prop · GN03140 · 2000-01-01 00:00:00 — Beträffande sådan verksamhet bör legalundantagets skyddsverkan och därmed betydelse inte överskattas. Såsom flera remissinstanser pekat på kan just i fråga om skogsbruket samhandeln vara berörd och EG-rättens förbudsregler på konkurrensområdet tillämp- liga. Regeringens förslag att skall ges behörighet att tillämpa , se avsnitt 8, får i detta sammanhang särskild betydelse. För det fall att en primärförening har en stark mark- nadställning och samarbetet inom föreningen har påverkan på handeln mellan medlemsstater kan liksom en tillämpning av EG-reglerna komma i fråga, särskilt om samarbetet exempelvis omfattar prissam- arbete. Med en nationell behörighet att tillämpa EG-reglerna kan, som en remissinstans påpekat, tillämpningen av EG-reglerna dessutom förväntas bli vanligare än . De nationella reglerna får inte tillämpas i ett enskilt fall på ett sätt som strider mot den fulla och enhetliga tillämp- ningen av EG-rätten. EG-reglerna saknar särskilda undantagsregler för samarbete i fråga om skogsprodukter. Risken med att enbart förlita sig på det svenska regelverket accentueras genom att samma myndighet uttryckligen och på ett direkt sätt nu kommer att tillämpa båda regelverken. En tillämpning av det svenska legalundantaget kan ske så långt det kan anses förenligt med EG-rätten. Ytterst skulle detta kunna komma att prövas av . Vid en samlad bedömning finner regeringen att det inte föreligger nog starka skäl för att i denna situation föreslå att det tidigare riksdagsbeslutet omprövas så att legalundantaget skulle slopas i fråga om skogsprodukter. 12.7 Övrigt 12.7.1 Federativa nivån och förhandlingskooperation Regeringens bedömning: Någon lagändring föreslås inte som undantar federativt samarbete eller den särskilda form av samverkan som förekommer inom s.k. förhandlingsorganisationer från förbudet i 6 § konkurrenslagen. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser har inte haft något att erinra mot bedömningen i promemorian. och instämmer uttryckligen i bedömningen. LRF anser att federativt samarbete, det vill säga samverkan mellan primärföreningar, bör tas in i legalundantaget på samma grunder som samverkan i primärföreningar. Förbundet anser även att förhandlings- kooperation bör omfattas av legalundantaget. Skälen för regeringens bedömning: Den svenska regleringen har vid tidigare utvärderingar bedömts inte stå i strid med och det finns inte grund för någon annan bedömning . Förhållandena har heller inte förändrats så att det finns skäl till något nytt ställnings- tagande beträffande de grundläggande bedömningar i fråga om federativ samverkan som gjordes 1994 och som prövats vid olika utvärderingar därefter. Ett legalundantag bör inte, med hänsyn till bl.a. livsmedelssek- torns stora betydelse från konsumentsynpunkt och det stora behovet av att stimulera konkurrens på den svenska marknaden med dess speciella förhållanden, utsträckas till att omfatta samarbete inom lantbrukssektorn utanför primärföreningens ram. I promemorian anses det att federativt samarbete därför bör även fort- sättningsvis bedömas från fall till fall genom individuell undantagspröv- ning. Vid en sådan prövning får uppmärksammas i vad mån en viss typ av samverkan får sitt berättigande till följd av den gemensamma jord- brukspolitiken. Vidare får från fall till fall hänsyn tas till internationalise- ringens betydelse för konkurrensen på den svenska marknaden. Inte heller kan generellt undantag ges för den särskilda form av sam- verkan som förekommer inom s.k. förhandlingsorganisationer, där pris- förhandlingar med en eller flera stora köpare sker gemensamt beträffande särskilda produkter. Sådan samverkan bör alltså som tidigare prövas från fall till fall. Regeringen anser i likhet vad som sägs i promemorian att de här redo- visade övervägandena alltjämt är riktiga. Någon ändring föreslås således inte. 12.7.2 Det s.k. funktionsskyddet Regeringens bedömning: Uttryckliga regler om funktionsskyddet på lantbruksområdet föreslås inte. Principen om ett sådant skydd följer av rättspraxis från EG- domstolen. Med den koppling som finns i förarbetena till konkurrenslagen till rättsutvecklingen inom EG-rätten, får denna princip ändå anses tillämplig i förekommande fall vid tolkningen av de svenska reglerna. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: , och instämmer i bedömningarna. anser i likhet med vad som sägs i promemorian att en uttrycklig regel torde kunna undvaras. Det bör enligt domstolen vara tillräckligt om den princip som följer av rättspraxis från redovisas i motivuttalanden. Juridiska fakultetsstyrelsen vid Lunds Uni- versitet anser att det torde vara korrekt att inte införa en nationell regel beträffande funktionsskydd. anser att funktions- skyddet kan införas i ett gruppundantag eller i ett allmänt råd. LRF anser att funktionsskyddet uttryckligen bör skrivas in i kon- kurrenslagen. Skälen för regeringens bedömning: Det s.k. funktionsskydd som gäller inom EG-rätten innebär, i kort sammanfattning, att vissa begräns- ningar i t.ex. stadgarna för en ekonomisk förening inte anses konkurrens- begränsande, om de är nödvändiga för samarbetet inom föreningen och dess verksamhet i sig är övervägande positiv för konkurrensen. Begräns- ningarna måste vara proportionella för ändamålet och det måste göras en avvägning från fall till fall om begränsande bestämmelser, som kan avse inskränkningar i medlemmarnas rörlighet eller viss samverkansskyldig- het, är nödvändiga för föreningens funktion. I bedömningen får förening- ens marknadsposition och skyldigheternas effekter på denna och för öv- riga aktörer betydelse. Några viktiga rättsfall från EG domstolen belyser funktionsskyddet. Principen om detta skydd har tillämpats på den kooperativa företagsfor- men utan begränsning till jordbrukssektorn. Det handlar om en slags kvalitativ helhetsbedömning som ligger i linje med möjligheten att göra kvalitativa bedömningar vid prövningen av räckvidden av förbudet i 6 §. I en tidigare departementspromemoria föreslogs att principen om funk- tionsskydd uttryckligen borde skrivas in i legalundantaget. I promemo- rian (Ds 1998:72 s. 179 182) hänvisades till ledande rättsfall från EG- domstolen. Det ansågs angeläget att de principer som får omedelbar be- tydelse för undantagets omfattning tydligt skulle komma till uttryck i lagtexten. Enligt förslaget skulle vissa inskränkningar i den fria rörligheten ändå vara undantagna från förbudet i 6 §, om de var nödvändiga för förening- ens från allmän synpunkt behöriga funktion. Med detta avsågs att det inte var föreningens eget ekonomiska bästa som skulle vara utgångspunkt för bedömningen. Förslaget blev föremål för en relativt omfattande remisskritik. Huvud- invändningen var att det kan skapa missförstånd att just på lantbruks- området uttryckligt reglera vad som ändå följer av konkurrenslagens koppling till rättsutvecklingen inom EG-rätten. På grund av remisskritiken mot förslaget att införa uttryckliga regler om funktionsskyddet på lantbruksområdet, föreslogs i den senare promemorian ingen sådan uttrycklig regel. Enligt vad som sägs i prome- följer principen av rättspraxis från . Med den koppling som finns i förarbetena till konkurrenslagen till rättsutveck- lingen inom EG-rätten, får denna princip ändå anses tillämplig i före- kommande fall vid tolkningen av de svenska reglerna. De flesta remiss- instanserna har instämt i denna bedömning. Regeringen delar dessa slutsatser och föreslår inte någon uttrycklig reglering av det s.k. funktionsskyddet. 