prop · GN03135 · 2000-01-01 00:00:00 — Beträffande omfattningen av de verksamhetsförlagda delarna framhåller någon högskola att den inte skall uttryckas i minsta antal poäng, eftersom de inte bör utgöra separata kurser med särskilt mål och innehåll. De verksamhetsförlagda delarna får inte låsas fast i en särskild modell, anser en annan. Några kommuner anser att studenternas deltagande i den kommunala verksamheten bör bli betydligt mer omfattande än . Andra kommuner framhåller att en ökning av praktikvolymen kan medföra svårigheter för arbetslagen i skolorna. Farhågor framförs att de verksamhetsförlagda delarna kommer att leda till ytterligare splittring i skolarbetet, då alltför många vuxna kommer att röra sig in och ut i klasserna. Kontakten mellan högskolor och kommuner berörs i flera svar. menar att nya former för skolförlagd utbildning måste utvecklas, som medger att fler kommuner och skolor blir delaktiga i praktikhandledningen. Partnerskolor skall finnas i samtliga kommuner, inte bara på studieorterna. Det betonas från flera kommuner att ett partnerskolesystem inte får leda till att studenten inte får tillräckligt bred inblick i skolans verklighet. Möjlighet måste ges att studera i olika miljöer. Praktik skall erbjudas såväl inom friskolor som inom kommunala skolor, påpekas från några kommuner. Flera kommuner framhåller behovet av kompetensutveckling för de lärare, som skall bli handledare i de verksamhetsförlagda delarna. Det är viktigt att utbildningen organiseras så att de studerande får ta ett större eget ansvar . FUB framhåller att det är nödvändigt att lärarstudenter möter elever med funktionshinder under de verksamhetsförlagda studierna. och Skola anser att vidgade kontakter med samhället utanför skolan bör vara ett naturligt inslag. Examensarbetet Flera högskolor instämmer i att examensarbetet skall omfatta minst 10 poäng och anser att arbetet skall motsvara de krav som ställs på en C- uppsats. Examensarbetet bör förläggas till utbildningens senare del och även kunna förläggas till det allmänna utbildningsområdet, anser några. Lärarutbildning för arbete inom förskola, förskoleklass och fritidshem Den övervägande delen av de som lämnat synpunkter på kommitténs förslag om förlängning av utbildningen för lärare inom förskola, förskoleklass och fritidshem tillstyrker förslaget. m.fl. anser att argumenten för en förlängning är mycket svaga. Några kommuner framhåller att kvaliteten i nuvarande utbildning är hög och att den därför inte behöver förlängas. Vissa exempel på specifika kompetensprofiler De instanser som lämnat synpunkter på förslagen angående utbildning av modersmålslärare är genomgående positiva. välkomnar förslaget och framhåller bl.a. att utbildningen kan öppna vägen för fler lärare med utländsk bakgrund. Språkcentrum för modersmål och minoritetsspråk önskar att verksamma modersmålslärare med utländsk lärarutbildning skall ges möjlighet att kunna vidareutbilda sig till modersmålslärare. Ett basår bör finnas för dem som behöver komplettera sina kunskaper för att bli behöriga att söka denna lärarutbildning. Bedömningsregler bör finnas som tar hänsyn till studier i annat land. I ett par av svaren understryks att språkkunskaper, både i svenska och modersmålet, är av största vikt. anser att kompetensprofilen behöver breddas med läs- och skrivutveckling, specialpedagogik inriktad mot arbete med barn med trauman samt arbete med olika uttrycksformer. De instanser som yttrat sig om kommitténs skrivning om vuxenutbildning är kritiska. m.fl. anser att en helhetssyn saknas på behoven av grundutbildning och kompetensutveckling för vuxenutbildare. Vuxenpedagogik och lärarutbildning inriktad på undervisning av vuxna bör ges utrymme inom alla delar av den nya lärarstrukturen. Utbildning av lärare i yrkesämnen Förslagen angående utbildning av lärare i yrkesämnen tillstyrks av de flesta som yttrat sig. Några kommuner och näringslivsorganisationer är tveksamma till utbildningstidens längd och befarar att den kommer