prop · GN0340 · 2000-01-01 00:00:00 — Regeringens proposition 1999/2000:40 Regeringen överlämnar denna proposition till . I propositionen framläggs förslag som avser att genomföra EG- bestämmelser om s.k. obeställd reklam som finns dels i direktivet 97/66/EG om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet, dels i direktivet 97/7/EG om konsu- mentskydd vid distansavtal. Genom ändringar i marknadsföringslagen föreslås att reklam skall få sändas via telefax och helautomatiska uppringningsanordningar bara om konsumenten har gett sitt medgivande på förhand. Andra marknadsföringsmetoder får användas om inte konsumenten tydligt motsatt sig att metoden används. I lagrådsremissen föreslås också att marknadsföringslagen skall kompletteras med uttryckliga bestämmelser om jämförande reklam. Genom tillägget genomförs i svensk rätt direktivet 97/55/EG om ändring av direktivet 84/450/EEG om vilseledande reklam så att detta omfattar jämförande reklam. Vidare föreslås att EG-direktivet 98/6/EG om konsumentskydd i samband med prismärkning av varor som erbjuds konsumenter genom- förs genom vissa ändringar och förtydliganden i prisinformationslagen. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Innehållsförteckning 1 Förslag till riksdagsbeslut 4 2 Lagtext 5 2.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) 5 2.2 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) 8 3 Ärendet och dess beredning 10 4 Obeställd reklam 11 4.1 Personuppgiftslagen 11 4.2 Marknadsföringslagen 12 4.3 Att avböja direktreklam 13 4.4 Genomförandet av direktiven 4.4.1 Teledataskyddsdirektivet 14 4.4.2 Distansavtalsdirektivet 15 4.5 Spärregisters funktion 17 4.6 Överväganden och förslag 18 5 Jämförande reklam 23 5.1 Bakgrund 23 5.2 Direktivet om jämförande reklam 24 5.3 Nordiska förhållanden 25 5.4 Genomförandet i svensk lagstiftning 26 6 Aggressiva marknadsföringsmetoder 30 7 Ändringar i prisinformationslagen 32 8 Tillsyn och sanktioner 37 9 Ekonomiska konsekvenser 39 10 Författningskommentar 40 10.1 Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) 40 10.2 Förslaget till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) 42 Bilaga 1 Förteckning över remissinstanser 43 Bilaga 2 Sammanfattning av promemoriorna Ändringar i marknadsföringslagen, Ds 1999:35 och Ändringar i prisinformationslagen, Ds 1999:40 44 Bilaga 3 Lagrådsremissens lagförslag 46 Bilaga 4 Lagrådets yttrande 50 Bilaga 5 Teledataskyddsdirektivet 56 Bilaga 6 Distansavtalsdirektivet 70 Bilaga 7 Direktivet om jämförande reklam 85 Bilaga 8 Direktivet om vilseledande reklam 94 Bilaga 9 Prisinformationsdirektivet 100 Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde 108 Rättsdatablad 109 1 Förslag till riksdagsbeslut Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till 1. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450), 2. lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601). 2 Lagtext 2.1 Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Härigenom föreskrivs i fråga om marknadsföringslagen (1995:450) dels att 29 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 8 a och 13 a §§, samt närmast före 8 a och 13 a §§ nya rubriker av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse En näringsidkare får i sin reklam direkt eller indirekt peka ut en annan näringsidkare eller dennes produkter, bara om jämförelsen 1. inte är vilseledande, 2. avser produkter som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål, 3. på ett objektivt sätt avser väsentliga, relevanta, kontroller- bara och utmärkande egenskaper hos produkterna, 4. inte medför förväxling mellan näringsidkaren och en annan näringsidkare eller mellan deras produkter, varumärken, firmor eller andra kännetecken, 5. inte misskrediterar eller är nedsättande för en annan närings- idkares verksamhet, förhållanden, produkter, varumärken, firma eller andra kännetecken, 6. i fråga om varor med