prop · GN0360 · 2000-01-01 00:00:00 — Denna harmoniserade EG-lagstiftning är i huvudsak på plats. Flertalet av de nya direktiv som antas innebär skärpning av kraven, modernisering av äldre direktiv eller att nya risker beaktas. Man tillämpar två olika metoder för harmonisering. Den äldre metoden innebär att man i direktiv i detalj anger de tekniska kraven på varorna i fråga. Denna metod används främst på livsmedels- och fordonsområdena. I den s.k. nya metoden (New Approach) anges i direktiven endast kortfattat de väsentliga krav som varor måste uppfylla. Utarbetande av de tekniska detaljerna överlåts till de europeiska standardiseringsorganen, men deras standarder är, med undantag för byggproduktdirektivet, frivilliga. Tillverkarna kan använda andra lösningar så länge som de tvingade väsentliga kraven i direktivet ifråga uppfylls. Men om vara inte tillverkats enligt en standard som av kommissionen bedömts uppfylla de väsentliga kraven måste tillverkare på annat sätt visa att dessa krav uppfyllts, t.ex. genom att låta prova varan hos ett oberoende provorgan. Den nya metoden används på områden där harmoniseringsarbetet inleddes . Dryga fyrtiotalet harmoniseringsdirektiv har antagits , merparten av dessa innebär anpassning till den tekniska utvecklingen av direktiv enligt den gamla harmoniseringsmetoden, ofta på livsmedels- och fordonsområdena. Motsvarande anpassningsarbete när det gäller direktiv enligt den nya metoden görs normalt genom att standarderna omarbetas. På livsmedelsområdet förtjänar att omnämnas att två direktiv som reglerar bestrålning av livsmedel publicerats (99/3/EG och 99/4/EG). I dessa direktiv finns regler som tillåter bestrålning av kryddor och liknande produkter. En översyn pågår av de s.k. vertikala direktiven på livsmedelsområdet, d.v.s. direktiv som anger när viss varubeteckning får användas. Särskilt uppmärksammat var chokladdirektivet där rådet, efter en segdragen behandling, enades om en gemensam ståndpunkt . (Livsmedelsfrågorna behandlas utförligare i kapitel 17). På fordonsområdet publicerades ett direktiv om fordon och släpvagnar avsedda för transport av farligt gods, direktiv /91/EG. Ett nytt direktiv enligt den nya metoden har antagits . Detta, som är av stor ekonomisk betydelse för , avser krav på radioutrustning och teleterminaler, direktiv /5/EG. Genom direktivet, som ersätter äldre direktiv, inskränks kraven till att främst omfatta förvaltning av frekvensspektrum samt elsäkerhets- och radiostörnings- aspekter. De funktionskrav som fanns i tidigare direktiv och som fördröjde att nya produkter och tjänster infördes, avskaffas genom det nya direktivet. Rådet har enats om ett gemensamt ställningstagande till ett direktivförslag om linbanor. Förslaget är utformat enligt den nya metoden. Ömsesidigt erkännande Efter domen i det kända Cassis-de-Dijonfallet har det utvecklats en rätts- praxis, den s.k. principen om ömsesidigt erkännande, som innebär att varor som är lagligen satta på marknaden i en medlemsstat skall kunna sättas på marknaden i övriga medlemsstater om inte skäl mot detta enligt EG-fördraget kan anföras. I takt med att de viktigaste produktområdena blivit harmoniserade riktas fokus alltmer mot principen om ömsesidigt erkännande. Mot bakgrund av ett kommissionsmeddelande till rådet och parlamentet om ömsesidigt erkännande antogs en resolution vid inremarknadsrådets möte . Resolutionen går längre än slutsatser i samma ämne genom att inkludera tjänsteområdet. Medlemsstaternas roll för att principen skall kunna tillämpas effektivt betonas starkt. Kommissionen å sin sida skall snabbare och effektivare använda överträdelseförfaranden och även informera mer aktivt om principen. Med utgångspunkt från inrapportering av problem på inre marknaden skall kommissionen dra slutsatser om områden där särskilda åtgärder krävs. De ekonomiska aktörerna uppmanas att agera mer proaktivt gentemot myndigheterna i medlemsstaterna och meddela var de stöter på problem. Frågans vikt och resolutionen föranledde informationsaktiviteter från utrikes- departementets sida mot andra departement och myndigheter . 