att försvåra rekryteringen. och lärarförbunden konstaterar att det saknas relevanta högskoleutbildningar för flera av gymnasieskolans program med yrkesämnen och efterlyser förslag om hur antagning och undervisning skall ske i t.ex. vissa hantverks-, transport- och serviceyrken. anser att utvecklingen borde gå mot att fler lärare har kombinationstjänster genom att vara yrkesverksamma i ett yrke parallellt med att de undervisar om det. Förslaget att kvalificerad eftergymnasial yrkesutbildning skall motsvara högskolepoäng tillstyrks av flertalet, men avvisas av studerandeorganisationer. Behovet av instrument för validering av yrkeserfarenhet betonas i flera svar. Beträffande möjligheten att tillgodoräkna sig yrkeserfarenhet vid ansökan till lärarutbildning föreslår några kommuner att krav ställs erfarenhet och att den värderas till 60 poäng. Nya lärarexamina Förslaget om en lärarexamen för flertalet lärare tillstyrks i de flesta svaren. ifrågasätter fördelarna med en enda examen och tror att den i realiteten inte kan åstadkommas. avvisar förslaget därför att det har ett traditionellt lärare-i-skolan perspektiv och motverkar lärosätenas frihet i fråga om uppläggning och flexibilitet i utbildningen. Flera remissinstanser anser att målen för utbildningen behöver kompletteras. T.ex. bör i målen skrivas in betydelsen av gedigna ämneskunskaper, förmåga att använda skapande verksamhet och olika uttrycksformer. En rad exempel på kompletteringar till examensbeskrivningen har lämnats. Eftersom beskrivningen skall omfatta verksamhet från förskolan till vuxenutbildningen bör begreppet elev ersättas med de lärande . Kunskap om informationstekniska hjälpmedel och IT-pedagogik och erfarenhet av distansutbildning bör skrivas in. Det bör framgå att grundutbildningen ger en adekvat förberedelse för forskarutbildning. Särskola och specialskola bör ingå i beskrivningen. föreslår att , i samråd med och lärarnas organisationer, får i uppdrag att ta fram förslag till examensbeskrivning, som endast reglerar slutmålet för utbildningen. När det gäller utbildningens längd anser framför allt kommuner att den bör förlängas, antingen till 160 poäng eller till 180 poäng. Flera kommuner hävdar att det inte bör vara någon skillnad på utbildningstidens längd för lärare i . Beträffande gymnasieskolan har svaren främst handlat om poängnivån för språk, svenska och samhällskunskap där flera förordar 80 poängsnivå. Möjlighet bör finnas för språkstuderande att förlägga en del av utbildningen till det land där språket talas. Flera betonar att det av examensbeviset klart måste framgå vilka inriktningar och specialiseringar som ingår i examen. och flera kommuner menar att examinationen skall skiljas från genomförandet av lärarutbildningen genom att den avslutas med examinationstermin där andra personer än de som varit lärarutbildare anlitas som examinatorer. Från flera håll framförs förslag om lärarlegitimation efter godkänd utbildning. , och önskar examensrätt för sina lärarutbildningar. ser inga skäl för att krympa idrottsdelen i lärarutbildningen. tar upp frågan om åtgärder vid allvarliga kvalitetsbrister inom ett system med bara en lärarexamen liksom hur bedömningen skall gå till när ett lärosäte ansöker om examensrätt för lärarutbildning. Musiklärarutbildning och musiklärarexamen tas upp i flera yttranden. i anser att musikhögskolorna bör utbilda till och inneha examensrätten för musiklärarexamen omfattande minst 180 poäng med 60 poäng inom det allmänna utbildningsområdet. välkomnar en examen med inriktning musik och andra ämnen. m.fl. kommenterar förslaget angående folkhögskollärarutbildningen. Utbildningen bör finnas kvar men breddas till en vuxenlärarutbildning med folkbildning/folkhögskola som en särskild inriktning. och anser att den särskilda folkhögskollärarexamen skall behållas och byggas på till 60 poäng. Kompetens att möta alla elever flesta instämmer i förslaget angående specialpedagogisk kompetens. Invändningarna handlar bl.a. om att förslaget anses