ursprungsbeteckning alltid avser varor med samma beteckning, 7. inte drar otillbörlig fördel av en annan näringsidkares varu- märkes, firmas eller andra känne- teckens renommé eller varas ursprungsbeteckning, och 8. inte framställer en produkt som en imitation eller kopia av en produkt som har ett skyddat varumärke eller firma. Vid en jämförelse som avser ett särskilt erbjudande skall det på ett klart och entydigt sätt framgå när erbjudandet upphör att gälla eller, om det särskilda erbjudandet är beroende av tillgången på produkten, de begränsningar som då gäller för det. Om det särskilda erbjudandet ännu inte har börjat gälla, skall det klart och entydigt också framgå när specialpriset eller de andra särskilda villkoren börjar gälla. En näringsidkare får vid mark- nadsföring till en fysisk person använda telefax eller sådana upp- ringningsautomater eller andra liknande automatiska system för individuell kommunikation som inte betjänas av någon enskild, bara om den fysiska personen har samtyckt till det på förhand. Näringsidkaren får använda andra metoder för individuell kommunikation på distans om inte den fysiska personen tydligt motsatt sig att metoden används. 29 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har med- delats med stöd av 14 eller 15 § eller mot en föreskrift i 5-13 §§, skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan näringsidkare. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud eller ett åläggande som har med- delats med stöd av 14 eller 15 § eller mot en föreskrift i 5-13a §§, skall ersätta den skada som därigenom uppkommer för en konsument eller någon annan näringsidkare. Vid bestämmande av ersättningen till näringsidkare får hänsyn tas även till omständigheter av annan än ekonomisk art. Denna lag träder i kraft . 2.2 Förslag till lag om ändring i prisinformationslagen (1991:601) Härigenom föreskrivs att 4-7 samt 9 och10 §§ prisinformationslagen (1991:601) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § Prisinformation skall lämnas när en näringsidkare marknadsför bestämda varor eller tjänster. Första stycket gäller dock inte, om särskilda omständigheter hindrar att prisinformation lämnas. Första stycket gäller dock inte vid försäljning på auktion. 5 § Priset för varor och tjänster skall anges korrekt och tydligt. Priset skall anges skriftligen, om konsumenten inte kan få upplysning om det på något annat likvärdigt sätt. Priset skall inbegripa mervärde- skatt. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader skall detta anges särskilt. Priset skall inbegripa mer- värdesskatt och andra skatter. Om det kan tillkomma avgifter och andra kostnader skall detta anges särskilt. 6 § Priset för en vara skall anges per förpackning eller någon annan jämförlig enhet av varan. För varor som tillhandahålls i varierande kvantiteter, skall priset avse den mängd eller måttenhet som varan vanligen utbjuds i. Priset för en vara skall anges dels per förpackning eller annan enhet i vilken varan utbjuds till försäljning (försäljningspris), dels per kilogram, liter, meter eller annat vanligen använt mått för varan (jämförpris). Endast försäljningspriset behöver anges om det på grund av varans karaktär eller ändamål kan antas att en angivelse av jämförpris skulle sakna betydelse eller om en sådan angivelse skulle kunna skapa förvirring. Endast jämförpriset behöver anges för en vara som inte är färdigpackad och som mäts upp i kundens närvaro. 7 § Uppgift om pris per måttenhet (jämförpris) skall dessutom lämnas för sådana varuslag som det finns särskilda beräknings- grunder för. Särskilda beräkningsgrunder får fastställas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela närmare föreskrifter om skyldigheten att ange jämförpris och de beräkningsgrunder som därvid skall tillämpas. 