prop · GN03130 · 2000-01-01 00:00:00 — kvarstår dock problem med vissa staters vägran att utlämna misstänkta förbrytare. stöder tribunalernas verksamhet bl.a. genom avtal om skydd av vittnen och överföring av straffverkställighet till . har också lagstiftat med syfte att underlätta samarbetet mellan svenska myndigheter och tribunalerna. Vidare pågår ett arbete som syftar till upprättandet av en ad hoc- tribunal i för att ställa företrädare för de till svars för de övergrepp som ägde rum under Pot-regimen. Den svenske ambassadören är såsom FN:s generalsekreterares tidigare MR-representant till aktiv i denna process. Hundraårsminnet av den första internationella fredskonferensen uppmärksammades genom internationella konferenser i och . bidrog till högtidlighållandet och deltog också aktivt i konferenserna. Även FN:s i har haft en markant ökad måltillströmning. Allt fler stater väljer att använda sig av denna mekanism för fredlig lösning av tvister. 9 Reformer Reformarbetet inom FN tog ny fart sedan tillträtt som generalsekreterare . Generalsekreteraren presenterade ett förslag till reformprogram, och huvuddelen av detta kunde senare antas av generalförsamlingen. Till de viktigaste besluten hörde fokuseringen på FN:s kärnverksamheter, införandet av en enhetlig ledningsstruktur, inrättandet av funktionen som biträdande generalsekreterare med ansvar för bl.a. den fortsatta reformeringen, samt en bättre samordning i mottagarländerna genom en FN-chef och ett gemensamt FN-hus i varje land. tycks en låsning prägla delar av reformprocessen, där grupper av medlemsländer inom FN framför allt utvecklingsländer tolkar reformarbetet som ett sätt att styra FN bort från för dem viktig verksamhet och i riktning mot verksamhet som prioriteras av de industrialiserade länderna. Frågan om reformer har även kopplats ihop med frågan om FN:s finanser och skulder till FN-systemet. Ett antal utvecklingsländer har varit av uppfattningen att skuldbetalning måste ske innan ytterligare reformarbete kan genomföras, medan menat att reformer skall föregå betalning. och EU har velat se såväl reformer som skuldbetalning genomförda parallellt. Under generalförsamlingen antogs inga egentliga resolutioner på reformområdet. , under generalförsamlingens återupptagna möte, antogs en resolution om reform av FN:s arbete på miljö- och bosättningsområdet, med inriktning på att stärka FN:s miljöprogram () och en tydligare rollfördelning inom FN-systemet. Vidare antogs under generalförsamlingen 1999 en resolution om ett s.k. utvecklingskonto. Besparingar som gjorts genom rationaliseringar skall kanaliseras till kontot, och förhoppningen är att detta skall underlätta fortsatt reformarbete. FN har bedrivit ett omfattande arbete för att effektivisera och bättre samordna insatserna i fält vad beträffar långsiktig social och ekonomisk utveckling. har deltagit aktivt i arbetet kring metodutveckling för effektivisering av fältarbetet, bl.a. genom finansiellt stöd för pilotverksamheter i och under 1998-99. Vidare har tagit initiativ till och finansiellt bidragit till en fond för att stärka samordningen inom FN och mellan FN och andra aktörer. Inom har betydande förändringar ägt rum med starkt svenskt stöd. Dels har fackorganen mer och mer tagit en roll som delar av ett FN, dels har interna reformprocesser sjösatts. Mest påtagligt har detta varit i samband med ledarskiften i () och Internationella arbetsorganisationen (), men även i för utbildning, vetenskap och kultur () och för industriell utveckling (UNIDO). Vad gäller ledarskap i fackorganen har verkat för professionalitet, kommunikationsförmåga och dokumenterade ledaregenskaper samt tidsbegränsade förordnanden. lägger särskild vikt vid ett aktivt styrelsearbete och att fullfölja intentionerna i det nordiska , som presenterades 1996 och bl.a. betonade fackorganens normativa arbete. deltar aktivt i EU-arbetet för att uppnå förändringar i FN:s livsmedels- och jordbruksorganisation, FAO, i syfte bl.a. att uppnå