prop · GN03109 · 2000-01-01 00:00:00 — Tidpunkten för tidsfristens början bör hänföras till den tidpunkt då äganderätten till aktien eller annat finansiellt instrument övergår. Detta kan beroende på förhållandena hänföras till likviddagen enligt avräk- ningsnota, avvecklingsdagen eller annan tidpunkt då äganderätten över- går. Det går emellertid inte att hänföra tidpunkten för anmälningsskyl- dighetens uppkommande till endast en specifik dag som till exempel likviddagen enligt avräkningsnota, eftersom det här även är fråga om transaktioner som kan företas utanför värdepappersmarknaden. I promemorian föreslås att även tidsfristen för aktiemarknadsbolags och dess moderföretags skyldighet enligt 14 och 15 §§ insiderlagen att anmäla vilka personer som har insynsställning kortas ned . och anser att tidsfristen beträffande aktiemarknadsbolags anmälningsskyldighet av vissa befattningshavare som anses ha insynsställning enligt 14 § insi- derlagen även fortsättningsvis bör vara . De befattningshavare det är fråga om är de som avses i 8 § punkterna 5 och 6 insiderlagen. Bestämmelserna i 14 och 15 §§ insiderlagen tar sikte på ett aktie- marknadsbolags och dess moderföretags egna rutiner vid anställningar m.m., eftersom det är aktiemarknadsbolaget eller dess moderföretag som skall anmäla vilka personer som har inssynsställning och i vissa fall även bedöma vid behov i samråd med t.ex. vilka ledande befattningshavare som skall anses ha insynsställning. Syftet med den egentliga anmälningsskyldigheten, dvs. att marknaden informeras om de transaktioner som personer med insynsställning företar, är inte lika starkt i detta hänseende. Här är det ju fråga om vilka som är eller skall bli anmälningsskyldiga, frågor som i främst sistnämnda fall kan orsaka administrativa problem. Detta är särskilt påtagligt när det gäller till exempel utländska dotterbolag. Det kan erinras om att anmälnings- skyldigheten enligt 9 § insiderlagen gäller för de personer som anses ha insynsställning enligt 8 § första stycket punkterna 1 4 i och med att dessa förutsättningar uppfylls och inte beroende på när t.ex en person som anses ha insynsställning tagit emot en underrättelse från aktiemark- nadsbolaget, såsom är fallet avseende punkterna 5 och 6 samma stycke. Det finns därför enligt regeringen anledning att låta den nu gällande tids- fristen gälla även fortsättningsvis avseende aktiemarknadsbolags och dess moderföretags anmälningsskyldighet enligt 14 och 15 §§ insiderla- gen. I detta sammanhang kan erinras om den möjlighet en anmälningsskyl- dig har att, efter erhållet tillstånd av , få uppgifter som skall anmälas överförda till registret genom automatisk databehandling. Härigenom kan t.ex. VPC till vidareförmedla en ändring av aktieinnehavet som görs i den anmälningsskyldiges avstämningskonto. Den tidigare gällande avgiften för sådan dispensansö- kan har avskaffats. 8.4 Anmälans innehåll Regeringens förslag: Bestämmelsen om vad en anmälan skall inne- hålla tas bort. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, dock föreslås en särskild delegationsregel. Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar promemorians förslag utan erinran. Skälen för regeringens förslag: En anmälan om aktieinnehav eller ändring i innehavet skall innehålla vissa uppgifter som räknas upp i 12 § insiderlagen. Att i lag föreskriva vad en anmälan skall innehålla innebär att varje ändring måste beslutas av genom lag. Det innebär också att lagstiftningen belastas med en bestämmelse som är av mer administrativ karaktär. Då ett av syftena med nu aktuellt förslag är att göra insiderlag- stiftningen mer tillgänglig, kan det ifrågasättas om det är ändamålsenligt att ha en sådan bestämmelse i lagen. Det synes därför inte vara påkallat att regleringen av anmälans innehåll behöver ske i insiderlagstiftningen. Lagrådet har påpekat att en i detta sammanhang införd delegationsregel torde avse föreskrift av verkstäl- lighetskaraktär. Regeringen delar Lagrådets bedömning och en sådan regel bör därför inte tas i lagen. Regeringen vill dock erinra om att den enligt regeringsformen kan överlåta åt myndighet under regeringen att meddela bestämmelser i ämnet. 