12.7.3 Förhållandet till föreningsrätten Regeringens bedömning: Det är en fråga för rättstillämpningen att i konkreta fall dra upp de närmare gränserna mellan konkurrenslagen och lagen om ekonomiska föreningar, med ledning av de principer som angetts i förarbetena till konkurrenslagen. Promemorians bedömning: Överensstämmer med regeringens be- dömning. Remissinstanserna: LRF anser att det finns en konflikt mellan kon- kurrenslagen och lagen om ekonomiska föreningar. Skälen för regeringens bedömning: Med det förslag som redovisats ovan i fråga om föreningens prissättning när den svarar för försäljningen till tredje man finns det inte, när det gäller den generella synen på för- hållandet mellan konkurrenslagen och föreningsrätten, något påtagligt behov av ett förändrat synsätt (jfr i Södra-ärendet, se promemorian s. 14 f.). Det bör vara en fråga för rättstillämpningen att i konkreta fall dra upp de närmare gränserna mellan de båda lagstiftningsområdena med ledning av de principer som angetts i förarbetena till konkurrenslagen. 12.7.4 Definitionerna av jordbruks-, trädgårds- och skogs- produkter Regeringens förslag: Definitionerna av jordbruks-, trädgårds- och skogsprodukter placeras i en särskild lag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , , Läns- styrelsen i län, och till- styrker. Hovrätten över och har i och för sig ingen invändning mot förslaget men pekar bl.a. på att en viss vara kan komma att höra till jordbrukssektorn enligt det ena regelsystemet men inte det andra. Dom- stolen vill ifrågasätta om det inte varit mer ändamålsenligt och lagtek- niskt fördelaktigt att avgränsa sektorn genom att hänvisa till EG-reglerna och sedan från området avskilja vad som inte skall höra dit, i första hand fiskeprodukterna. Vad som i EG-rättslig mening är jordbruksprodukter framgår av fördragets artikel 32 och bilaga 1. Eftersom området är för- dragsrättsligt avgränsat blir avgränsningen tämligen beständig. Skälen för regeringens förslag: Såsom redovisats i promemorian definieras i 18 b § konkurrenslagen jordbruks-, trädgårds- och skogs- produkter med hänvisning till numera upphävda bestämmelser. Det be- hövs därför nya hänvisningar med utgångspunkten att rättsläget skall vara oförändrat. Därför föreslogs att man knyter an till tullbestämmelser. Dessa finns nu för svensk del på EG-nivå. Hänvisning bör göras till varor som anges i Kombinerade nomenklaturen enligt rådets förordning (EEG) 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan. Beträffande trädgårds- och skogsprodukter kan som tidigare hänvisas till varor som finns i vissa kapitel. Beträffande jordbruks- produkter har tidigare hänvisats till ett urval produkter angivna med tull- taxenummer i en särskild bilaga till avgiftslag. För att uppnå rättslikhet behövs en motsvarande relativt omfattande bilaga med upp- räknade produkter. För att inte belasta konkurrenslagen med den sär- skilda bilagan är det lämpligast att i 18 b § hänvisa till en ny särskild lag med hänvisningarna och den särskilda bilagan. Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot förslaget. Regeringen instämmer i förslaget och föreslår lagändring i enlighet härmed. 12.7.5 Missbruk av en dominerande ställning Från konkurrensrättsliga utgångspunkter bör framhållas att legalundan- taget inte innebär undantag för förfaranden som utgör missbruk av domi- nerande ställning enligt 19 § konkurrenslagen. 13 Konsekvenser En nationell tillämpning av artikel 81 och 82 i EG-fördraget kan för- väntas öka effektiviteten i tillämpningen av dessa regler och på så sätt få en positiv effekt på samhällsekonomin och för konsumenterna. Svenska företag berörs ekonomiskt möjligen på det sättet att det kan medföra minskade kostnader om ett ärende behandlas av i stället för av kommissionen. För vidkommande förut- ses inte några omfattande konsekvenser. är tillämpliga på åtskilliga av de ärenden som verket behandlar. Även om verket inte får tillämpa EG-rätten direkt, måste verket redan nu beakta EG-rättens konkurrensregler så att verkets beslut inte strider mot dem. Enligt regeringens förslag kommer att få en möjlig- het att utreda förfaranden även i den utsträckning de påverkar sam- handeln. Det kommer sannolikt att medföra att vissa ärenden blir mer komplicerade. Förslaget innebär inte att skall