9 § Priset och jämförpriset skall anges så att det framgår klart för konsumenten vilken vara eller tjänst som informationen avser. Priset skall anges så att det framgår klart för konsumenten vilken vara eller tjänst som informationen avser. 10 § När en bestämd vara utbjuds i en försäljningslokal, i ett skyltfönster eller skyltskåp eller i omedelbar anslutning till säljstället, skall priset för varan och jämförpriset anges 1. på varan eller dess förpack- ning, eller 2. i varans omedelbara närhet, på en hyllkantsetikett eller skylt, så att risk inte föreligger för för- växling med pris på andra varor. Om det finns praktiska hinder mot att priset och jämförpriset anges enligt första stycket 1 eller 2, får det anges i en prislista, prisfrågeterminal eller liknande. När en bestämd vara utbjuds i en försäljningslokal, i ett skyltfönster eller skyltskåp eller i omedelbar anslutning till säljstället, skall priset för varan anges 1. på varan eller dess förpack- ning, eller 2. i varans omedelbara närhet, på en hyllkantsetikett eller skylt, så att risk inte föreligger för för- växling med pris på andra varor. Om det finns praktiska hinder mot att priset anges enligt första stycket 1 eller 2, får det anges i en prislista, prisfrågeterminal eller liknande. Denna lag träder i kraft . 3 Ärendet och dess beredning I propositionen behandlas dels frågor om ändringar i marknads- föringslagen (1995:450) avseende obeställd reklam, jämförande reklam och aggressiv marknadsföring, dels frågor om ändringar i pris- informationslagen (1991:601). Ändringarna syftar i huvudsak till att genomföra EG-direktiv. Inom har upprättats två promemorior, Ändringar i marknadsföringslagen (1995:450), Ds 1999:35, och Ändringar i pris- informationslagen (1991:601), Ds 1999:40. Promemoriorna har remiss- behandlats. I bilaga 1 finns förteckningar över de remissinstanser som har yttrat sig. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Fi 1999/2485 och 1999/2480). I bilaga 2 finns en sammanfattning av promemoriorna. Lagrådet Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 3. Lagrådets yttrande finns i bilaga 4. Regeringen återkommer i berörda avsnitt till Lagrådets synpunkter. Regeringen har följt Lagrådets förslag. 4 Obeställd reklam Med obeställd reklam avses reklam eller annan marknadsföring som förs vidare till mottagaren utan att denne varit aktiv för att få reklamen eller utan att denne genom sitt tidigare uppträdande får anses ha visat något intresse för att få reklamen. Obeställd reklam ger upphov till ett antal frågor som bl. a. berör den enskildes integritet. 4.1 Personuppgiftslagen Den som vill rikta direkt marknadsföring och direktreklam till enskilda personer har alltid att göra med personuppgifter. Bestämmelser som reglerar frågor om integritetsskydd och behandling av personuppgifter finns huvudsakligen i personuppgiftslagen (1998:204). Lagen, som trädde i kraft , har som syfte att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Med personuppgifter avses all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Personuppgiftslagen innehåller bestämmelser om bl.a. grundläggande krav på behandling av personuppgifter och när behandling av person- uppgifter är tillåten. Lagen genomför i svensk rätt och rådets direktiv /46/EG om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter. Personuppgifter får behandlas endast om den registrerade har lämnat sitt samtycke till behandlingen (10 §). Lagens definition av samtycke enligt 3 § innebär att samtycket måste vara en otvetydig viljeyttring som är frivillig, gjord särskilt och lämnad efter det att information om behandlingen getts. Lagen medger dock avsteg från kravet på samtycke i vissa fall. Ett sådant undantag gäller när behandlingen av personuppgifter är nödvändig för att ett ändamål skall kunna tillgodoses som rör ett berättigat intresse hos den personuppgiftsansvarige eller hos en sådan tredje man till vilken personuppgifterna lämnas ut, om detta intresse väger tyngre än den registrerades intresse