större effektivitet och öppenhet. En nära dialog pågår med FAO:s ledning inom EU-samarbetet och i bilaterala samtal. FAO har vidare, efter påverkan från bl.a. svenskt håll, strävat efter att integrera ett jämställdhetsperspektiv i sitt arbete, vilket har resulterat i att FAO:s första kvinnliga höga chefer har utsetts. har verkat för att OCHA tilldelas erforderliga resurser för att fullgöra sitt mandat. Efter generalsekreterarens strukturreform har OCHA:s mandat fått en tydligare inriktning på policyutveckling och samordning både centralt och i fält. har tagit en aktiv del i vidareutvecklingen av FN-systemets konsoliderade appeller på det humanitära området och deras strategiska samordnings- och prioriteringsuppgift. På svenskt initiativ har kapaciteten för fältsamordning stärkts genom tillskapande av en särskild finansieringsmekanism. har varit drivande i arbetet med att reformera FN:s fonder och program, bl.a. UNDP och UNFPA (se kapitel 6, Utvecklingssamarbete). Ansträngningarna att reformera fortsätter. Även om inga banbrytande beslut har kunnat fattas finns vissa tecken på tilltagande enighet om vikten av att rådet utvidgas för att bättre motsvara förändringar i antalet medlemsländer. Det faktum att säkerhetsrådet kringgåtts i vissa centrala konfliktsituationer har bidragit till att öka det politiska trycket för reformer av rådet. Arbetet har pågått , då en särskild arbetsgrupp för säkerhetsrådets utvidgning och representativitet upprättades under generalförsamlingen. har FN-ambassadör varit en av två vice-ordförande i arbetsgruppen. Arbetet sker längs två spår, dels själva utvidgningen (antal nya medlemmar, fördelningen mellan permanenta och icke-permanenta medlemmar, regionala platser), dels rådets interna arbetsmetoder (ökad öppenhet, rätten att deltaga för parter i konflikter). Frågan om vetorätten som berör båda kategorierna är en huvudfråga. Det finns en bred enighet bland medlemsländerna om att en utvidgning av säkerhetsrådet är önskvärd, men uppfattningarna om hur utvidgningen bör utformas går vitt isär. Särskilt svåra frågor är om utvidgningen skall omfatta såväl nya ständiga som roterande medlemmar och vetorätten. Frågan om en permanent har också kommit upp i diskussionen, men inte intagit någon framträdande plats. Vad gäller rådets arbetsmetoder har vissa framsteg gjorts i riktning mot större öppenhet, fler öppna möten och tematiska debatter. anser det angeläget att stärka säkerhetsrådets auktoritet genom en utvidgning som gör rådet mer representativt för FN:s hela medlemskrets. Vi stödjer en balanserad utvidgning av ständiga såväl som icke-ständiga medlemmar och vill åstadkomma större öppenhet kring säkerhetsrådets arbete. Att öppna för ökad insyn i säkerhetsrådet var en central fråga för under vårt rådsmedlemskap 1997-1998. Vidare förespråkar en begränsning av vetots användning. I generalförsamlingens allmänna debatt 1999 framförde utrikesministern tanken om en överenskommelse mellan de ständiga medlemmarna om moratorium för användning av vetot och/eller en begränsning av användningen till beslut rörande fredsframtvingande åtgärder. En förhoppning är att genomförandet av millennietoppmötet , tillskapandet av utvecklingskontot samt det något ljusare finansiella läget för FN skall ha en positiv inverkan på det fortsatta reformarbetet inom FN-systemet. 10 FN:s finanser FN finansieras med obligatoriska medlemsavgifter, dels för den reguljära verksamheten, dels för de fredsbevarande operationerna. Det svenska bidraget beräknas uppgå till ca respektive ca . Den finansiella situationen för FN var fortsatt kritisk . Den reguljära verksamheten finansierades delvis genom s.k. internlån från kontona för fredsbevarande operationer. Genom att inte utnyttja vissa budgeterade medel kunde sekretariatet dock minska underskottet till . Generalförsamlingen beslutade bl.a. om budgetramen för och finansieringen av de internationella tribunalerna för f.d. och . Under generalförsamlingen var de två viktigaste