prop · GN0336 · 2000-01-01 00:00:00 — Ett problem med tanke på lagstiftningsprocessen är att ett besked huruvida kommissionen avser föreslå en förlängning av exportförbudet sannolikt kommer tidigast . Om exportförbudet i enlighet med den nuvarande bestämmelsen i direktivet upphör att gälla /2000, bör den svenska lagstiftningen anpassas till det i så nära anslutning till den tidpunkten som det är möjligt. Det är därför nödvändigt för regeringen att redan nu förbereda denna anpassning genom att lägga fram ett förslag om att 7 § insättningsgarantilagen upphävs. Praktiskt sett kan effekten av den föreslagna lagändringen antas bli begränsad eftersom de flesta EES-länder har en insättningsgaranti som ligger på en nivå som är jämförbar med den svenska. 5 Ändring i lagen om investerarskydd Regeringens förslag: Förbudet för filialer till att utnyttja det svenska investerarskyddet i andra EES-länder med ett mindre omfattande investerarskydd det s.k. exportförbudet upphävs. Förslaget förutsätter att exportförbudet i investerarskyddsdirektivet inte förlängs när det löper ut /2000. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Ett investerarskydd som enligt artikel 7.1 investerarskyddsdirektivet införts och officiellt erkänts i en medlemsstat skall även omfatta investerare hos ett värdepappersföretags filialer i andra medlemsstater. Fram till utgången av får emellertid varken nivån på eller omfattningen av investerarskyddet överstiga vare sig den högsta nivå eller den största omfattning som motsvarande skydd ger inom den medlemsstat där filialen ligger. Före skall utarbeta en rapport på grundval av de erfarenheter som har gjorts vid tillämpningen av exportförbudet och bedöma om bestämmelser om detta behöver behållas. Kommissionen skall, om det är lämpligt, överlämna ett förslag till direktiv till och rådet i syfte att förlänga förbudets giltighetstid. Motivet till exportförbudet är i likhet med insättningsgarantins exportförbud att det då investerarskyddsdirektivet antogs fanns betydande skillnader mellan de olika medlemsstaternas investerarskydd. Vissa medlemsstater saknade helt investerarskydd, medan andra i varierande omfattning hade ett skydd för investerare. Med hänsyn till dessa skillnader och att de inte skulle jämnas ut fanns det en oro för att skillnaderna skulle förorsaka marknadsstörningar. En investerare, var tanken, hade kunnat lockas till ett värdepappersföretag av det skälet att företaget hade ett mer omfattande skydd. Liksom när det gäller insättningsgarantin har direktivet numera genomförts i medlemsstaterna och skillnaderna mellan respektive lands investerarskydd i betydande utsträckning jämnats ut. Det finns således i varje medlemsstat ett investerarskydd som ersätter förluster. Miniminivån på den ersättningen som kan betalas ut är . pågår inom kommissionen arbete med den ovan nämnda rapporten i vilken en bedömning skall göras av om exportförbudet behöver finnas kvar. Det är således fortfarande osäkert om en förlängning av förbudet kan komma att föreslås av kommissionen. För svensk del innebär detta följande. Om exportförbudet, som kommer till uttryck i 4 § andra stycket investerarskyddslagen, förlängs bör den nuvarande lagstiftningen behållas intakt, eftersom den är anpassad till att ett exportförbud skall gälla. Om exportförbudet däremot inte förlängs, behöver bestämmelsen i 4 § andra stycket ändras. För svenskt vidkommande gäller samma problem för investerarskyddet som för insättningsgarantin, nämligen att ett besked huruvida kommissionen ämnar föreslå en förlängning av exportförbudet sannolikt kommer tidigast . Om exportförbudet i enlighet med den nuvarande bestämmelsen i direktivet upphör att gälla /2000, bör den svenska lagstiftningen anpassas till det i så nära anslutning till den tidpunkten som det är möjligt. Regeringen finner det därför nödvändigt att nu lägga fram ett förslag om att bestämmelsen i 4 § andra stycket investerarskyddslagen upphävs. Praktiskt sett kan effekten av den föreslagna lagändringen antas bli begränsad eftersom de flesta EES-länderna har ett investerarskydd som ligger på en nivå som är jämförbar med den svenska. 