9.2.2 Informationsprocedurer För att förhindra uppkomsten av nya handelshinder samt för att identifiera områden där harmoniseringsinsatser kan behövas finns i EG en procedur för anmälan av förslag till nya nationella tekniska föreskrifter. Proceduren, som återfinns i direktiv /34/EG (tidigare 83/189/EEG) ger kommissionen och medlemsstaterna möjlighet att framföra reaktioner på förslagen. började 98/48/EG som är en utvidgning av 98/34/EG till informationssamhällets tjänster att gälla. I informationsprocedurerna gjordes 590 anmälningar av nationella förslag. gjorde 35 anmälningar, vilka föranledde 26 reaktioner. De allvarligaste reaktionerna utlöstes på grund av avsaknad eller felaktig utformning av klausuler om ömsesidigt erkännande. Frågor om handelshinder och anmälningar i procedurerna diskuteras i en särskild kommitté den stående kommittén för standarder och tekniska föreskrifter. I denna kommissionskommitté lämnar medlems- staterna även sina samlade synpunkter på standardiseringsmandat och andra standardiseringsfrågor såsom formella invändningar mot brister i standarder. De mandat som behandlades uppgick till 25 och ärenden om formella brister i standarder till 7. Informationsproceduren enligt direktiv /3052/EG innebär med- delandeplikt när varor som är lagligen satta på marknaden i en annan medlemsstat stoppas eller måste ändras för tillträde till marknaden. Proceduren har varit i kraft . gjorde sina första anmälningar (sex fall). Det sammanlagda antalet anmälningar från medlemsstaterna var . Informationsprocedurena har en viktig funktion att fylla när det gäller ömsesidigt erkännande. 9.2.3 Provning, certifiering och avtal med tredje land Förutom kraven på varors egenskaper och beskaffenhet anges i EG:s harmoniseringsdirektiv också hur varorna skall provas och certifieras. Kraven på provning och certifiering ställs härvid i relation till de risker som är förknippade med varorna; ofta räcker det med att tillverkaren själv utför den föreskrivna provningen, i andra fall föreskrivs provning av oberoende organ, s.k. tredje-partsprovning. har kommissionen färdigställt en omarbetning av handboken för tillämpning av direktiv enligt den nya metoden. I denna behandlas bl.a. de krav som skall ställas på de organ som utför tredje- partsprovning, s.k. anmälda organ, liksom kraven på de organ som prövar de anmälda organen. Medlemsstaterna har i en rådgivande kommitté (rådgivande gruppen för standardisering och certifiering, SOGS), medverkat i omarbetningen av handboken. Avtal om ömsesidigt erkännande av bedömning av överensstämmelse De (mutual recognition agreements) som gemenskapen ingått är avtal som medger provning och certifiering mot det mottagande landets regler inom definierade produktsektorer. ingicks flera sådana bilaterala avtal av gemenskapen. Avtal med ingicks . MRA-avtalen med och , som ingicks 1998, har föranlett mycket aktivitet för att åstadkomma det förtroendeskapande som är stipulerat i avtalen. Avtalen med och blev operativa inom de flesta sektorer genom att organ under avtalen utsågs. Den nya situation som dessa avtal har inneburit för den inre marknaden och sektorsmyndigheterna i medlemsstaterna föranledde att en resolution antogs om förvaltning av avtal om ömsesidigt erkännande. Med vissa av kandidatländerna nåddes principöverenskommelser om s.k. som innebär ömsesidigt erkännande av produkt- godkännanden inom vissa sektorer. Avtalen är bl.a. ämnade att understödja antagandet av i kandidatländerna. Diskussioner med om nya MRA-avtalsdelar och nya former av fortsatte i det transatlantiska partnerskapet. 