prop · GN0360 · 2000-01-01 00:00:00 — Det finns tre direktiv som underlättar för advokater att arbeta utomlands: ett direktiv som rör advokaters rätt att erbjuda tjänster, ett generellt direktiv om erkännande av examens- och kompetensbevis och det nu antagna direktivet, som syftar till att underlätta en advokats tillträde till, eller rätt att stadigvarande utöva, advokatyrket i en annan medlemsstat än den där han eller hon fick sin behörighet. Direktivet ger möjlighet för advokater att verka i en annan medlemsstat (värdlandet) än den där de har fått sin behörighet eller advokattitel. En utländsk advokat tillåts att verka i värdlandet, använda sitt hemlands yrkestitel och utöva samma typ av verksamhet som värdlandets advokater. Vidare underlättas integrering i värdlandets advokatorganisation för den som önskar det. En kontroll av yrkeskvalifikationerna görs av värdlandets behöriga myndighet. Direktivet ger vidare utländska advokater rätt att utöva advokatverksamhet i advokatgrupp (i bolag eller andra samman- slutningar) under gemensamt namn. Värdlandet har dock rätt att hindra advokatgrupper som kontrolleras av andra än advokater. En advokat som arbetar under sitt hemlands titel får verka som anställd vid offentliga eller privata organ, om värdlandets "egna" advokater har rätt till det. Direktivet skall genomföras av medlemsstaterna . Direktivet genomförs i huvudsakligen genom ändringar i 8 kap. som trädde i kraft (prop. 1998/99:108, bet. 1999/2000:JuU24, rskr. 1999/2000:4, SFS 1999:791). 12.7.2 Etableringsfrihet inom hantverksyrken, serviceyrken m.m. antogs efter förlikning ett nytt direktiv (99/42/EEG) för att underlätta den fria rörligheten för verksamma inom en stor grupp yrken inom olika näringsområden, främst inom hantverks- och servicesektorn. Direktivet ersätter 35 äldre direktiv som antagits 1982 och innebär i princip en konsolidering av dessa men också en anpassning till domstolens tolkning i bl.a. Vlassopoulou- målet (mål 340/89). I samband med rådets behandling av direktivet föredrogs ärendet för . Syftet med direktivet är att säkerställa att en företagare eller arbetstagare skall kunna vara verksam i ett annat medlemsland trots att verksamheten i fråga är reglerad i värdlandet. Direktiven omfattar yrkesverksamhet inom handel, servicenäringen (t.ex. frisörer, restaurang- näringen), hantverksyrken, byggnadsverksamhet och vissa mindre företag, sammanlagt flera hundra yrkesaktiviteter. Huvudregeln är att en medlemsstat inte får vägra en medborgare i en annan medlemsstat tillträde till en viss yrkesverksamhet med hänvisning till otillräckliga kvalifikationer. Varje sökande har rätt att få sin kompetens granskad. I en bilaga till direktivet anges de olika yrkesverksamheter som omfattas, grupperade efter bl.a. ISIC-nomenklaturen (International Standards of Industrial Classification). Om en medlemsstat kräver vissa allmänna eller affärsmässiga färdigheter eller viss yrkeserfarenhet för att få tillträde till någon av de verksamheter som direktivet omfattar, anges särskilt hur lång yrkeserfarenhet och arten av denna verksamhet (t.ex. som chef i ledande ställning) som krävs av den sökande för att bli godkänd i värdlandet. och övriga nordiska medlemsstater har en grundlagsskyddad näringsfrihet. Det är endast ett fåtal yrkesverksamheter i som omfattas av lagstiftning som berörs av detta direktiv, bl.a. elinstallatörer. hade därför gärna sett att ytterligare regelförenkling kunnat genomföras. Det nya direktivet kommer emellertid innebära att det blir enklare för svenska medborgare som vill etablera sig eller arbeta som anställda inom något område som berörs av direktivet. 