prop · GN0373 · 2000-01-01 00:00:00 — i befarar att det finns risk att så långa uppsägningstider, liksom dagens regler om besittningsskydd, kan leda till kortare upplåtel- setider och minska markägarens benägenhet att upplåta jakträtt. Natur- vårdsverket framhåller att det kan vara svårt för framför allt nyttjande- rättshavaren att så långt i förväg bedöma sin ekonomiska situation. anför i sitt remissyttrande att en uppsägningstid om sex må- nader får anses tillgodose kravet på erforderlig framförhållning, som t.ex. att inom föreskriven tid justera förekommande registrering för älgjakt in- för kommande jaktår. som tillstyrker utredningens förslag i den här delen menar däremot att en uppsägningstid som är kor- tare än i praktiken blir verkningslös eftersom uppsägnings- tiden då i huvudsak omfattar den tid då ingen jakt bedrivs. Regeringen har för sin del svårt att se att det är nödvändigt med en minsta uppsägningstid för att parterna i ett jakträttsför- hållande skall hinna avveckla sina respektive åtaganden. Enligt regering- ens mening finns det inte heller några andra bärande skäl som talar för att en ordning med så långa uppsägningstider bör införas. Däremot delar re- geringen de farhågor som framförs av i , nämligen att en ordning med så långa uppsägningstider som kan leda till att parterna tvärtemot regeringens intentioner väljer att ingå avtal som gäller tills vidare eller som löper . Därtill kommer att det finns en risk för att utbudet av jakträttsupplåtelser minskar. Vid valet av lämplig uppsägningstid ansluter sig regeringen till det förslag som framförts av flera remissinstanser och som innebär en lagreglerad minsta uppsägningstid . Enligt regeringens mening talar övervägande skäl för att samma uppsägningstid bör gälla i fråga om avtal som löper och avtal som slutits för att gälla tills vidare. 5.1.5 Forumregler Regeringens förslag: Tvister som gäller upplåtelseförhållandet skall fortsättningsvis handläggas vid allmän domstol enligt bestämmelserna om fastighetsforum. Utredningens förslag: Frågan behandlas inte av utredningen. Skälen för regeringens förslag: Frågan om en nyttjanderättshavares rätt till förlängning av upplåtelseavtalet prövas av arrendenämnden. prövar också, på begäran av nyttjanderättshavaren eller markägaren, skäligheten av villkoren för den fortsatta upplåtelsen. Rege- ringens förslag om att besittningsrätten och rätten till villkorsprövning slopas innebär enligt regeringens mening att arrendenämnden inte längre bör handlägga tvister rörande upplåtelseförhållandet. Sådana frågor bör i stället prövas av allmän domstol enligt de allmänna bestämmelserna om fastighetsforum i 10 kap. 10 § RB. 5.1.6 Ikraftträdande och övergångsbestämmelser De föreslagna ändringarna bör kunna träda i kraft . Be- stämmelserna bör generellt sett inte tillämpas på avtal som slutits före ikraftträdandet. Övergångsbestämmelser behövs emellertid för de avtal som är upplåtna på ett sådant sätt att nyttjanderättshavaren har be- sittningsrätt och för de avtal som ingåtts . Re- geringen anser i likhet med utredningen att de nya reglerna bör tillämpas på sådana avtal sedan den upplåtelsetid som löper vid ikraftträdandet gått ut och avtalet blivit förlängt. Detta innebär att det vid det första förläng- ningstillfället efter ikraftträdandet finns möjlighet för nyttjanderättshava- ren att få avtalet förlängt mot fastighetsägarens vilja. Såväl fastighetsäga- ren som nyttjanderättshavaren har också rätt att få villkoren för den nya upplåtelseperioden, t.ex. avtalstidens längd, prövade av arrendenämnden. 5.2 Begreppet viltvård Regeringens förslag: Begreppet jaktvård i olika sammansättningar utmönstras ur jaktlagen och rennäringslagen och ersätts med begrepp- et viltvård. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalat sig i frågan har i allmänhet tillstyrkt förslaget. Skälen för regeringens förslag: I prop. 1986/87:58 om jaktlag m.m. föreslogs att begreppet jaktvård skulle utmönstras i jaktlagstiftningen. Föredragande statsrådet anförde att viltvård utgör en del av den allmänna naturvården för vilken de grundläggande bestämmelserna finns i natur- vårdslagstiftningen och i annan lagstiftning till skydd för den yttre mil- jön. Begreppet jaktvård borde därför ersättas med viltvård. Så skedde också i jaktlagen (1987:259) och i jaktförordningen (1987:905). Med viltvård avses alla de åtgärder som syftar till att bevara våra vilt- stammar i naturliga bestånd och att i möjligaste mån se till att viltstam- marna inte utvecklas negativt på grund av mänskliga aktiviteter. Utredningen har noterat att ordet jaktvård finns kvar i olika samman- sättningar i lagstiftningen. Viltvård och jaktvård är två ord med samma betydelse i lagstiftningssammanhang, men som i det dagliga livet har skilda betydelser för många. Utredningen anser att det är angeläget att begreppet jaktvård utmönstras i alla kombinationer och ersätts med be- greppet viltvård för att undvika begreppsförvirring. Begreppet jaktvård finns i 32 § rennäringslagen (1971:437). Begreppen jaktvårdsavgift och jaktvårdsfond finns i 41 § jaktlagen (1987:259), i jaktförordningen (1987:905) och i indrivningsförordningen (1993:1229). Regeringen delar utredningens uppfattning att begreppet jaktvård i olika sammansättningar bör utmönstras ur författningarna. Någon ändring i sak är inte avsedd. 5.3 Statens jakträtt Regeringens förslag: Bestämmelsen i 10 a § jaktlagen (1987:259) ändras så att staten inte längre har jakträtten på veden i . Skälen för regeringens förslag: Konungen har haft jakträtten på statens mark i skiftande omfattning. I samband med överföringen av verksamheten vid till aktiebolagsform ansåg staten att Konungens då gällande jakträtt borde bibehållas, vilket skedde genom att staten behöll jakträtten på de områden som räk- nas upp i 10 a § jaktlagen (1987:259), (prop. 1991/92:134, bet. 1991/92: NU33, rskr. 1991/92:351). Regeringen har därefter genom beslut upplåtit rätten till jakt till Konungen, bl.a. på de områden som avses i 10 a § jaktlagen. och kronoegendomen ägs fortfarande av staten, medan övriga marker överlåtits till . har sålt fastigheter och delar av fastigheter inom de områden som avses i 10 a § jaktlagen. Regeringen bemyndigade i beslu- tet bolaget att för statens räkning till köparen utan vederlag upplåta jakträtten under förutsättning att Statschefen förklarat sig beredd att avstå från dispositionsrätten till den upplåtna jakten. Sådan upplåtelse har skett vid ett flertal försäljningar av mark ingående i de aktuella kronoparkerna och kronoegendomarna. har numera försålt samtliga registerfastigheter som ingår i . Konungen har beslutat att avstå från dispositionsrätten till jakträtten inom den . Mot bak- grund härav och då försäljningen avsett hela bör 10 a § jakt- lagen ändras så att inte längre ingår i de områden där staten har jakträtt. Jakträtten övergår därmed till ägarna av de fastig- heter som ingår i . 6 Jaktkorts- och jägarexamensregistren Regeringens förslag: Sekretesslagen (1980:100) ändras så att sekretess skall gälla vad avser förande av eller uttag ur jaktkorts- och jägarexa- mensregistren för uppgift som har tillförts registren, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brottslig användning. Regeringens bedömning: Jaktkorts- och jägarexamensregistrens fö- rande bör regleras i en förordning och i myndighetsföreskrifter. Natur- vårdsverket bör vara ansvarig registermyndighet. Kostnaderna för re- gistren bör täckas med medel ur jaktvårdsfonden. Utredningens förslag: En ny lag om jaktkorts- och jägarexamensre- gistren bör införas. Behovet av särskilda sekretessregler för registren bör övervägas. bör vara registeransvarig. