prop · GN03119 · 2000-01-01 00:00:00 — 5.2 Konventionens och rekommendationens huvud- sakliga innehåll Den nya konventionen nr 179 utgör en revidering av konvention (nr 9) om arbetsförmedling för sjömän, vilken ratificerats av 39 länder, däribland (prop. Konventionen består av en preambel, en operativ del samt slutbestämmelser. I preambeln hänvisas till följande ILO-instrument: konventionen (nr 22) om sjömäns anställningsavtal (ej ratificerad av , men likvärdighet i huvudsak utlovad enligt konvention nr 147), konventionen (nr 87) om föreningsfrihet och skydd för organisationsrätten (ratificerad av ), konventionen (nr 88) om den offentliga arbetsförmedlingen (ratificerad av ) med tillhörande rekommendation (nr 83), konventionen (nr 98) om organisationsrätten och den kollektiva förhandlingsrätten (ratificerad av ), rekommendationen (nr 107) om sjömäns anställning på utländska fartyg, konventionen (nr 111) om diskriminering (anställning och yrkesutövning) (ratificerad av ), rekommendationen (nr 139) om sysselsättning för sjöfolk (teknisk utveckling), konventionen (nr 138) om minimiålder för tillträde till arbete (ratificerad av ), konventionen (nr 145) om kontinuitet i sysselsättningen (sjöfolk) (ratificerad av ), med tillhörande rekommendation (nr 154), konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg (ratificerad av ), konventionen (nr 166) om sjömäns hemresa (reviderad) (ej ratificerad av ), konventionen (nr 178) om tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden, samt till av , som trädde i kraft (ratificerad av , prop. 1995/96:140). Konventionens operativa del omfattar sex artiklar. Inledningsvis definieras vad som i konventionen menas med behörig myndighet, , redare och (art. 1.1). För konventionens ändamål betyder varje person, bolag, institution, agentur eller annan organisation, inom den allmänna eller den privata sektorn, som är engagerad i att rekrytera sjömän enligt uppdrag av arbetsgivare eller att förmedla arbeten åt sjömän hos arbetsgivare. är varje person som uppfyller villkoren för att anställas eller analitas i någon befattning ombord på ett sjögående fartyg, dock inte statsfartyg som används för militära eller ickekommersiella ändamål. Den behöriga myndigheten får, i den utsträckning som den anser det vara genomförbart, tillämpa konventionens bestämmelser på fiskare eller på sjömän som arbetar på maritima mobila offshore-enheter. Härvid förutsätts, att ett samråd har skett med de representativa organisationerna för fiskefartygsägare och fiskare eller med organisationerna för ägare av maritima mobila offshore-enheter och för sjömän som arbetar på sådana enheter (art. 1.2). Artikel 2.1 handlar om medlemsstaters rätt att ha eller inte ha en avgiftsfri offentlig rekryterings- och arbetsförmedlingsservice samt privata . Ingenting i konventionen skall sålunda anses: a) hindra en medlemsstat från att upprätthålla en avgiftsfri offentlig rekryterings- och arbetsförmedlingsservice för sjömän inom ramen för en politik som går ut på att möta sjömäns och redares behov, oavsett om denna service ingår som del i eller är samordnad med en offentlig arbetsförmedling för alla arbetstagare och arbetsgivare; b) ålägga en medlemsstat någon förpliktelse att upprätta ett system för drift av privata . Om privata upprättas, skall de drivas inom medlemsstatens territorium endast i överensstämmelse med ett licensierings- eller certifieringssystem eller någon annan form av reglering. Ett sådant system skall upprättas eller ändras endast efter samråd med representativa organisationer för redare och sjöfolk. Obefogad spridning av privata skall inte främjas (art. 2.2). Konventionen påverkar inte en medlemsstats rätt att tillämpa sina lagar och bestämmelser om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän på fartyg som för dess flagg (art. 2.3). Ingenting i konventionen skall på något sätt inverka menligt på en förmåga att utöva grundläggande mänskliga rättigheter, inklusive fackliga rättigheter (art. 