prop · GN0360 · 2000-01-01 00:00:00 — Tekobegränsingar EG:s tekopolitik innebär att importen av textil och kläder begränsas med kvoter mot ett tjugotal exporterande länder. Mot lika många länder övervakas exporten till EG för att kontrollera att den inte överskrider vissa fastlagda gränsvärden och i syfte att undvika fusk och kringgåenden. Enligt Uruguayrundans textilavtal Agreement on Textiles and Clothing, ATC, skall alla WTO-länder gradvis avveckla de nu gällande tekorestriktionerna. Dessa skall vara helt avskaffade . Tullarna på tekovaror berörs inte av detta. driver en mycket frihandelsvänlig linje inom EG på tekoområdet och har i den särskilda 133-kommitttén för handel med textilprodukter varit pådrivande för att ifrågasätta tekobegränsningarnas berättigande, försöka få till stånd färre restriktioner och reducera den arbetskrävande övervakningen i de tekoavtal som ingåtts, förnyats eller förlängts. Detta har lyckats i åtskilliga fall. Teko är emellertid den största enskilda industrisektorn i EG, med 2,3 miljoner anställda. Det finns därför åtskilliga medlemsstater med stor tekoindustri och därmed en inflytelserik hemmaopinion, som motsätter sig eller vill gå mycket varligt fram med liberaliseringar av tekohandeln. Med , och i unionen har emellertid möjligheten att få igenom restriktiva förslag minskat väsentligt. Bland ingångna avtal kan nämnas avtal med , , , , f.d. jugoslaviska republiken och . De besvärliga förhandlingarna med resulterade i ett separat tekoavtal. Förhandlingar med om tekohandeln pågår fortfarande. Förhandlingarna med fortsatte . Flertalet medlems- stater, dock inte , anser att en förutsättning för att göra gemenskapens tekobegränsningar mot mindre restriktiva är ökat marknadstillträde i detta land för tekovaror från EG. sade upp det särskilda silkesavtalet, vilket komplicerade läget ytterligare. Den slutliga lösningen blev en fortsatt förlängning, för andra året, av de tidigare tekoavtalen. En tvistlösningspanel i WTO mellan och slog fast att bröt mot WTO:s regelsystem när man ensidigt med hänvisning till tullunionen införde motsvarande tekobegränsningar som EG har mot . Det är ännu oklart hur detta problem skall lösas. WTO:s tvistlösningssystem i fokus Bland de viktigaste handelstvister som reglerats inom WTO:s tvist- lösningssystem har för EG:s del varit de s.k. banan- och hormontvisterna. Tvisterna har varit politiskt synnerligen känsliga och fått mycket uppmärksamhet . I båda fallen har gemenskapen varit förlorande part och tillämpat möjligheten att införa sanktions- åtgärder, vilket inneburit strafftullar på en rad europeiska varor. Handelssanktioner har inte tidigare tillämpats i /WTO:s historia och bör ses som en negativ utveckling. EG har vidare vunnit en tvist mot , vilket innebär att måste häva den lagstiftning som ger "" särskilda skattelättnader. Olika tvister har medfört hårda prövningar av tvistlösningssystemet (DSU), inte minst genom banan- och hormontvisterna, vilket har lett till nya svårlösta problem i arbetet med översynen av DSU. Översynen, som inleddes , har därför ännu inte lett till några beslut om ändringar av reglerna. I samband med diskussionerna i översynen kring de särskilda regler i DSU till förmån för , lämnades ett förslag till ett center, fristående från WTO, för rättshjälp till i WTO-rättsliga tvister (, ACWL). beslutade att bli en av ACWL:s grundande medlemmar och därmed bidra finansiellt till centret. Avtalet om upprättande av ACWL undertecknades i samband med ministermötet i . Miljö Handel och miljö är ett prioriterat område för i WTO-arbetet och har verkat aktivt för att miljöfrågorna skall utgöra en del av en ny runda. Det finns många skäl till detta, bl.a. anser att man måste göra handels- och miljöpolitiken ömsesidigt stödjande och att WTO, inom sitt kompetensområde, måste visa att också handelssystemet är berett att bidra till att lösa de globala miljöproblemen och stödja det globala miljösamarbetet. Den övergripande målsättningen för rundan vad avser