vara skyldigt att ta upp varje förfarande som kan ifrågasättas vara konkurrens- skadligt. Sannolikt kommer förslaget också att medföra att ett antal ärenden överförs från till . Kommissionen har inte överfört ärenden till nationella myndigheter i någon större omfattning. De medlemsstater som redan har internrättslig behörighet att tillämpa EG:s konkurrensrätt har gjort det endast i begränsad utsträck- ning. Det går emellertid inte att förutse i vilken utsträckning kommissio- nen kommer att vilja föra över ärenden till nationella myn- digheter. Regeringen gör den bedömningen att förslagen är av den omfattningen att det inte medfört något ändrat resursbehov. och påverkas av utredningens förslag. Konkurrenslagens materiella regler har EG-rätten som förebild. Enligt konkurrenslagens förarbeten var ett av lagens syften att nå så stor materiell rättslikhet som möjligt med dåvarande konkurrensregler. Kunskapen inom om får därför antas vara god. Det utesluter inte att utredningens förslag kan medföra ett behov av utbildning av personal. Länsstyrelserna har till uppgift att i länet verka för en effektiv kon- kurrens i privat och offentlig verksamhet till nytta för konsumenterna, se 4 § konkurrensförordningen(1993:173). Det kan därför förutses att ett visst begränsat behov av utbildning uppkommer även för länsstyrelserna vidkommande. Regeringen anser i likhet med utredningen att förslaget inte medför något behov av ökade resurser för vidkommande. Inte heller för andra myndigheters del förväntas förslaget medföra något be- hov av ökade resurser. Som framgått av avsnitt 8.1 har kommissionen i en vitbok föreslagit en långtgående decentralisering av tillämpningen av artikel 81 och 82. Om förslaget genomförs, kan det få omfattande kon- sekvenser för och ställa krav på utökade resurser. I så fall får regeringen återkomma i frågan om resursbehovet. I fråga om förslaget till förtydligande tillägg i reglerna om fastställande av konkurrensskadeavgift (se avsnitt 9) torde det inte medföra något behov av ökade resurser för vidkommande. Inte heller för andra myndigheter, domstolar eller företag förväntas förslaget medföra några ökade kostnader. medverkan vid kontrollbesök hos företag i (se avsnitt 10) kommer, såvitt nu kan bedömas, endast att behövas i undantagsfall. Kostnadsökningarna för i torde bli så begränsade att de ryms inom ramen för beviljade anslag. Detsamma gäller de kostnadsökningar som kan uppstå för och . Regeringen gör sammanfattningsvis i denna del den bedömningen att förslagen inte föranleder något behov av ytterligare resurser. De nu föreslagna förändringarna skall utföras inom befintliga ramar för berörda myndigheter. Förslaget i avsnitt 11 i fråga om viss taxisamverkan innebär en betydande lättnad i fråga om små företags villkor i taxibranschen. Den analys och de överväganden som gjorts i den allmänna motiveringen belyser detta närmare, också ur samhällsekonomisk synvinkel. I fråga om förslaget om ändring av reglerna i konkurrenslagen i fråga om lantbruket (se avsnitt 12) bedömer regeringen att det nu framlagda förslaget inte medför några nämnvärda ekonomiska eller andra konsekvenser. När det gäller att skapa goda förutsättningar för arbetet med att stärka konkurrensen till nytta för konsumenterna har regeringen ekonomiska vårproposition aviserat förslag om att skall få ytterligare medel. Regeringen avser att i budgetpropositionen återkomma till denna fråga. 