3). Artikel 4 handlar om skyldigheter som en medlemsstat åtar sig beträffande reglering och övervakning av verksamheten. Genom nationella lagar eller tillämpliga bestämmelser skall medlemsstaten således (art. 4.1): a) säkerställa, att inga avgifter eller andra pålagor för rekrytering eller för att skaffa anställning åt sjömän kommer att bäras av sjömannen, vare sig direkt eller indirekt, helt eller delvis; dock räknas inte kostnader för i nationell författning föreskriven läkarundersökning, behörighetsbevis, personlig färdhandling och nationell sjöfartsbok till avgifter eller andra pålagor . b) fastställa huruvida och på vilka villkor får placera eller rekrytera sjömän utomlands; c) specificera, med tillbörlig hänsyn till den enskildes rätt till integritet och behovet av att skydda att uppgifter hålls konfidentiella, på vilka villkor personliga uppgifter om sjömän får hanteras av , inkl. hur sådana uppgifter inhämtas, lagras, kombineras och meddelas till en tredje part; d) fastställa på vilka villkor licensen, certifikatet eller en liknande auktorisation för ett rekryterings- eller arbetsförmedlingskontor får suspenderas eller återkallas, om brott mot relevanta lagar eller andra bestämmelser sker; och e) specificera, i de fall där ett annat regelsystem än ett licensierings- eller certifieringssystem förekommer, på vilka villkor kan arbeta, liksom även vilka påföljder som gäller i händelse av brott mot dessa villkor. Medlemsstaten skall även säkerställa, att den behöriga myndigheten (art. 4.2): a) nära övervakar alla ; b) beviljar eller förnyar licensen, certifikatet eller en liknande auktorisation endast efter att ha konstaterat, att vederbörande uppfyller kraven i nationella lagar och bestämmelser ; c) fordrar att ledningen och personalen på för sjömän skall bestå av vederbörligen utbildade personer, som har relevanta kunskaper om sjöfartsnäringen; d) förbjuder att använda medel, förfaranden eller förteckningar vilka är avsedda att hindra eller avhålla sjömän från att förvärva en anställning; e) fordrar att vidtar åtgärder för att så långt det är möjligt säkerställa, att arbetsgivaren har resurser att skydda sjömän från att bli strandsatta i en främmande hamn; och f) säkerställer att ett skyddssystem upprättas, genom försäkring eller en därmed likvärdig lämplig åtgärd, för att ersätta sjömän för penningförlust som de kan utsättas för till följd av att ett rekryterings- eller arbetsförmedlingskontor underlåter att uppfylla sina förpliktelser mot dem. Medan artikel 4 således handlar om skyldigheter som en medlemsstat åtar sig beträffande reglering och övervakning av verksamheten ålägger artikel 5 direkt vissa skyldigheter. Alla skall således vidmakthålla ett register över alla sjömän som rekryteras eller placeras genom dem. Registret skall vara tillgängligt för tillsyn utförd av den behöriga myndigheten (art. 5.1). Alla skall vidare säkerställa (art. 5.2), att: a) varje som rekryteras eller placeras av dem är kvalificerad och innehar de handlingar som är nödvändiga för arbetet ifråga; b) anställningskontrakt och tjänstevillkor står i överensstämmelse med tillämpliga lagar, förordningar och kollektivavtal; c) sjömän före eller under anställningsförfarandet upplyses om sina rättigheter och skyldigheter enligt deras anställningskontrakt och enligt tjänstevillkoren; och att d) tillbörliga arrangemang vidtas för att sjömännen skall gå igenom sina anställningskontrakt och tjänstevillkoren, före och efter det att dessa undertecknas och för att sjömännen skall erhålla ett exemplar av anställningskontraktet. Dessa skyldigheter för får inte tolkas som en minskning av skyldigheter och ansvar för redare eller befälhavare (art. 5.3). Artikel 6 handlar om anordningar och förfaranden för prövning av klagomål mot rekryterings- och arbetsförmedlingskontors verksamhet, om ett kontors egen undersökning av klagomål och om vidarebefordran av klagomål angående arbets- eller levnadsförhållanden ombord på fartyg. Konventionens slutbestämmelser