miljö- perspektivet har varit, och är fortsatt, att få ett förhandlingsresultat i vilket man kan identifiera miljövänliga konsekvenser inom alla relevanta områden och sektorer och i vilket de WTO-regler som påverkar miljöskyddet har tydliggjorts. kommer fortsatt att driva miljöfrågorna aktivt i WTO. Arbetsrätt För att understödja arbete om mänskliga rättigheter i arbetslivet har mycket starkt drivit att WTO bör utveckla en dialog om förhållandet mellan handel och arbetsvillkor. har därför förespråkat att ett /WTO forum för diskussioner och analys om handel, arbetsvillkor och globalisering upprättas. Detta kom även att bli EU:s gemensamma linje i . driver fortsatt frågan trots att det inte blev något beslut om ett forum i . 31.3 och råvarusamarbetet 31.3.1 samordnar sitt agerande inom för handel och utveckling () med sina samarbetspartners inom EG. I förekommer både blandad och s.k. exklusiv gemensam kompetens eftersom vissa delar av verksamhet ligger utanför den gemensamma handelspolitiken. Det tekniska biståndet ges också numera en ökad inriktning mot de minst utvecklade länderna och bl.a. deras behov av stöd för att kunna delta i internationell handel. Under årets sista månader genomfördes förberedande förhandlingar inför nästa ministerkonferens (X, ). har därvid verkat som aktiv deltagare i EU- kretsen för ytterligare effektivisering och konkretisering av organisa- tionen och dess verksamhet, till fromma för , särskilt de minst utvecklade bland dem, och deras aktiva deltagande i det internationella handelssystemet. 31.3.2 Råvarusamarbetet fortsätter att aktivt delta i det internationella råvarusamarbetet. Den tidigare höga profilen har dock alltmer ersatts av en betydligt lägre aktivitetsnivå på grund av ändrade politiska och ekono- miska förutsättningar. Tron på regleringstänkande har successivt fått vika för marknadsanpassade lösningar på råvarusektorns problem. I den mån internationella råvaruavtal innehåller reglerande mekanismer, utgör de en del av den gemensamma handelspolitiken, och då har EG exklusiv kompetens. För andra råvaruavtal gäller blandad kompetens. Råvaruavtal med blandad kompetens mellan medlemsländerna och EG gäller kaffe, kakao, naturgummi, jute, tropiskt timmer och spannmål. EU:s medlems- stater söker genom ett omfattande samrådsförfarande uppträda gemen- samt på hela råvarufältet. 31.4 GSP-tullförmåner för utvecklingsländerna 31.4.1 Nya möjligheter till tullsänkning De industrialiserade länderna har en gemensam grundsyn om att stimulera utvecklingen i utvecklingsländerna genom tullsänkningar. Det allmänna preferenssystemet (, GSP) i EG omfattar tullförmåner för ett stort antal industrivaror och för ett begränsat antal jordbruksvaror. GSP-systemet är en del av den gemensamma handelspolitiken inom gemenskapen. I EG har det traditionella målet varit att stimulera tillverkning och export genom att erbjuda tullsänkningar i gemenskapen. Möjligheten finns till ytterligare tullsänkning genom utveckling på det sociala området och på miljöområdet. En förutsättning för förmånen är att landet antagit och faktiskt tillämpar bestämmelserna i sin nationella lagstiftning som innehållsmässigt överensstämmer med de normer som anges i Internationella arbetsorganisationens () konventioner om förenings- frihet och förhandlingsrätt (nr 87 och 98) samt i konventionen om minimiålder för anställning (nr 138). På miljöområdet får en särskild stimulansordning beviljas om landet antagit och faktiskt tillämpar bestämmelser som väsentligt motsvarar de normer som fastställts av timmer (ITTO) för en hållbar förvaltning av skog. För att omfattas av den extra tullsänkningen skall landet ha lämnat in en ansökan, som granskas av kommissionen för att bedöma om villkoren är uppfyllda. inkom en ansökan från om att omfattas av den särskilda tullsänkningen på det sociala området. Kommissionen har startat utredningar för att klarlägga situationen i ansökarländerna. Dessa undersökningar omfattar bl.a. resor till berörda länder för att