9.2.4 Marknadskontroll Risken för att produkter som inte uppfyller ställda krav kommer ut på marknaden kan öka på grund av flera faktorer. En faktor är att en ökad handel innebär att flera leverantörer kommer ut på marknaden, en annan faktor är att den nya harmoniseringsmetoden innebär att ansvaret för de tekniska detaljlösningarna överlåts på standardiseringen och en tredje faktor är att ansvaret för provning av varorna överlåts på industrin. Risken kan minskas genom en effektiv kontroll av varor på marknaden och därför har bl.a. verkat för en effektivisering och samordning av marknadskontrollen. Kommissionen har genomfört ett utbytesprogram ("Joint Visit Programme") där experter från myndigheterna i medlemsstaterna utbyter erfarenheter med varandra. Programmet har varit framgångsrikt och en fortsättning planeras. 9.2.5 Standardisering Med den roll som standarder givits genom den nya harmoniserings- metoden har regeringarnas intresse för standardiseringen ökat. antog en resolution kallad Standardi- seringens roll i . I denna klargörs standardiseringens roll i ett gemenskapspolitiskt sammanhang såsom varors och tjänsters fria rörelser, skydd av liv, hälsa och miljö samt industriell konkurrenskraft. Vidare understryks standardiseringens karaktär av en frivillig, öppen aktivitet där intressenterna i strävan efter konsensus utarbetar frivilliga standarder. I resolutionen diskuteras vidare myndigheternas legitima intresse för standardiseringen. Slutligen torgförs EG:s modell för harmonisering, den nya metoden, som en möjlig modell också för det internationella arbetet. 9.3 Ingripandemekanismen Den s.k. ingripandemekanismen är egentligen en förordning och en resolution om att medlemsstaterna skall lösa allvarliga hinder för den fria varurörligheten på den inre marknaden, rådets förordning (EG) 2679/98 och säkerställa ett informationsutbyte mellan medlemsstaterna och kommissionen. Beslutet om förordningen och resolutionen togs . har utsett (SFS 1999:762) till nationell kontaktpunkt vid tillämpning av förordningen. Under den korta tid som förordningen har varit i kraft har den tillämpats endast vid ett fåtal tillfällen. 9.4 Medicintekniska produkter Det finns en politisk överenskommelse om att ändra rådets direktiv /42/EEG om medicintekniska produkter så att det omfattar även medicintekniska produkter som innehåller stabila derivat av blod eller plasma från människa. För dessa produkter gäller bl.a. att () skall avge ett vetenskapligt utlåtande om ämnets kvalitet och säkerhet. 9.5 Läkemedel EG-reglerna på läkemedelsområdet, med det första direktivet (65/65/EEG), syftar till en harmonisering av regler för prövning, godkännande, säkerhetsövervakning, handel m.m. i syfte att värna folkhälsan. Genom rådets förordning (EEG) nr 2309/93 inrättades en central godkännandeprocedur för läkemedel och en gemensam europeisk läkemedelsmyndighet (agency for the evaluation of medicinal products, ). deltar i samt i de två vetenskapliga kommittéerna inom myndigheten. är en samordningsmyndighet och det är medlemsstaterna som ställer vetenskapliga resurser till myndighetens förfogande vid utvärderingen av ansökningar inom den gemensamma proceduren. Kommissionen eller rådet fattar de formella besluten. fortsatte arbetet med kommissionens förslag (KOM (1998) 450 slutlig 98/0240 (COD)) till och rådets förordning om särläkemedel. antog rådet en gemensam ståndpunkt i frågan. Efter behandling i antogs förordningen . Inför rådets möten har samråd med skett. stödde kraftfullt förslaget till förordning om särläkemedel. Syftet med förslaget är att fastställa ett gemenskapsförfarande för klassificering av särläkemedel och att ge incitament till forskning, utveckling och marknadsföring av särläkemedel, bland annat genom att bevilja godkända särläkemedel ensamrätt på marknaden för en period av . Avsikten är att stimulera utvecklingen av läkemedel för behandling av sjukdomar som är så sällsynta att de inte lockar läkemedelsindustrin till tillräckligt stora investeringar, eftersom marknaden är för liten och det finns små utsikter till ordentlig avkastning på gjorda investeringar. Sällsynta sjukdomar har definierats som ett prioriterat område för gemenskapsåtgärder på folkhälsoområdet (KOM (93) 559 slutlig och KOM (97) 225 slutlig), och och rådets beslut om att anta ett åtgärdsprogram för gemenskapen när det gäller sällsynta sjukdomar inom ramen för åtgärderna på folkhälsoområdet (1999 2003) offentliggjordes . Förslag till direktiv om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar som rör tillämpning av god klinisk sed vid kliniska prövningar av humanläkemedel (KOM (1999) 193 slutlig) förelades rådet och har behandlats under såväl 1998 som 1999 utan att slutföras. Förhoppningen är att arbetet skall kunna slutföras under det portugisiska ordförandeskapet. 