prop · GN03116 · 2000-01-01 00:00:00 — Befälhavaren bör inte undgå ansvar genom att hävda att han trodde att erforderligt tillstånd fanns eller att han inte kände till ett visst villkor, såvida han inte gjort vad som skäligen kan krävas av honom för att kontrollera detta. Straffbarhet för oaktsamhet bör av samma skäl gälla för de handlingar som avses i paragrafens fjärde stycke. I 4 § andra stycket första meningen straffbeläggs anstiftan av och med- hjälp till brott. Att dessa förfaranden är straffbara framgår av 23 kap. 4 § BrB, som även gäller specialstraffrätten. Det är därför inte nödvändigt att ha en särskild bestämmelse om detta. I andra ledet av meningen är det fråga om underlåtenhetsbrott och det bör räcka att uppsåtlig underlåten- het är straffbar. I det till Lagrådet remitterade förslaget och i nuvarande lydelse av 4 § tredje stycket ges en möjlighet för domstol att förplikta den som är be- rättigad till ersättning för godsbefordran eller bogsering att betala visst belopp till staten. Det gäller dels när den ersättningsberättigade har gjort sig skyldig till brott enligt första eller andra styckena i paragrafen men även i det fallet den ersättningsberättigade inte fälls till ansvar enligt dessa två stycken. Lagrådet menar att det kan ses som en regel om för- verkande av , något som normalt förutsätter att ett brott föreligger och det kan därför sättas i fråga om inte bestämmelsen innebär en alltför långtgående möjlighet att ålägga betalning. Regeringen delar Lagrådets bedömning att bestämmelsen i 4 § tredje stycket andra meningen kan an- ses leda orimligt långt och föreslår därför att den tas bort. Av 5 § följer att böter som döms ut med stöd av lagen, eller ersättning som den vilken dömts till ansvar eller annan förpliktas att utge, skall till- falla staten. Av 25 kap. 7 § BrB framgår emellertid redan att böter till- faller staten. Med hänsyn härtill och då det av den föreslagna formule- ringen av 4 § tredje stycket framgår att utdömd ersättning skall betalas till staten föreslår regeringen att 5 § upphävs. I övrigt föreslås ändringar av språklig karaktär. 4.3 Sjömanslagen (1973:282) Regeringens förslag: Uttryckliga krav på vilka subjektiva rekvisit som krävs för att en gärning skall utgöra brott skrivs in i lagtexten. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig har tillstyrkt eller lämnat förslagen utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Sjömanslagens 62 71 §§ innehåller straffbestämmelser. I de flesta av paragraferna anges inte uttryckligen något subjektivt rekvisit och inte heller lagens förarbeten ger någon väg- ledning (prop. I 62 § tredje stycket och i 63 § första och andra styckena sägs emellertid att en arbetsgivare respektive en redare i vissa fall kan gå fria från ansvar om de kan exculpera sig. Därav följer att de annars, dvs. om de inte kan visa att de inte varit oaktsamma, kan fällas till ansvar för såväl oaktsamt som uppsåtligt handlande. Avsikten har alltså varit att oaktsamhet skall kunna vara ansvarsgrundande i dessa fall. Regeringen gör som en följd därav bedömningen att oaktsamhet skall vara ansvarsgrundande även beträffande övriga straffbestämmelser i 62 66 §§ och föreslår att detta anges uttryckligen. I 64 § första stycket är dock oaktsamhet straffbar redan genom nuvarande lydelse och av 63 § tredje stycket framgår att det för tillämpning av den straffbestämmelsen krävs uppsåt. Någon ändring behöver därför inte göras i dessa bestämmelser. Enligt 62 § första stycket föreskrivs att den som bryter mot bl.a. 15 § första eller andra stycket döms till böter. I det till Lagrådet remitterade förslaget kan arbetsgivaren, enligt paragrafens tredje stycke, dömas till böter om han uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att göra vad som skäligen kan krävas av honom för att förhindra brott mot 15 §. Lagrådet anför att när det nu införs ett oaktsamhetsrekvisit i första stycket, vilket även