prop · GN0399 · 2000-01-01 00:00:00 — De behöriga myndigheterna skall enligt direktivet utöva allmän tillsyn över transaktioner mellan försäkringsföretaget och företag som är anknutna till försäkringsföretaget, har ägarintresse i försäkringsföretaget och företag som är anknutet till ett företag med ägarintresse i försäk- ringsföretaget (se artikel 8.1a). Vidare skall allmän tillsyn utövas över transaktioner mellan å ena sidan försäkringsföretaget och å andra sidan, dels fysisk person som har ägarintresse i försäkringsföretaget eller något av dess anknutna företag, dels fysisk person med ägarintresse i företag som har ägarintresse i försäkringsföretaget eller något av dess anknutna företag (se artikel 8.1b). I samma artikel finns uppräknat vilka transaktioner tillsynen särskilt skall avse. Uppräkningen är således inte uttömmande. De transaktioner som anges är lån, garantier och transaktioner utanför balansräkningen, poster som får ingå i solvensmarginalen, investeringar, återförsäkring och avtal om delade kostnader. Medlemsstaterna skall kräva att försäk- ringsföretagen till de behöriga myndigheterna minst rapporterar de betydande transaktioner som gjorts (artikel 8.2). Om det utifrån den informationen visar sig att solvensställningen inom försäkringsföretaget äventyras eller riskerar att äventyras, skall den behöriga myndigheten vidta lämpliga åtgärder mot försäkringsföretaget. Skälen för regeringens förslag: Det är väsentligt att ett försäkrings- bolag har god kontroll över verksamheten. Stabilitetsprincipen innebär att försäkringsbolag skall ha god kontroll över försäkringsrisker, finan- siella risker och rörelserisker. De regler som direktivet innehåller marke- rar ett liknande synsätt, men betonar mera konkret kontrollen av transak- tioner och förhållanden mellan försäkringsbolaget och försäkringsgrup- pen. Mot denna bakgrund är det lämpligt att särskilt framhålla detta ända- mål genom en rörelseregel som tar sikte på förhållandena gentemot andra närstående företag och vissa fysiska personer. En allmän rörelseregel bör därför införas som slår fast att ett försäkringsbolag skall ha god kontroll över hur affärshändelser och avtal med andra företag inom försäkrings- gruppen påverkar bolagets stabilitet. Det är naturligt att en sådan regel kopplas till den allmänna stabilitetsprincipen i 1 kap. 1 a § FRL. Därmed betonas att det i första hand är försäkringsbolaget och dess ledning som har ansvaret för att verksamheten bedrivs på detta sätt. Detta torde i praktiken även innebära att viktigare affärshändelser inom försäkrings- gruppen genomgår en adekvat riskanalys och konkret värdering. Den föreslagna bestämmelsen bör, som antytts, även gälla affärs- händelser och avtal mellan försäkringsbolaget och en fysisk person som har ett kvalificerat innehav i eller som har en nära förbindelse med för- säkringsbolaget eller ett annat företag inom gruppen. En sådan regel bör lämpligen anknyta till de gränser som gäller enligt ägarprövningsreg- lerna. Detta innebär att gränsen knyts dels till gränsen för kvalificerat innehav, dvs. eller mer av aktiekapital eller röster, dels till begreppet nära förbindelser (se gällande 1 kap. 9 a-c §§ FRL). Termen affärshändelser används i bokföringslagen. Detta begrepp framstår som lämpligt att använda även i detta sammanhang med hänsyn till de transaktioner som exemplifieras i direktivet, dvs. lån, garantier och transaktioner utanför balansräkningen, kapitalbasposter, investeringar och återförsäkring. Därutöver bör i bestämmelsen särskilt anges att avtal skall omfattas. I direktivet anges särskilt avtal om delade kostnader. Med detta torde avses exempelvis avtal om delade kostnader för ADB-tjänster, lokalkostnader o dyl. En kontroll av sådana avtal kan i förekommande fall också avse att kostnaderna är adekvat fördelade. Kontrollen innebär i sig ingen begränsning vad gäller affärshändelser eller avtal inom gruppen, utan endast att dessa inte får innebära att för- säkringsföretaget exponerar sig på ett sätt som kan komma att äventyra dess möjligheter att tillgodose de särskilda stabilitetskrav som gäller för försäkringsrörelsen. Väsentliga affärshändelser och avtal skall ingå i en gruppbaserad redo- visning som skall ges in till . Vilka affärshändelser eller avtal som avses och när de skall anses som väsentliga samt prak- tiska detaljer kring denna rapportering bör ankomma på regeringen eller att utfärda föreskrifter om. Det bör dock betonas att bestämmelsen inte innebär förhandskontroll av transaktioner. 