dagordningspunkterna inom det administrativa och budgetära området den nya tvåårsbudgeten och frågan om hur stora bidrag medlemsländerna skall lämna till FN, den s.k. bidragsskalan. nåddes enighet om en samlad utgiftsnivå för budgeten för 2000-2001 på , vilket innebar en ökning med ungefär 0,jämfört med den förra budgeten. FN:s finansiella läge förbättrades . Detta berodde framför allt på större amerikanska inbetalningar till FN. Den finansiella kris som präglat organisationen , då beslutade att unilateralt minska sina bidrag till organisationen, är därmed åtminstone tillfälligt mindre akut . Den ekonomiska utvecklingen för FN beror dock fortsatt på de amerikanska bidragen. De amerikanska inbetalningarna möjliggjordes av att den amerikanska kongressen antog lagstiftning, den s.k. Helms-Biden II, som gav administrationen rätt att under vissa villkor påbörja en delbetalning av skulderna i tre steg. Den första avbetalningen skedde . Nästa avbetalning förutsätter bl.a. en sänkning av nivåerna på de amerikanska bidragen till FN. Detta förutsätter i sin tur ändringar i bidragsskalan, en fråga som förväntas leda till utdragna förhandlingar. Den svenska ståndpunkten bygger på principen att medlemsstaterna skall betala sina bidrag till FN:s budget , fullt ut och utan villkor. Bidragens storlek bestäms av generalförsamlingen, och ländernas andelar räknas fram enligt bidragsskalan. har uttryckt öppenhet för en ändring av bidragsskalan och bl.a. anfört att det bästa för FN, och därigenom för dess medlemsstater, vore ett jämnare fördelat ekonomiskt ansvar för organisationen mellan medlemmarna och ett minskat beroende av den störste bidragsgivaren . 11 FN Regeringen vill stärka det globala samarbetet genom att ställa individen och de mänskliga rättigheterna i centrum. Ett vidgat säkerhetsbegrepp får allt större genomslag i FN. Det ligger i linje med den syn på FN-arbetet. Varaktig fred och säkerhet etableras inte genom kortvariga insatser i ett akut skede av en väpnad konflikt. Den förutsätter demokrati, mänskliga rättigheter samt ekonomisk och social utveckling. Genom globalt samarbete kan vi trygga internationell fred och säkerhet och finna lösningar på de stora överlevnadsfrågorna. FN:s ansvar är ytterst att stå som garant för att rätt skall gå före makt i världspolitiken. är kärnan i den internationella rättsordningen. har fått ett särskilt ansvar för arbetet med att reformera . Vårt mål är att nå enighet om ökad öppenhet och effektivitet i rådets arbete och om en medlemskrets som bättre speglar dagens värld. De ständiga medlemmarna har ett särskilt ansvar för rådets förmåga att agera. De bör så långt som möjligt avstå från att använda vetorätten eller att hota med detta. FN måste stärkas för att bättre kunna möta de utmaningar världen står inför. Det råder bred enighet om att FN och dess säkerhetsråd måste stärka sin förmåga att förebygga konflikter. välkomnar detta och kommer fortsatt att vara aktivt såväl nationellt, inom EU som i det nordiska samarbetet för att bidra till ett stärkt och moderniserat FN- system. Detta förutsätter en stabil finansiell bas och att alla medlemsstater betalar sina obligatoriska avgifter till FN fullt ut, och utan villkor. Millennietoppmötet, som inleder millennieförsamlingen , blir ett viktigt tillfälle för världssamfundet att se över FN:s roll och enas om åtgärder för att modernisera organisationen. Inför toppmötet har FN:s generalsekreterare presenterat en rapport, i vilken ett antal utmaningar inför det nya årtusendet identifieras. Utgångspunkten i rapporten är den tilltagande globaliseringen, och fokus är på tre kärnområden: fattigdom, säkerhet, och en hållbar framtid. Förhoppningen är att millennietoppmötet skall bekräfta stödet för FN och multilateralismen deltagande i fredsfrämjande insatser ledda av FN per (deltagande i , , och övriga insatser redovisas ej) Mission Svenskt bidrag UNIPTF/Bosnien 55 civilpoliser (FN:s internationella polisinsats i Bosnien) /Kosovo 44 