omfattar arbetsgivaren, synes inte tredje stycket längre fylla någon funktion. Regeringen delar Lagrådets bedömning att det underlåtenhets- brott som i det remitterade förslaget regleras i tredje stycket torde kunna hanteras genom den föreslagna lydelsen av första stycket, och föreslår därför att tredje stycket tas bort. I 68 och 70 §§ anges redan i nuvarande lydelser att de handlingar som är straffbara skall ha begåtts med uppsåt och i 71 § straffbeläggs såväl uppsåtliga som oaktsamma handlingar. Någon ändring i dessa be- stämmelser behövs därför inte. Av 67 § framgår att det är straffbart för en att med våld eller hot om våld förgripa sig på befälhavaren eller annan förman på fartyget i dennes tjänsteutövning eller, för att tvinga honom till eller hindra honom från tjänsteåtgärd eller hämnas för sådan åtgärd. Ett sådant agerande kan troligen inte ske utan uppsåt. Bestämmelsen behöver inte ändras. Det- samma gäller 69 § som handlar om försök och stämpling till vissa brott. Denna bestämmelse hänvisar till 23 kap. som handlar om försök, förberedelse, stämpling och medverkan till brott. I det kapitlet regleras också frågan om subjektiva rekvisit för sådana brott och det är av denna anledning inte aktuellt att ange något subjektivt rekvisit i 69 §. I 63 § första och andra styckena föreslås att arbetsgivar- respektive redaransvaret ändras så att det inte ankommer på arbetsgivaren respektive redaren att exculpera sig utan att det även i dessa fall åligger åklagaren att visa att uppsåt eller oaktsamhet har förekommit. Förslaget har sin grund i att en omvänd bevisbörda bör undvikas inom straffrätten och det ligger även i linje med ändringar som har skett beträffande ägaransvaret på trafiklagstiftningens område (se t.ex. 5 a och 107 §§ fordonskungörelsen [1972:595]). Lagrådet anför att om en befälhavare bryter mot vissa angivna bestämmelser döms enligt första stycket sjömannens arbetsgivare till böter om han känt till eller bort känna till förseelsen och inte visar att han gjort vad som krävs av honom för att förhindra förseelsen. Lagrådet anser att såsom bestämmelsen föreslås utformas kommer emellertid oaktsamhetsrekvisitet att gälla även i fråga om arbetsgivarens vetskap om förseelsen. Lagrådet menar vidare att det inte framgår av motiven om detta varit avsikten och att syftet med regeln måste klargöras, men förordar att bestämmelsens utformning övervägs på nytt. Det är emellertid regeringens avsikt att med den föreslagna formuleringen åstadkomma just det förhållandet som Lagrådet beskriver och som föreligger med den nuvarande lydelsen, nämligen att oaktsamhetsrekvisitet skall gälla även arbetsgivarens kännedom om förseelsen. Regeringen avser därför inte att ändra förslaget. 4.4 Lag (1985:126) om åtgärder till skydd för svensk sjöfart Regeringens förslag: Ett uttryckligt krav på vilket subjektivt rekvisit som krävs för att en gärning skall utgöra brott skrivs in i lagtexten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Lagen är en ramlag som ingår i den näringsrättsliga lagstiftningen. Den ger regeringen rätt att i vissa fall meddela föreskrifter till skydd för svenska intressen i internationell sjö- fart och den är inte tänkt att tillämpas av isolerat, utan ett beslut om skyddsåtgärder förutsätter samverkan mellan flera länder (prop. 1984/85:95 s. 8). Några gällande regeringsföreskrifter finns inte. I 3 § finns en bestämmelse enligt vilken den som bryter mot en före- skrift meddelad med stöd av lagen döms till böter eller fängelse . Åtal får endast väckas efter förordnande av regeringen. Vad som gäller i subjektivt avseende uttalas inte. Det faktum att lagstiftningen skall tillämpas endast under vissa speciella förhållanden talar för att man bör se allvarligt på brott mot föreskrifterna. Regeringen föreslår därför att såväl oaktsamma som uppsåtliga förfaranden straffbeläggs. 