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker utredningens förslag. förutsätter att de uppgifter som polismyndig- heterna behöver vid handläggningen av vapenärenden även i fortsätt- ningen lämnas ut utan avgift. Mot bakgrund av att personuppgiftslagen (1998:204) trätt i kraft anser Datainspektionen att en författningsregle- ring av registren bör ske. Uppgifterna i registren är en informationskälla för presumtiva brottslingar om var det kan finnas vapen. Stöld och brotts- lig användning av jaktvapen bör förebyggas genom bestämmelser om sekretess. Inspektionen ifrågasätter om uppgifter ur registren bör få säl- jas. Kammarkollegiet påpekar att ca 30 000 inbetalningar till jaktkorts- registret sker med vanligt inbetalningskort, där inbetalarens namn och adress framgår. Även dessa uppgifter bör enligt kollegiet beläggas med sekretess. Några länsstyrelser anser att det finns fördelar med ett regio- nalt register, som förs av . anser att det är oavvisligt nödvändigt att handhar registren. har inte något att erinra mot att det övergripan- de ansvaret läggs på en myndighet. Rationella och ekonomiska skäl talar dock, enligt , för att ansvaret för administrationen även i fortsättningen läggs på förbundet. Nuvarande register Jaktkort För att främja viltvården eller andra liknande ändamål som är förenliga med syftet med jaktlagen (1987:259) får regeringen enligt 41 § jaktlagen meddela föreskrifter om skyldighet för den som jagar att betala en årlig avgift, benämnd jaktvårdsavgift. Av paragrafen följer också att avgifterna skall bilda en fond, jaktvårdsfonden. I 49 § jaktförordningen (1987:905) har regeringen föreskrivit att den som jagar är skyldig att erlägga jakt- vårdsavgift. Avgiften är och gäller för ett jaktår. Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot föreskriften om avgift kan enligt 45 § jaktlagen dömas till böter. Under /00 har drygt 295 000 personer löst jaktkort. fick att upp- rätta förteckningar över de personer som hade erlagt jaktvårdsavgift. gäller enligt 50 § jaktförordningen (1987:905) att jaktvårdsavgiften betalas in till ett postgirokonto som disponeras av Kammarkollegiet. Kammarkollegiet skall bokföra inkomna medel på jaktvårdsfonden. Efter bokföringen skall kollegiet lämna uppgift om vilka som har betalat avgiften. är fortfarande ansvarigt för registret. fick tillstånd av Datainspektionen att föra jaktkortsregistret. Av tillståndet framgår att ändamålet med registret är att redovisa vilka som har erlagt jaktvårdsavgift, att underlätta uppbörden av kommande avgifter genom avisering, att kontrollera innehav av jaktkort och att kunna skicka ut meddelanden till jaktkortslösarna. får enligt detta tillstånd innehålla uppgifter om personnummer, namn, adress, län, betalningsmarkering för jaktvårdsavgift och utrymme för framtida notering om genomgången obligatorisk jägarexamen och skjutprov. I enlighet med begäran i ansökan till Datainspektionen får, såvitt gäller meddelanden till jaktkortslösarna, jaktkortsregistret endast användas för information från myndigheter, och jakttidskrifterna samt för enkäter för undersökning om jakt, jägare och viltvård. I övrigt får uppgift ur registret lämnas förutom till jägarna själva endast till myndighet eller tjänsteman som har till uppgift att kontrollera att obligatorisk jaktvårdsavgift erlagts. Utöver de av Datainspektionen meddelade föreskrifterna framgår av tillståndet att meddelanden som skall sändas ut till jaktkortslösarna skall godkännas i förväg av . Adresseringen skall ske hos Pos- tens adressregister och beställaren får aldrig del av adressmaterialet. Mo- tivet för begränsningen är att registret utgör en sammanställning över personer som har tillstånd att inneha jaktvapen och att adressuppgifter ur registret därför inte skall bli åtkomliga utan att fått möjlighet att pröva lämpligheten av att begärt material ställs till förfogande. Jägarexamen gäller att den som vill ha tillstånd att in- neha jaktvapen, eller tillstånd att inneha jaktvapen av annan typ än han eller hon redan innehar, skall avlägga ett teoretiskt och ett praktiskt prov. Av 2 kap. 4 § vapenförordningen (1996:70) framgår att för tillstånd att inneha jaktvapen krävs att sökanden har avlagt prov som visar