10 Fri rörlighet för tjänster och kapital 10.1 Finansiella tjänster Det finansiella tjänsteområdet omfattar bank-, försäkrings-, och värdepappersfrågor. Nedan följer först en redogörelse för ett projekt som täcker samtliga dessa delområden och därefter redovisas under respektive huvudrubrik de viktigaste frågorna som behandlades . 10.1.1 Handlingsplan för finansiella tjänster fattade kommissionen beslut om meddelandet Att genomföra handlingsramen för finansmarknaderna: En handlingsplan (KOM (1999) 232). Meddelandet innehåller nödvändiga åtgärder att vidtas enligt en detaljerad tidsplan med syfte att uppnå en bättre inre marknad för finansiella tjänster. Tanken är att en effektiv inre marknad på området skall fungera som en drivkraft för till- växt och nya arbetstillfällen, som en hög konsumentskyddsnivå bevaras. Meddelandet bygger på kommissionens handlingsram och arbete i () en högnivågrupp bestående av finansministrarnas personliga representanter. Vid möte uttalades stöd för handlingsplanen. Vid mötet beslutades också bl.a. att kommissionen regelbundet skall återrapportera till Ekofin om framsteg vid genom- förandet av handlingsplanen och att FSPG skall övervaka att åtgärderna i handlingsplanen genomförs. Även vid i uttalades stöd för planen. avlämnade kommissionen en första lägesrapport (KOM (1999) 630). välkomnar handlings- planen och anser att i planen föreslagna åtgärder är nödvändiga för att förbättra den inre marknaden för finansiella tjänster. 10.1.2 Bank- och kreditväsendet Elektroniska pengar Kommissionen lade fram ett direktivförslag om att starta och driva verksamhet i institut som ger ut elektroniska pengar (s.k. e-penninginstitut) samt om tillsyn av sådan verksamhet (KOM (1998) 461 slutlig). Det ursprungliga förslaget innebär att näringsrättsliga regler införs för e-penninginstitut. Tillståndsgivning och tillsyn skall enligt förslaget gälla för dessa institut och detaljerade investerings- begränsningar införas för mottagna medel. Under arbetet i rådsarbetsgruppen har det tillkommit en möjlighet för medlemsstaterna att undanta företag som ger ut e-pengar från bestämmelserna i direktivet om vissa alternativa villkor är uppfyllda. Dessa villkor innebär t.ex. att e- pengar endast tas emot av företag inom samma koncern som det utgivande företaget tillhör eller att mottagande och utgivande företag på annat sätt har ett nära finansiellt eller affärsmässigt förhållande. Vidare infördes möjligheten för kunder att lösa in e-pengar mot sedlar och mynt eller genom överföring till ett konto. Förslaget har diskuterats intensivt i ett antal rådsarbetsgruppsmöten. presenterades ett kompromiss- förslag, som bygger på de förslag som diskuterades i rådsarbetsgruppen. Rådet antog en gemensam ståndpunkt . , som inledningsvis ansåg att det var för tidigt att införa en reglering på gemenskapsnivå, stödde kompromissförslaget och ansåg att det med hänsyn till omständigheterna var ett bra förslag. Distansförsäljning av finansiella tjänster beslutades direktiv /7/EG om konsumentskydd vid distans- avtal. Detta direktiv är inte tillämpligt på finansiella tjänster. lade kommissionen fram ett förslag (KOM (1998) 468 slutlig) till och rådets direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster till konsumenter och om ändring av rådets direktiv /619/EEG och direktiv /7/EG och 98/27/EG. Med beaktande av synpunkter som framförts av bl.a. rådet och presenterade kommissionen ett ändrat direktivförslag (KOM (1999) 385 slutlig). Direktivförslaget syftar bl.a. till att underlätta de finansiella tjänsternas fria rörlighet och att stärka konsumentskyddet. Det gäller exempelvis vid köp av finansiella tjänster på telefon, över Internet eller liknande. Förslaget innehåller bl.a. regler om information och ångerrätt för konsumenten. En central fråga i direktivförslaget rör harmoniseringsgraden. Kommissionen och fyra medlemsstater anser att direktivet skall föreskriva fullständig harmonisering medan de andra elva medlemsstaterna föredrar ett direktiv av minimikaraktär. Direktivförslaget har behandlats vid tre ministerråd, senast vid inre marknadsrådet . Då beslutades rådsslutsatser som bekräftar det arbete som uppnåtts och som drar upp riktlinjerna för det fortsatta arbetet. Muntligt samråd har skett med , då nämnden också fått information om direktivet. är för ett direktiv om distansförsäljning av finansiella tjänster och anser att det framtida direktivet skall tillförsäkra konsumenten ett högt skydd och främja den inre marknaden. föredrar ett minimi- direktiv men är berett att överväga en kompromiss för att överhuvudtaget få till stånd ett direktiv. Regler om rekonstruktion, likvidation och konkurs av kreditinstitut lade fram ett förslag till direktiv om rekonstruktion, likvidation och konkurs av kreditinstitut (KOM (85) 788 slutlig). Förslaget reviderades (KOM (88) 4 slutlig). Arbetet låg nere då vissa avsnitt bröts ut. återupptogs arbetet, men det nuvarande förslaget arbetades huvud- sakligen fram . tog upp frågan om lagstiftningen och myndigheter i skulle omfattas av direktivet. motsatte sig detta och arbetet med direktivet låg nere mellan , då det finska ordförandeskapet återupptog arbetet. Förslaget har varit föremål för arbete i rådsarbetsgruppen vid två möten . Direktivet består av två delar, ett avsnitt om rekonstruktion samt ett om likvidation av och konkurs i kreditinstitut. Syftet med direktivet är i första hand att avgöra i vilket land ett rekonstruktionsförfarande respektive likvidations- eller konkursförfarande beträffande ett kreditinstitut skall inledas, vilket lands lagstiftning som skall tillämpas samt vilken egendom som skall omfattas. är intresserat av att ett direktiv på det aktuella området kan antas så fort som möjligt. Penningtvätt Kommissionen lade fram ett förslag (KOM (1999) 352 slutlig) om ändringar och tillägg till direktivet 91/308/EEG av om åtgärder för att förhindra att det finansiella systemet används för tvättning av pengar. Definitionen av begreppet brott föreslås ändras så att det omfattar, förutom narkotikabrottslighet (som omfattas ), även deltagande i verksamhet som är kopplad till organiserad brottslighet, olaglig verksamhet som skadar eller sannolikt kan skada Europeiska gemenskapernas finansiella intressen, samt övriga brottsliga gärningar, i fråga om vilka respektive medlemsstat föreskrivit att direktivet skall gälla. Den grupp av företag och personer som skall omfattas av direktivet, i första hand skyldigheten att rapportera misstänkta penningtvättransaktioner, föreslås utökas till externa revisorer och personer som utför bokföringstjänster, fastighetsmäklare, handlare som köper och säljer varor av högt värde, såsom ädelstenar eller ädelmetaller, penningtransportörer och driftsansvariga för, ägare till och chefer för kasinon samt oberoende jurister, även advokater, när de hjälper eller företräder en klient vid finansiella transaktioner och vissa andra tjänster. Medlemsstaterna behöver enligt förslaget inte ålägga advokater och andra jurister att rapportera misstänkta transaktioner när det gäller sådan information som de får från en klient för att kunna företräda denne i en rättssak. Medlemsstaterna föreslås kunna utse advokatsamfund eller liknande organisation som den myndighet som tar emot rapporter från advokater om misstänkta transaktioner. Vidare föreslås det att särskilda regler skall införas för identifiering av en kund som inte varit fysiskt närvarande vid en