12.7.3 Nytt direktiv om examenserkännande Kommissionen lade fram ett förslag till ett nytt direktiv som syftar till att ändra i vissa äldre direktiv om ömsesidigt erkännande av examens- och kompetensbevis. Direktivet är ett resultat av den första fasen av kommissionens initiativ om en förenklad lagstiftning inom inremarknadsområdet (SLIM). Av de direktiv som berörs är tolv sådana som omfattar enskilda yrkesgrupper inom främst hälso- och sjukvården och garanterar automatiskt erkännande i ett annat medlemsland för personer som har ett examensbevis i enlighet med direktivets krav (de s.k. sektorsdirektiven). Två direktiv är mer allmänna och omfattar de yrkesgrupper som är reglerade i värdlandet. Efter behandling i rådets arbetsgrupp för ekonomiska frågor nåddes politisk enighet i rådet om en gemensam ståndpunkt om direktivet. Inför rådets beslut föredrogs direktivet och den svenska ståndpunkten för . Ändringarna av de s.k. sektorsdirektiven innebär bl.a att ett förenklat förfarande införs för att aktualisera direktiven i de fall då enskilda medlemsstater genomför ändringar av de nationella reglerna för utbildning eller behörighet för de berörda yrkesgrupperna. Vissa förändringar införs också för personer som har examensbevis från tredje land i enlighet med utslag i fallet och innebär att de behöriga myndigheterna i vissa fall måste beakta sådana kvalifikationer. Den viktigaste ändringen av de generella direktiven (89/48/EEG och 92/51/EEG) innebär också en anpassning till beslut i fallet Vlassopoulou. De behöriga myndigheterna blir därmed skyldiga att vid en bedömning av en sökandes examensbevis och kvalifikationer också ta hänsyn till den kompetens som har erhållits genom yrkeserfarenhet efter examen. Vidare sker en anpassning av det första generella direktivet till det andra genom att begreppet reglerad utbildning införs, vilket stärker möjligheterna för personer som har en sådan reglerad utbildning, men ej tillhör ett i hemlandet reglerat yrke. Detta gäller t.ex. för ingenjörer som utbildas i . De kan därmed direkt efter examen söka arbete i ett land som reglerar ingenjörsyrket, och slipper att först kvalificera sig genom yrkesarbete. Slutligen stärks den sökandes rättsliga skydd genom att regler införs för hur myndigheterna skall hantera ansökningarna. 12.8 Motorfordonsförsäkring Vid ett rådsmöte antogs en gemensam ståndpunkt avseende och rådets förslag om direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar om ansvarsförsäkring för motorfordon samt om ändring av direktiv /239/EEG och 88/357/EEG (det s.k. fjärde motorfordonsförsäkringsdirektivet, EGT C 232, . Direktivet syftar till att harmonisera medlemsstaternas regler och förbättra situationen för skadelidande vid olyckor som inträffar i annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt, och som orsakas av fordon registrerade och försäkrade i annan medlemsstat än den där den skadelidande är bosatt. Direktivförslaget innehåller bl.a. en bestämmelse om att en skadelidande skall ha rätt att kunna vända sig med sina ersättningskrav till motpartens försäkringsgivare (direktanspråk). Vidare skall alla trafikförsäkringsgivare vara skyldiga att ha en skaderegleringsrepresentant i varje medlemsstat. Varje medlemsstat åläggs att skapa ett informationsorgan, som skall bistå skadelidande med information om bl.a. vilka försäkringsbolag som meddelat trafikförsäkring för de fordon som varit inblandade i trafikolyckan och om de representanter som ansvarar för skaderegleringen. Dessutom skall varje medlemsstat inrätta eller auktorisera ett skadeersättningsorgan som skall ansvara för reglering av skador i de fall det inte finns någon skaderegleringsrepresentant utsedd eller när försäkringsgivaren eller representanten inte reagerar på framtällda krav. Om det inte går att identifiera det skadeorsakande fordonet eller dess försäkringsgivare, skall den skadelidande kunna vända sig med sina ersättningskrav till skadeersättningsorganet i sitt hemland. har en positiv inställning till direktivförslaget. Det är en fördel för EU-medborgare som lidit skada i en trafikolycka i en annan medlemsstat än sitt hemland, att i hemlandet kunna få information om den ansvariges försäkringsgivare och att kunna framställa anspråk på ersättning direkt till försäkringsgivaren eller till dennes representant, som skall finnas i den skadelidandes hemland. avgav sitt yttrande efter den andra behandlingen . Direktivet kommer förhoppningsvis att kunna antas . 