studera den gällande lagstiftningen på området. Detta arbete pågår och några redovisningar har ännu inte lämnats. Först när dessa genomgångar är slutförda kan beslut tas om de villkor som ställs är uppfyllda och de extra tullförmånerna därmed kan beviljas. har traditionellt omfattats av det generella preferenssystemet, GSP, och erhållit tullsänkningar för industrivaror och för vissa jord- bruksvaror vid import till gemenskapen. togs beslut om en rådsförordning, gällande , med autonoma tullförmåner som innebär ytterligare tullsänkningar utöver de som finns i GSP-systemet. I och med denna förordning får en förmånsbehandling som motsvarar den som gäller för , och . 31.5 Exportkrediter Rådet antog ett direktiv (98/29/EG) om harmonisering av medellång och lång exportkreditförsäkring vilket trädde i kraft . De nya bestämmelserna innebär inte att verksamheten på detta område harmoniseras i någon högre grad utan medför framför allt en större öppenhet genom de anmälningssystem som stadgas. Arbetet i rådsarbetsgruppen präglades som normalt i hög grad av förberedelser inför och uppföljning av pågående förhandlingar om statsstödda exportkrediter i . Regler på detta område återfinns i den s.k. consensus-överenskommelsen som genom rådsbeslut blivit en del av . har en serie överläggningar ägt rum inom och om utvidgning av consensus- överenskomelsen till att innefatta jordbruksprodukter. Dessa förhandlingar kommer att forsätta . En annan fråga som diskuterat har varit en översyn av räntefrågor som sammanhänger med consensus-överenskommelsen inkluderande frågor som tekniska reformer beträffande systemet med kommersiella referensräntor (CIRR) samt användande av rörlig ränta i de statsstödda systemen. 32 Utvecklingssamarbete inom EG Utvecklingssamarbetet är en integrerad del av unionens samlade externa politik och skall enligt unionsfördraget vara ett komplement till medlemsstaternas nationella politik. Målsättningarna för den gemen- samma politiken är en varaktig ekonomisk och social utveckling, successiv integration av utvecklingsländerna i världsekonomin samt kamp mot fattigdomen i utvecklingsländerna. Dessutom skall bistånds- politiken bidra till att utveckla demokratin och respekten för de mänskliga rättigheterna. 32.1 Svenska prioriteringar i EG:s utvecklingssamarbete En svensk strategi för EG:s utvecklingssamarbete presenterades för 1996. Strategin är föremål för revidering men är i sina huvud- drag fortfarande relevant för det svenska agerandet. Målen för EG:s utvecklingssamarbete (artikel 177 i EG-fördraget) stämmer väl överens med svenska målsättningar. Problemen med EG:s utvecklingssamarbete ligger i allt väsentligt i genomförandet. prioriterar därför frågor om förbättring av organisation, arbetssätt och professionell kapacitet för att politiken skall få genomslag i det praktiska utvecklingssamarbetet. En större omorganisation av kommissionens biståndsadministration påbörjades . Den nya kommissionen som startat omorganisa- tionen kommer att besluta om ytterligare förändringar . Därför är det för tidigt att bedöma i vilken grad denna omorganisation kommer att medföra förbättrat genomförande av biståndet. vill se en ökad fattigdomsinriktning i EG-biståndet för att målet i fördraget att bekämpa fattigdom skall uppnås. har det framtida samarbetet med AVS-länderna (, och ) dominerat dagordningen på biståndsområdet. I förhandlingarna har lyft fram vikten av fattigdomsbekämpning, jämställdhet, politisk dialog, partnerskap med såväl staten som det civila samhället och den privata sektorn samt hållbar utveckling. I strävan att effektivisera biståndsarbetet i alla geografiska områden har betonat vikten av att i allt större utsträckning använda landstrategier baserade på partner- skap som styrinstrument. prioriterar också arbete med att förbättra kommissionens sätt att stödja mänskliga rättigheter och demokratisk utveckling i tredje världen. Detta sker både på policynivå och i verkställande kommittéer. 