vara vagt formulerat när det gäller gränsdragningarna och att det är svåröverskådligt för den enskilde studenten. Några anser att en särskild speciallärarexamen bör inrättas. Ett par högskolor anser att fler högskolor borde ges rätten att examinera specialpedagoger då efterfrågan kan förväntas bli stor. En annan högskola hävdar att en förläggning av utbildningen till de högskolor som har specialpedagogik som forskningsämne öppnar för dessa att bygga ut och kunna erbjuda forskarutbildning i ämnet inom rimlig tid. Kommitténs syn på segregerade lärandemiljöer delas av några instanser, som framhåller att det är behov och inte symptom som skall styra stödinsatser. Andra betonar att en del barn och ungdomar behöver lugnet och tryggheten i en liten undervisningsgrupp och att det därför måste finnas möjlighet till segregerade lärandemiljöer för elever som är i behov av det. Det ökade behovet av specialpedagogisk kompetens inom vuxenutbildningen måste uppmärksammas, anser flera. En diskussion saknas om de speciella krav som ställs för att undervisa vuxna invandrare och flyktingar. Andra synpunkter som framförts är bl.a. att en beredskap behövs för att möta elever med svårigheter som främst har att göra med identitet och självkänsla samt att möjligheterna att kunna ge adekvat stimulans åt elever med stora inlärningsmöjligheter och stort intresse för teoretiska studier borde ha lyfts fram. I svaren angående teckenspråk framhålls att det tar att lära sig att behärska teckenspråk. Det är tveksamt med möjligheten att integrera döva barn i vanliga klasser. Lärare för elever med hörselskador behöver kunskaper i teckenspråk då eleverna i vissa situationer har stor hjälp av att kunna använda det. Teckenspråk är dövas förstaspråk, d.v.s. deras modersmål. Förkunskapskravet på 20 poäng i teckenspråk är för lågt och skall inte räknas in i lärarexamen. Inriktningen bör vara kunskap om teckenspråkets grammatik och struktur för att kunna undervisa i detta ämne och inte omfatta träning i själva språket. Det behövs en utbildning av teckenspråkslärare som kan lära lärare att undervisa döva och hörselskadade elever. FUB noterar att särskolan inte nämns i examensbeskrivningen. Ett förtydligande behövs om vilken behörighet som krävs för undervisning av elever med utvecklingsstörning. För dessa lärare krävs ofta dubbel kompetens eftersom utvecklingsstörning i kombination med ytterligare funktionshinder ger ökade problem. Utbildningen för personal som skall arbeta med habilitering och rehabilitering är inte tillräckligt belyst, anser flera. En särskild utredning föreslås om hur utbildningen skall bedrivas. Det är bra att utbildningen skiljs från det specialpedagogiska programmet, men den skall inte ligga kvar på . Andra synpunkter är att barns behov inom rehabiliteringen inte berörts. Utbildningen av logopeder behöver utökas. För arbetsterapeuter behövs en vidareutbildning på 20 poäng för fördjupad kunskap inom synområdet. Utbildningen av personal på syncentralerna skall vara förlagd till vårdhögskola med fokus på rehabilitering. Den pågående skollagsöversynen bör ta ställning till om förändringarna inom det specialpedagogiska området behöver regleras i lagstiftning, anser de som yttrat sig om detta. En ny skolledarutbildning Förslaget om ny skolledarutbildning tillstyrks främst av högskolor, kommuner och en del intresseorganisationer. Många kommuner anser att kommittén haft på sig för att behandla tilläggsdirektivet och förordar att frågan utreds på nytt. och några kommuner avvisar tanken på en statlig skolledarexamen och menar att den i sin helhet bör styras av skolhuvudmännen. förordar en utbildning med två ut- och ingångar. Dels en befattningsutbildning av nyblivna rektorer med nuvarande uppläggning och med som beställare, dels en utbildningsledarexamen på 40 poäng, med högskolan som bas, öppen för alla som vill meritera sig för ledarskap inom utbildningsverksamhet. Det nya ämnet utbildningsledarskap tillstyrks i flertalet svar, även av många som