7.4 Beräkning av ett försäkringsbolags gruppbaserade ekonomiska ställning Regeringens förslag: Försäkringsbolaget skall med hänsyn till andra företag i försäkringsgruppen beräkna en gruppbaserad eko- nomisk ställning. Därvid beräknas en gruppbaserad kapitalbas och en gruppbaserad solvensmarginal. I FRL införs vissa allmänna principer för beräkningen. Direkti- vets metod 1 (sammanläggnings- och avräkningsmetoden) skall ut- göra huvudmetoden för beräkningen. Som alternativ får direktivets metod 3 (konsolideringsmetoden) användas om det finns skäl för att använda denna metod i stället för huvudmetoden. Ett normgivningsbemyndigande införs i fråga om föreskrifter om beräkningsmetodernas tillämpning. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har i huvudsak tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erinran. Enligt bör dock valet av huvudmetod inte slås fast i lag. betonar vikten av en inte alltför detaljerad lagreglering. Förbundet framhåller att konsolideringsmetoden torde innebära minst merarbete i de flesta fall och att det därför i normal- fallet bör anses föreligga skäl att använda den metoden. Direktivet: Försäkringsgruppsdirektivet innehåller i betydande om- fattning obligatorisk detaljreglering. Detaljfrågorna i direktivet finns främst i direktivets bilaga I och II. Bilagorna behandlar beräkningen av ett försäkringsföretags jämkade sol- vens. Beräkningen avser att visa försäkringsgruppens påverkan på försäkringsföretagets finansiella ställning. Av bestämmelserna framgår att beräkningen skall göras för de två första slagen av försäkringsgrupper. I bilaga I regleras de situationer när ett försäkringsföretag har ett annat försäkringsföretag som dotterföretag eller intresseföretag (jfr artikel 2.1 och 9.1) och i bilaga II regleras de fall när försäkringsföretaget är dot- terföretag till ett försäkringsholdingföretag, ett återförsäkringsföretag eller ett försäkringsföretag i tredje land (jfr artikel 2.2 och 10.1). I det första fallet, när ett försäkringsföretag äger viss andel i ett annat försäkringsföretag, skall försäkringsföretagets samtliga anknutna företag beaktas. Vidare skall företag med ägarintresse i försäkringsföretaget och företag som i sin tur är anknutna till dessa företag med ägarintresse om- fattas av beräkningen (se artikel 9.2). Vad som avses med anknutna fö- retag och ägarintressen har behandlats i avsnitt 7.1. Av artikel 9.3 fram- går att om beräkningen visar att försäkringsföretagets jämkade solvens är negativ, så skall de behöriga myndigheterna vidta lämpliga åtgärder mot detta företag. Artikel 9.3 behandlas i avsnitt 7.5. I bilaga I föreskrivs vissa allmänna principer som skall gälla vid beräk- ningen av ett försäkringsföretags jämkade solvens. Enligt punkten 1.B skall hänsyn tas till den proportionella andel som ett företag med ägarintresse innehar i ett anknutet företag. Anknutna försäkringsföretags solvensmarginaler skall med andra ord beaktas i den omfattning som motsvarar den andel som försäkringsföretaget äger i företagen. Direktivet avviker således på denna punkt från direktivet om gruppbaserad tillsyn på bankområdet där gruppföretagen som huvudregel skall beaktas genom full konsolidering oavsett hur stor kapitalandel som företaget med ägarintresse innehar i ett anknutet företag (se 6 kap. 5 § lagen om kapi- taltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappers- bolag). Vidare behandlas i 1.C och 1.D vilka poster som får ingå i