14 Författningskommentar 14.1 Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen (1993:20) 5 § I paragrafen har tagits in en hänvisning till de nya bestämmelserna om nationell tillämpning av som har införts i 2 § lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler. 6 § Om något annat inte följer av beslut enligt 8 eller 15 § eller av 13, 17, 18 c eller 18 e §, är avtal mellan företag förbjudna om de har till syfte att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen på markna- den på ett märkbart sätt eller om de ger ett sådant resultat. Detta gäller särskilt sådana avtal som innebär att 1. inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, 2. produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, 3. marknader eller inköpskällor delas upp, 4. olika villkor tillämpas för likvärdiga transaktioner, varigenom vissa handelspartner får en konkurrensnackdel, eller 5. det ställs som villkor för att ingå ett avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet. Ett tillägg har skett. Förbudet i 6 § är inte tillämpligt om ett samarbete omfattas av 18 e §. 18 b § I lagen (2000:00) om innebörden av begreppen jordbruks-, trädgårds- och skogsprodukter i konkurrenslagen (1993:20) finns särskilda be- stämmelser om vad som avses med sådana varor. Som framgår av den allmänna motiveringen har definitionerna lagts i en ny särskild lag främst för att inte belasta konkurrenslagen med den omfattande jordbruksbilagan. Förslaget till lag (2000:00) om innebörden av begreppen jordbruks-, trädgårds- och skogsprodukter i konkurrenslagen (1993:20) har behand- lats i den allmänna motiveringen. Beträffande trädgårdsprodukter och skogsprodukter hänvisas till kap. 6 8 respektive kap. 44, 47 och 48 i Kombinerade nomenklaturen. Bilagan med uppräknade jordbruks- produkter skiljer sig endast marginellt från vad som gällde tidigare. 18 c § Förbudet i 6 § gäller inte för sådana avtal inom en primär lantbruksförening eller dess dotterföretag som avser samverkan mellan föreningens medlemmar om 1. produktion, insamling, förädling, försäljning eller därmed sam- manhängande verksamhet såsom användandet av gemensamma an- läggningar, lagring, beredning, distribution eller marknadsföring i fråga om jordbruksprodukter, trädgårdsprodukter eller skogs- produkter , eller 2. inköp av varor eller tjänster för sådan verksamhet som avses under 1. Första stycket gäller dock inte avtal som har till syfte eller ger till resultat 1. att en medlems fria rörlighet på marknaden förhindras eller försvåras a) i fråga om valet av avnämare eller leverantör, b) i fråga om möjligheten att lämna föreningen, eller c) i annat avseende av motsvarande betydelse, eller 2. att försäljningspriser direkt eller indirekt fastställs på varor när försäljningen sker direkt mellan medlem och tredje man. I den mån annat inte följer av sammanhanget behåller tidigare motiv- uttalanden sin giltighet. Av första stycket, som är oförändrat, följer att samverkan inom en primärförening eller dess dotterföretag mellan dess medlemmar om bl.a. försäljning är undantagen från förbudsregeln i 6 § konkurrenslagen. Andra stycket har ändrats. Punkten 2 b har utgått. Detta innebär att föreningen utan inskränkning har rätt att sätta priser på varor när den svarar för försäljningen till tredje man. På grund av denna ändring är det betydelselöst om varan som säljs skall anses vara producerad hos med- lemmen eller inte. Beträffande bakgrunden till detta samt i övrigt hän- visas till den allmänna motiveringen. Bestämmelsen i punkt 2 a har behållits men har blivit punkt 2, eftersom uppdelningen i a) och b) är aktuell när punkt 2 b har utgått. 18 d § avses i denna lag företag som tillhandahåller eller utför taxitjänster eller därmed jämförbara transporttjänster. Med beställningscentral avses en gemensam eller fristående funktion som tar emot beställningar och fördelar transportuppdrag mellan taxi- företag. Funktionen kan även utföra sådan verksamhet som har sam- band därmed Paragrafen är ny. I bestämmelsen definieras några centrala begrepp som förekommer i den efterföljande paragrafen 18 e §. avses i denna lag sådana företag som tillhandahåller eller utför taxitjänster eller därmed jämförbara transporttjänster. Med taxitjänster avses sådana persontransporter som sker med personbil eller lätt lastbil och som inte utgör linjetrafik; jfr 1 kap. 3 § yrkestrafiklagen (1998:490), YTL. Med uttrycket därmed jämförbara transporttjänster förstås bl.a. be- ställningstrafik