förordar en ny utredning. RRV och flera högskolor är tveksamma till eller avstyrker att ämnet införs, bl.a. därför att det anses sakna nödvändig teoretisk och metodisk bas. Flera studerande- och lärarorganisationer anser att skolledarutbildningen inte skall vara en uppdragsutbildning utan erbjudas inom den reguljära högskoleverksamheten i synnerhet som den föreslås leda till akademisk examen och akademiska poäng. RRV påpekar att det finns grundläggande skillnader mellan vetenskaplig utbildning och uppdrags- och befattningsutbildningar som rektorsutbildningen. Några kommuner förordar att utbildningen ges en vidare spridning över landet än vad kommittén föreslår. m.fl. anser att även en för folkhögskolans rektorer specifik utbildning bör kunna tillgodoräknas i en skolledarexamen. I flera svar har synpunkter lämnats på frågor som man anser bör beredas utrymme i skolledarutbildningen. Det rör sig t.ex. om specialpedagogiska frågor, interkulturella perspektiv, flexibelt lärande, kulturens betydelse för barns och ungas utveckling, samhällsvetenskapliga och förvaltningspolitiska perspektiv. Skolledarutbildningen anses väl lämpad att genomföras med flexibel organisation och distanspedagogik. Del III Villkor och möjligheter Lärares kompetensutveckling Kommitténs förslag angående kompetensutveckling får i huvudsak stöd i svaren. Några instanser är tveksamma till eller tar avstånd från förslaget. menar att kompetensutveckling av verksamma lärare är en så stor och komplex fråga att den måste behandlas som ett specifikt område, inte bara som en del i ett betänkande. Från kommuner framförs bl.a. att ansvaret för kompetensutvecklingen är givet kommunerna och bör styras av skolledningens mål utifrån lärares individuella behov. Högskolornas lärarutbildning får inte vara den enda utbildningsanordnaren som ansvarar för lärares kompetensutveckling. anser att kompetensutveckling skall ske innanför ordinarie utbildnings- och kursutbud och finansieras inom det vanliga resurstilldelningssystemet. framhåller att friskolornas lärare bör få samma möjligheter till offentligt initierad och finansierad kompetensutveckling som lärare med arbetsgivare. Statskontoret anser att en kontinuerlig kompetensutveckling underlättas av ett flexibelt system för finansiering. och dess studerandeförening föreslår att en modell med kompetensutvecklingskonton prövas. Statens styrning med utvecklingsmedel bör ske med god framförhållning och fokuseras på ett mycket begränsat antal områden över en längre tidsperiod för att få bra effekt, anser ett par kommuner. Kommittén borde mer precist ha lyft fram och utpekat mål och områden för lärares kompetensutveckling. Förslaget att ersätta begreppen fortbildning och vidareutbildning med begreppet kompetensutveckling och en ändring av 2 kap. 7 § i skollagen tillstyrks av de flesta. RRV anser att de nuvarande begreppen är tydligare och bör behållas. Därmed skulle inte någon ändring i skollagen behövas. En kommun anser att ändringen bör anstå och bearbetas i skollagsöversynen. En annan synpunkt är att intentionen att den enskilde läraren i första hand skall ha ansvar för sin kompetensutveckling måste komma med i lagtexten. Möjligheter till kompetensutveckling genom distansutbildning berörs i några svar. En kommun anser att högskolorna bör åläggas att förverkliga en IT-baserad distansutbildning på kvarts- och halvfart. En annan kommun påminner om att inom ramen för distansutbildningen måste arenor skapas för samtal, gemensam reflektion och kontakt. Distansutbildningen blir dyrare eftersom ekonomiska resurser behövs för att inte utsätta lärare för överkrav. Förslaget att upphäva bestämmelsen om fem obligatoriska studiedagar tillstyrks i princip. Synpunkter som framförs är t.ex. att den stora ekonomiska resursen fortfarande skall användas för personalens kompetensutveckling samt att konsekvenserna för eleverna och deras möjlighet att få en ledig dag i samband med studiedagarna bör ses över. Den roll som regionala utvecklingscentra