32.2 Koordinering, komplementaritet och samstämmighet antog en resolution om ökad komple- mentaritet mellan gemenskapens och medlemsstaternas utvecklings- samarbete (EG:s biståndspolitik skall vara ett komplement till medlems- staternas nationella bistånd). Grundsynen är att komplementaritet huvudsakligen måste utformas i fält och växa fram ur en fungerande biståndssamordning som leds av samarbetslandet. Dessa nationella utvecklingsstrategier är de främsta verktygen för att koordinera olika givares insatser. Närmare samarbete anbefalls mellan EG-delegationerna och medlemsstaternas representationer i fält när det gäller utarbetande av landstrategier för gemenskapsbiståndet. Vidare anges att ökad harmonisering av regler och procedurer också kan bidra till ökad komplementaritet, liksom övergång från projekt- till sektorprogramstöd och ett närmare samarbete mellan kommissionens och medlemsstaternas experter inom olika områden. var starkt drivande i frågan vilket speglas i resolutionen. Särskilt betonades vikten av att samarbetslandet skulle få en central roll i givarsamordningen och att kapaciteten för detta måste byggas upp i de länder där den saknas. Vidare ansågs det viktigt att decentralisera givarnas beslutsfattande och stärka representationen i fält för att förbättra dialogen med samarbetslandet och underlätta samordning med andra givare. Som uppföljning till riktlinjerna 1998 om operationell koordinering startade kommissionen en undersökning (augusti/) i 96 samarbetsländer om samordningen i fält. På expertgruppsnivå konstaterades att rapporten inte höll måttet för presentation i utvecklingsrådet. En kommissionsrapport har aviserats . gjorde kommissionen även ett försök till uppföljning av resolutionen om samstämmighet. Rådet fann vissa brister i rapporten, bl.a. då den undvek de känsliga områdena. Kommissionen svarade att problemen i många fall låg hos medlemsstaterna, t.ex. vad gällde handel- och jordbrukspolitiken, men att man hade för avsikt att följa upp resolutionen då även de känsliga områdena skulle inkluderas. 32.3 Samarbete med enskilda organisationer De enskilda organisationerna, och i vidare bemärkelse det civila samhället, spelar en stor roll i det europeiska utvecklingssamarbetet. Kommissionen kanaliserar från olika budgetposter över 1 miljard US- dollar till enskilda organisationer. antogs förordningar som reglerar förvaltning av decentraliserat samarbete (EGT L 213, 30.7.1998, s. 6) och samfinansiering med europeiska enskilda organisationer (EGT L 213, 30.7.1998, s.1). Samarbetet med enskilda organisationer kan dels ske genom att de kontrakteras för att genomföra EG-finansierade projekt, dels genom att EG kan erbjuda samfinansiering av insatser som initierats av organisationerna själva. En ökning har skett av denna senare typ av stöd, vilket lett till problem för kommissionen att hantera det stora antalet ansökningar. Många svenska enskilda organisationer uppfattar ansökningsprocessen som krånglig, långsam och svårhanterlig. Stora förhoppningar ställs till att de nya riktlinjerna skall leda till förenklade former för denna budgetpost. har därför aktivt bidragit till bildandet av en verkställighetskommitté för samfinansiering av projekt i samarbete med enskilda organisationer samt deltagit i arbetet med att utarbeta nya riktlinjer för att modernisera och förenkla ansökningsförfarandet. Detta arbete har gjorts i nära samarbete med de europeiska enskilda organisationernas samordningsorgan, "". En särskild budgetpost finns för samfinansiering med enskilda organisationer. uppgick anslaget till ca . För att kvalificera sig för samfinansiering skall organisationerna vara icke-statliga, självständiga, ideella, ha sitt säte i en medlemsstat och huvuddelen av deras ekonomiska resurser härröra från . Bidragsgrundande kan antingen vara insatser som genomförs i samarbete med organisationer i utvecklingsländerna i syfte att bekämpa fattigdom eller med europeiska organisationer för informationsinsatser. Det decentraliserade samarbetet syftar till att underlätta och stärka horisontella relationer mellan det civila samhällets aktörer i medlems- staterna och tredje land. Både enskilda organisationer, lokala och regionala myndigheter samt andra sammanslutningar i det civila samhället får bidrag för insatser som syftar till social och ekonomisk utveckling. 