4.5 Kungörelsen (1952:581) med vissa föreskrifter angående räddning ur sjönöd och avvärjande av sjö- trafiken hotande fara m.m. (sjönödskungörelse) Regeringens förslag: 13 och 14 §§ skall upphöra att gälla. Promemorians förslag: I promemorian har föreslagits att endast 13 § skall upphävas genom lag. Remissinstanserna: De remissinstanser som yttrat sig tillstyrker eller lämnar förslaget utan erinran. Skälen för regeringens förslag: Redare som underlåter att följa före- skriften i 11 § att hos numera an- mäla de vägar som ett fartyg kommer att följa i reguljär fart över norra , döms enligt 13 § till böter. Enligt uppgift från har 11 § troligen aldrig tillämpats, sannolikt på grund av att anmälan sak- nar praktisk betydelse och att vägarna över bestäms med mycket kort varsel beroende på aktuella väderförhållanden och isläge. Rege- ringen kommer därför att upphäva bestämmelsen genom förordningsänd- ring. Till följd av att 11 § kommer att upphävas bör även straffbestämmelsen i 13 § upphävas. Eftersom denna bestämmelse har ändrats genom lag (1991:272) krävs nu medverkan för att upphäva paragrafen. Lagrådet föreslår att även 14 § upphävs genom lag eftersom denna paragraf innehåller en bestämmelse om domstol i mål om brott mot 13 §. Det är även regeringens uppfattning att 14 § skall upphävas och regeringen föreslår därför att så sker med medverkan. Frågan om upphävande av 14 § har inte varit föremål för sedvanlig beredning men eftersom det rör sig om en ändring helt till följd av förslagen att upphäva 11 och 13 §§ gör regeringen bedömningen att detta inte är behövligt. 5 Ikraftträdande Lagförslagen föreslås träda i kraft . 6 Ekonomiska konsekvenser Lagförslagen torde inte få några ekonomiska konsekvenser. Förteckning över remissinstanserna Följande remissinstanser har beretts möjlighet att yttra sig över Närings- departementets promemoria Översyn av subjektiva rekvisit i straffbe- stämmelser på sjöfartsområdet, dnr N1999/9697/RS: Hovrätten för , , , , Riksåklagaren, , Försvarsmakten, , , för mindre passagerarfartyg (SWEREF), och sjöfolk. Promemorians förslag Lag om ändring i lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse av fartyg föreskrivs i fråga om lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m.m.1 dels att 7 § skall upphöra att gälla, dels att 2 § 1 mom. samt 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 § 1 mom. Utan tillstånd av Konungen eller den Konungen därtill bemyndigat må ej a) svenskt fartyg eller andel däri överlåtas till utlänning eller till svenskt aktiebolag, vars aktiebrev må ställas till innehavaren, eller vars aktiekapital enligt vad aktie- boken utvisar till mer än en tredje- del är i utländsk ägo; b) teckning av aktie i svenskt aktiebolag, som äger fartyg eller andel däri, verkställas för utlänning eller svenskt aktiebolag, som avses under a), ej heller överlåtelse av dylik aktie äga rum till utlänning eller till bolag, som sist nämnts; c) svenskt fartyg upplåtas till ut- länning genom tidsbefraktning eller till nyttjande, ej heller rätt till tids- befraktning av svenskt fartyg eller nyttjande därtill överlåtas å ut- länning. Utan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer får inte a) ett svenskt fartyg eller en andel däri överlåtas till en utlänning eller till ett svenskt aktiebolag vars aktiebrev får ställas till innehava- ren, eller vars aktiekapital enligt vad aktieboken utvisar till mer än en tredjedel är i utländsk ägo; b) en aktie i ett svenskt aktie- bolag som äger ett fartyg eller en andel i ett fartyg, tecknas för eller överlåtas till en utlänning eller ett sådant svenskt aktiebolag som av- ses under a); c) ett svenskt fartyg upplåtas till en utlänning genom tidsbefraktning eller till nyttjande; inte heller får rätt till tidsbefraktning av ett svenskt fartyg eller nyttjanderätt till det överlåtas till en utlänning. 