6 Ändring i lagen om värdepappersrörelse Regeringens förslag: Bestämmelsen i 3 kap. 4 § sjunde stycket lagen om värdepappersrörelse, att tillstånd till filialetablering avseende länder utanför EES inte får lämnas om insättningar hos filialen skyddas av en mer omfattande insättningsgaranti än den svenska, tas bort. Promemorian förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Tillstyrker förslaget eller lämnar det utan erinran. Skälen för regeringens förslag: När investerarskyddet infördes gjordes några ändringar i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. En av ändringarna syftade till att upphäva etableringsförbudet för filialer till företag från länder utanför EES där hemlandsskyddet var mer omfattande än den svenska insättningsgarantin. För att åstadkomma detta upphävdes 6 kap. 8 d § tredje stycket lagen om värdepappersrörelse. Den numera upphävda bestämmelsen föreskrev att ett tillstånd att etablera en filial till ett värdepappersföretag hemmahörande i ett land utanför EES skulle återkallas av , om insättningar hos filialen omfattades av en mer omfattande insättningsgaranti än den svenska. I den nu gällande regleringen i lagen om värdepappersrörelse sägs emellertid i 3 kap. 4 § sjunde stycket att tillstånd till filialetablering avseende länder utanför EES inte får lämnas om insättningar hos filialen skyddas av en mer omfattande insättningsgaranti än den svenska. Den bestämmelsen står i strid med syftet att ta bort det nämnda etableringsförbudet. Bestämmelsen i 3 kap. 4 § sjunde stycket bör därför upphävas. Motsvarande ändring har gjorts i bankrörelselagen (1987:617) genom att 1 kap. 4 § tredje stycket upphävts (se prop. 1998/99:30). 7 Ikraftträdande Förslagen om att upphäva förbudet för filialer till att i andra EES-länder utnyttja insättningsgarantin och investerarskyddet, när dessa är mer omfattande än motsvarande ersättningssystem i värdlandet, grundar sig på regler i EG-direktiv. Direktivens förbudsregler är tidsbegränsade och löper ut /2000, om de inte förlängs. En förlängning förutsätter att lägger fram förslag om detta. I utkast till rapport om tillämpning av exportförbudet beträffande insättningsgarantin har kommissionen uttalat att förbudet inte bör förlängas. Det förefaller därför sannolikt att kommissionen inte kommer att föreslå en förlängning av exportförbudet beträffande insättningsgarantin och att det därmed löper ut vid det kommande årsskiftet. Kommissionen kan komma att göra samma bedömning för exportförbudet i investerarskyddsdirektivet. Om exportförbuden inte förlängs, är det lämpligt att de förslag som innebär att exportförbuden i lagen om insättningsgaranti och lagen om investerarskydd tas bort träder i kraft . Även övriga lagförslag bör för enkelhetens skull träda i kraft . 8 Ekonomiska konsekvenser Förslagen bedöms inte få några kostnadsmässiga effekter. 9 Författningskommentar 9.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti 4 § I paragrafen anges vilken ersättning som utgår ur ersättningsgarantin. Ändringen innebär att det klargörs hur stor ersättningen skall vara i de fall insättaren erhållit utdelning i institutets konkurs innan gjort någon utbetalning. Ett exempel kan visa vilken ersättning som skall utgå i ett sådant fall som omfattas av den föreslagna ändringen. En insättare har vid institutets konkurs en behållning på sitt konto på . I konkursen får han i utdelning. Hela det beloppet skall avräknas mot den ersättning som skall betala ut. Insättaren har således rätt till ersättning med från insättningsgarantin. Om utdelningen i konkursen hade uppgått till eller mer får insättaren inte rätt till någon ersättning alls enligt insättningsgarantin. Vänder sig insättaren till utan att ha fått utdelning från konkursboet har han rätt till ersättning utan någon avräkning. övertar då enligt bestämmelsen i 19 § insättarens rätt i förhållande till konkursboet. Ett exempel kan visa hur denna ordning fungerar. Insättaren har på en bank som går i konkurs. Insättaren vänder sig till som betalar ut ersättning till insättaren med . I och med utbetalningen övertar insättarens rätt i förhållande till konkursboet upp till det utbetalade beloppet. Följaktligen får nämnden en fordran i konkursen på . Även insättaren har en fordran i konkursen på , nämligen motsvarande det belopp som inte ersatts från insättningsgarantin. Som framgår av 19 § har nämnden i dessa fall rätt till utdelning före insättaren. Om utdelningen i konkursen uppgår till , går således hela det beloppet till insättningsgarantin. Om utdelningen däremot uppgår till går till insättningsgarantin och till insättaren. Det är endast sådan utdelning i konkurs som har sin grund i förlusten av en insättning som skall avräknas från den ersättning som betalas ut enligt insättningsgarantin. Genom den föreslagna regleringen anpassas insättningsgarantin till vad