12.9 Handikappfrågor deltar i kommissionens högnivågrupp för handikappfrågor. Kommissionens nya roll på handikappområdet börjar nu utkristalliseras. En ny uppgift som högnivågruppen tagit på sig är att samla in fakta om funktionshindrade personers situation och om handikappolitiken i medlemsstaterna. En annan är att främja informationsutbytet mellan medlemsstaterna. En tredje är att ge bidrag (via Europeiska socialfonden) direkt till frivilligorganisationerna. Ytterligare en uppgift är att upprätthålla dialogen med Europeiskt handikappforum. strategi när det gäller arbetet att förbättra situationen för personer med funktionshinder bygger på Amsterdamfördraget, Agenda 2000, reformerna av socialfonden och fokus på funktionshinder i riktlinjerna för sysselsättning och den nationella handlingsplanen. Med anledning av artikel 13 i EG-fördraget presenterades ett s.k. diskrimineringspaket vid ministerrådet . Förslaget upptar bl. a. ett s.k. horisontellt direktiv innehållande bestämmelser om likabehandling i anställning och arbete bl.a av personer med funktionshinder (se avsnitt 12.4.3). 12.10 Folkhälsa blev folkhälsa formellt ett samarbetsområde inom EG genom . Genom ikraftträdandet av Amsterdamfördraget har frågan om integrering av hälsoskyddsaspekter i all gemenskapspolitik fått ökad tyngd inom folkhälsoområdet. I artikel 152.1 EG-fördraget anges inledningsvis att en hög hälsoskyddsnivå för människor skall säkerställas vid utformningen och genomförandet av all gemenskapspolitik och alla gemenskapsåtgärder. Vidare skall gemenskapens insatser komplettera den nationella politiken och inriktas på att förbättra folkhälsan, förebygga ohälsa och sjukdomar hos människor och undanröja faror för människans hälsa. Frågan om integrering av hälsofaktorer i andra politikområden har lyfts fram . presenterade kommissionen en fjärde rapport om hur arbetet med att införliva hälsoskyddsaspekter i all gemenskapspolitik fortskrider. har aktivt verkat för att hälsoaspekter skall integreras och har i utformningen av det framtida samarbetet på folkhälsoområdet understrukit att en sådan integrering måste ske på ett tidigt stadium. Många av de viktigaste och mest grundläggande bestämningsfaktorerna för hälsa ligger utanför den traditionella hälso- och sjukvården. har därför poängterat att arbetet med de sociala bestämningsfaktorerna för folkhälsan måste stärkas och ges ökad tyngd. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i understryker stats- och regeringscheferna behovet av att säkerställa en hög hälsoskyddsnivå. 12.10.1 Folkhälsoprogram Ett femårigt ramprogram för folkhälsoområdet antogs . Inom detta ramprogram pågår åtgärdsprogram inom följande områden: cancer, aids och andra smittsamma sjukdomar, narkotika, hälsofrämjande insatser samt hälsoövervakning. beslutade rådet om ytterligare tre åtgärdsprogram, ett med inriktning mot förebyggande av personskador, ett med inriktning på miljörelaterade sjukdomar och slutligen ett med inriktning på sällsynta sjukdomar. Utvärderingar av nuvarande program pågår i vissa fall eller kommer att göras, dels efter halva programtiden, dels efter programmets slut. Inom ramen för gemenskapens folkhälsopolitik antogs dessutom en rekommendation (1999/519/EG) om befolkningens exponering av elektromagnetiska fält (300 GHz). Det nuvarande ramprogrammet varar fram . har diskussioner förts om ett nytt ramprogram för . Kommissionen presenterade ett meddelande (KOM (1998) 239 slutlig) som ett diskussionsunderlag inför utformningen av ett nytt ramprogram, där kommissionen har uppställt ett antal områden som kan bli föremål för ett framtida samarbete. Vid hälsoministerråden och antog rådet rådsslutsatser om den framtida folkhälsopolitiken inom EG. Av dessa framgår bl.a. att insatserna på folkhälsoområdet bör fokuseras på följande områden: att bekämpa de stora folksjukdomarna, inklusive smittsamma, sällsynta och miljörelaterade sjukdomar. att reducera dödligheten och de sjukdomar som hänger samman med livsstil och beteende, social och mental hälsa. att minska bristande jämlikhet avseende hälsa. 