utgörs av artiklarna 7 15. Den nya arbetsförmedlingskonventionen reviderar konvention (nr 9) om arbetsförmedling för sjömän (art. 7). har ratificerat konvention nr 9. Konventionen träder i kraft efter den dag då ratifikationer från två medlemmar har registrerats. En medlemsstats ratifikation av den nya konventionen medför omedelbar uppsägning av konventionen nr 9 från den dag då konventionen nr 179 träder i kraft (art. 9). Rekommendationen som kompletterar konventionen består av en preambel och fyra punkter, vilkas ämnesområden kan beskrivas enligt följande. I punkt 1 behandlas åtgärder som den behöriga myndigheten bör vidta för att stödja en fungerande sjöarbetsmarknad. I punkt 2 förklaras, vilka typer av normer för driften av som den behöriga myndigheten bör föreskriva eller godkänna. I punkt 3 ställs ytterligare krav på normerna för driften. I punkt 4 föreslås internationellt samarbete mellan medlemsstater och relevanta organisationer samt anges vilka arbetsfält ett sådant samarbete kan omfatta. antog slutligen två resolutioner i anslutning till konventionen om arbetsförmedling. I den första resolutionen (antagen på initiativ av sjöfolksgruppen) inbjuder konferensen att bl.a. främja att konventionen nr 179 tillämpas på fiskare av medlemsstaterna efter samråd mellan representativa organisationer för fiskare och fiskefartygsägare samt behörig myndighet. Den andra resolutionen (antagen på initiativ av redargruppen) syftade till att upprätthålla distinktionen mellan arbetstagare på fartyg och landbaserade arbetstagare i konventionen nr 179, resp. konvention (nr 96) om avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer, vilken förutsågs revideras vid Internationella arbetskonferensens 85:e session 1997. Den antagna konventionen (nr 181) om privat arbetsförmedling föreskriver i linje härmed (art. 2.2) att den inte äger tillämpning på rekrytering av och förmedling för sjömän. 5.3 Regeringens överväganden Regeringens bedömning: bör inte tillträda konventionen (nr 179) om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän. : Konventionen (nr 179) och rekommendationen (nr 186) om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän har remitterats till som i sin tur har inhämtat yttranden från , , , , genom SAF, för mindre passagerarfartyg, genom LO, TCO, , och . finner att inte bör ratificera konventionen (nr 179) om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän. Remissinstanserna: () finner sammanfattningsvis att inte fullt ut uppfyller konventionskraven i artikel 4 punkt 2d), 2e) och 2f) och i artikel 5 punkt 2b), 2c) och 2d) och konstaterar att ratifikationshinder därför torde föreligga för svensk del. motsätter sig inte ratifikation av konventionen, Ledarna ser inga hinder för ratifikation medan LO () inte tar ställning till om ratifikationshinder kan föreligga. och hyser den gemensamma uppfattningen att konventionen inte är tillämplig på yrkesfiskare i . Skälen för regeringens bedömning: Arbetsförmedling för sjömän bedrivs inom den offentliga förmedlingen vid sju förmedlingskontor i landet. Verksamheten är lokaliserad till , , , , , och . Arbetet följs upp och samordnas av ; enheten för arbetsmarknadsservice; sektionen för specialförmedlingar. Sektionen fungerar också som kansli för den centrala arbetsgruppen för sjöfartens arbetsmarknad med representanter för AMS, , , , och Sjöfolk. Antalet personer anmälda som arbetssökande vid landets arbetsförmedlingar inom sjöfartens arbetsområde har sjunkit och ligger numera på ca 2 400 personer , varav ungefär hälften anmälda på specialförmedlingarna för . Nyinskrivna arbetslösa har uppgått till mellan 300 och 400 personer , antalet lediga platser inom området till ca 300 och antalet personer som fått arbete via förmedlingen till ca 325 . är genom ratifikation bundet att tillämpa konvention (nr 88) om den offentliga arbetsförmedlingen, antagen och ratificerad av (prop 1949:162). Enligt konventionen nr 88 är varje medlemsstat som ratificerat den skyldig