som gäller för investerarskyddet enligt 9 § andra stycket investerarskyddslagen. En skillnad är att det i investerarskyddslagen föreskrivs att avräkning skall göras inte bara för utdelning i konkurs utan också för ersättning på grund av skadestånd enligt 7 kap. lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument eller från institutets ansvarsförsäkring. Eftersom motsvarande möjligheter till ersättning inte finns när det gäller insättningsgarantin saknas skäl att låta avräkning beträffande insättningsgarantin omfatta annat än utdelning i konkurs. Den nu föreslagna utformningen av bestämmelsen, tar hänsyn till Svenska Bankföreningens och Svenska Fondhandlareföreningens påpekanden om förtydligande. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 4.1. 4 a § Paragrafen, som är ny, behandlar den situationen att den insättning som ersättningen avser har pantsatts. Enligt paragrafen skall panträtt i sådana fall gälla i den utbetalade ersättningen (s.k. surrogation). Detta får till följd att inte automatiskt skall betala ut ersättningen till insättaren. Det blir i stället panthavaren som får bestämma till vem utbetalningen skall ske. och har påpekat att bestämmelsen bör utformas så att det framgår att panträtt fortsätter att gälla efter det att insättningsgarantin utlösts och att panträtten således inte uppkommer vid det tillfälle då ersättningen betalas ut. Den i promemorian föreslagna utformningen av bestämmelsen bör dock behållas eftersom den överensstämmer med utformningen av motsvarande bestämmelse i investerarskyddslagen. Den föreslagna utformningen av bestämmelsen torde inte heller lämna någon tvekan om hur bestämmelsen skall tillämpas. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 4.2. 4 b § I paragrafen, som är ny, föreskrivs att tillgångar som varit föremål för brott enligt 9 kap. 6, 6 a, 7 eller 7 a § inte skall ge rätt till ersättning. Hänvisningen gäller såväl häleri och häleriförseelse som de nya brotten penninghäleri och penninghäleriförseelse. En konsekvens av detta blir att ersättning aldrig skall betalas ut i hälerifall. således inte heller utgå om det rör sig om ett häleri som inte sammanhänger med penningtvätt. Ett utförligt resonemang i denna fråga fördes i motiven till investerarskyddslagen (se prop. 1998/99:30 s. 72 f.). I bestämmelsen föreskrivs också att tills vidare inte skall betala ut ersättning i de fall åtal har väckts avseende nämnda brott. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 4.3. 7 § Genom att det s.k. exportförbudet upphävs kommer den svenska insättningsgarantin att gälla fullt ut beträffande insättningar som görs hos svenska instituts filialer i andra EES-länder. Detta gäller både det högsta belopp med vilket ersättning kan betalas och de olika slag av insättningar som garantin omfattar. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 4.5. 14 § Paragrafen behandlar den situationen att ett institut påbörjar eller avslutar sin verksamhet under löpande kalenderår eller kompletteringsansluter en filial . Med stöd av bestämmelsen kan ta hänsyn till detta när avgifterna fastställs för institutet. Den föreslagna ändringen innebär att nämnden nu ges uttryckligt lagstöd för att ta hänsyn även till de fall då ett institut eller en filial upphör att vara anslutet under löpande kalenderår. Såsom vissa remissinstanser påpekat finns det skäl att förtydliga den i promemorian föreslagna ordalydelsen så att det av bestämmelsen framgår att avgiften beräknas på olika underlag beroende på om ett institut upphör att vara anslutet till garantin under löpande kalenderår eller om det träder in i garantisystemet under löpande kalenderår. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 4.4. 9.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:158) om investerarskydd 4 § Ändringen i paragrafen innebär att andra meningen i andra stycket strukits. Genom att det s.k. exportförbudet upphävs kommer det svenska investerarskyddet att gälla fullt ut hos svenska värdepappersföretags filialer i andra EES-länder. Detta gäller både det högsta belopp med vilket ersättning kan betalas och de olika finansiella instrument m.m. som skyddet omfattar. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 5. 