föreslås spela kommenteras i några svar. Kompetensutveckling är en nationell angelägenhet och behöver organiseras för största möjliga tillgänglighet, anser . Därför bör inte en struktur byggas upp efter geografiska gränser utan anpassas så att bästa möjliga utnyttjande av tillgängliga resurser kan ske. Synpunkter på inriktning och innehåll är t.ex. att utveckla de gamla ettämneslärarnas möjlighet att komplettera sin utbildning, att kompetensutvecklingen bör avse kunskaper om omvärldsfaktorer och de globala sammanhangen, att arbetslivet bör engageras mer i lärares kompetensutveckling, att skolbiblioteksområdet bör lyftas fram mer med tanke på att använda den nya kommunikationstekniken i kompetensutvecklingen och i undervisningen. En forskningsstrategi för lärarutbildning och pedagogisk yrkesverksamhet Behovet av en forskningsstrategi verifieras i remissvaren, där det också noteras att ingen strategi kan formuleras förrän målet är fastlagt och att kommittén därvidlag är otydlig. Förslaget anses skissartat och diskuterar forskning och forskarutbildning ur ett alltför snävt perspektiv. Forskningspolitiska mål bör sättas upp. Forskning om folkbildning och vuxenutbildning anses av LO m.fl. som ett eftersatt område. En vuxenpedagogisk utbildning förordas, koncentrerad till vissa högskolor, som utvecklar forskningsmiljöer kring vuxenpedagogik och undervisning av vuxna. Ett vuxenpedagogiskt utvecklingscentrum vid någon av högskolorna förslås. Andra angelägna forskningsområden som nämns är pedagogik för elever med funktionshinder samt uppbyggnaden av forskning och utvecklingsarbete i de konstnärliga högskolornas pedagogutbildningar. Förslaget att förändra behörighetskravet för forskarutbildning för lärarstudenter avvisas i flera svar. Grundutbildningen bör utformas så att den motsvarar de kunskapskrav som ställs på övriga doktorander. En sänkning av kraven skulle kunna leda till att skol- och lärarutbildningens status försvagas. I några svar betonas det nödvändiga i att förbättra möjligheterna till spridning och implementering av forskningsresultat i skolverksamheten. Förslaget att inrätta ett nytt vetenskapsområde och ett nytt forskningsråd har behandlats i de flesta yttranden. Det är främst kommunerna som tillstyrker förslaget medan myndigheter och universitet och högskolor redovisar en mer splittrad uppfattning. Forskningsråden avstyrker förslaget. Argumentationen mot förslaget handlar bl.a. om att kommittén inte påvisat att den forskning som bedrivs inom existerande vetenskapsområden inte skulle fylla lärarutbildningens behov, att det vore för tidigt att redan ändra på det införda systemet med fyra breda vetenskapsområden, att det nya området inte är enkelt avgränsningsbart från de övriga vetenskapsområdena och skulle bli både litet och smalt. Ett par av forskningsråden menar att lärarutbildningens forskningsfrågor är väsentliga och att formerna för lärarutbildningsrelevant forskning på ämnesinstitutioner behöver belysas mer. Lärarna i lärarutbildningen Synpunkter på kommitténs bedömningar när det gäller lärarna i lärarutbildningen har främst lämnats av högskolor och kommuner. Pedagogiken måste ge mer utrymme för ämnenas olika karaktär och behov och vägas in i en helhetssyn på utbildning. En kontinuerlig kompetensutveckling kring den egna pedagogiska utövningen är viktig. Det är inte rimligt att kräva att forskare och doktorander skall kunna lära ut, utan reell pedagogisk utbildning. Det gäller även de handledare som studenterna möter i de verksamhetsförlagda delarna av utbildningen. En satsning på kompetenshöjning av alla lärarutbildare är en förutsättning för att en så omfattande reform, som den kommittén föreslår, skall kunna implementeras, framhålls det. En stor satsning krävs både inom högskolan och skolan när det gäller ökad kompetens för de lärare som skall hantera lärarutbildningsuppdraget. Nya former för samverkan behöver utvecklas mellan högskolor och kommuner, där delar av lärarutbildarnas fortlöpande kompetensutveckling