats (metoden redovisas i underbilaga 3.1). För att beskriva skatte- och bidragssystemens garantinivå antas förenklat att den som arbetar mindre än heltid vill öka sin arbetstid och erhåller socialbidrag. Socialbidraget reduceras därför av en inkomstökning upp till den lön som ger en disponibel inkomst på samma nivå som socialbidraget garanterar. Fem typexempel För en ensamstående person med två barn ger socialbidragen en garanterad inkomst på ca efter betald barnomsorgsavgift (diagram 5.1). Med en låg timlön måste denne ensamföräldrer arbeta av heltidsarbete för att få en inkomst över socialbidragsnormen. Vid en hög lön är motsvarande gräns . Vid lägre arbetstider ger ett ökat arbete inget ekonomiskt utbyte. Diagram 5.1 Ensamstående person med två barn på daghem. Disponibel inkomst i kronor efter barnomsorgsavgift Kr/mån Anm: Hyra /månad En ensamstående med två barn erhåller bostadsbidrag vid heltidsarbete, både med en låg lön och medellön. Marginaleffekten vid ökat arbete är därför hög. Då arbetstiden ökar från halv- till heltid ökar den disponibla inkomsten vid låg lön. Vid en arbetsinsats om av heltid är marginaleffekten vid låg lön. Vid hög timlön kan bostadsbidrag erhållas upp till en arbetsinsats som motsvarar av heltidsarbete. Den årliga arbetsinkomsten är då . Vid denna inkomstnivå är marginaleffekten mycket hög, . Den höga nivån på marginal-effekten beror på kommunalskatt, statlig skatt och pensionsavgift (sammantagen marginalskatt ), reduktionen av bostadsbidrag samt att avgiften för barnomsorg beräknas öka vid ökad inkomst och arbetstid. För typfamiljen gifta/samboende med tre barn ger socialbidragen en garantinivå på nära efter betald barnomsorgsavgift (diagram 5.2). Båda föräldrarna antas ha låga heltidslöner. I exemplet antas den ena föräldern arbeta heltid. I diagrammet visas hur den disponibla inkomsten i hushållet förändras när den andre förälderns arbetstid ökas. Av diagrammet framgår att den disponibla inkomsten ökar först då arbetsinsatsen uppgår till av heltidsarbete. Om arbetstiden ökas från halv- till heltid ökar hushållets disponibla inkomst . Diagram 5.2 Sammanboende/gifta med tre barn på daghem/fritidshem i åldrarna 3, 5 och . Disponibel inkomst i kronor efter barnomsorgsavgift Kr/mån Anm: Hyra /månad. En förälder antas arbeta heltid med en lön på /månad. I typexemplet ökar den disponibla inkomsten knappt alls vid små förändringar i arbetstiden i intervallet av heltid. Detta beror på att barnomsorgsavgiften typiskt sett stiger kraftigt då barnens närvarotid i barnomsorgen går över gränsen . För en ensamstående utan barn som är är socialbidragens garantinivå ca (diagram 5.3). Med en låg timlön måste den unge arbeta av heltidsarbete för att arbetet skall ge ett ekonomiskt utbyte. Med en hög timlön är motsvarande gräns av heltid. Diagram 5.3 Ensamstående utan barn med ungdomsbostadsbidrag. Disponibel inkomst i kronor Kr/mån Anm: Hyra /månad. För en förälder som betalar underhållsstöd blir marginaleffekterna ofta höga (diagram 5.4).