12.10.2 Tobak antog hälsoministerrådet ett antal slutsatser som bygger på kommissionens rapport om tobak. Rapporten beskriver EG:s åtgärder samt medlemsstaternas lagstiftning på tobaksområdet. Syftet med rapporten är att uppdatera det arbete som företagits på gemenskapsnivå. Den siktar också på att förse politiker inom unionen med en sammanställning av de olika åtgärder som medlemsstaterna använder för att reducera rökningen och en utvärdering av åtgärdernas effektivitet. I rådsslutsatserna framhålls att en av gemenskapens mest angelägna uppgifter för att förbättra folkhälsan är att minska tobakskonsumtionen och tobakens skadeverkningar. Vidare framhålls vikten av att inrikta insatser på åtgärder inom de prioriterade områden som framställts i kommissionens rapport, dvs. förhindra att människor börjar röka, bistå rökare som vill sluta röka och skydda människor mot att ofrivilligt utsättas för tobaksrök samt att åtgärderna främst skall inriktas på ungdomar och kvinnor. I rådsslutsatserna poängteras vidare behovet av att utveckla en övergripande strategi som bl.a. omfattar: Ett effektivt system för att övervaka tobakskonsumtion, tobakspolitik och deras verkan inom hela gemenskapen samt genomförandet av gemenskapslagstiftningen. Ett samordnat urval av gemenskapsinstrument och aktiviteter på alla relevanta politikområden. Internationellt samarbete, särskilt med . antog rådet ett beslut om att bemyndiga kommissionen att förhandla om WHO:s ramkonvention om tobakskontroll. Kommissionen skall föra förhandlingarna i nära samråd med hälsorådsarbetsgruppen. inleddes inga förhandlingar, men ett förberedande möte hölls i den 25 . Kommissionen informerade vid hälsoministerrådet om det antagna förslaget till direktiv om harmonisering av lagstiftning och övriga regler om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksprodukter. 12.10.3 Alkohol Alkohol och folkhälsa behandlades vid olika tillfällen, såväl på kommissionens som på de olika ordförandeländernas initiativ. En diskussion om en gemensam EG-strategi för att minska alkoholens skadeverkningar har initierats. Kommissionen har utarbetat ett förslag till rådsrekommendation om ungdomar och alkohol. Förslaget kommer troligtvis att föreläggas rådet under det portugisiska ordförandeskapet. Två svensk finska studier som jämför alkoholkonsumtion, alkoholskador och alkoholpolitiska åtgärders effektivitet pågår. Resultat från studierna kommer att presenteras . Bland annat kommer en presentation att ske på . Resultaten kommer att utgöra det vetenskapliga underlaget för det fortsatta alkoholstrategiarbetet. 12.10.4 Narkotika Kommissionen överlämnade ett meddelande om Europeiska unionens handlingsplan för narkotikabekämpning (2000 2004). I planen berörs narkotikafrågorna i ett mycket brett perspektiv. Planen har behandlats i rådets horisontella narkotikagrupp, HNG. Det finska ordförandeskapet har med planen som underlag formulerat Europeiska unionens drogstrategi (2000 2004). Strategin ringar in narkotikaproblemet i unionen samt anger målen, men rekommenderar eller anvisar inga metoder för att uppnå dem. Bland målen, som skall vara uppnådda , nämns bl.a. att narkotikaanvändningen, tillgången till narkotika samt den drogrelaterade brottsligheten skall minska. Strategin antogs av i . Kommissionens meddelande och arbetet i Horisontella narkotika- gruppen att ta fram underlag till en narkotikastrategi har presenterats i samt för . har särskilt betonat vikten av att den svenska inställningen vad gäller insatser för att lindra skador av missbruk fått komma till uttryck. Detta har beaktats av den svenska delegationen i horisontella gruppen. 