prop · GN03111 · 2000-01-01 00:00:00 — Beslut om föreskrifter enligt 9 § som en myndighet har meddelat med stöd av ett bemyndigande får överklagas hos regeringen av till- verkare av tobaksvaror och impor- törer av tobaksvaror som är av- sedda att säljas till konsumenter inom landet. 27 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot 12 § döms för olovlig tobaksförsäljning till böter eller fängelse i högst sex må- nader. Är gärningen att anse som ringa döms inte till ansvar. Den som har överträtt ett vites- föreläggande eller ett vitesförbud skall inte dömas till ansvar enligt denna lag för gärning som om- fattas av föreläggandet eller för- budet. Bestämmelser om ansvar för olov- lig införsel av tobaksvaror finns i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. 41 § Beslut om en föreskrift enligt 26 § eller 32 § andra stycket som en myndighet har meddelat med stöd av ett bemyndigande får inte överklagas. 42 § Beslut om föreskrifter enligt 9 § som en myndighet har medde- lat med stöd av ett bemyndigande får överklagas hos regeringen av tillverkare av tobaksvaror och importörer av tobaksvaror som är avsedda att säljas till konsumenter inom landet. 43 § Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bedriver detaljhandel med tobaksvaror utan säljtillstånd eller bryter mot 13 § döms för olovlig tobaksförsäljning till böter eller fängelse . Är ett brott mot 13 § att anse som ringa, döms inte till ansvar. 44 § Den som har överträtt ett vitesföreläggande eller ett vitesförbud skall inte dömas till ansvar enligt denna lag för en gärning som omfattas av föreläggandet eller förbudet. 45 § Bestämmelser om ansvar för olovlig införsel av tobaksvaror finns i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling Denna lag träder i kraft den... Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Härigenom föreskrivs att 22 § marknadsföringslagen (1995:450) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 22 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (mark- nadsstörningsavgift), om närings- idkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 5 13 §§. Detsamma gäller om en närings- idkare eller någon som handlar på dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i 2 § andra stycket lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, 26 § andra stycket lokalradiolagen (1993:120), 12 § första stycket andra och tredje meningen tobakslagen (1993:581) eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio- och TV-lagen (1996:844). Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsid- kare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. 22 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (mark- nadsstörningsavgift), om närings- idkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar upp- såtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 5 13 §§. Detsamma gäller om en närings- idkare eller någon som handlar på dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i 2 § andra stycket lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker, 26 § andra stycket lokalradiolagen (1993:120) eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio- och TV-lagen (1996:844) eller vid marknadsföring av en tobaksvara använder kommersiell annons i ljudradio- eller TV-program eller i TV-sändning över satellit som om- fattas av radio- och TV-lagen. Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsid- kare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. Denna lag träder i kraft den... Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i tobakslagen (1993:581) Härigenom föreskrivs i fråga om tobakslagen (1993:581) dels att 14 och 15 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas fyra nya paragrafer, 14 a d §§, av följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 14 § En näringsidkare som mark- nadsför tobaksvaror till konsu- menter får inte använda kommer- siella annonser i periodiska skrif- ter eller i andra jämförbara skrif- ter på vilka tryckfrihetsförord- ningen är tillämplig. Inte heller får vid sådan marknadsföring använ- das kommersiella annonser i ljud- radio- eller TV-program. Detta gäller även sådana TV-sändningar över satellit som omfattas av ra- dio- och TV-lagen (1996:844). Vid marknadsföring av tobaks- varor till konsumenter på något annat sätt än som avses i första stycket skall en näringsidkare iaktta särskild måttfullhet. I syn- nerhet gäller att reklam eller an- nan marknadsföring inte får vara påträngande, uppsökande eller uppmana till bruk av tobak. Marknadsföring av tobaksvaror till konsumenter är förbjuden. Förbudet i första stycket omfat- tar inte 1. saluhållande, 2. förpackningsreklam, 3. marknadsföring