med buss (jfr 1 kap. 3 § YTL). Härmed avses yrkesmässig trafik för icke linjebunden persontransport som sker främst med buss. Som därmed jämförbara transporttjänster kan även räknas andra tjäns- ter än taxitjänster eller med taxitjänster nära förknippade tjänster, såsom att taxiföretaget utför gods- eller budtransporttjänster vid sidan av kärn- verksamheten med taxitjänster. Med den definition som här har getts får begreppet taxiföretag en till- lämpning som gör att även persontransporttjänster med andra fordon än lätt lastbil eller personbil, främst buss, omfattas. Sådana trafiktjänster torde dock oftast ha ringa ekonomisk betydelse i sammanhanget. Av praktiska skäl som redovisats i avsnitt 6.1 avgränsas undantags- regeln i 18 e § första stycket genom ett högsta antal fordon anmälda för användning i taxitrafik, se nedan. En mycket vanlig samverkan i taxibranschen sker genom en beställ- ningscentral. Därmed förstås i denna lag en gemensam eller fristående funktion som tar emot beställningar och fördelar transportuppdrag mellan taxiföretag. Begreppet har beskrivits närmare i avsnitt 11.1.4. Den gemensamma funktionen behöver inte ha den organisatoriska formen av en eller flera juridiska personer, men får ha det. Det är i prin- cip tillräckligt, att den utgör något slag av enhet eller avskild verksam- hetsfunktion, eller innebär en särskild uppgift vid sidan om den rena transportverksamheten. En fråga som kommit upp vid remissbehand- lingen gäller om t.ex. även landstingsägda beställningscentraler omfattas av de regler som här föreslås. Detta hänger delvis samman med en mer övergripande fråga om huruvida en sådan landstingsägd beställnings- central, som förefaller syfta till att samordna avropen för upphandlade samhällsbetalda tjänster, kan omfattas av förbudet mot konkurrensbe- gränsande samarbete mellan företag. Denna fråga får lösas i rättstillämp- ningen. I den mån förbudet i 6 § konkurrenslagen skulle vara tillämpligt kan bedömningen av räckvidden av undantagsregeln i 18 e § i fråga om ett sådant samarbete aktualiseras. Även beträffande denna fråga får hänvisas till rättstillämpningen. Funktionen kan även utföra annan verksamhet än själva förmedlingen och ändå omfattas av begreppet beställningscentral. Det är dock inget krav. Sådan verksamhet måste dock ha samband med mottagandet eller fördelningen av transportuppdragen. Exempelvis kan det röra sig om in- köp av taxibilar och teknisk utrustning som behövs för transportverksam- heten samt marknadsföring o.d. 18 e § Förbudet i 6 § gäller inte för ett skriftligt avtal mellan taxiföre- tag eller mellan en beställningscentral och taxiföretag om avtalet 1. avser gemensam transportverksamhet genom samverkan i en be- ställningscentral eller på annat sätt i syfte att uppnå effektivitetsvinster eller andra sådana ekonomiska fördelar, 2. behövs för att tillgodose det samhälleliga intresset av tillgång till taxiservice, och 3. omfattar högst 30 taxifordon. Undantaget enligt första stycket gäller inte 1. till den del samarbetet avser förfarande eller villkor som innebär eller omfattar a) fastställande av gemensamma priser, b) uppdelning av marknader, c) en uppsägningstid för anslutet taxiföretag som överstiger från uppsägningstillfället eller, i fråga om en ekonomisk förening, villkor att uppsägning inte får göras förrän tidigast eller från inträdet, eller d) förbud för anslutet taxiföretag att efter avtalstidens utgång kon- kurrera med den gemensamma transportverksamheten, och 2. det är uppenbart att syftet med den gemensamma transportverk- samheten eller intresset av tillgång till taxiservice enligt första stycket 1 och 2 kan tillgodoses utan att samarbetet omfattar ett sådant för- farande eller villkor som avses i 1 a d. Paragrafen är ny. Bestämmelsen innebär att visst närmare angivet sam- arbete mellan taxiföretag eller mellan en beställningscentral och taxi- företag är undantaget från förbudsregeln i 6 § konkurrenslagen.