5 §2 Har i strid mot bestämmelserna i 2 § 1 mom. överlåtelse eller upp- låtelse skett, döms överlåtaren eller upplåtaren till böter eller fängelse i högst . Fälles någon, som i strid mot be- stämmelserna i 2 § 1 mom. a) eller b) överlåtit egendom, till ansvar enligt första stycket, må domstolen , efter ty skäligen finnes förklara egendomen förverkad eller, om den ej kan tillrättaskaffas, förplikta honom att utgiva ersättning för egendomens värde. Den som eljest förbrutit sig som i första stycket sägs må, efter ty skäligt finnes, dö- mas att utgiva betingat vederlag. Har överlåtelse av aktie förmed- lats av någon, som yrkesmässigt i kommission köper och säljer fond- papper, skall vad i denna paragraf är stadgat om överlåtare äga till- lämpning å kommissionären; hava såväl överlåtaren som förvärvaren anlitat kommisssionär, skall vad nu sagts gälla den som handlat för förvärvarens räkning. Den som i strid mot bestämmel- serna i 2 § 1 mom. överlåtit eller upplåtit egendom trots att han in- sett eller borde ha insett att för- värvaren var utlänning döms till böter eller fängelse i högst . Om någon döms till ansvar enligt första stycket för att i strid mot 2 § 1 mom. a) eller b) ha överlåtit egendom, får domstolen förklara egendomen förverkad efter vad som kan anses skäligt. Om egendomen inte finns i behåll, får i stället vär- det förklaras förverkat. Domstolen får förplikta den som i annat fall döms enligt första stycket att betala ett skäligt belopp till staten. Har överlåtelse av en aktie för- medlats av någon som yrkesmässigt i kommission köper och säljer fondpapper, skall vad som sägs i denna paragraf om överlåtare till- lämpas på kommissonären, eller om såväl överlåtaren som förvärvaren anlitat kommissionär, den som handlat för förvärvarens räkning. 6 §3 Har vad i 3 § föreskrivs inte iakttagits vid utfärdande av teck- ningslista, skall stiftare eller där fråga är om ökning av aktiekapital, ledamot i bolagets styrelse dömas till böter. Har på grund av aktieteckning, som skett i strid mot bestämmel- serna i denna lag, aktiebrev utgetts till utlänning eller bolag, som i 2 § 1 mom. a) är nämnt, skall styrelse- ledamot, med vars medgivande brevet utgetts, dömas till böter eller fängelse i högst . Har det som föreskrivs i 3 § upp- såtligen eller av oaktsamhet inte iakttagits vid utfärdande av en teckningslista, skall stiftaren eller, om det rör sig om ökning av aktie- kapital, ledamot i bolagets styrelse dömas till böter. Har på grund av aktieteckning i strid mot bestämmelserna i denna lag aktiebrev utlämnats till en ut- länning eller till ett sådant bolag som sägs i 2 § 1 mom. a) skall den styrelseledamot, som medgett att brevet utlämnats och som insett att förvärvaren var utlänning eller sådant bolag som nämnts, dömas till böter eller fängelse i högst . Lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa bestämmelser om fraktfart med svenska fartyg föreskrivs i fråga om lagen (1940:176) med vissa bestäm- melser om fraktfart med svenska fartyg dels att 5 § skall upphöra att gälla, dels att 4 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 §1 Företages med fartyg resa utan tillstånd, då sådant erfordras, eller iakttas inte för tillstånd uppställt villkor, döms befälhavaren till böter eller fängelse i högst . Har någon bjudit, legt, trugat eller eljest uppsåtligen förlett be- fälhavaren till förseelsen eller med råd och dåd främjat densamma eller har redare eller annan, som i redares ställe haft befattning med fartyget, med vetskap om förseel- sen underlåtit att, såvitt det stått i hans makt, hindra dess utförande, dömes han till straff som i första stycket sägs. Där frakt för godsets fort- skaffande eller ersättning för bog- sering skolat enligt därom träffat avtal tillkomma den brottslige, må domstolen, efter ty skäligt finnes, förplikta honom att utgiva fraktens eller ersättningens belopp. Är den, vilken frakten eller ersättningen skolat tillkomma, ej förfallen till straff efter ty ovan sägs, må han förpliktas att av frakten eller er- sättningen utgiva det belopp, var- till för