på eller vid säljställen för tobaksvaror, eller 4. försäljning av publikationer som innehåller reklam för tobaks- varor, är utgivna och tryckta i ett land som inte är medlem i Euro- peiska unionen och inte främst är avsedda för den gemensamma marknaden. Marknadsföring som avses i andra stycket 2 och 3 skall ske med återhållsamhet. Regeringen, eller den myndighet som rege- ringen bestämmer, meddelar verk- ställighetsföreskrifter om den när- mare innebörden av detta krav. 14 a § Namn, varumärken, symboler eller andra utmärkande känne- tecken för tobaksvaror får inte användas vid marknadsföring av andra varor än tobaksvaror eller av tjänster till konsumenter om syftet, eller den direkta eller indi- rekta verkan med marknadsfö- ringen, är att främja avsättningen av en tobaksvara. Förbudet i första stycket omfat- tar inte 1. saluhållande, 2. marknadsföring på eller vid säljställen, eller 3. försäljning av publikationer som innehåller reklam för varorna eller tjänsterna, är utgivna och tryckta i ett land som inte är med- lem i Europeiska unionen och inte främst är avsedda för den gemen- samma marknaden. Marknadsföring enligt andra stycket 1 och 2 är tillåten endast om namn, varumärken, symboler eller andra utmärkande känne- tecken för varan eller tjänsten framträder i en form som tydligt skiljer sig från utseendet på to- baksvarans kännetecken. 14 b § Marknadsföring på eller vid ett säljställe får inte innebära gratis utdelning vars syfte eller direkta eller indirekta verkan är att främja avsättningen av en tobaksvara. 14 c § En tobaksvara får inte bära nå- gon annan varas eller tjänsts namn, varumärke, symbol eller annat utmärkande kännetecken. 14 d § Bidrag till en verksamhet eller ett evenemang (sponsring) får inte förekomma om syftet, eller den direkta eller indirekta verkan, med sponsringen är att främja avsätt- ningen av en tobaksvara. 15 § En marknadsföringsåtgärd som strider mot 14 § skall vid tillämp- ningen av 4, 14 och 19 §§ mark- nadsföringslagen (1995:450) anses vara otillbörlig mot konsumenter. En marknadsföringsåtgärd som strider mot 14 § första stycket andra och tredje meningen kan medföra marknadsstörningsavgift enligt bestämmelserna i 22 28 §§ marknadsföringslagen. En marknadsföringsåtgärd som strider mot 14 14 d §§ skall vid tillämpningen av 4, 14 och 19 §§ marknadsföringslagen (1995:450) anses vara otillbörlig mot konsu- menter. En marknadsföringsåtgärd som sker genom en kommersiell annons i ljudradio- eller TV-pro- gram eller i TV-sändning över sa- tellit som omfattas av radio- och TV-lagen (1996:844) kan medföra marknadsstörningsavgift enligt be- stämmelserna i 22 28 §§ mark- nadsföringslagen. Denna lag träder i kraft . Föreskriften i 14 c § skall inte tillämpas på tobaksvaror som redan har saluförts under detta namn, varumärke, symbol eller annat utmärk- ande kännetecken före . Förslag till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) Härigenom föreskrivs att 22 § marknadsföringslagen (1995:450) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 22 § En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknads- störningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar på närings- idkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon av bestämmelserna i 5 13 §§. Detsamma gäller om en nä- ringsidkare eller någon som hand- lar på dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i 26 § andra stycket lokalradiolagen (1993:120), 14 § första stycket andra och tredje meningen tobaks- lagen (1993:581), 4 kap. 10 § alkohollagen (1994:1738) eller 7 kap. 3, 4 eller 10 § radio- och TV- lagen (1996:844). Detsamma gäller om en nä- ringsidkare eller någon som hand- lar på dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i 26 § andra stycket lokalradiolagen (1993:120), 4 kap. 10 § alkohol- lagen (1994:1738), 7 kap. 3, 4 el- ler 10 § radio- och TV-lagen (1996:844) eller mot bestämmel- serna i tobakslagen (1993:581) i de fall marknadsföringen sker ge- nom kommersiell annons i ljud- radio- eller TV-program eller i TV-sändning över satellit som omfattas av radio- och TV-lagen. Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsidkare som uppsåtligen eller av oaktsamhet har bidragit till överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. Denna lag träder i kraft . Lagrådets yttrande Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: f.d. justitierådet . , regeringsrådet , justitierådet . Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1. lag om ändring i tobakslagen (1993:581), 2. lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av hovrättsassessorn . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: Förslaget till lag om ändring i tobakslagen I lagrådsremissen föreslås ändringar i tobakslagens bestämmelser om marknadsföring. Förslaget syftar till ett genomförande av ett EG-direktiv om reklam och sponsring till förmån för tobaksvaror (Europaparlamen- tets och rådets direktiv /43/EG). Bestämmelserna innehåller bl.a. ett generellt förbud mot marknadsföring av tobaksvaror. De omfattar också sådan marknadsföring som sker genom skrifter eller genom sändningar eller upptagningar på vilka tryckfrihetsförordningen (TF) respektive ytt- randefrihetsgrundlagen (YGL) är tillämplig. Frågan om direktivets förhållande till TF och YGL behandlas i avsnitt 6.1 i remissen. Regeringens bedömning där är att direktivet omfattas av undantagen i 1 kap. 9 § 2 TF och 1 kap. 12 § första stycket YGL samt att några grundlagsändringar inte behöver göras med anledning av direkti- vet. I remissen redovisas invändningar som åtskilliga remissinstanser har haft från grundlagssynpunkt mot det förslag från som ligger till grund för remissen. I denna anförs att regeringen inte delar nå- gon av remissinstansernas uppfattningar härvidlag, att den röstat för direktivet och då gjort samma bedömning som i remissen, att ingen- ting har framkommit som gett regeringen anledning att ändra inställning i frågan samt att någon grundlagsändring sålunda inte är nödvändig för att genomföra direktivets bestämmelser om tobaksreklam. Lagrådet utgår från liksom regeringen synes göra i remissen att sådan marknadsföring som direktivet gäller delvis faller in under TF:s och YGL:s tillämpningsområde och att det i så måtto krävs uttryckligt stöd i grundlagarna för att införa förbud mot marknadsföringen. De grundlagsbestämmelser som skulle kunna ge sådant stöd är 1 kap. 9 § TF och 1 kap. 12 § YGL. I den angivna paragrafen i TF finns två be- stämmelser som innehåller undantag från grundlagens skydd för tryckfriheten och som båda avser förbud mot kommersiella annonser. Punkten 1 i paragrafen innebär att det som är föreskrivet i vanlig lag gäller utan hinder av TF i den mån annonserna används vid mark- nadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror. I punkten 2 finns en motsvarande regel som avser förbud som har meddelats till skydd för hälsa eller miljö enligt förpliktelse som följer av anslutning till EG. Enligt 1 kap. 12 § första stycket YGL gäller vad som sägs i 1 kap. 9 § TF om kommersiella annonser också i fråga om de sändningar och upptagningar på vilka YGL är tillämplig. I andra stycket av samma paragraf i YGL anges att den grundlagen inte hindrar att det i vanlig lag meddelas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i sådana sändningar eller om förbud eller villkor för annan annonsering och sändning av program, som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver programverksamheten (dvs. I båda punkterna 1 och 2 i 1 kap. 9 § TF förekommer, liksom i 1 kap. 12 § första stycket YGL, således begreppet kommersiell annons för det som undantagsbestämmelserna omfattar. Samma uttryck används för när- varande i 14 § första stycket tobakslagen beträffande förbud mot mark- nadsföring i periodiska och andra jämförbara skrifter på vilka TF är till- lämplig eller i ljudradio- eller TV-program som omfattas av radio- och TV-lagen. Punkten 1 i 1 kap. § 9 TF infördes (prop. 1973:123, KU 23, KU 1974:2). Enligt förarbetena till bestämmelsen (a. prop. s. 46 f.) skall begreppet kommersiell annons förstås på följande vis. För det första skall det vara fråga om en framställning som kan sägas ingå i en annons (och alltså inte i t.ex. redaktionell text). För det andra skall annonsen vara kommersiell. I detta senare ligger dels att den utgör ett medel för mark- nadsföring av en vara, dvs. meddelandet skall vara sådant att av innehål- let framgår att meddelandet är avsett att främja avsättningen av varan. Dels skall annonsmeddelandet ha rent kommersiella förhållanden till fö- remål, dvs. avse en näringsidkares näringsverksamhet och en där tillhan- dahållen vara. Åsiktsannonsering faller utanför bestämmelsens tillämp- ningsområde, t.ex. opinionsbildande texter som syftar till att påverka all- mänhetens inställning till tobaksbruk. Orden kommersiell annons har samma betydelse i punkten 2 som i punkten 1 (jfr prop. 1993/94:114 s. 28 f. och 33). Av det anförda framgår att kommersiell annons är ett snävare begrepp än ordet reklam i direktivet. Ordet definieras där som varje form av kom- mersiellt meddelande vars syfte, eller direkta eller indirekta verkan, är att främja en tobaksvara. I den föreslagna lagtexten i 14 § tobakslagen an- vänds termen marknadsföring. Denna term skall ha samma innebörd som i marknadsföringslagstiftningen (se prop. 1977/78:178 s. 47 och prop. 1992/93:185 