av skydd mot kränkning av den personliga integriteten (10 § f). Om behandling av personuppgifter för ändamål som rör direktmarknadsföring tillåts efter en sådan intresse- avvägning som görs enligt 10 § f, får uppgifterna också användas för detta ändamål. Enligt 11 § får personuppgifter inte behandlas för ändamål som rör direkt marknadsföring, om den registrerade hos den personuppgifts- ansvarige skriftligen har anmält att han eller hon motsätter sig sådan behandling. Om marknadsföringen sker via vanlig post, elektronisk post, telefon eller telefax saknar betydelse. Marknadsföring i såväl kommersiellt som ideellt syfte omfattas. Bestämmelsen i 11 § är självständig i förhållande till 10 § f. Den ger den enskilde rätt att när som helst avböja personuppgiftsbehandling för detta ändamål genom en skriftlig viljeförklaring. Det gäller även om den enskilde tidigare samtyckt till behandlingen. Det finns däremot inte någon generell rätt för den registrerade att bli tillfrågad innan hans eller hennes personuppgifter lämnas ut eller används för ändamål som rör direkt marknadsföring (prop.1997/98:44 s. 67). Lagstiftningen tar sikte på att skydda den personliga integriteten mot kränkningar som kan uppkomma vid behandling av personuppgifter för t.ex. direktmarknadsföringsändamål. I fråga om obeställd reklam kan en integritetskränkning sägas bestå av två intimt förknippade led som var för sig kan ses som en integritets- kränkande handling. Först behandlas själva personuppgiften på något eller några av alla de tänkbara sätt som kännetecknar begreppet behandling enligt personuppgiftslagen. Behandling i strid mot lagen kan orsaka kränkning av den personliga integriteten. Därefter används personuppgiften vid direktmarknadsföring i form av t.ex. telefon- försäljning. Själva telefonpåringningen kan då uppfattas som en inskränkning av möjligheterna till ett ostört privatliv. Personuppgiftslagen innehåller bestämmelser om tillsyn och sank- tioner. Bl.a. finns en bestämmelse om skadestånd (48 §), enligt vilken den personuppgiftsansvarige är skyldig att ersätta den registrerade för skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid mot lagen har orsakat. 4.2 Marknadsföringslagen Marknadsföringslagen (1995:450) är tillämplig på all marknadsföring som helt eller delvis är inriktad på den svenska marknaden. Lagen omfattar endast sådan marknadsföring som sker i näringsverksamhet. Med marknadsföring avses reklam och andra åtgärder i närings- verksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter, oavsett i vilket medium eller i vilken form marknadsföringen uppträder. Marknadsföring i ideellt syfte omfattas inte av lagen. Med produkter avses varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter. Marknadsföring skall stämma överens med god marknadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Med god marknadsföringssed avses normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring. Det är fråga om både rättsliga regler och andra förhållningskrav. Regler om god affärssed som syftar till att skydda mot osund marknadsföring är en viktig normgrupp. Hit hör bl.a. grundregler för reklam. Vidare är praxis en annan viktig normkälla för vad som är god marknadsföringssed. En betydelsefull princip som domstolen slagit fast är den s.k. lagstridighetsprincipen. Den innebär att en marknadsföringsåtgärd är oförenlig med kraven på god affärssed och därmed otillbörlig, om den strider mot annan lagstiftning, t.ex. personuppgiftslagen. All marknadsföring skall utformas och presenteras så att det tydligt framgår att det är fråga om marknadsföring, vilket innebär ett krav på reklamidentifiering. Det innebär att det redan vid en flyktig kontakt skall vara möjligt att utan tvekan skilja reklammeddelanden från övrig information. Det anses vara ett väsentligt konsumentintresse att reklam inte ger intryck av att vara information fri från kommersiella