honom uppkommen vinst å den olovliga åtgärden högst kan skattas. Har uppläggning, avrustning eller avmönstring av fartyg skett i strid mot vad i 3 § är föreskrivet, döms fartygets ägare eller den, som annars äger förfoga över far- tyget, till böter eller fängelse i högst . En befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet utan tillstånd företar en resa med ett fartyg trots att tillstånd krävs eller som upp- såtligen eller av oaktsamhet inte iakttar villkoren för ett sådant till- stånd, döms till böter eller fängelse i högst . En redare, eller någon annan som i redarens ställe haft befatt- ning med ett fartyg, som känt till en sådan förseelse som avses i första stycket men inte förhindrat resan trots att han haft möjlighet till det, döms till böter eller fäng- else i högst . Om den som gjort sig skyldig till brott enligt första eller andra stycket på grund av avtal har rätt till ersättning för godsbefordran eller bogsering får domstolen, efter vad som kan anses skäligt, förplikta honom att till staten be- tala ett belopp som motsvarar er- sättningen. Om den som är be- rättigad till ersättningen inte fälls till ansvar enligt första eller andra stycket får domstolen förplikta honom att till staten betala det belopp som hans vinst på grund av den olovliga åtgärden högst kan uppskattas till. Har ett fartyg uppsåtligen eller av oaksamhet i strid mot vad som sägs i 3 § lagts upp, avrustats eller mönstrats av, döms fartygets ägare eller den som annars har rätt att förfoga över fartyget till böter eller fängelse i högst . Lag om ändring i lagen (1940:176) med vissa bestämmelser om fraktfart med svenska fartyg föreskrivs i fråga om lagen (1940:176) med vissa be- stämmelser om fraktfart med svenska fartyg dels att 5 § skall upphöra att gälla, dels att 4 § skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 4 §1 Företages med fartyg resa utan tillstånd, då sådant erfordras, eller iakttas inte för tillstånd uppställt villkor, döms befälhavaren till böter eller fängelse i högst . Har någon bjudit, legt, trugat eller eljest uppsåtligen förlett be- fälhavaren till förseelsen eller med råd och dåd främjat densamma eller har redare eller annan, som i redares ställe haft befattning med fartyget, med vetskap om förseel- sen underlåtit att, såvitt det stått i hans makt, hindra dess utförande, dömes han till straff som i första stycket sägs. Där frakt för godsets fort- skaffande eller ersättning för bog- sering skolat enligt därom träffat avtal tillkomma den brottslige, må domstolen, efter ty skäligt finnes, förplikta honom att utgiva fraktens eller ersättningens belopp. Är den, vilken frakten eller ersättningen skolat tillkomma, ej förfallen till straff efter ty ovan sägs, må han förpliktas att av frakten eller er- sättningen utgiva det belopp, var- till för honom uppkommen vinst å den olovliga åtgärden högst kan skattas. Har uppläggning, avrustning eller avmönstring av fartyg skett i strid mot vad i 3 § är föreskrivet, döms fartygets ägare eller den, som annars äger förfoga över far- tyget, till böter eller fängelse i högst . En befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet utan tillstånd företar en resa med ett fartyg trots att tillstånd krävs eller som upp- såtligen eller av oaktsamhet inte iakttar villkoren för ett sådant till- stånd, döms till böter eller fängelse i högst . En redare, eller någon annan som i redarens ställe haft befatt- ning med ett fartyg, som känt till en sådan förseelse som avses i första stycket men inte förhindrat resan trots att han haft möjlighet till det, döms till böter eller fäng- else i högst . Om den som gjort sig skyldig till brott enligt första eller andra stycket på grund av avtal har rätt till ersättning för godsbefordran eller bogsering får domstolen, efter vad som kan anses skäligt, förplikta honom att till staten be- tala ett belopp som motsvarar er- sättningen. Om den som är be- rättigad till ersättningen inte fälls till ansvar enligt första eller andra stycket får domstolen förplikta honom att till staten betala det belopp som hans vinst på grund av den olovliga åtgärden högst kan uppskattas till. Har ett fartyg uppsåtligen eller av oaksamhet i strid mot vad som sägs i 3 § lagts upp, avrustats eller mönstrats av, döms fartygets ägare eller den som annars har rätt att förfoga över fartyget till böter eller fängelse i högst . Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om ändring i lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1939:299) om förbud i vissa fall mot överlåtelse eller upplåtelse av fartyg m.m. dels att 7 § skall upphöra att gälla, dels att 2 § 1 mom. samt 5 och 6 §§ skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 § 1 mom. Utan tillstånd av Konungen eller den Konungen därtill bemyndigat må ej a) svenskt fartyg eller andel däri överlåtas till utlänning eller till svenskt aktiebolag, vars aktiebrev må ställas till innehavaren, eller vars aktiekapital enligt vad aktie- boken utvisar till mer än en tredje- del är i utländsk ägo; b) teckning av aktie i svenskt aktiebolag, som äger fartyg eller andel däri, verkställas för utlänning eller svenskt aktiebolag, som avses under a), ej heller överlåtelse av dylik aktie äga rum till utlänning eller till bolag, som sist nämnts; c) svenskt fartyg upplåtas till ut- länning genom tidsbefraktning eller till nyttjande, ej heller rätt till tids- befraktning av svenskt fartyg eller nyttjanderätt därtill överlåtas å ut- länning. Utan tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer får inte a) ett svenskt fartyg eller en andel i fartyget överlåtas till en utlänning eller till ett svenskt aktiebolag vars aktiekapital till mer än en tredjedel är i utländsk ägo; b) en aktie i ett svenskt aktie- bolag som äger ett fartyg eller en andel i ett fartyg, tecknas för eller överlåtas till en utlänning eller ett sådant svenskt aktiebolag som av- ses under a); c) ett svenskt fartyg upplåtas till en utlänning genom tidsbefraktning eller till nyttjande, inte heller får rätt till tidsbefraktning av ett svenskt fartyg eller nyttjanderätt till det överlåtas till en utlänning. 5 §2 Har i strid mot bestämmelserna i 2 § 1 mom. överlåtelse eller upp- låtelse skett, döms överlåtaren eller upplåtaren till böter eller fängelse i högst . Fälles någon, som i strid mot be- stämmelserna i 2 § 1 mom. a) eller b) överlåtit egendom, till ansvar enligt första stycket, må domstolen , efter ty skäligt finnes, förklara egendomen förverkad eller, om den ej kan tillrättaskaffas, förplikta honom att utgiva ersättning för egendomens värde. Den som eljest förbrutit sig som i första stycket sägs må, efter ty skäligt finnes, dömas att utgiva betingat vederlag. Har överlåtelse av aktie för- medlats av någon, som yrkes- mässigt i kommission köper och säljer fondpapper, skall vad i denna paragraf är stadgat om överlåtare äga tillämpning å kommissionären; hava såväl överlåtaren som för- värvaren anlitat kommissionär, skall vad nu sagts gälla den som handlat för förvärvarens räkning. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet överlåter eller upplåter egendom i strid mot bestämmel- serna i 2 § 1 mom. döms till böter eller fängelse i högst . Om någon döms till ansvar enligt första stycket för att i strid mot 2 § 1 mom. a) eller b) ha överlåtit egendom, får domstolen förklara egendomen förverkad efter vad som kan anses skäligt. Om egendomen inte finns i behåll, får i stället värdet förklaras förverkat. Dom- stolen får förplikta den som i annat fall döms enligt första stycket att betala ett skäligt belopp till staten. Har överlåtelse av en aktie för- medlats av någon som yrkesmässigt i kommission köper och säljer fondpapper, skall vad som sägs i denna paragraf om överlåtare till- lämpas på kommissionären, eller om såväl överlåtaren som förvärva- ren anlitat kommissionär, den som handlat för förvärvarens räkning.