9 § Paragrafen har fått ändrad lydelse för att det av lagtexten tydligare skall framgå att ersättningen från insättningsgarantin jämte utdelning i institutets konkurs, ersättning genom institutets ansvarsförsäkring eller skadestånd enligt 7 kap. 2 § lagen om kontoföring av finansiella instrument aldrig får överstiga för en förlust som är ersättningsgill enligt den förevarande lagen. Genom den ändrade lydelsen uppnås också bättre överensstämmelse med motsvarande bestämmelse i lagen om insättningsgaranti, se den föreslagna ändringen av 4 § i den lagen. Den ändrade lydelsen innebär ingen ändring i sak. 9.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse 3 kap. 4 § Lagändringen innebär att det nuvarande sjunde stycket upphävs. Därigenom utökas möjligheter att ge tillstånd till utländska företag med filialer i . Dessa kommer att kunna få tillstånd att ta emot kunders medel på konto för att underlätta värdepappersrörelsen eller lämna kunder kredit mot säkerhet för placeringar i finansiella instrument för att underlätta värdepappersrörelsen även i de fall insättningar hos filialen omfattas av en utländsk garanti som har en ersättningsnivå som överstiger eller avser fler slag av insättningar eller andra insättare än den svenska. Bestämmelsen har även behandlats i avsnitt 6. Förteckning över remissinstanser som har yttrat sig över promemorian Ändringar i lagarna om insättningsgaranti och investerarskydd m.m. Efter remiss har yttrande inkommit från riksbank, , Kammarrätten i , , , , , , , , och Lagrådsremissens lagförslag Regeringen har följande förslag till lagtext. Förslag till lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1995:1571) om insättnings- garanti dels att 7 § skall upphöra att gälla, dels att 4 och 14 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas två nya paragrafer, 4 a § och 4 b § av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § Om en insättning omfattas av garantin, har insättaren rätt till ersättning motsvarande dels insättningens belopp, dels upplupen ränta till den dag då ersättningsrätt inträder, dock för varje institut med sammanlagt högst . Om en insättning omfattas av garantin, har insättaren rätt till ersättning motsvarande dels insättningens belopp, dels upplupen ränta till den dag då ersättningsrätt inträder. Ersättningen, tillsammans med eventuell utdelning i institutets konkurs för en förlust som enligt denna lag är ersättningsgill, får dock uppgå till sammanlagt högst för varje institut. Om den insättning som ersättningen avser är pantsatt, skall panthavaren ha panträtt i ersättningen. Ett krav avseende tillgångar som enligt en lagakraftvunnen dom har varit föremål för brott enligt 9 kap. 6, 6 a, 7 eller 7 a § , skall inte ge rätt till ersättning från insättningsgaran- tin. Om åtal har väckts för brott enligt första stycket avseende viss insättning och ersättning begärs för insättningen, skall besluta att ersättning tills vidare inte skall betalas ut. 14 § Om garantin för ett institut börjar gälla under ett löpande kalenderår skall avgiften för det året fastställas med hänsyn till den tid garantin gällt. Avgiften skall grundas på summan av institutets insättningar vid årets utgång och i övrigt beräknas på samma sätt som anges i 13 § andra stycket. Om garantin för ett institut upphör att gälla under ett löpande kalenderår skall avgiften för det året fastställas med hänsyn till den tid garantin gällt. Avgiften skall i övrigt beräknas på samma sätt som anges 12 och 13 §§. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1999:158) om investerarskydd Härigenom föreskrivs att 4 och 9 §§ lagen (1999:158) om investerar- skydd skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 § Ett svenskt värdepappersinstitut tillhör investerarskyddet enligt denna lag. Investerarskyddet omfattar även tillgångar enligt 3 § hos ett svenskt värdepappersinstituts filial i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Det svenska investerarskyddets nivå och omfattning överstiger i sådana fall inte det skydd som gäller i det landet. Investerarskyddet omfattar även tillgångar enligt 3 § hos ett svenskt värdepappersinstituts filial i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). får på ansökan av ett svenskt värdepappersinstitut besluta om att skyddet enligt denna lag skall omfatta även tillgångar enligt 3 § som finns hos en filial till institutet i ett land utanför EES. 9 § En investerare har rätt till ersättning enligt denna lag med sammanlagt högst för varje värdepappersinstitut. En investerare har inte rätt till ersättning från investerarskyddet till den del han erhållit utdelning i institutets konkurs, ersättning genom institutets ansvarsförsäkring eller skadestånd enligt 7 kap. 2 § lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, för en enligt denna lag ersättningsgill förlust. Ersättningen, tillsammans med eventuell utdelning i institutets konkurs, ersättning genom institutets ansvarsförsäkring eller skadestånd enligt 7 kap. 2 § lagen (1999:1479) om kontoföring av finansiella instrument för en förlust som enligt denna lag är ersättninggill, får uppgå till sammanlagt högst för varje värdepappersinstitut. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse Härigenom föreskrivs att 3 kap. 4 § lagen (1991:981) om värdepappersrörelse skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 4 § Ett värdepappersbolag och ett utländskt företag hemmahörande utanför EES som fått tillstånd att driva värdepappersrörelse får, med tillstånd, som ett led i rörelsen 1. lämna råd i finansiella frågor, 2. ta emot värdepapper för förvaring, 3. ta emot medel med redovisningsskyldighet, 4. ta emot kunders medel på konto för att underlätta värdepappersrörelsen, 5. lämna kunder kredit mot säkerhet för placeringar i finansiella instrument för att underlätta värdepappersrörelsen, 6. utföra valutaväxlingstransaktioner. Tillstånd enligt första stycket 4 får meddelas endast tillsammans med tillstånd enligt 5. Ett värdepappersbolag får, efter tillstånd av , driva valutahandel. När det finns särskilda skäl får inspektionen medge att ett värdepappersbolag eller ett utländskt företag utövar annan verksamhet än som anges i första eller tredje stycket, om verksamheten kan antas komma att underlätta rörelsen. Ett utländskt företag får beviljas tillstånd enligt första eller fjärde stycket endast om företaget får bedriva motsvarande verksamhet i sitt hemland. Tillstånd för ett utländskt företag enligt första stycket 4 och 5 får bara lämnas om insättningar hos filialen omfattas av garantin enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti eller av en utländsk garanti som omfattar insättningar som anges i 2 § lagen om insättningsgaranti och har en högsta ersättningsnivå som inte understiger ett belopp motsvarande 20 000 ecu innan det i förekommande fall har gjorts avdrag för en självrisk med högst av en enskild insättares garanterade insättning. Tillstånd enligt första stycket 4 och 5 får inte lämnas om insättningar hos filialen omfattas av en utländsk garanti som har en ersättningsnivå som överstiger den som gäller enligt lagen om insättningsgaranti. Ersättningen får inte heller avse fler slag av insättningar eller betalas till andra insättare än vad som anges i den lagen. Tillstånd för ett utländskt företag enligt första stycket 4 och 5 får bara lämnas om insättningar hos filialen omfattas av garantin enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti eller av en utländsk garanti som omfattar insättningar som anges i 2 § lagen om insättningsgaranti och har en högsta ersättningsnivå som inte understiger ett belopp motsvarande innan det i förekommande fall har gjorts avdrag för en självrisk med högst av en enskild insättares garanterade insättning. I lagen (1993:931) om individuellt pensionssparande finns bestämmelser om rätt för värdepappersinstitut att bedriva pensionssparrörelse. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet . , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, 2. lag om ändring i lagen (1999:158) om investerarskydd, 3. lag om ändring i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet . Lagrådet lämnar förslagen utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsrådet , ordförande, och statsråden , , , , , , , , , , , Regeringen beslutar proposition 1999/2000:36 Ändringar i lagarna om insättningsgaranti och investerarskydd m.m Författningsrubrik Bestämmelser som inför, ändrar, upp- häver eller upprepar ett normgivnings- bemyndigande Celexnummer för bakomliggande EG- regler Lag om ändring i lagen 394L0019 (1995:1571) om insättningsgaranti Lag om ändring i lagen 397L0009 (1999:158) om investerarskydd Jfr och rådets direktiv /19/EG av om system för garanti av insättningar (EGT nr L 135, 31.5.1994, s. 5, Celex 394L0019). Jfr och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare (EGT L 84, 26.3.1997, s. 22, Celex 397L0009). Senaste lydelse 1996:1011. Jfr och rådets direktiv /19/EG av om system för garanti av insättningar (EGT nr L 135, 31.5.1994, s. 5, Celex 394L0019). Jfr och rådets direktiv /9/EG av om system för ersättning till investerare (EGT L 84, 26.3. 1997, s. 22, Celex 397L0009). Senaste lydelse 1996:1011. 1999/2000:36 Bilaga 1 1999/2000:36 Bilaga 2 1999/2000:36 Bilaga 2 1999/2000:36 Bilaga 3