civilpoliser (FN:s mission i Kosovo) /10 civilpoliser (för folkomröstningen i ) /11 (FN:s kommission för stilleståndsövervakning) militärobservatörer /10 civilpoliser (FN:s övergångsadministration för ) 2 militärobservatörer /Kashmir 7 militärobservatörer (FN:s militära observatörsgrupp i ) 1 läkare UNIKOM/5 militärobservatörer (i ) /5 militärobservatörer (i ) MINUGUA/2 civilpoliser (FN:s mission för övervakning av mänskliga rättigheter i ) MONUC/2 militärobservatörer (FN:s observatörsmission i ) UNAMSIL/3 militärobservatörer (FN:s mission i ) SFOR/Bosnien Militär trupp (37) (FN:s stabiliseringsstyrka, Nato-ledd insats som verkar under mandat från ) KFOR/Kosovo Militär trupp (847) (Kosovo Force, Nato-ledd insats som verkar under mandat från ) i säkerhetsrådet 1997-98 När 1997 blev medlem av säkerhetsråd, fanns en viss optimism om att FN med förnyad energi skulle ta sig an de många konflikterna på dess dagordning. En ny generalsekreterare med höga ambitioner hade tillträtt. Men trots intensiva insatser på många fronter och vissa framgångar (, ) måste konstateras att läget i flera fall är dystrare än . Detta gäller inte minst situationen i , , , , och Kosovo, där inte kunnat förhindra att diplomatin fått ge vika för militära medel. var en mycket aktiv period i säkerhetsrådet. Ett femtiotal ärenden behandlades, nästan alla i återkommande sammanträden. Informella konsultationer hölls nära nog varje vardag och ibland även under veckosluten. 127 resolutioner och 95 ordförandeuttalanden antogs. De flesta konsultationer följdes dessutom av rådsordförandens uttalande till media. Även dessa senare blev ofta föremål för förhandlingar och långa diskussioner. De många konflikterna i och krishärdarna på dominerade rådets dagordning. Men särskilt också frågan om massförstörelsevapen återkom regelbundet. Denna fråga, liksom Kosovofrågan, blev särskilt politiskt brännande, eftersom hot om väpnat våld aktualiserades i båda fallen och starka intressen stod på spel för stormakterna - de ständiga medlemmarna. När ständiga medlemmar har starka egna intressen kan de driva frågor utan större hänsyn till de tio valda medlemmarna eller välja att rent av ställa säkerhetsrådet åt sidan. Men också deras önskan att få legitimitet för sitt agerande från säkerhetsrådet framgick och har - trots Irak- och Kosovofallen - betydelse i internationell politik. Tveklöst dominerar de fem ständiga medlemmarna rådsarbetet. De har fördel av sin vetorätt, sina större politiska eller materiella resurser och sin jämfört med övriga rådsmedlemmar mer globala utrikespolitik med en brett utbyggd utrikesrepresentation. De drar också fördel av sin större kontinuitet i arbetet och sina erfarenheter av säkerhetsrådets procedurer samt att de har etablerade samarbetskanaler sinsemellan, när det gäller för dem verkligt viktiga frågor. Till detta kommer att de i allmänhet har mycket skickliga representanter i säkerhetsrådet. De ständiga medlemmarna bestämmer i stor utsträckning ramarna för vad som kan göras i säkerhetsrådet och vilka frågor som behandlas. Vetot används inte lika ofta som . Men det "tysta vetot", som gör att vissa frågor aldrig kommer upp på rådets dagordning, påverkar i hög grad dess arbete. När de fem kan samarbeta och är eniga har de en mycket stor genomslagskraft i rådet. Generalsekreteraren valde att konsultera de fem innan han tog upp en fråga med säkerhetsrådet i sin helhet. Detta gällde särskilt vid kriser, där önskade snabbt stöd för en viss handlingslinje eller ställa sina tjänster till förfogande. Samarbetet mellan de fem ständiga medlemmarna var under tid i rådet kanske inte lika nära och förtroendefullt som efter det slut. Men med undantag av motsättningarna efter bombningarna av och hoten om våld i Kosovo, var stämningen och samarbetet mellan de fem på det hela taget bra. De fems dominerande ställning hindrar dock inte att länder som inte tillhör stormaktskretsen genom aktivt agerande i många fall kan påverka skeendena, få gehör för viktiga