s. 57, jfr prop. 1994/95:123 s. 164) och avser här åtgärder som syftar till att främja avsättning av varor. I remissen anförs (avsnitt 7.1) att marknadsföringsbegreppet lämpar sig väl att använda när det är fråga om ett så omfattande förbud som det i EG-direktivet. Oavsett hur marknadsföringsbegreppet exakt förhåller sig till direktivets reklambegrepp, är alltså även marknadsföring ett vidare begrepp än kommersiell annons. Det är därför uppenbart att direktivet och den föreslagna 14 § tobakslagen sträcker sig längre när det gäller förbud mot reklam för respektive marknadsföring av tobaksvaror än punkterna 1 och 2 i 1 kap. 9 § TF medger. Härtill kommer att punkten 2 i 1 kap. 9 § TF knappast kan anses omfatta EG-regler som inte gäller direkt utan indirekt skadliga varor (se SOU 1993:14 s. 221 ff. och prop. 1993/94:114 s. 28 f. samt i 1997/98 s. 597). I den föreslagna nya 14 b § förbjuds sådan marknadsföring på eller vid ett säljställe som innebär gratis utdelning vars syfte eller direkta eller indirekta verkan är att främja avsättningen av en tobaksvara. Förbudet träffar också tryckta skrifter och tekniska upptagningar som faller under TF respektive YGL och måste i den delen strida mot den i grundlagarna skyddade rätten att sprida framställningar (1 kap. 2 § andra stycket och 6 kap. TF samt 1 kap. 3 § första stycket och 3 kap. 8 14 §§ YGL). I förslagets 14 c § förbjuds användning på tobaksvara av annan varas kännetecken. Om bestämmelsen är avsedd att gälla också sådan använd- ning av kännetecken på förpackningen till en tobaksvara, torde den strida mot TF i den mån förpackningens text är tryckt. Sponsring förbjuds i 14 d § i remissförslaget, om syftet, eller den direkta eller indirekta verkan, är att främja avsättningen av en tobaksvara. Det är enligt 1 kap. 12 § andra stycket YGL tillåtet med förbud mot sponsring i sådana sändningar som den grundlagen är tillämplig på. I övrigt torde ett förbud mot sponsring som avser de särskilt grund- lagsskyddade medierna inte vara medgiven enligt TF eller YGL. Det anförda leder till slutsatsen att de berörda bestämmelserna i förslaget kräver grundlagsändringar för att kunna gälla i fråga om de medieformer som omfattas av TF och YGL. Enligt Lagrådets mening torde inte heller 14 a § vara helt förenlig med TF och YGL. Lagrådet vill erinra om att Utredningen om indirekt tobaks- reklam ansåg grundlagsändring behövas för att det skulle kunna införas ett förbud mot marknadsföring av annan vara än tobaksvara med använd- ning av kännetecken för tobaksvara (se SOU 1995:114 s. 125 ff.). Tilläggas kan att hänvisningen i punkt 9 i direktivets inledning till den grundläggande principen om yttrandefrihet inte kan innebära någon be- gränsning av de föreslagna reglerna i tobakslagen, och dess betydelse för tolkningen av direktivet självt är högst oviss. Sammanfattningsvis avstyrker Lagrådet att de föreslagna ändringarna i tobakslagen genomförs utan grundlagsändringar. Vill man genomföra förslagen utan en sådan konstitutionell förändring, måste de i TF och YGL grundlagsskyddade medieformerna lämnas utanför bestämmelserna såvitt gäller framställningar som inte omfattas av undantagen från grund- lagsskyddet (jfr 7 § personuppgiftslagen). Lagrådet vill tillägga att det även med ett långtgående undantag i TF respektive YGL inte synes möjligt att ingripa mot alla former av reklam eller sponsring i den vida mening som synes vara avsedd i direktivet. Bl.a. synes marknadsföring som består i positiva framställningar av tobak i s.k. redaktionell text inte kunna förhindras. Detsamma gäller utgivning av skrifter som förespråkar en livsstil som inbegriper rökning. Ett annat exempel är s.k. produktplacering på film. Direktivet anges å andra sidan inte åsyfta att inkräkta på den grundläggande principen om yttrandefrihet och det kan knappast fastslås med säkerhet om förfaranden som de nämnda är avsedda att omfattas. Svårigheten att i avvaktan på klargö- rande avgöranden från fastställa direktivets exakta räck- vidd är påtaglig. Även detta kan tala för att de nya bestämmelserna i to- bakslagen kompletteras med avseende på eventuella konflikter med TF eller YGL. Beträffande den medborgerliga yttrandefriheten i de delar som inte skyddas av TF och YGL vill Lagrådet anmärka att remissen inte behandlar frågan hur förslaget förhåller sig till 2 kap. regeringsformen (RF) och inte heller motsvarande fråga angående direktivet i belysning av artikel 10 i om de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, vilken skall beaktas i EG:s rättssystem. Frågorna bör analyseras i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Lagrådet vill vidare peka på att den föreslagna lagstiftningen inte