att upprätthålla en avgiftsfri offentlig arbetsförmedling (art. 1). Konventionen gör inga undantag för några speciella kategorier arbetssökande eller arbetsgivare. Däremot anges att åtgärder skall vidtas för att inom de olika arbetsförmedlingskontoren underlätta specialisering efter skilda yrken och näringsgrenar, exempelvis jordbruket och andra verksamhetsgrenar, där en dylik specialisering kan vara till gagn (art. 7). är som nämnts ovan också bundet att tillämpa konventionen (nr 9) om arbetsförmedling för sjömän (prop. 1921:361) som reviderats genom den nya konventionen (nr 179) om rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän men fortsätter att gälla till dess den nya konventionen trätt i kraft (och därefter för länder som ratificerat konventionen nr 9 men inte konventionen nr 179). Däremot sade upp konventionen (nr 96) om avgiftskrävande arbetsförmedlingsbyråer (prop. 1991/92:89) med verkan fr.o.m. för att möjliggöra ett avskaffande av det offentliga arbetsförmedlingsmonopolet. Konventionen nr 96 har därefter reviderats av den antagna konventionen (nr 181) om privat arbetsförmedling. Som nämnts äger denna konvention, liksom konventionen nr 96, inte tillämpning vid rekrytering av och förmedling för sjömän. har efter remissförfarande lämnat yttrande över konventionen nr 181 och den tillhörande rekommendationen nr 188. trädde lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft i kraft och den tidigare lagen (1991:746) som i princip förbjöd fristående arbetsförmedlingar upphörde att gälla. Lagen (1993:440) gäller arbetsförmedling som bedrivs av någon annan än den offentliga arbetsförmedlingen. Lagen innehåller ett förbud att ta betalt av arbetssökande eller arbetstagare (6 §). Dessutom får enligt lagen (3 §) arbetsförmedling för sjömän inte bedrivas mot ersättning. Detta undantag beträffande privat arbetsförmedling för sjömän föranleddes bl.a. av åtaganden enligt konventionen nr 9. Regeringen konstaterar att konventionen nr 179 erbjuder en hög grad av flexibilitet sannolikt för att möjliggöra en ratificering av största möjliga antal stater. Enligt konventionens artikel 2 kan en medlemsstat således välja att ha en avgiftsfri offentlig rekryterings- och arbetsförmedlingsservice och/eller privata . Om skulle välja alternativet att ha endast en offentlig rekryterings- och arbetsförmedlingsservice för sjömän synes konventionens krav i huvudsak tillgodosedda genom förordningen (1987:405) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten, instruktionen (1988:1139) för , AMS föreskrifter (AMSFS 1995:27) om vissa verksamheter inom länsarbetsnämnderna, lagen (1994:459) om arbetsförmedlingsregister, bestämmelserna om sekretess för enskildas personliga förhållanden i 7 kap. 10 § sekretesslagen (1980:100), bestämmelserna om disciplinära påföljder i 15 § lagen (1994:260) om offentlig anställning, beträffande utredningsskyldighet genom de allmänna reglerna för myndigheter i 4 7 §§ förvaltningslagen (1986:223) och beträffande underrättelse om ouppklarade klagomål genom rapporteringsskyldigheten till Justitiekanslern enligt 30 § verksförordningen (1995:1322). I anslutning till konventionens artikel 6, som handlar om hanteringen av klagomål, informerar AMS att en rikstäckande informationscentral inom AMV för telefoninformation till arbetssökande och arbetsgivare f.n. är under uppbyggnad. Allvarliga klagomål över arbets- eller levnadsförhållanden på ett fartyg (art. 6.3) lämnas vidare från förmedlingen till ; jfr allmänna bestämmelser om myndigheters serviceskyldighet i 4 § 3 stycket förvaltningslagen (1986:223). Detta förfarande synes stämma överens med det som föreskrivs i (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg, art. 4 om hamnstatskontroll. Det blir i förekommande fall uppgift att vidarebefordra klagomålet till utländsk ansvarig myndighet eller ingripa enligt reglerna om hamnstatskontroll. AMS har dock påtalat att på vissa punkter inte uppfyller konventionens krav. I anslutning till konventionens artikel 4. 