12.10.5 Smittsamma sjukdomar har det skett en rad förändringar som påverkat smittskyddssituationen internationellt. Människors alltmer omfattande resande till främst sydliga och tropiska länder, den ökande invandringen och handeln med livsmedel är några faktorer som har betydelse i sammanhanget. Nya allvarliga infektionssjukdomar har uppträtt eller kunnat identifieras, som t.ex. hivinfektion och den hemorragiska febern ebola. har gamla sjukdomar återuppstått, uppträtt i nya regioner eller uppträtt på ett förändrat sätt. Uppkomsten av bakterier som är resistenta mot antibiotika och andra läkemedel är ett exempel på förändringar som medfört betydande folkhälsoproblem i hela världen. Inom EG bedrivs ett omfattande arbete för att minska utbredningen av smittsamma sjukdomar. Samarbetet på europeisk nivå är främst inriktat på informations- och erfarenhetsutbyte, forsknings- och utbildnings- insatser samt kompetensuppbyggnad i medlemsstaterna men också i . Smittskydd är ett prioriterat område för i det fortsatta samarbetet. Gemenskapen tillsatte en kommitté för utvecklingen av det nätverk för epidemiologisk övervakning och kontroll av smittsamma sjukdomar som inrättades 1998. Nätverkets uppgift skall bl.a. vara att utbyta information om utbrott av smittsamma sjukdomar och åtgärder som vidtas för att skydda befolkningen. Vidare skall man befrämja samarbete mellan medlemsstaterna t.ex. genom samordning av de nationella övervakningssystemen. Den 1 anordnades, på franskt initiativ, en konferens om smittsamma sjukdomar i . Konferensen hölls inom ramen för den s.k. Barcelona-processen och riktade sig därför till EU:s medlemsstater samt tolv samarbetspartner (, , , , , , , , , och samt den palestinska myndigheten) runt . Konferensen resulterade i en deklaration, som kan ses som en utgångspunkt för det fortsatta samarbetet på hälsoområdet. 12.10.6 Blodsäkerhet I samband med att anslöt sig till EU blev rådets direktiv /381/EEG om bl.a. självförsörjning med blod och blodprodukter bindande för . Enligt direktivet skall medlemsstaterna vidta de åtgärder som krävs för att främja gemenskapens självförsörjning med blod och plasma från människa. Regeringen uppdrog åt och att utreda behovet av en lagstiftning för blod- och plasmaverksamheten och i övrigt se över nationella föreskrifter på området med utgångspunkt i rådets direktiv (89/381/EEG) och rekommendation (8974/98 96) om blod och plasmagivning. Myndigheterna skall slutföra sitt uppdrag . 12.10.7 Antibiotikaresistens En alltför omfattande användning av antibiotika medför att bakterier blir resistenta (motståndskraftiga) mot läkemedlen. Detta kan leda till att svårbehandlade infektioner sprids inom befolkningen, vilket ger upphov till svårt mänskligt lidande och höga sjukvårdskostnader. Ett exempel är tuberkulosen, som är på väg tillbaka i och ofta orsakas av antibiotikaresistenta bakterier. Förekomsten av resistens hos vanliga bakterier som pneumokocker och stafylokocker är andra problem som uppstått. har problemet med antibiotikaresistens uppmärksammats alltmer inom EG. har deltagit aktivt i detta arbete. En vetenskaplig styrkommitté under kommissionen lämnade en rapport om antibiotikaresistens. I rapporten föreslås åtgärder avseende användning av antibiotika som läkemedel till människor och djur, samt användningen inom jordbruket som tillväxtbefrämjare i djurfodet och som växtskyddsmedel. En resolution om antibiotikaresistens ( A strategy against the microbial threat ) antogs av rådet . Resolutionen omfattar all antibiotikaanvändning och syftar till att komma till rätta med de ökande problemen till följd av att bakterier i allt högre grad är resistenta mot antibiotika. Bland annat uttalas i resolutionen att en övergripande strategi behövs för att komma till rätta med resistensproblemet. Såväl kommis- sionen som medlemsstaterna uppmanas att vidta åtgärder för att stävja onödig och olämplig användning av antibiotika. antogs rådsslutsatser med syftet att komma till rätta med de ökande problemen med antibiotikaresistens. Slutsatserna kan ses som en uppföljning av resolutionen som antogs . 