8.5 Ändring av definitionen av moder- och dotterföretag förslag: Definitionen av moder- och dotterföretag i insiderlagstiftningen skall motsvara den definition som finns i aktie- bolagslagen (1975:1385). Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker eller lämnar promemorians förslag utan erinran. Skälen för regeringens förslag: I 3 § insiderlagen finns en koncern- definition som bygger på den definition som tidigare fanns i 1 kap. 5 § aktiebolagslagen. Insiderlagens koncerndefinition är dock något vidare genom att även s.k. 50/50-bolag omfattas, dvs. två juridiska personer som äger så många aktier eller andelar i en annan svensk eller utländsk juridisk person att de har hälften var av rösterna för samtliga röster eller andelar. gäller en ny koncerndefinition i aktie- bolagslagen som till skillnad från den tidigare innebär att bl.a. kon- sortialavtal mellan delägare i aktiebolag kan ge upphov till ett koncern- förhållande. Frågan om det mot bakgrund av ändringen i aktiebolagslagen kan fin- nas anledning att göra en justering av insiderlagens definition togs upp i prop. 1995/96:215 (s. 40). Regeringen ansåg att frågan emellertid behövde övervägas ytterligare. Insiderlagens koncerndefinition är av betydelse för bestämmande av vilka företag som är moder- och dotterföretag till aktiemarknadsbolag. Detta är i sin tur avgörande för vilka personer som är skyldiga att anmäla innehav av aktier i bolaget till insiderregistret. Koncerndefinitionens utformning är således av stor betydelse för aktiemarknadsbolagen. Det får anses vara en fördel om den koncerndefinition som finns i insiderlagen överensstämmer med aktiebolagslagens, inte minst på grund av att olika definitioner kan leda till tolkningsproblem. Överensstämmer insiderlagstiftningens definition med aktiebolagslagens, kan den praxis som finns beträffande aktiebolagslagens definition även tjäna som vägledning vid tillämpningen av insiderlagstiftningens definition. Likartade definitioner underlättar också tillämpligheten av insiderlag- stiftningen. Koncerndefinitionen bör därför ändras så att den motsvarar aktiebolagslagens definition. Eftersom en sådan överensstämmelse bör finnas kontinuerligt, bör detta komma till uttryck i lagtexten genom en hänvisning till aktiebolagslagens definition. Emellertid finns det skäl att fortfarande låta s.k. 50/50-bolag omfattas av koncerndefinitionen i insiderlagstiftningen. Härvid hänvisas till vad regeringen i tidigare sammanhang har uttalat (prop. 1990/91:42 s. 80). 8.6 Anmälningsskyldighet för personer verksamma i värdepappersinstitut, börs och auktoriserad marknadsplats förslag: Den som är anställd eller uppdragstagare vid ett värdepappersinstitut, en börs eller en auktoriserad marknadsplats och som normalt kan antas ha tillgång till inte offentliggjord information om sådant förhållande som kan påverka kursen på finansiella instrument, skall till arbetsgivaren skriftligen anmäla eget och vissa närstående fysiska personers innehav av finansiella instrument och ändring i innehavet. , börs och auktoriserad marknadsplats skall föra förteckning över sådana anmälningar. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Finansinspek- tionen får rätt att förordna om vad en förteckning skall innehålla. Om ett institut underlåter att föra en sådan förteckning, skall vid vite förelägga det att göra rättelse. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag, dock föreslås närståendes innehav inte vara anmälningsskyldiga enligt lag. Remissinstanserna: Ett flertal remissinstanser tillstyrker eller lämnar promemorians förslag utan erinran. Några remissinstanser, , och OM Stock- holmsbörsen , anser att det med hänsyn till föreskrifter och nuvarande självreglering på området inte finns något behov av en lagstiftning. anser vidare, liksom , att förslaget leder till minskade krav i jämförelse med nuva- rande reglering, samt ifrågasätter att börser och auktoriserade mark- nadsplatser skall omfattas av sådana bestämmelser. anser att inte enbart värdepappersinstitut skall omfattas av regleringen utan även börser m.fl. samt att i likhet med och kretsen av anmäl- ningsskyldiga bör motsvara den som omfattas av föreskrifter (FFFS 1998:21) och att det bör vara tillräckligt att arkivera avräkningsnotor eller liknande i stället för att föra förteckning. anser att anmälningsskyldigheten även skall omfatta vissa närstående. anser att värdepappersinstituten bör åläggas att kvartalsvis skicka in sammanställ- ningar över förteckningarna till . anser det nödvändigt för att förslaget skall kunna godtas att en avgräns- ning sker av de värdepappersinnehav som skall omfattas av anmälnings- skyldigheten och att ett klarläggande sker av de arbetsrättsliga påfölj- derna av insideraffärer. avstyrker förslaget främst med hänsyn till berörda enskildas integritet. har även i en skrivelse till regeringen hemställt att det i lagen om värdepappersrörelse tas in en ny bestämmelse om att värdepappersinstitut skall hålla en aktuell förteckning över anställdas och närståendes affärer med finansiella instrument och utländsk valuta (Fi1999/2280). Skälen för regeringens förslag Bör anmälningsskyldigheten utvidgas? Bestämmelserna om anmälningsskyldighet för innehav av finansiella instrument och förbud mot korttidshandel syftar till att reducera risken för att de som omfattas av skyldigheten och förbudet genomför otill- börliga affärer. Motiven avseende anmälningsskyldigheten för de personer som har insynsställning i aktiemarknadsbolag har behandlats utförligt i prop. 1990/91:42 (s. 53 f). Därvid anfördes att den bärande tanken bakom anmälningsskyldigheten, förutom betydelse för kontrollen av förbudens efterlevnad, är att den förmodas minska intresset för otillåten handel. Detta beror på att den som normalt har tillgång till intern bolagsinfor- mation tvingas att öppet redovisa sina och närståendes affärer med aktier i det bolag vari han har insynsställning. Genom att fullgöra anmälnings- skyldigheten kan dessa personer också värja sig mot misstankar om obehörigt beteende. Det kan invändas att det är orealistiskt att tänka sig att en person med insynsställning självmant skulle anmäla brottsliga affärer. Den psykologiska funktionen av en anmälningsskyldighet får emellertid inte underskattas. En underlåtenhet att göra anmälan vid för- ändring av anmälningspliktigs aktieinnehav kan anses utgöra indicium på att otillåtet handlande förekommit. En person som hävdar att han inte haft tillgång till inte offentliggjord information bör enligt motivuttalan- den därför ha lättare att bli trodd om han anmält förändringen i föreskri- ven ordning än om han inte gjort det. Motiven till införandet av ett förbud mot korttidshandel var i huvudsak att förbudet utgör ett komplement till insiderlagens handelsförbud, att förbudet har en preventiv effekt mot insiderbrott eftersom ett längre innehav ökar osäkerheten om kursutvecklingen samt att förbudet stärker allmänhetens och de olika aktörernas förtroende för värdepappersmark- naden (prop. 1995/96:215 s. 66 f). Det är av vikt att så långt som möjligt undanröja alla betänkligheter om förekomsten av insiderhandel, så att allmänhetens förtroende för de finansiella marknaderna upprätthålls. Mot denna bakgrund bör det över- vägas att i lag införa anmälningsskyldighet även för andra kategorier än dem som omfattas av en sådan. I värdepappersinstituten pågår kontinuerligt en mängd aktiviteter som har anknytning till de finansiella marknaderna. Det är inte bara fråga om mäklaruppdrag och analyser av dessa marknader, utan även uppdrag att bistå bolag vid emissionsförfaranden och förvärvserbjudanden samt vid noteringar på börser och andra marknadsplatser. Värdepappersinstitutens agerande på de finansiella marknaderna spelar en central roll för