den grupp- baserade solvensmarginalen. Enligt punkt 1.C.1 skall dubbel användning av riskkapital beaktas i beräkningen av jämkad solvens. Detta görs ge- nom att värdet av tillgångar i ett försäkringsföretag som avser finansie- ringen av kapital hos ett annat försäkringsföretag inom gruppen elimine- ras, om detta kapital får inräknas i mottagande försäkringsbo- lags solvensmarginal. Vidare får sådant kapital som skapats inom grup- pen genom inbördes finansiering inte ingå i den gruppbaserade solvens- marginalen (punkt 1.D). Här beaktas även transaktioner mellan ett för- säkringsföretag och ett i detta avseende oreglerat företag i gruppen som innebär att försäkringsföretagets solvensmarginal ökas utan att något nytt externt kapital har tillförts försäkringsgruppen. I punkt 2 beskrivs närmare hur anknutna försäkringsföretag samt mel- lanliggande försäkringsholdingföretag skall beaktas i beräkningen. Enligt punkt 3 i bilaga I skall medlemsstaterna föreskriva att beräkningen skall utföras enligt en av tre angivna metoder. Medlemsstaterna får dock be- myndiga tillsynsmyndigheten att tillåta eller kräva tillämpning enligt en annan av de föreslagna metoderna än den som medlemsstaten valt (se punkt 1.A). Metoderna bygger på olika tekniker som används i ett antal medlemsstater. Metod 1 (sammanläggnings- och avräkningsmeto- den) och metod 2 (kapitalandelsmetoden) utgår ifrån icke konsoliderade räkenskaper. Metod 3 (konsolideringsmetoden) har försäkringsföretagets koncernredovisning som utgångspunkt. Grundstrukturen i metoderna samt specifika egenskaper hos dessa förklaras närmare i propositionens bilaga 5. Sist i denna finns även ett illustrerande räkneexempel. I direktivets bilaga II finns bestämmelser om hur motsvarande beräk- ningar som i bilaga I skall utföras i fråga om ett försäkringsföretags mo- derföretag, när detta är ett försäkringsholdingbolag, ett återförsäkrings- företag eller ett försäkringsföretag i tredje land. Beräkningen skall då göras som om moderföretaget vore ett försäkringsföretag och omfattar alla företag som är anknutna till detta moderföretag (se artikel 10.2). Om de behöriga myndigheterna utifrån beräkningen finner att solvensställ- ningen i försäkringsföretaget (dvs. dotterföretaget) äventyras eller riske- rar att äventyras, skall de vidta lämpliga åtgärder mot det berörda försäk- ringsföretaget (se artikel 10.3). Artikel 10.3 behandlas i avsnitt 7.5. Skälen för regeringens förslag: Försäkringsgruppsdirektivet inne- håller detaljerade regler för beräkningen av ett försäkringsföretags gruppbaserade ekonomiska ställning. Det är dock knappast möjligt eller ens önskvärt att i lag reglera alla detaljbestämmelser i direktivets bilagor. Något behov kan inte heller anses föreligga med hänsyn till konstitutio- nella aspekter. I FRL bör tas in en allmän bestämmelse om att ett försäkringsbolag i de fall som avses i artikel 2.1 och 2.2 skall beräkna försäkringsbolagets gruppbaserade ekonomiska ställning. I lagen bör också anges vissa vikti- gare principer för bestämmande av en gruppbaserad kapitalbas respektive solvensmarginal. Det bör av bestämmelser särskilt framgå att vid beräkningen av den gruppbaserade kapitalbasen och solvensmarginalen skall försäkringsfö- retag som är dotterföretag eller intresseföretag som huvudregel beaktas proportionellt efter den ägda andelen. Vidare bör det framgå att avdrag från den gruppbaserade kapitalbasen skall göras för dels tillgångar som får ingå i kapitalbasen hos ett annat försäkringsföretag i gruppen, dels för värden som skapats internt inom gruppen. Direktivets tre angivna metoder för beräkningen av den ekonomiska ställningen ger endast under mycket enkla förhållanden samma resultat. Något utrymme för att använda någon annan metod finns inte. Frågan blir därför om en eller flera av beräkningsmetoderna skall få användas och om tillåtna metoder bör regleras i lag. Direktivets metod 1 (sammanläggnings- och avräkningsmetoden) är enkel både ur försäkringsbolagens och