att han har grundläggande kännedom om jakt och viltvård och kan handha vapnet. Provet kallas jägarexamen. Jägarexamen får avläggas även av annan än den som är skyldig att göra sådant prov. En fullständig jägarexamen be- står av tre praktiska prov och två teoretiska. Vilka av proven som måste avläggas för att få tillstånd att inneha vapen är beroende av om ansök- ningen avser hagelvapen, kulvapen för småviltsjakt eller kulvapen för högviltsjakt. Med stöd av 11 kap. 2 § vapenlagen (1996:67) och 2 kap. 4 § vapen- förordningen (1996:70) har utfärdat kungörelsen (SNFS 1985:2, NV:21) med föreskrifter om jägarexamen. Syftet med provet skall vara att skapa en grundläggande kunskap hos varje jägare eller innehavare av jaktvapen så att jakten blir mer ekologiskt anpassad och att större hänsyn visas viltet. En sådan kunskap bör också leda till att jakten bättre anpassas till samhällets krav och att större förutsättningar och motivation skapas för vidareutbildning (prop. 1977/78:141 s. 5). Av propositionen framgår också att båda jägarorganisationerna i samarbete bör svara för provens praktiska genomförande på fältet. Organisationerna bör därvid på lika villkor erhålla bidrag ur jaktvårdsfonden för den verk- samhet de utför med anledning av kompetensprovet. Jägarexamen skall avläggas inför provledare som förordnats av polismyndigheten efter för- slag av och . Närmare föreskrifter om provet och i övriga frågor som avses i nämnda paragraf meddelas av . Kostnaderna för provtagningen skall betalas av den som avlägger provet enligt taxa som fastställts av . 1977/78:141 om kompetensprov för jägare föreslog regeringen att registrering av avlagt godkänt prov skulle ske hos polisen i samband med ansökan om licens. Föreskrifter om registreringen borde meddelas av re- geringen eller myndighet som regeringen bestämmer. 1977/78:JoU28 s. 3) hade inte någon avvikande uppfattning i denna fråga. Av 35 § andra stycket kungörelsen (SNFS 1985:2) med föreskrifter om jägarexamen framgår att avlagda prov skall registreras på sätt som bestämmer. Några sådana bestämmelser har dock inte utfärdats. är inte ett eget register utan uppgifterna om jä- garexamen ingår i jaktkortsregistret. Det finns ca 1,6 miljoner delposter registrerade som rör jägarexamen. Hur många personer registret omfattar är okänt. Persontabellen är gemensam för de båda registren. Jaktkortsre- gistret är således ett relationsbaserat register. är register- ansvarigt. finansieras via avgifter från provverk- samheten. Personuppgiftslagen trädde personuppgiftslagen (1998:204) i kraft. Per- sonuppgiftslagen ersätter den tidigare datalagen (1973:289) och genom- för och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskydds- direktivet). Särbestämmelser som behövs på olika områden förutsätts få sin plats i särskilda registerförfattningar. Sådana bestämmelser kommer att gälla framför personuppgiftslagen. Personuppgiftslagen gäller all behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad. Lagen omfattar även behandling av personuppgifter om dessa ingår i eller avses ingå i en strukturerad samling av personuppgifter. Personuppgiftslagen innehåller vissa grundläggande krav på behand- lingen av personuppgifter. Personuppgifter skall enligt dessa behandlas på ett korrekt sätt och i enlighet med god sed. Uppgifter får samlas in en- dast för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och får inte sedan behandlas för något ändamål som är oförenligt med det ur- sprungliga. Behandling av personuppgifter för historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock aldrig anses oförenliga med de ur- sprungliga ändamålen. De personuppgifter som behandlas skall vara ade- kvata och relevanta i förhållande till ändamålet. Fler uppgifter än som är nödvändiga med hänsyn till ändamålet får inte behandlas. Känsliga per- sonuppgifter, dvs. uppgifter som avslöjar en persons ras eller etniska ur- sprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller med- lemskap i fackförening eller uppgifter som rör en persons hälsa eller sexualliv, får bara behandlas under vissa angivna förutsättningar. De per- sonuppgifter som behandlas skall vidare vara riktiga och aktuella. Alla rimliga åtgärder skall vidtas för att rätta, blockera eller utplåna felaktiga eller ofullständiga uppgifter. Personuppgifter skall inte heller få bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålet med behandlingen. För historiska, vetenskapliga eller statistiska ändamål skall dock personuppgifter få bevaras . Personuppgiftslagen innehåller en uppräkning av när behandlingen av personuppgifter är tillåten. Som huvudregel får personuppgifter behand- las bara om den registrerade har lämnat sitt samtycke till behandlingen. Lagen anger härutöver vissa andra fall när personuppgifter får behandlas, t.ex. för att en arbetsuppgift av allmänt intresse skall kunna utföras eller i samband med att en arbetsuppgift som innebär myndighetsutövning skall utföras. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Behovet av en reglering av jaktkorts- och jägarexamensregistren För att få utöva jakt måste man betala jaktvårdsavgift och det kravet är straffsanktionerat. Från allmän synpunkt är det främsta syftet med jakt- kortsregistret därför att redovisa vilka som har erlagt jaktvårdsavgift, att underlätta kontrollen av att så skett och att underlätta betalningen av kommande jaktvårdsavgifter genom avisering av nästa års avgift. Ett krav för att få inneha jaktvapen är att sådan jägarexamen som är nödvändig har avlagts. främsta allmänna syfte är därför att underlätta kontrollen vid ansökan om vapenlicens. Registren fyller i dessa avseenden en viktig funktion. Det finns ingen författning som reglerar vad registren skall innehålla för att de skall uppfylla det allmännas krav på kontroll, tillsyn och infor- mation. Det finns inte heller någon författningsreglering som garanterar att myndigheterna får ta del av uppgifter ur registret för dessa ändamål. Enligt föreskrifterna för jaktkortsregistret gäller dessutom att meddelan- den först skall granskas och godkännas av innan t.ex. en myndighet får tillgång till adressmaterial för att informera jägarna. Personuppgiftslagens bestämmelser innebär i och för sig att den per- sonregisteransvarige kan behandla uppgifter helt eller delvis automatise- rat om det är nödvändigt för att en arbetsuppgift av allmänt intresse skall kunna utföras eller för att arbetsuppgifter i samband med myndighetsut- övning skall kunna utföras. Datoriserade jaktkorts- och jägarexamensre- gister kan alltså föras enbart med stöd av personuppgiftslagens bestäm- melser. De uppgifter som kommer att finnas i registren är inte känsliga i sig. Däremot är registret känsligt på så sätt att de ger information om vem som kan äga jaktvapen och vilket slag av vapen det kan vara frågan om. Enligt regeringens uppfattning bör registren inte föras enbart med stöd av personuppgiftslagen. Även om registren omfattar ett stort antal personer, är innehållet inte så känsligt att en lagreglering är nödvändig. De bör i stället regleras i en förordning. Personregisteransvarig Registren förs av . När det gäller förhållandet mel- lan myndigheter och organisationer liksom mellan organisationer får det inte finnas risk att något särintresse får ett orimligt stort inflytande över verksamheten. Förvaltningsuppgifter på jaktens och viltvårdens område som innebär myndighetsutövning bör inte annat än i undantagsfall fullgö- ras av intresseorganisationer. Jägareförebundets uppgift att administrera jaktkortsregistret och jägarexamensregistret är dock att likna vid myndig- hetsutövning. Om registren förts av myndighet och enskild begärt att få del av uppgifter ur dessa register hade detta betraktats som myndighets- utövning. Vad som föreskrivs i tryckfrihetsförordningen om rätt att ta del av handlingar hos myndighet gäller dock inte i de register som förs av . Nuvarande ordning är enligt inte