att upp- rätthålla allmänhetens förtroende. Som framgått i avsnitt 7.1, omfattas anställda vid vissa sådana institut redan av en självreglering, främst genom Svenska Fondhandlareföre- ningens rekommendationer. Härtill kommer kravet i föreskrifter på att värdepappersinstitut skall ha regler rörande anställdas och närståendes egna affärer med finansiella instrument och valuta. Inspektionens föreskrifter riktar sig mot värdepappersinstituten men berör de anställda i instituten. Föreskrifterna synes grunda sig på det i lagen om värdepappersrörelse upptagna sundhetskravet för bedrivandet av värdepappersrörelse. Föreskrifterna medför en relativt omfattande anmälningsskyldighet för de anställda i värdepappersinstituten. Det kan emellertid ifrågasättas om det kan anses lämpligt att genom föreskrifter riktade till instituten ålägga anställda en sådan skyldighet. Av remissinstanserna påtalar några att det med hänsyn till Finans- inspektionens föreskrifter och nuvarande självreglering inte finns något behov av en lagstiftning och några andra att promemorians förslag leder till minskade krav i jämförelse med nuvarande reglering. Det föreligger ett gemensamt intresse för såväl lagstiftare och myn- digheter som aktörerna på de finansiella marknaderna att förhindra insiderhandel. Värdepappersinstituten bör därvid ta ett större ansvar för att stävja att bl.a. de anställda ägnar sig åt sådan handel. Ett institut som upptäcker att en anställd ägnar sig åt olämpliga affärer, bör självfallet vidta åtgärder för att rätta till detta. För att instituten skall kunna ha kontroll över de affärer med finansiella instrument som görs av personer som är verksamma i institutet, bör en lagstadgad anmälningsskyldighet införas. En sådan anmälningsskyldigheten bör dock inte omfatta handel med utländsk valuta. Föreslagen anmälningsskyldighet torde bidra till att dessa personer avhåller sig från otillbörliga transaktioner på värdepappersmarknaden. Sådana transaktioner i ett värdepappersinstitut kan, utöver skada för- troendet för marknaden, leda till problem för institutet gentemot såväl kunder som tillsynsmyndighet. Det är därför motiverat att dessa personer åläggs en anmälningsskyldighet. Mot denna bakgrund kan anmäl- ningsskyldigheten, så som hävdar, inte anses utgöra en oberättigad inskränkning av de enskildas integritet. Promemorians förslag tar sikte på . Det finns emellertid enligt regeringens mening skäl att låta anställda vid samtliga värdepappersinstitut omfattas av anmälningsskyldigheten, dvs. även de utländska företag som driver värdepappersrörelse från filial här i landet. I detta sammanhang bör det övervägas om inte anmälningsskyldighet även bör införas för personer verksamma vid börs eller auktoriserad marknadsplats. har förespråkat en utvidgning medan har motsatt sig en sådan. Med beaktande av att börser och auktoriserade marknadsplatser får ta del av en omfattande information om noterade bolag och finansiella instrument och även icke offentliggjord information, såsom t.ex. vid en diskussion om ett eventuellt börsstopp, finner regeringen att det finns anledning att låta personer verksamma i dessa institut också omfattas av föreslagen anmälningsskyldighet. De insititut som omfattas av nu aktuell anmälningsskyldighet motsva- rar de som är definierade som värdepappersinstitut i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse och som börser och auktoriserade marknadsplatser i lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet. Ansvaret för att de anställda fullgör sin anmälningsskyldighet bör ligga på instituten, som skall föra förteckningar över innehaven. bör i sin tur ges möjlighet att ingripa mot institut som inte fullgör sina skyldigheter. Anmälningsskyldighet för närståendes innehav Den reglering som finns på området har tillämpats och de flesta värdepappersinstitut har en uppbyggd organisa- tion för att löpande handlägga ärenden av detta slag. Detsamma torde gälla börser och auktoriserade marknadsplatser. Promemorians