12.11 Ungdomsfrågor 12.11.1 Ungdom för EG:s samarbete på ungdomsområdet regleras i artikel 149 i EG- fördraget, vilket ger möjlighet till stimulansåtgärder för att främja utvecklingen av ungdoms- och ungdomsledarutbyte. Inom utbildnings- och ungdomsfrågor gäller nationell bestämmanderätt. Fördraget ger alltså inte utrymme för en harmonisering av lagar och regler på området. Huvuddelen av aktiviteterna sker inom programmet Ungdom för , där det nuvarande programmet sträcker sig över perioden 1999 och har en budget på sammanlagt . Mer än 60 000 ungdomar har deltagit i programmen Ungdom för . har ca hälften av de organisationer som organiserar utbyten inte haft tidigare erfarenheter av programmet. 1 700 ungdomar deltog från . 12.11.2 Europeisk volontärtjänst 1997 har kommissionen även drivit en försöks- verksamhet för att utveckla en europeisk volontärtjänst för ungdomar. Tonvikten ligger på stöd till längre utbyten (6 12 månader) för enskilda ungdomar som deltar som volontärer i ett samhällsnyttigt projekt i en annan medlemsstat. Utifrån försöksverksamheten antogs programmet och sträcker sig efter förlängning fram t.o.m. med en budget på . Totalt deltog ca 2 300 ungdomar i verksamheten 1997, varav ca 120 från . Därefter har ca 100 ungdomar deltagit från . 12.11.3 Nytt ungdomsprogram överlämnade kommissionen ett meddelande till rådet om riktlinjer för de framtida gemenskapsprogrammen inom utbildnings- och ungdomsområdena. Inom ungdomsområdet förordades att bägge nuvarande programmen Ungdom för och Europeisk volontär- tjänst för ungdomar ersätts av ett samlat ungdomsprogram för perioden . Programmet föreslås få en budget om och innebär en årlig fördubbling från ca till för vart och ett av de fem påföljande åren. Det nya programförslaget antogs av kommissionen och överlämnades därefter till och rådet för fortsatt behandling. Vid ungdomsministerrådsmötet och efter samråd med antog rådet en gemensam ståndpunkt om det föreslagna programmet. fick ungdomsminstrarna ta del av en lägesrapport beträffande ungdomsprogrammet. Vidare diskuterades EU- parlamentets ändringsförslag efter andra behandlingen. Eftersom det fortfarande råder stor oenighet beträffande programmets budgetram föreslogs att förlikningsförfarandet mellan parlamentet och rådet påbörjas . 12.12 Idrott gemensamt arbete mot dopning Idrott omfattas inte av fördraget och härigenom har inte heller någon gemenskapspolitik förutsatts. har dock genom domar fastställt principen att idrotten bör underkastas gemenskapsrätten i de fall den utgör en ekonomisk aktivitet inom ramen för den inre marknaden. Den senaste domen av stor betydelse på idrottsområdet meddelades i det s.k. Bosman-fallet (mål C-415/93). Domen har för idrotten i medfört att olika specialidrottsförbund genomfört vissa förändringar i sina tävlingsbestämmelser. I slutsatserna från Europeiska rådets möte i 1998 uttryckte rådet sin oro för omfattningen och allvaret med dopning inom idrotten. Rådet betonade behovet av mobilisering på EG-nivå och inbjöd medlemsstaterna att tillsammans med kommissionen och internationella idrottsorganisationer undersöka möjliga åtgärder för att intensifiera kampen mot denna fara. Under ordförandeskap genomfördes två informella idrotts- ministermöten, ett i och ett i i . Vid dessa möten diskuterades dopningsfrågan och behovet av ökat internationellt samarbete mellan regeringarna och med idrottsorganisationerna för att nå bättre resultat i kampen mot dopning inom idrotten. Ett resultat av detta var att kommissionen i samarbete med medlemsstaterna aktivt deltog i en intensiv dialog med bl.a. om skapandet av en världs- omfattande antidopningsbyrå på idrottsområdet. började denna byrå, the (), att verka med aktivt deltagande från EU:s medlemsstater. Kommissionen har överlämnat ett meddelande till rådet med en plan för gemenskapen att stödja kampen mot dopning inom idrotten. Under ordförandeskap fullföljdes detta arbete genom att ett informellt idrottsministermöte genomfördes i Vierumäki där aktuella frågor i arbetet mot dopning och processen att skapa diskuterades.