syften utan öppet framträder som det partsbudskap det är. Brister i reklamens identifierbarhet medför som regel ett vilseledande om budskapets karaktär. Det skall också tydligt framgå vem som svarar för mark- nadsföringen, och läsaren bör genast kunna fastställa vem marknads- föraren är. Marknadsföringslagen saknar bestämmelser som särskilt avser direkt- reklam. Enligt ett avgörande av får direktreklam inte sändas till barn (MD 1983:16). Inom området för direktreklam finns den av näringslivet etablerade , som bl.a. har till syfte att följa direktmarknadsföringens utveckling, påtala oacceptabla former av direktmarknadsföring och bidra till normbildning för framtida marknadsåtgärder. Nämnden prövar ärenden som anmäls dit och meddelar beslut eller yttranden. har utfärdat regler för direkt- marknadsföring, som omfattar direktreklam samt marknadsföring genom andra kommunikationsåtgärder som inbegriper telekommunikation. Som grundläggande princip gäller att all direktmarknadsföring skall vara förenlig med gällande rätt och med vad som allmänt uppfattas som god affärssed inom näringslivet. Handelskammaren har också utfärdat riktlinjer för marknadsföring via Internet. Enligt dessa riktlinjer skall annonsörer och marknadsförare bl.a. inte sända obeställd reklam på nätet till användare som har angett att de inte önskar mottaga sådan reklam. Annonsörer och marknadsförare skall tillhandahålla en pånätfunktion, som gör det möjligt för användare att meddela annonsörerna och marknadsförarna att de fortsättningsvis inte önskar bli kontaktade. Det skall tydligt framgå av ej begärda reklam- och marknadsförings- meddelanden att de är av kommersiell natur och vem annonsören eller marknadsföraren är. De nordiska konsumentombudsmännen har utfärdat en gemensam ståndpunkt om handel och marknadsföring på Internet. Ombudsmännen har bl.a. uttalat att näringsidkare endast bör sända marknadsföringsmaterial via e-post och liknande, om konsumenten har lämnat sitt samtycke till detta. Marknadsföringsmaterial till en konsument bör tydligt markeras som sådant. Ett minimikrav bör vara att det framgår av titeln/överskriften. 4.3 Att avböja direktreklam Direktreklam är antingen adresserad eller oadresserad. Den direktreklam som har en adresserad personuppgift grundar sig vanligtvis på ett personregister som köpts från exempelvis statens personadressregister (SPAR). Addressuppgifter kan även köpas från företag som har ett kundregister. gäller en överenskommelse mellan , Posten och SWEDMA () om att konsumenter som så önskar skall slippa få oadresserad reklam i sin brevlåda. Förutsättningen är att de på brevlådan anger att de inte vill ha någon reklam. Den som inte vill få direktadresserad reklam kan vända sig till , som gör en markering om detta i sitt register. Den som motsätter sig att personuppgift behandlas för ändamål som rör direkt marknadsföring måste skriftligen anmäla detta hos den personuppgiftsansvarige. För anmälans giltighet får förutsättas att den enskilde är registrerad hos den personuppgiftsskyldige. Sedan anmälan kommit in till den personuppgiftsansvarige, får denne inte längre behandla personuppgifter rörande anmälaren för ändamål som avser direkt marknadsföring. Det gäller även om anmälaren har gett sitt samtycke till behandling för sådana ändamål. Skulle den som gjort en anmälan senare lämna sitt samtycke till behandling för ändamål som rör direkt marknadsföring, får anmälan i motsvarande grad anses återkallad och utan verkan. Har den personuppgiftsansvarige offentliggjort att anmälan också kan ske på något annat vis än direkt hos denne, t. ex. via någon organisation eller till något visst register, torde anmälan enligt 11 § person- uppgiftslagen också kunna ske på det sättet. Bestämmelsen hindrar i vart fall inte att det inrättas ett nationellt s.k. spärregister till vilket enskilda kan anmäla att de inte önskar bli utsatta för direkt