32.4 Humanitärt bistånd och återuppbyggnadsfrågor ECHO (Europeiska gemenskapens kontor för humanitärt bistånd) är världens största enskilda finansiär av humanitärt bistånd. Budgeten uppgick till , vilket är den högsta nivån sedan ECHO inrättades 1992. Den höga biståndsnivån föranleddes främst av krisen i Kosovo, till vilken avsattes för humanitära insatser . har två övergripande utvärderingar av EG-biståndet färdigställts. Den globala utvärderingen av EG:s bistånd (när det gäller perioden 1996) som biståndsministrarna beslutade om 1995, behandlade även det humanitära biståndet genom ECHO. Parallellt utfördes även en specifik utvärdering när det gäller ECHO:s verksamhet 1999 och rådsförordningen som reglerar EG:s humani- tära bistånd (förordning (EG) nr 1257/96). Slutsatserna i de två utvärde- ringarna stämde väl överens med varandra. Sammanfattningsvis pekade utvärderingarna på positiva resultat med inrättandet av ECHO och att verksamheten varit relevant och värdefull. Emellertid identifierades även svagheter bl.a. när det gäller samordningen av biståndet såväl inom kommissionen som med externa aktörer och organisationer samt vissa brister i den interna förvaltningen. Ett omfattande uppföljningsarbete av utvärderingarnas slutsatser och rekommendationer inleddes , vilket kommer att fortgå även , då kommissionen avser att presentera bl.a. en förvaltningsplan samt en strategi för närmare samordning av kommissionens biståndsinsatser. ECHO vägleds i sin verksamhet av en rådgivande humanitär kommitté med företrädare för samtliga EU:s medlemsstater. har inom ramen för kommittéarbetet aktivt följt ECHO:s verksamhet och finansierade hjälpinsatser. Särskild uppmärksamhet har ägnats arbetet med utvärderingarna, vilket även kommer att utgöra en prioriterad fråga för agerande i kommittén. 32.5 Livsmedelsbistånd EG är en stor givare Bistånd i form av livsmedel har minskat jämfört med i början av 1990- talet och är mer inriktat på övergripande livsmedelssäkerhet. Det skall hjälpa fattiga människor i nödsituationer samt stödja projekt som kan bidra till jordbruksutveckling. EG är en stor givare av livsmedels- bistånd. 1998 anslogs drygt 570 miljoner ecu för detta ändamål. av det totala livsmedelsbiståndet kanaliserades via enskilda organisationer och en fjärdedel via livsmedelsprogrammet, WFP. EG är den näst största bidragsgivaren till WFP. Livsmedelsbiståndet till AVS-länderna framförallt i södra och östra motsvarade av det totala stödet medan gavs till länder i . De största mottagarna av EG:s livsmedelsbistånd är , , och . ser positivt på utvecklingen mot en större betoning på ökad livsmedelssäkerhet. En ny konvention för livsmedelsbistånd trädde i kraft och skall gälla till . Konventionen skapar ramar för att öka koordinationen mellan givarna och syftar till större effektivitet. Den nya konventionen skall verka för att livsmedelsbistånd ges för att minska fattigdom och svält i de minst utvecklade- och låginkomstländerna. Förändringarna i den nya konventionen är att åtaganden kan uttryckas i ton eller värdetermer; att andra produkter utöver spannmål exempelvis matolja, rotfrukter och även utsäde kan inkluderas samt att lokal och regional upphandling av livsmedel skall främjas. Kostnader för transport och leverans skall bäras av biståndsgivarna och andelen bidrag i form av lån skall begränsas till förmån för en större andel gåvobistånd. Den nya konventionen avspeglar kommissionens prioriteringar och sammanfaller med syn. 32.6 Miljö och hållbar utveckling har ett antal sektorer och rådskonstellationer gått vidare i integreringen av miljöhänsyn i sektorerna ifråga. Detta gäller bland annat utvecklingssamarbetet. har inom en lista