förslag skiljer sig emellertid något i förhållande till den reglering som finns . Bland annat omfattar förslaget uppdragstagare men inte närstående. Det föreligger även skillnad avseende anmälningsskyldighetens omfatt- ning. Några remissinstanser anser att kretsen av anmälningsskyldiga bör motsvara den som omfattas av inspektionens föreskrifter. När det gäller vilka personer som anmälningsskyldigheten skall avse, bör enligt regeringens mening sådana personer omfattas som är anställda eller uppdragstagare i nämnda institut och som normalt kan antas ha tillgång till inte offentliggjord information om sådana förhållanden som kan påverka kursen på finansiella instrument. Promemorians förslag skiljer sig emellertid något i förhållande till den reglering som finns . Bland annat omfattar förslaget inte närstående. Med beaktande av den anmälningsskyldighet för närståendes innehav som gäller för de personer som har insynsställning i aktiemarknadsbolag, finns det enligt regeringen anledning att låta även nu aktuella anställda och upp- dragstagare bli anmälningsskyldiga för vissa närståendes innehav. Det finns emellertid anledning att i detta sammanhang låta kretsen av när- stående vara något snävare än vad som gäller för anmälningsskyldigheten för de personer som har insynsställning i aktiemarknadsbolag. Med när- stående avses därför i detta sammanhang make, sambo och omyndigt barn till den som är anmälningsskyldig. Hur bör anmälningsskyldigheten för personer verksamma i värdepappers- institut m.fl. utformas? Det bör ankomma på instituten att upprätta förteckningar över vilka kategorier av anställda och uppdragstagare som skall omfattas av anmäl- ningsskyldigheten. Som exempel på uppdragstagare kan nämnas styrel- seledamöterna i ett värdepappersbolag. Dessa omfattas av anmälningsskyldighet till insiderregistret om värdepappersbolaget är ett aktiemarknadsbolag, men denna skyldighet avser i så fall endast styrel- seledamots innehav i just det bolaget. Den anmälningsskyldighet till institutet som föreslås, kommer därmed att bli mer omfattande än motsvarande anmälan till insiderregistret. Lagstiftningen bör utformas som en rambestämmelse med möjlighet för regeringen eller, efter bemyndigande av regeringen, Finansinspek- tionen att meddela föreskrifter om vilka anställda i avsedda institut som skall vara anmälningsskyldiga. Anmälningarna över de anställdas innehav av finansiella instrument och ändringar i innehavet bör ges in till instituten. Dessa skall föra register över sådana anmälningar. Anmälningsskyldigheten bör inte bara omfatta en persons innehav av finansiella instrument i det institut där han är verksam, utan avse det totala innehavet av sådana instrument, dvs. även hans innehav i andra bolag. Att avgränsa denna anmälningsskyldig- het på det sätt gör gällande kan inte göras utan att ett flertal svåra bedömningar får göras av vilken kurspåverkande information på värdepapper varje anställd vid var tid normalt får tillgång till och medför att olika personer skall anmäla olika värdepapper. En sådan avgränsning bör således inte ske. Hur skall anställdas anmälningar om innehav föras? En skyldighet för anställda och uppdragstagare att anmäla eget och vissa närståendes innehav av finansiella instrument medför vissa administra- tiva krav på instituten. Vissa invändningar har framförts angående det sätt förteckningen skall föras. , Svenska Bankföre- ningen och anser att det bör vara tillräckligt att arkivera avräkningsnotor eller liknande i stället för att föra förteckning. Det är viktigt att bestämmelserna om anmälningsskyldighet till insti- tuten inklusive hur förteckningen skall föras är tydliga och enhetliga. Risk finns annars för att redovisningen av innehaven får olika utformning beroende på hos vilket institut registret förs. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, inspektionen bör därför kunna meddela när- mare föreskrifter om registerföringen. Det av förda insiderregistret är offentligt bl.a. på grund av att marknaden skall kunna följa förändringarna i de innehav som personer med insynsställning i aktiemarknadsbolag har. Något motsvarande intresse kan emellertid inte anses finnas beträffande nu aktuell anmälningsskyldighet. Mot denna bakgrund och med hänsyn till att ett offentliggörande av uppgifterna i ett sådant register utgör ett ingrepp i den personliga integriteten, bör registret inte vara offentligt. Det finns inte heller något intresse av att instituten kvartalsvis skall skicka in sammanställningar över förteckningarna till inspektionen som har föreslagit. Detta skulle innebära ett på- tagligt merarbete för både instituten och inspektionen som inte skulle ha någon egentlig betydelse för övervakningen av handeln på värdepap- persmarknaden. Inspektionen har i stället att i sin löpande tillsyn kontrollera att instituten sköter sina åligganden i denna del. För att den föreslagna regleringen skall bli effektiv, krävs att har möjlighet att kontrollera att över sina anställdas aktieinnehav och kan ingripa mot företag som underlåter att följa bestämmelserna i lagen. står under tillsyn av inspektionen enligt bl.a. lagen om värdepap- persrörelse och lagen om börs- och clearingverksamhet. Inspektionen bör i samband med de inspektioner som görs inom ramen för den operativa tillsynen av ett institut även kontrollera att register över sina anställdas och uppdragstagares innehav av finansiella instrument. Instituten skall givetvis även ha listor över de personkategorier som skall anmäla sina innehav av finansiella instrument. Listorna bör hållas tillgängliga för inspektionen. Om ett institut underlåter att föra ett sådant register, bör inspektionen ha möjlighet att förelägga det att göra rättelse. Ett sådant föreläggande bör få förenas med vite. , trots föreläggandet, inte vidta rättelse, bör inspektionen kunna besluta om vite. Vid fortsatt underlå- tenhet att följa förelägganden, torde i sista hand ha möjlighet att tillgripa de sanktioner mot institutet som i övrigt står till buds, dvs. varning eller återkallelse av tillståndet. Institutens möjligheter att ingripa Ett institut som upptäcker att en anställd ägnar sig åt insideraffärer, bör vidta åtgärder för att rätta till detta. De åtgärder som föreligger är i första hand av arbetsrättslig art. Anställda som i strid med instruktioner från arbetsgivaren underlåter att fullgöra den föreslagna anmälnings- skyldigheten torde alltså kunna bli föremål för åtgärder från arbetsgiva- rens sida enligt arbetsrätten. De regler på arbetsrättens område som är tillämpliga är närmast lagen (1982:80) om anställningsskydd (LAS). En arbetstagare kan sägas upp om det finns saklig grund för uppsägning respektive avskedas om han grovt har åsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren. LAS gäller för arbetstagare i allmän eller enskild tjänst, men däremot inte för styrelseledamöter och verkställande direktörer i ett företag. Bestämmelser om möjligheterna att entlediga styrelseledamöter och i vissa fall verkställande direktörer finns bl.a. i aktiebolagslagen och i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. En styrelseledamot eller en verkställande direktör i nu aktuella institut torde sålunda enligt de allmänna bestämmelserna i dessa lagar kunna bli entledigad vid otillåten insiderhandel. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 4 lagen om värdepappersrörelse får tillstånd för ett värdepappersbolag meddelas endast om de som avses ingå i bolagets styrelse och vara verkställande direktör eller dennes ställföreträdare har de insikter och den erfarenhet som måste krävas av den som deltar i ledningen av ett värdepappersbolag och även i övrigt är lämpliga för en sådan uppgift. Ett värdepappersbolags tillstånd skall enligt 6 kap. 9 § tredje stycket 2 återkallas av om någon som ingår i bolagets styrelse eller är verkställande direktör eller dennes ställföreträdare inte uppfyller de krav som anges i 2 kap. 1 § första stycket 4.