kan ske i kommunernas olika skolformer. Förslaget att varje lärosäte skall ha ett långsiktigt handlingsprogram för kompetensutveckling av lärare i lärarutbildningen välkomnas. Programmet bör ta upp frågan hur andelen forskarutbildade lärare i lärarutbildningen skall öka. En förstärkt forsknings- och forskarutbildningsinsats behövs för att säkerställa och utveckla lärarutbildarnas kompetens, hävdas i några svar. Utvecklingen inom lärarutbildningen förutsätter en ökning av antalet forskarutbildade lärare. I kommunernas svar betonas bl.a. att samspelet mellan lärarutbildarna och studenterna och samspelet mellan teori och praktik är en förutsättning för inflytande över utbildningen för både studenter och praktikskolor. Lärarutbildningen måste bli bättre när det gäller de nya lärarnas inflytande över utbildningen. Lärarna i lärarutbildningen skall vara väl förtrogna med det målstyrningssystem som reglerar ansvar och befogenheter i kommunernas verksamhet och vara väl orienterade i den utveckling som pågår i den kommunala verksamheten samt ha god kunskap om kommuner och landsting. Andra synpunkter på kunskaper som lärarna i lärarutbildningen bör besitta är kunskap om hur läs- och skrivinlärning går till, kunskap om och förståelse för matematisk begreppsbildning, kunskap om vilka pedagogiska konsekvenser olika funktionshinder kan medföra. I flera svar framhålls att ingenting nämns om de resurser som krävs för att öka lärarutbildarnas pedagogiska och vetenskapliga skicklighet. Utbildning och kompetensutveckling av lärare i lärarutbildningen kommer att kräva stora insatser, framhålls det, och många högskolor kommer att ha svårt att inom befintliga resurser genomföra detta. I några svar, främst från kommuner, behandlas behovet av att lärarna i lärarutbildningen har aktuell praktisk erfarenhet. Lärarutbildarna bör ha en kontinuerlig förankring och en fördjupad kontakt med skolväsendet, t.ex. i form av återkommande perioder av yrkesverksamhet i skolan. Det är väsentligt att lärare i lärarutbildningen byter perspektiv ibland, varför olika anställningsformer bör prövas. Någon form av tidsbegränsade förordnanden för lärare i lärarutbildningen skulle ge en bättre garanti för utveckling och förnyelse och ge den kontinuerliga fältkontakt som krävs av en lärarutbildare. Dimensionering av grundläggande lärarutbildning Remissyttrandena har koncentrerats till förslaget till nytt antagningssystem. Det är huvudsakligen universitet och högskolor som yttrat sig. Förslaget om en huvudingång till lärarutbildningsprogrammet tillstyrks av några men de flesta som yttrat sig är tveksamma. Tveksamhet uttrycks främst från medelstora och mindre högskolor och handlar om den osäkerhet som det stora inslaget av fria val kan medföra för planering och organisation av lärarutbildningen. Den breda ingången kan medföra svårigheter för små högskolor att attrahera sökanden eftersom det blir svårt att både lova och överblicka ett varierat utbud. Man ser svårigheter med dimensioneringen genom att val av inriktning och specialisering sker under utbildningens gång och att den sökandes behörighet prövas först i samband med valet, vilket kan leda till problem att få behöriga studenter. För studenter med inriktning mot matematik och naturvetenskapliga ämnen är det viktigt att en särskild antagning finns, anser några högskolor, som ser betydande risker för dessa studenter att bli utkonkurrerade i ett system med en huvudingång. Några högskolor anser att det skall finnas flera ingångar till lärarutbildningen. Någon avstyrker förslaget och anser att ett nytt antagningssystem behöver utredas ytterligare. En annan anser att huvuddragen i nu gällande ordning bör behållas. Förslaget om ny standardbehörighet bör kompletteras, anser flera instanser. Alla som påbörjar lärarutbildning bör ha grundläggande kunskaper i matematik. Flera anser att kärnämneskursen Matematik A är ett relevant krav, medan andra förordar Matematik B. Några anser att också Naturkunskap A bör tillföras.