tagits fram omfattande åtta punkter för främjande av hållbar utveckling inom EG:s utvecklings- samarbete. Denna kommenterade lista, som bl.a. upptar kravet på sam- stämmighet mellan EG:s jordbrukspolitik och dess utvecklingssamarbete, har använts i kontakter med kommissionen och medlemsstater framför allt med det finska ordförandeskapet inför och under allmänna biståndsarbetsgruppens möten i . Dessa svenska förberedelser kan sägas ha haft visst påverkan i utvecklingen av kommissionens strategi för biståndets genomsyrande av omsorg om hållbar utveckling, och de kommentarer härtill som allmänna biståndsgruppen avgivit. Biståndsministern efterlyste vid rådets möte mer precisa åtaganden från kommissionen, inklusive tidsfrister för dessa och för genomförandet. Vidare efterlystes reformer av jordbrukspolitiken så att denna främjar och inte som hindrar ekologisk produktion i och export från . Vidare måste ägarskap stärkas med när det gäller på planer och program för främjande av hållbar utveckling. Med förbättrad bemanning och utbildning av EG:s landkontor och delegering till dessa, kan en förbättrad dialog präglad av partnerskap åstadkommas, som främjar det fortsatta arbetet för hållbar utveckling. beslut utgjorde ett första steg mot erforderligt reformarbete inom kommissionens stöd till hållbar utveckling i u- länderna. Vid EU:s stats- och regeringschefsmöte i beslöts att man inför motsvarande möte i skall genomföra en genomgripande översyn av var man då står i integreringen av hållbar utveckling inom en rad sektorer, däribland utvecklingssamarbetet. 32.7 Skog och utveckling Rådet har antagit en förordning om åtgärder för att främja bevarande och hållbar förvaltning av tropiska skogar och andra skogar i utvecklings- länderna. Syftet med förordningen är att med hjälp av finansiella resurser och expertis bidra till bevarande och hållbart nyttjande av tropiska skogar och andra skogar i för att möta de ekonomiska, miljömässiga och sociala krav som ställs på skogarna. De bidrag som ges skall komplettera och förstärka andra instrument i utvecklingssamarbetet. Förordningen skall gälla åren 2000 2006 och omfattar totalt . har antagit en resolution om skog och utveckling. I resolutionen fastläggs ett antal grundläggande principer. För det första bör det fulla ansvaret för alla skogsrelaterade åtgärder ligga hos samarbetsländerna. I detta sammanhang betonas betydelsen av nationella skogsprogram. Skogsfrågorna är integrerade i andra sektorer av samhället och det är därför nödvändigt med samordning av insatserna i alla relevanta sektorer. I resolutionen påpekas även betydelsen av att involvera kvinnor och ursprungsbefolkningar i beslutsprocessen vad gäller skogsfrågor. Kommissionen åläggs att i samarbete med medlemsstaterna utveckla förslag till strategi gällande utvecklings- samarbete på skogsområdet. Förslaget skall utarbetas mot bakgrund av en utvärdering av medlemsstaternas komparativa fördelar på området. 32.8 Klimatförändringar och har antagit slutsatser om klimatförändringar och . Slutsatserna innehåller rekommendationer för gemen- skapens utvecklingsbistånd framför allt med syfte att göra klimatfrågan till en integrerad del av EG:s biståndsagenda. Dessutom konstateras att problemet med klimatförändringar är av global natur och därför måste lösas på global nivå. När det gäller specifika rekommendationer för biståndssamarbetet konstateras att det officiella biståndet först och främst bör fungera som katalysator för privata investeringar som kan medverka till att klimatkonventionens målsättningar uppnås. 32.9 Jämställdhet i utvecklingssamarbetet fördjupad dialog med Europeiska kommissionen Inom EG har en ambitiös och heltäckande policy utvecklats för jämställdhet inom utvecklingssamarbetet, bl.a. genom den resolution som antogs av ministerrådet 1995, de rådsslutsatser som togs , liksom en ny förordning om integrering av jämställdheten i utvecklings- samarbetet. Mycket återstår dock att göra för att praxis skall motsvara policy.