tillsynsmyndighetens perspektiv. Den kan användas även om inte någon koncernredovisning upprättas, t.ex. om försäkringsbolaget innehar endast ett eller flera intresseföretag. Det proportionella angreppssättet gör dock att metoden kan synas alltför sträng, eftersom inte ställningen för hela försäkringsgruppen beaktas. En svaghet är också att metoden inte fångar upp komplicerade gruppstruktu- rer med korsvisa ägarförhållanden. Särskilda justeringar kan då behöva komplettera beräkningen. Direktivets metod 2 (kapitalandelsmetoden), som också bygger på principen om beaktande av närstående företag på proportionell basis, är något mer komplicerad att använda än den första metoden. Med hänsyn främst till att metoden inte beaktar vissa skulder som får användas för att uppfylla solvensmarginalen bör beräkningsmetoden inte användas i Sve- rige. Ur jämförelsesynpunkt är det också av värde att begränsa antalet tillåtna metoder. Metod 3 (konsolideringsmetoden) utgår från konsoliderade räkenska- per och visar således i stort försäkringsgruppen som om den vore ett enda företag. En betydande nackdel med konsolideringsmetoden är att den knappast kan användas för försäkringsgrupper som inte upprättar en kon- cernredovisning. Konsolideringsmetoden har annars flera fördelar. Juste- ringar för dubbel användning av riskkapital och internt skapat kapital beaktas genom koncernredovisningstekniken. Under förutsättning att en koncernredovisning ändå upprättas är metoden att föredra om antalet konsoliderade försäkringsbolag är omfattande och om det är svårt eller förenat med höga kostnader att upprätta en alternativ redovisning. En beräkning av den gruppbaserade kapitalbasen utifrån koncernbalans- räkningen har vidare den fördelen att redovisningsdata som granskats av revisor ligger till grund för tillsynsmyndighetens kontroll. Metoden mot- svarar även i stort metoden som används vid gruppbaserad tillsyn på bankområdet. I promemorian har mot denna bakgrund direktivets metod 1 (sammanläggnings- och avräkningsmetoden) föreslagits som huvudmetod för beräkningen av ett försäkringsbolags gruppbaserade ställning. Metod 3 (konsolideringsmetoden) bör enligt förslaget få användas om det föreligger skäl för att använda denna metod i stället för huvudmetoden. har förordat att frågan regleras genom myndig- hetsföreskrifter. Enligt inspektionen är en sådan ordning mer flexibel om erfarenheterna visar att en annan huvudmetod bör väljas. Försäkringsför- bundet har förespråkat en flexibel lagreglering av metoderna. Frågan om tillåtna beräkningsmetoder är enligt regeringens mening en sådan viktig principfråga som bör regleras i lag. Det överensstämmer också med den ordning som gäller för beräkningen av ett gruppbaserade kapitalkrav på bankområdet (se 6 kap. 6 och 7 §§ lagen om kapitaltäck- ning och stora exponeringar i kreditinstitut och värdepappersbolag). Ett starkt skäl för att sammanläggnings- och avräkningsmetoden bör utgöra huvudmetod är att en gruppbaserad beräkning skall göras även i fall då en koncernredovisning inte behöver upprättas. De förutsättningar som föreslås i propositionen för att kunna frångå huvudmetoden till förmån för konsolideringsmetoden ger också goda förutsättningar att använda den metoden, om det är lämpligast i det enskilda fallet. Det bör således i lag fastställas att den gruppbaserade ställningen skall beräknas enligt sammanläggnings- och avräkningsmetoden, om det inte finns skäl att använda konsolideringsmetoden. Huruvida skäl skall anses föreligga bör ytterst bedömas med hänsyn till tillsynsmyndighetens be- hov av information för kontroll. Den alternativa metoden bör alltså ge en för tillsynsändamål minst lika bra bild av försäkringsbolagets gruppbase- rade ställning som sammanläggnings- och avräkningsmetoden. En ytter- ligare förutsättning för att få använda alternativmetoden bör i regel vara att försäkringsbolaget upprättar en koncernredovisning. De krav som försäkringsgruppsdirektivet ställer i detaljfrågorna måste, som tidigare antytts, införlivas i den svenska regleringen. Ett genomfö- rande av direktiven fordrar därför att sådana bestämmelser tas in i en för- ordning från regeringen eller i föreskrifter från . För detta ändamål bör vissa bemyndiganden om beräkningsmetodernas an- vändning och den gruppbaserade redovisningens utformning och innehåll införas. 