2 e) bedömer AMS det inte heller som möjligt att införa bestämmelser för att säkerställa att arbetsgivaren har medel att förhindra att sjömän blir strandsatta i främmande hamn. I anslutning till artikel 4. 2 f) bedömer AMS det inte som möjligt att införa ett skyddssystem för att ersätta sjömän för penningförlust de kan ha åsamkats genom att den svenska arbetsförmedlingen inte har uppfyllt sina skyldigheter. Det är inte sannolikt att de allmänna bestämmelser som finns i skadeståndslagen om skadestånd från det allmänna för fel eller försummelse vid myndighetsutövning är tillräckliga för att klara det skydd som föreskrivs i konventionen. I anslutning till artikel 5. 2 b) påpekar AMS att någon formell granskning av anställningskontrakt och tjänstevillkor inte sker. Arbetsförmedlingen gör dock alltid en bedömning utifrån information från arbetsgivaren. Här kan erinras om den av fastställda blanketten för tjänstgöringsbesked, där den mönstringsansvarige arbetsgivarrepresentanten förutsätts kryssa i rutan Tjänstevillkor enligt skriftligt anställningsavtal och gällande kollektivavtal . I anslutning till artikel 5. 2 d) finner AMS det knappast förenligt med praxis på svensk arbetsmarknad att arbetsförmedlingen försäkrar sig om att vederbörliga åtgärder vidtas för att allt skall gå rätt till när det gäller anställningskontrakt. Här erinrar om att 4 § sjömanslagen (1973:282) föreskriver, att arbetsgivaren skall sörja för att anställningsavtal med om fartygsarbete upprättas skriftligt. Dock torde det finnas redare som inte iakttar denna regel, och för vilka konventionens krav på arbetsförmedlingen torde komma att indirekt utgöra ett tryck att upprätta skriftliga anställningsavtal. Om sålunda skulle välja att ha endast en offentlig rekryterings- och arbetsförmedlingsservice för sjömän finner att en ytterligare prövning av möjligheterna att undanröja nämnda ratifikationshinder bör vägas mot möjligheten av en fortsatt anslutning till konventionen nr 9, varvid bör övervägas vilket alternativ som bäst gagnar den svenska sjöarbetsmarknaden. Om däremot medgivandet i konventionen nr 179 av privata för sjömän utnyttjas i innebär detta att förbudet mot arbetsförmedling för sjömän mot ersättning i 3 § lagen (1993:440) om privat arbetsförmedling och uthyrning av arbetskraft kan avskaffas. Om öppnar möjlighet att bedriva privata för sjömän kan sekretessregler för denna verksamhet dock behöva införas. Det bör också observeras i fråga om privata , att dessa enligt konventionens artikel 2.2 förutsätter ett licensierings- eller certifieringssystem eller någon annan form av reglering, samt att deras verksamhet skall övervakas enligt artikel 4.1 och 2. Någon motsvarande myndighetstillsyn i fråga om privata arbetsförmedlingar för landanställda föreskrivs inte i den nuvarande lagen. Behovet av kontroll torde vara mycket olika mellan å ena sidan förmedlingskontor inom den internationella sjöfarten och å andra sidan förmedlingskontor för landanställda i ; jfr den av arbetskonferensen antagna resolutionen angående rekrytering av och arbetsförmedling för sjömän ovan. Det är regeringens avsikt att göra en samlad bedömning av förhållande till arbetsförmedlingskonventioner när underlag för ett ställningstagande föreligger även beträffande den av Internationella arbetskonferensen antagna konventionen (nr 181) om privat arbetsförmedling. 6 Konventionen (nr 180) om sjömäns arbetstid och bemanningen på fartyg och rekommendationen (nr 187) om sjömäns löner och arbetstid samt bemanningen på fartyg 6.1 Bakgrund har antagit fyra konventioner om löner, arbetstid och bemanning på fartyg. Ingen av dem har erhållit ett tillräckligt antal ratifikationer för att träda i kraft. Den femte, , antagna konventionen (nr 180) reviderar konvention (nr 109) om löner, arbetstid och bemanning på fartyg samt de tre tidigare i ämnet (nr 93, nr 76 och nr 57). har frågan om löner hänvisats till den anslutande rekommendationen. 