transaktion s.k. anonyma transaktioner. Arbetet i rådsarbetsgruppen har påbörjats och vid utgången av 1999 har det hållits fyra möten. Allmänt sett har intagit ett positivt förhållningssätt till den föreslagna skärpningen av direktivet. Vissa delar av förslaget kräver emellertid noggranna analyser och överväganden. I slutsatserna från Europeiska rådets toppmöte i understryks vikten av att anta förslaget om ändringar i penningtvättdirektivet. Kodifiering lade kommissionen fram ett förslag till s.k. kodifiering av ett antal centrala direktiv på kreditinstitutsområdet, bl.a. de båda banksamordningsdirektiven (77/780/EEG och 89/646/EEG), direktivet om kapitalbas i kreditinstitut (89/299/EEG), direktivet om kapital- täckningsgrad för kreditinstitut (89/647/EEG), direktivet om grupp- baserad tillsyn (92/30/EEG) och direktivet om stora exponeringar (92/121/EEG). Kodifiering innebär att de nu gällande bestämmelserna i de olika direktiven samlas i ett direktiv för att ge en mer överskådlig bild av vilka regler som är gällande. Kodifieringen skall inte innebära några materiella ändringar av bestämmelserna. Fem möten hölls i den rådsarbetsgrupp som behandlar förslaget. Kommissionen lade fram ett nytt direktivförslag (KOM (1999) 109 slutlig). Två möten har därefter hållits i rådsarbetsgruppen. 10.1.3 Försäkringsväsendet Rekonstruktion och konkursregler för försäkringsföretag lade fram ett förslag till direktiv om samordning av bestämmelser om likvidation av försäkringsföretag som bedriver direkt försäkringsverksamhet. Kommissionens förslag (8721/89) ändrades 1989 och har efter ett uppehåll fram varit föremål för aktivt arbete i arbetsgruppen. Det tyska och därefter det finländska ordförandeskapet har inte utgjort något undantag utan arbetet har fortskridit med god fart. Finansministrarna uttalade vid sin önskan om ett skyndsamt arbete när det gäller bl.a. detta direktiv. Förslaget innehåller förutom likvidationsregler även regler om rekonstruktion av försäkringsföretag. Förslaget inriktas på ömsesidigt erkännande av nationella likvidationsförfaranden snarare än en harmonisering av dessa. Som komplement till ömsesidigheten föreslås en minimiharmonisering av förmånsrättsreglerna. Enligt förslaget skall medlemsstaterna kunna välja mellan två varianter, särskild och allmän förmånsrätt för försäkringfordringar. Vidare avser man att genom förslaget säkerställa information och samordning mellan tillsyns- myndigheterna i hemlandet och det land där bolaget har filial. Ett informationssystem föreslås i syfte att skydda fordringsägarnas rättigheter. Dessutom skall fordringsägare inom samma förmånsklass behandlas lika. välkomnar fortsatt arbete med ett direktiv på området. Det har tidigare visat sig svårt att harmonisera konkurs- och förmånsrätten på inremarknadsnivå, varför attityden i det nu liggande förslaget om ömsesidigt erkännande torde vara en mer framkomlig väg. Vidare är positivt till en minimiharmonisering av förmånsrättsreglerna. En inre marknad för kompletterande pensionsskydd Kommissionen publicerade en grönbok om kompletterande pensionsskydd (KOM (97) 283 slutlig). Sedan grönboken remiss- behandlats bland EU:s medlemsstater samt företrädare för bl.a. finansiella institut, konsumenter, pensionärer och arbetsmarknadens parter, publicerade kommissionen ett uppföljande meddelande: Att skapa en inre marknad för kompletterande pensions- skydd (KOM (1999) 134 slutlig). Syftet med meddelandet är att slå fast konkreta medel för att uppnå en inre marknad för kompletterande pensioner. För att uppnå en inre marknad på detta område föreslår kommissionen i meddelandet följande åtgärder: Ett direktiv om tillsyn över pensionsfonder, dvs. enheter som drivs enligt fonderingsprincipen och som inte ingår i socialförsäkringssystemet. Endast enheter som inte redan täcks av gemenskapslagstiftning berörs. Direktivet skall främst omfatta grundläggande försiktighets- och placeringsregler. Underlättande av arbetskraftens fria rörlighet inom EG.