7.5 Ett gruppbaserat kapitalkrav Regeringens förslag: Ett gruppbaserat kapitalkrav införs för de fall att ett försäkringsbolag har ett eller flera försäkringsföretag som dot- terföretag eller intresseföretag ett försäkringsbolag inte uppfyller det gruppbaserade kapital- kravet skall liknande sanktionsregler som för försäkringsbolaget indi- viduellt gälla. Kravet skall gälla utöver dagens solvenskrav. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna har tillstyrkt förslaget eller lämnat det utan erin- ran. har dock ansett att det kan vara svårt eller omöj- ligt att, som angetts i promemorian, ingripa med formella sanktioner med stöd av mera generella bestämmelser om situationen är sådan att det gruppbaserade kapitalkravet inte underskrids. Direktivet: Som framgått av avsnitt 7.2 och 7.4 skall den jämkade sol- beräknas dels för försäkringsföretag som äger viss andel i ett an- nat försäkringsföretag (jfr artikel 2.1), dels för försäkringsföretag vars moderföretag är ett försäkringsholdingbolag eller ett utländskt försäk- ringsföretag som inte omfattas av försäkringsdirektiven (jfr artikel 2.2). I det första fallet skall, om beräkningen visar ett negativt resultat, de behöriga myndigheterna vidta lämpliga åtgärder mot försäkringsföretaget (se artikel 9.3). Direktivet föreskriver dock inte uttryckligen att med- lemsländerna i sådana fall skall tillämpa samma sanktioner som EG:s försäkringsdirektiv föreskriver vid överträdelser av gällande kapitalkrav på individuell basis. I det andra fallet beräknas den jämkade solvensen med utgångspunkt från ett moderbolag som inte står under tillsyn i det aktuella avseendet, men som har stora likheter med det reglerade försäkringsföretaget. Detta gruppbaserade test utvisar således om det oreglerade moderbolagets kapital överstiger eller understiger försäkringsgruppens (de ingående för- säkringsföretagens) solvensmarginal. Om de behöriga myndigheterna utifrån beräkningen finner att solvensställningen i försäkringsföretaget (dvs. dotterföretaget) äventyras eller riskerar att äventyras, skall de vidta lämpliga åtgärder mot det berörda försäkringsföretaget (se artikel 10.3). Även här saknar direktivet närmare vägledning om vilka sanktioner som måste införas. Skälen för regeringens förslag: Även om det inte direkt erfordras en- ligt försäkringsgruppsdirektivet bör sanktionsregler liknande de som gäller på individuell nivå gälla när ett försäkringsbolags gruppbaserade solvensmarginal underskrids. En sådan ordning underlättar för till- synsmyndigheten att ingripa i kvalificerade fall av bristande kapital i för- säkringsföretaget med hänsyn till den ekonomiska ställningen i när- stående företag. En bestämmelse om ett gruppbaserat kapitalkrav bör alltså införas för de fall när ett försäkringsbolag äger minst ett annat försäkringsföretag som är dotterföretag eller intresseföretag enligt direktivets definition av ägarintresse. Bestämmelsen bör utformas efter mönster från gällande kapitalregler på företagets individuella nivå. I fråga om vad som får ingå i kapitalbasen och solvensmarginalens storlek bör som utgångspunkt gälla samma regler som på bolagsnivå. En sådan bedömning ligger bäst i linje med direktivets beräkningsregler som samordningen med nuvarande solvensdeklarationer underlättas. När det gruppbaserade kapitalkravet fastställs behöver dock bolaget göra särskilda justeringar, bl.a. för dubbelt utnyttjande av riskka- pital och för kapital skapat internt inom gruppen. Att sådana justeringar skall göras följer av de tidigare beskrivna bestämmelserna om beräkning av försäkringsbolagets gruppbaserade ställning. När ett försäkringsbolags