bra från informa- tions-, rättssäkerhets- och konkurrenssynpunkt. Detta talar för att en myndighet tar över ansvaret för båda registren. föreslår att registren skall föras centralt och har särskilt övervägt fyra olika alter- ansvariga registermyndigheter. De myndigheter som varit föremål för övervägande är , , och . För var och en av dessa myndigheter finns argument som talar för att myndigheten är lämplig som registeransvarig myndighet. Samtliga myndigheter torde ha möjlighet att inom respektive myndighets befintliga datasystem föra nu aktuella register. Utredningen anser att det är naturligast att , som har det centrala till- synsansvaret för jakten och viltvården, även har ansvaret för nu aktuella centrala register. I sin roll gör kontinuerligt en översyn av jaktlagstiftningen och är vidare den myndighet som har föreskriftsrätt i frågor som lyder under jaktlagen. har därmed det centrala tillsynsansvaret över verksamheten med såväl jaktvårdsavgift som med jägarexamen. Jägarexamens- och jaktkortsregistren bör vara en del av detta ansvar. Ansvaret för denna verksamhet bör inte splittras upp på flera myndigheter. Regeringen delar uppfattningen att Naturvårdsver- ket bör vara ansvarig registermyndighet. Detta innebär att all myndig- hetsutövning vad avser registren kommer att hanteras av Naturvårdsver- ket. Information till jägarna Det finns ett behov av att sprida aktuell information till landets jägare. I jaktkortsregistret finns uppgifter om namn och adress på landets samtliga jägare. Det är ett allmänt intresse att främja en allsidig information inom jaktens och viltvårdens område. Den registeransvariga myndigheten bör därför få ta ut uppgifter ur registret för sådan information. Uppgifterna skall avse ren myndighetsinformation. Jaktkorts- och jägarexamensregistrens ändamål Mot bakgrund av vad som har anförts om behovet av jaktkorts- och jägarexamensregistren bör jaktkortsregistret ha till ändamål att 1. redovisa vilka som har erlagt jaktvårdsavgift, 2. underlätta kontroll av att det straffsanktionerade kravet på erlagd jaktvårdsavgift är uppfyllt, 3. underlätta utsändning av information från statliga myndigheter till landets jägare. bör ha till uppgift att 1. redovisa vilka av de i jägarexamen ingående delproven som har av- lagts, 2. underlätta kontrollen vid ansökan om tillstånd att inneha jaktvapen att kravet på erlagda delprov för det aktuella vapnet är uppfyllt. Närmare bestämmelser om registren Förutom vilka register som får föras och för vilket ändamål det får ske krävs även mer detaljerade bestämmelser om registrens innehåll, samkör- ning med andra register, behörighetsbegränsningar och liknande. Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att utfärda närmare föreskrifter om förandet av jaktkorts- och jägarexa- mensregistren. När det gäller jaktkortsregistret kan registreringen innehålla uppgifter om exempelvis namn, adress, personnummer och län. För att underlätta kontrollen av att jägaren uppfyller kraven för att få använda det medförda vapnet bör även registreras vilka av jägarexamens delprov som avlagts. I jägarexamensregistret bör främst namn, personnummer, intygsnum- mer, prov, moment, resultat av provet, provdatum, provledare, provbana och registreringsdatum registreras. Sekretessfrågor Enligt utredningen bör behovet av särskilda sekretessregler för registren övervägas. Datainspektionen anför i sitt yttrande att registren är känsliga genom att de kommer att vara en god informationskälla, inte bara för de behov de är avsedda att tillgodose, utan även för den som vill skaffa sig information om var det kan finnas vapen och vilka slag av vapen det kan vara fråga om, således en informationskälla för presumtiva brottslingar. Indirekt kan därför registerföringen medföra allvarliga integritetsintrång både för de registrerade i form av inbrott i syfte att stjäla vapen och för andra medborgare som kan bli utsatta för hot eller vållas skador med de tillgripna vapnen.