6.2 Konventionens och rekommendationens huvud- sakliga innehåll Konventionen består av en preambel, en operativ del, uppdelad på avsnitt om tillämpningsområde (art. 1 2), sjömäns arbetstid och vilotid (art. 3 10), bemanningen på fartyg (art. 11 12), redares och befälhavares ansvar (art. 13) och tillämpning (art. 14 15), samt slutbestämmelser. I preambeln hänvisas till följande ILO-instrument: konventionen (nr 147) om miniminormer i handelsfartyg (ratificerad av ) och protokoll till konventionen nr 147 (se avsnitt 7) och konventionen (nr 178) om tillsyn av sjömäns arbets- och levnadsförhållanden, samt till följande instrument antagna av Internationella sjöfartsorganisationen (IMO): konvention om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS), konvention om normer för sjöfolks utbildning, certifiering och vakthållning () i dess lydelse ändringar, resolution A 481 (XII) om principer för betryggande bemanning, resolution A 741 (18) om internationella organisationsregler för säker drift av fartyg och för förhindrande av förorening (dvs. () Code) och resolution A 772 (18) om trötthetsfaktorer vid bemanning och i säkerhetsarbete, samt till av , som trädde i kraft (ratificerad av , prop. 1995/96:140). Konventionens operativa del omfattar 15 artiklar. Den skall enligt artikel 1 tillämpas på sjögående fartyg som vanligen används i kommersiell drift till havs. I den utsträckning som det bedöms genomförbart skall den behöriga myndigheten tillämpa konventionens bestämmelser på yrkesfiske till havs. Det finns inte någon lägsta bruttodräktighetsgräns för tillämpningen av konventionen. I artikel 2 definieras vad som i konventionen menas med behörig myndighet, arbetstid, vilotid, och redare. I artikel 3 föreskrivs att man, inom de ramar som anges i artikel 5, skall fastställa antingen ett högsta antal arbetstimmar som inte får överskridas eller ett minsta antal vilotimmar som skall tillhandahållas . Enligt artikel 4 skall en medlemsstat som ratificerar konventionen bekräfta att den normala arbetstiden för sjömän, liksom för andra arbetstagare, skall baseras på åtta timmars arbetsdag med en vilodag och med vila på allmänna helgdagar. Emellertid skall detta inte hindra en medlemsstat från att ha förfaranden för att auktorisera eller registrera ett kollektivavtal som fastställer sjömäns normala arbetstid, dvs. den ordinarie arbetstiden, på en grund som inte är mindre gynnsam än denna norm. I artikel 5.1 regleras arbetstid och vilotid. Arbetstiden får inte överstiga och inte heller . Här avses alltså vilken 24-timmarsperiod som helst och vilken sjudagarsperiod som helst. Som ett alternativ till maximigränser för arbetstiden ges i artikeln möjlighet att tillämpa minimigränser för vilotiden. Vilotiden får inte understiga och inte heller . Även här avses vilken 24- timmarsperiod som helst och vilken sjudagarsperiod som helst. En sjudagarsperiod består av 7 x 24 = . Om man väljer att följa artikel 5.1 a), som reglerar arbetstiden, får 72 timmars arbetstid tas ut . Om man i stället väljer att följa artikel 5.1 b), som reglerar vilotiden, skall vilotiden vara minst . Det får till följd att 168 77 = får tas ut som arbetstid . Mellan de båda alternativen finns sålunda en skillnad i fråga om medgiven arbetstid. Kravet på 77 timmars vilotid tillförsäkrar sjömannen mer vilotid per sjudagarsperiod än bilaga STCW-koden med sitt krav per 24-timmarsperiod. Sistnämnda krav betyder 70 timmars vilotid per sjudagarsperiod. STCW-kodens krav gäller för vakthavande befäl och för manskap som ingår i en vakt. I artikel 5.2 stadgas att vilotiden får delas upp i högst två perioder varav en period om minst . Tiden mellan två viloperioder får inte överstiga . I artikel 5.6 finns undantagsbestämmelser som ger flexibilitet åt bestämmelserna i artikel 5.1 och 5.2. Här sägs att inget i artikel 5.1 och 5.2 skall hindra en medlemsstat från att ha nationella lagar eller bestämmelser, eller ha ett förfarande för att auktorisera eller registrera kollektivavtal, vilka medger undantag från de angivna gränserna.