gruppbaserade solvensmarginal underskrids skall bolaget ge in en rapport som förklarar vad som orsakat det negativa resultatet samt vilka åtgärder bolaget tänker vidta för att återställa den ekonomiska ställningen. Det åligger då bolaget att i sin rapport visa att den finansiella stabiliteten och förmågan att uppfylla det gruppbaserade kapitalkravet inte hotas samt att ange vilka åtgärder bolaget tänker vidta får att nå en positiv gruppbaserad solvensmarginal. Misslyckas bolaget med detta, eller är inspektionens bedömning att bolagets ekonomiska ställning ytterligare kommer att försämras, kan inspektionen begränsa bolagets förfoganderätt över sina tillgångar. I motsats till dagens sol- vensmarginalregler föreslås dock inte någon andra åtgärdsgräns. Det är väsentligt att framhålla att situationen i ett enskilt fall kan vara sådan att ett ingripande är påkallat trots att beräkningarna visar att det gruppbaserade kapitalkravet formellt är uppfyllt. Regeringen delar såle- des inte bedömning att förekomsten av ett gruppba- serat kapitalkrav skulle förhindra inspektionen att i en sådan situation ingripa med sanktioner med stöd av mer generella bestämmelser i lagen. Såväl försäkringsgruppsdirektivet som de nya försäkringsrörelsereglerna grundas på tillsynsmyndighetens rätt att ingripa i fall där försäkringsbo- lagets förmåga att fullgöra sina åtaganden mot försäkringstagarna riskerar att äventyras (se prop. 1998/99:87 s. 272 f). Grunden för ett ingripande ligger i den föreslagna allmänna bestämmelsen i FRL om att det skall föreligga sådan god kontroll över transaktioner med andra gruppföretag att kraven enligt stabilitetsprincipen i 1 kap. 1 a § kan anses uppfyllda (se den föreslagna 7 a kap. 3 § och avsnitt 7.3). Den bestämmelsen innebär att överväganden som kan göras på individuell nivå enligt stabilitetsprincipen skall göras även med beaktande av försäkringsgruppen. Prövningen kan också göras med stöd av den allmänna regeln om att kapitalbasen skall vara tillfredsställande med hänsyn till andra företag inom försäkringsgruppen (se den förslagna 7 a kap. 4 §). Det bör i sammanhanget således understrykas att med stöd av den allmänna stabilitetsregeln i 1 kap. 1 a § kan ingripa i ett enskilt tillsynsärende och kräva solvens utöver den lagreglerade miniminivån om förhållandena i det enskilda bolaget motiverar detta (jfr prop. 1998/99:87 s. 177). Om kraven enligt den allmänna stabilitetsregeln inte är uppfyllda föreligger en sådan avvikelse som avses i sanktionsbestämmelserna i 19 kap. 11 §. Frågan är om ett gruppbaserat kapitalkrav även bör ställas när försäk- ringsbolaget är dotterbolag till ett försäkringsholdingföretag eller ett ut- ländskt försäkringsföretag. I dessa fall har beräkningen av den gruppbaserade ställningen ett delvis annat syfte, nämligen att visa dessa moderföretags fördelning av kapitalet inom koncernen och moderföretagets intresseföretag. Det vore därför mindre lämpligt att även i dessa situationer införa ett detaljerat kapital- krav. Detta särskilt med tanke på att det i praktiken kan innebära ett kapitalkrav för exempelvis ett holdingföretag till följd av förluster i icke finansiella företag. I stället bör resultatet av beräkningen av försäkrings- bolagets gruppbaserade ställning prövas med hänsyn till den allmänna stabilitetsprincipen i 1 kap. 1 a § FRL. Detta följer närmast genom den i 7 a kap. 3 § föreslagna bestämmelsen om god kontroll i stabilitetshän- seende med hänsyn till affärshändelser och avtal med närstående företag och större ägare. Det bör särskilt betonas att en sådan ordning är tillräck- lig för att tillgodose direktivets krav på lämpliga sanktioner. 7.6 Gruppbaserad redovisning Regeringens förslag: I FRL införs regler om att försäkringsbolaget skall upprätta en gruppbaserad redovisning som skall ges in till Finansinspek- tionen. Den gruppbaserade redovisningen skall innehålla en sammanställning av väsentliga affärshändelser och avtal med närstående företag och ägare.