frågor, ta upp ärenden på dagordningen och låta de egna perspektiven bidra till utformningen av beslut i säkerhetsrådet. Den svenska delegationen inriktade sig på att nå resultat snarare än att driva demonstrationspolitik. För det vann tidigt i respekt och trovärdighet. Att konsekvent värnade om säkerhetsrådets och folkrättens ställning och roll, utan att låta sig styras av mer begränsade egenintressen, stärkte också trovärdighet. kunde heller inte anklagas för att gå någon annans ärenden, utan uppfattades som en i hög grad självständig aktör. Flera länder i rådet sneglade ofta på i kontroversiella frågor, innan de avgjorde hur de skulle ställa sig. Detta ökade inflytande i vissa frågor, t ex rörande . Den svenska delegationen deltog i de alliansfria rådsmedlemmarnas möten (NAM-caucus). Detta stärkte också ställning och gav i flera fall tillgång till tidig information. Den svenska delegationen förhandlade som regel genom att i förväg söka förankra texter hos dem som kunde väntas ha störst svårigheter. undvek också konfrontatoriska förslag med mycken prutmån, som endast hade fördröjt processer och skapat onödiga motsättningar. För detta mötte uppskattning och kunde nå framgång med egna initiativ. Den svenska delegationen upptäckte att det inte skadade en medlem att vara obekväm ibland i vissa för det egna landet viktiga frågor, utan att detta tvärtom kunde skapa respekt bland övriga rådsmedlemmar. I efterhand kan konstateras att och de övriga valda medlemmarna kanske skulle ha vågat mer och försökt tänja gränserna ännu lite mer för vad som kan göras i säkerhetsrådet. Enhällighet har inte alltid ett egenvärde. Det svenska EU-medlemskapet spelade en mycket liten roll i säkerhetsrådsarbetet. och anser att deras ställning som ständiga medlemmar gör att de i säkerhetsrådet inte skall vara bundna av en gemensam EU-politik. Detta bekräftades också i . Därför förekommer ingen EU-samordning i rådsarbetet. Övriga EU-länder hålls endast informerade om vad som pågår i säkerhetsrådet. Detta hindrade dock inte att de fyra EU-länderna i säkerhetsrådet ibland kunde samarbeta i en viss fråga, exempelvis när det gällde israeliska bosättningar på ockuperad mark eller kriserna i och Kosovo. hade före medlemskapet bland annat framhållit tre specifika områden att verka för i rådsarbetet: 1) tidiga konfliktförebyggande insatser; 2) stärkande av den så kallade nya generationen av fredsbevarande operationer, där militära, politiska och humanitära insatser samordnas och där de civila komponenterna ges ett allt större utrymme; 3) öppenhet och transparens. I några fall kunde verka för konfliktförebyggande insatser. När hotade falla samman i kaos och anarki , var bland de första att ta upp frågan i rådet, vilket följdes av att en multinationell styrka sattes in med FN-mandat. lade också fram förslag, som gjorde det möjligt för den förebyggande FN-styrkan i (UNPREDEP) att fortsätta sin verksamhet. Det var också som först tog upp Kosovofrågan i säkerhetsrådet , och under det svenska ordförandeskapet antogs en kraftfull resolution med starka och uttryckliga krav på . En viss besvikelse innebar det att inte kunde göra mer för att bidra till beslut om förebyggande insatser. En begränsning i rådets möjlighet till snabba och effektiva insatser var den negativa inställningen i till nya fredsbevarande operationer i FN:s regi. Kongressens krav på två veckors framförhållning för alla beslut om nya operationer eller utökning av pågående insatser fördröjde och gjorde det svårt att verka för tidiga konfliktförebyggande insatser. Den negativa amerikanska hållningen gjorde dessutom varje mer kostbar FN-operation praktiskt taget omöjlig att förverkliga. upprättades endast två nya relativt begränsade FN-operationer - MINURCA i och UNOMSIL i samt en militär komponent till MINUGUA i . En ytterligare svårighet var oviljan hos vissa medlemmar att gå med på sådana beslut utan att regeringen i det land där insatsen skulle göras först givit sitt tillstånd