marknadsföring generellt eller bara i vissa fall (prop. 1997/98:44 s. 66). Av lagen (1998:527) om det statliga personadressregistret framgår att SPAR får användas av myndigheter och enskilda för att aktualisera, komplettera och kontrollera personuppgifter samt för att ta ut uppgifter om namn och adress genom s.k. urvalsdragning för direktreklam, opinionsbildning eller samhällsinformation eller annan därmed jämförlig verksamhet. Av lagen framgår vidare att det på begäran av en registrerad skall anges i SPAR att uppgifter om den registrerade inte får behandlas vid urvalsdragning för direktreklam. 4.4 Genomförandet av direktiven och rådet har beslutat om två direktiv (97/66/EG och 97/7/EG) som bl. a. behandlar frågan under vilka förutsättningar obeställd reklam får distribueras. Direktiven skall , såvitt avser frågor om obeställd reklam, genomförs i svensk rätt. Direktiven finns som bilagorna 5 och 6. 4.4.1 Teledataskyddsdirektivet Syftet med direktiv /66 om behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom telekommunikationsområdet (teledataskyddsdirek- tivet) är att genom en harmonisering av medlemsstaternas bestämmelser om behandling av personuppgifter säkerställa en likvärdig nivå på integritetsskyddet. Direktivet skall vidare säkerställa fri rörlighet inom gemenskapen för personuppgifter inom telekommunikationsområdet och för teleutrustning och teletjänster. Bestämmelserna är avsedda att precisera och komplettera dataskyddsdirektivet (95/46/EG). Till skillnad från det direktivet är bestämmelserna i teledataskyddsdirektivet avsedda att skydda berättigade intressen även hos abonnenter som är juridiska personer. Teledataskyddsdirektivet innehåller en bestämmelse (artikel 11) om personuppgifter i tryckta eller elektroniska kataloger. Enligt bestäm- melsen skall abonnenten kostnadsfritt ha rätt att på begäran bl.a. bli struken i en tryckt eller elektronisk katalog eller att ange att hans eller hennes personuppgifter inte får användas för direkt marknadsföring. I direktivets artikel 12 föreskrivs att användning av automatiska uppringningssystem utan mänsklig medverkan och telefax för direkt marknadsföring kan tillåtas bara i fråga om abonnenter som i förväg har gett sitt samtycke. När det gäller användning av andra teletjänster för direkt marknadsföring ger direktivet medlemsstaterna en valmöjlighet. Enligt den ena lösningen är sådan marknadsföring inte tillåten, om abonnenten har motsatt sig denna (s.k. opt-out). Den andra lösningen innebär att marknadsföringen är tillåten endast om abonnenten har gett sitt samtycke i förväg (s.k. opt-in). Den senare lösningen innebär en högre skyddsnivå. De teletjänster det huvudsakligen är fråga om är telefoni och elektronisk post. Enligt direktivet gäller rättigheterna abonnenter som är fysiska personer. Direktivet ålägger dessutom medlemsstaterna, inom ramen för gemenskapslagstiftningen och tillämplig lagstiftning, att säkerställa att berättigade intressen för abonnenter som inte är fysiska personer är tillräckligt skyddade när det gäller icke begärda samtal. Beträffande frågor som rör rättslig prövning, ansvar och sanktioner (inbegripet skadeståndssanktioner) hänvisas i direktivet (artikel 14 punkt 2) till dataskyddsdirektivets bestämmelser, vilka skall tillämpas också beträffande teledataskyddsdirektivet. I de delar teledataskyddsdirektivet inte berör frågor om obeställd reklam har direktivet genomförts genom lagstiftning som främst berör telelagen (1993:597) och som trätt i kraft . Beträffande lagstiftning avseende obeställd reklam har det ansetts att sådan lagstiftning bör samordnas med det nationella genomförandet av distansavtalsdirektivet. 4.4.2 Distansavtalsdirektivet Direktivet 97/7/EG om konsumentskydd vid distansavtal (distans- avtalsdirektivet) syftar till en tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om distansavtal mellan konsumenter och närings- idkare.