är helt invändningsfri från egendomsrättslig, specifikt varumärkesrättslig, synpunkt. Skyddet för egendom återfinns, förutom i 2 kap. 18 § RF i artikel 1 i tilläggsprotokollet till . I artikeln föreskrivs att vars och ens rätt till egendom skall lämnas okränkt. Ingen får vidare berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna principer. Enligt artikelns andra stycke inskränker bestämmelsen inte en stats rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner erforderlig för att reglera nyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse. Med egendom avses också immateriella rättigheter. Även ekonomiska intressen som följer av utövandet av en näringsverksamhet eller annan ekonomisk verksamhet skyddas av bestämmelsen. Varumärkesrättsligt skydd uppkommer genom antingen registrering eller inarbetning. Att ett varumärke är inarbetat innebär att det här i landet inom en betydande del av den krets till vilken det riktar sig är känt som beteckning för de varor som tillhandahålls under kännetecknet. En varumärkesregistrering kan enligt 25 a § varumärkeslagen (1960:644) hävas, om inte innehavaren av märket inom viss angiven tid gjort bruk av varumärket. Vid en bedömning av det föreslagna marknadsföringsförbudets in- verkan på den varumärkesrättsliga regleringen kan till en början konstateras att förslaget inte reglerar förutsättningarna för registrering av varumärken, och att det därför inte föreligger något hinder mot att registrera ett varumärke för tobaksvaror och för andra varor. Någon konflikt uppkommer därför inte i detta hänseende mellan förslaget och de varumärkesrättsliga reglerna. En annan sak är att det knappast kommer att vara intressant att registrera ett varumärke som inte får användas. Lagförslagets regler om begränsning av möjligheten att kommersiellt använda varumärken kan däremot komma i konflikt med bestämmelserna i varumärkeslagen om användningstvång. Ett marknadsföringsförbud kan innebära att en varumärkesinnehavare inte kan använda sitt varumärke, vilket kan leda till att registreringen av varumärket hävs. Likaså kan för- budet komma att påverka de faktiska möjligheterna att upprätthålla inar- betningsskyddet för varukännetecken som inte är registrerade. Med hänsyn härtill och mot bakgrund av regeln i artikel 1 i tilläggs- protokollet måste en avvägning ske av det intresse som har föranlett direktivet och den enskilde innehavarens intresse att fritt kunna råda över sitt varumärke eller varukännetecken. Det bör då beaktas att varumärken ofta utgör en viktig och värdefull tillgång för de näringsidkare som innehar dem. Betydande belopp kan också ha investerats i licensavgifter m.m. Det är därför angeläget att en pågående varumärkesanvändning inte avbryts eller förhindras i vidare mån än som är nödvändigt för att uppnå en önskad effekt av ett utvidgat förbud mot tobaksreklam. I detta sammanhang är av intresse att i direktivets artikel 3 punkt 2 intagits en regel av innebörd att en medlemsstat kan tillåta att ett namn som redan har använts i god tro för tobaksvaror och andra varor eller tjänster, och som har saluförts eller erbjudits av ett och samma företag eller av olika företag före kan få användas för reklam för de andra varorna eller tjänsterna. Något sådant undantag från marknads- föringsförbudet har inte tagits in i det föreliggande lagförslaget. Rege- ringens skäl för att utesluta undantaget (s. 34 i remissen) har varit att med en sådan undantagsregel skulle alla på marknaden förekommande fall av varumärkesdifferentiering eller licensiering få i princip fortsätta som förut. Regeringen anser detta inte tillfredsställande mot bakgrund av tobakens farlighet och att så kraftfulla insatser som möjligt skall göras för att motverka försök att främja tobaksbruk. Lagrådet vill för sin del peka på att undantaget endast avser själva namnet. Enligt andra stycket i punkt 2 kan vidare namnet bara användas under ett helt annat utseende som tydligt skiljer sig från det som används för tobaksvaran, med undantag av alla andra utmärkande kännetecken som redan har använts för en tobaksvara. Det bör också beaktas att regeln i 14 c § att en tobaksvara inte får bära någon annan varas namn, varu- märke m.m. endast gäller nya tobaksvaror och inte tobaksvaror som före redan har saluförts under detta namn, varumärke m.m. Det ter sig något svårförståeligt att reklamen på själva tobaksvaran skall ges en mer gynnad ställning i retroaktivt hänseende än den indirekta to- baksreklamen. Skillnaden i regleringen kan även i den faktiska hante- ringen medföra problem. Mot bakgrund av det anförda förordar Lagrådet att en regel mot- svarande bestämmelsen i artikel 3 punkt 2 införs i tobakslagen.