eller, ännu hellre, begärt en sådan insats. Till detta kom en tvekan, ibland även hos generalsekreteraren, att gripa in i t ex afrikanska konflikter, utan att tid först givits för regionala och subregionala organisationer att försöka lösa krisen i fråga. Särskilt i var det svårt att få till stånd konfliktförebyggande insatser. Försök att få FN att undersöka förhållandena i eller vid gränsen mellan och mötte motstånd. Inte heller gick det att få till stånd beslut om att skicka en FN-styrka till Kongo- Brazzaville i ett kritiskt skede. Generalsekreterarens Afrikarapport till säkerhetsrådet innehöll rekommendationer om tidiga konfliktförebyggande insatser. Som en uppföljning till rapporten hölls under det svenska ordförandeskapet en ministerdebatt. Inför denna ledde arbetet med att utforma ett ordförandeuttalande till stöd för afrikanska staters möjligheter att bedriva och medverka i fredsbevarande operationer och ett annat uttalande som bland annat välkomnade generalsekreterarens rekommendationer. I den "nya generationen fredsbevarande operationer" med en hög grad av civila inslag skulle, enligt svensk uppfattning, också ingå fredsbyggande komponenter. Syftet med de senare skulle bl a vara att stärka de civila strukturerna i ett samhälle som drabbats av konflikt, för att på så sätt förebygga återfall i motsättningar och våld. Den negativa amerikanska inställningen till att acceptera kostnader för nya FN- operationer försvårade i hög grad också insatser på detta område. Till detta kom att länder som , och motsatte sig att säkerhetsrådet tog på sig uppgifter, som i deras tycke låg utanför dess kompetens, och som därför borde hanteras av andra delar av FN- systemet. Under första ordförandemånad - - kunde dock rådet på svenskt initiativ anta ett ordförandeuttalande om betydelsen av civilpolisinsatser i fredsbevarande operationer. Civilpoliser kom och hade kommit att spela en alltmer betydelsefull roll i flera FN-operationer, t ex i f d och i . De kunde bidra till att stärka respekten för mänskliga rättigheter och därmed bygga mer förtroendefulla relationer mellan olika folkgrupper som varit inblandade i konflikt. tog initiativ till en resolution som gav FN- operationen i , , en viktig roll i övervakningen av det nationella domstolsväsendet. antog säkerhetsrådet också, på svenskt förslag, ett uttalande, som delvis inspirerats av generalsekreterarens Afrikarapport om de fredsbyggande komponenternas roll i fredsbevarande operationer. I fråga om transparens och öppenhet intog en hög profil. Den svenska delegationen informerade regelmässigt icke-medlemmar av säkerhetsrådet om vad som hänt i de informella konsultationerna. En egen hemsida på Internet uppdaterades regelbundet med aktuellt rådsmaterial. Väl så viktigt var att delegationen aktivt informerade media och enskilda organisationer. verkade också för att involvera humanitära organisationer i rådsarbetet. organiserade ett antal så kallade kaffemöten på delegationen, dit rådets medlemmar inbjöds för att diskutera en viss fråga med humanitära organisationer. Dessa möten mötte uppskattning och kunde bidra till att en viss fråga aktualiserades i själva rådet. Ansträngningarna att förbättra rådsmedlemmarnas möten med truppbidragare till FN-operationer genom att göra dem mer informativa och ett forum för ett verkligt tankeutbyte fick däremot inte avsedd effekt. Att slå vakt om säkerhetsrådets och därmed folkrättens roll i frågor om internationell fred och säkerhet var ett strategiskt intresse, som genomsyrade arbete i säkerhetsrådet 1997-98. När och bombade utan beslut av , var det ett bakslag för denna linje. tillhörde de länder, som i rådets debatt efter attacken tydligast uttalade kritik mot denna, som den irakiska regeringens skuld till själva krisen underströks. var också ganska ensamt bland rådsmedlemmarna om att öppet kritisera de västafrikanska staternas ingripande (genom ECOMOG) mot juntan i , när detta skedde utan uttryckligt godkännande av säkerhetsrådet.