prop · GN0379 · 2000-01-01 00:00:00 — Handikappforskningen är ofta mångvetenskaplig till sin karaktär och det har stort värde om doktorander från olika ämnen vid universitet och högskolor får möjlighet att träffas och diskutera forskningsfrågor. Ett problem är emellertid att forskning om handikapp endast i liten ut- sträckning har intresserat svenska forskare inom beteende- och samhälls- vetenskap. Den har ingen framträdande plats i vetenskapssamhället och är ett förhållandevis nytt forskningsfält. Dessutom saknas en god över- blick över kunskapsbehovet. Enligt kunskapsöversikt i delbetänkandet När åsikter blir handling (SOU 1998:16) är de flesta forskningsprojekt som gåtts igenom inriktade på hur anställda inom olika yrkesgrupper ser på personer med funktionshinder, deras utbildning, socio-ekonomiska status m.m. eller på inställningen till olika funktionshinder. Mycket sällan finns forskning utifrån funktionshindrade personers eget perspektiv och så gott som aldrig forskning som tar sin utgångspunkt i medborgarrätten. har emellertid några svenska forskare studerat hur de sociala faktorerna påverkar livssituationen för personer med rörelse- hinder och för deras familjer och de existentiella villkor som de lever under. Det finns ett stort behov av utvärdering av senare års forskning på han- dikappområdet med avseende på bl.a. effekterna av förändringar av den offentliga sektorn och av välfärdsutvecklingen samt även behov av en samlad långsiktig strategi för hur forskningen om handikapp skall utvär- deras, stimuleras och utvecklas. Forskningsbehov har visat på en rad områden där forskningen om handikapp behöver utvecklas och stimuleras. Några viktiga uppgifter un- der den närmaste femårsperioden är enligt utredningen: - att studera hur sociala faktorer och funktionshindrade personers livs- villkor och ställning i samhället påverkar deras möjligheter till delak- tighet och jämlikhet, - att klargöra vad som kännetecknar diskriminering av funktionshind- rade och studera omfattningen av sådan diskriminering. Detta innefat- tar också forskning om samspelet mellan människor, där den ena par- ten är beroende av andra på grund av funktionshinder, - att ta fram kunskap om vilka särskilda krav som ställs på undervisning av elever i behov av särskilt stöd, - att anlägga ett genderperspektiv genom att studera särskilda problem för funktionshindrade kvinnor respektive män, - att ta fram kunskap om hur olika invandrargruppers syn på funktions- hinder kan och bör påverka utformningen av de svenska insatserna på handikappområdet. SFR har ansvar för att samordna handikappforskningen. Med hänsyn till det breda spektrum av forskningsönskemål som riktas mot handi- kappforskningen är det, enligt regeringens mening, dock nödvändigt att diskutera den långsiktiga inriktningen av handikappforskningen. SFR har på eget initiativ påbörjat en utvärdering av forskningen om handikapp. Därmed kommer det att finnas en bas för den typ av långsik- tiga avvägningar och satsningar inom området som, enligt regeringens uppfattning, bör åvila SFR att samordna så att alla berörda forskningsfi- nansiärer kan ta sitt ansvar för forskningen i handikappfrågor inom sina områden. I den proposition om ny organisation för forskningsfinansiering som läggs föreslås att SFR avvecklas och dess ansvarsområden övertas av ett nytt forskningsråd för sociala frågor och arbetsliv. Det innebär att den nya myndigheten även övertar ansvaret att samordna handikapp- forskningen. Ett nationellt program för handikappforskningen Den långsiktiga utformningen och utvecklingen av handikappforskningen bör läggas fast i ett nationellt forskningsprogram som utarbetas av SFR (det föreslagna nya forskningsrådet för sociala frågor och arbetsliv som övertar ). Det bör framgå av programmet vad som kan göras för att rekrytera fler forskare, bland dem personer med funk- tionshinder, och hur funktionshindrade personers erfarenheter och kon- kreta frågor som uppkommer i olika verksamheter på handikappområdet skall kunna formuleras som forskningsbara och vetenskapligt intressanta frågor. SFR (det nya forskningsrådet för sociala frågor och arbetsliv) bör även överväga hur information om handikappforskningen skall finansie- ras och föras ut samt finna former för att ge företrädare för forskarna, handikapprörelsen och representanter för olika samhällssektorer tillfälle att utbyta erfarenheter. SFR (det nya forskningsrådet för sociala frågor och arbetsliv) bör regelbundet redovisa utvecklingen av handikapp- forskningen för regeringen. Regeringen har i budgetpropositionen för uttalat att handi- kappforskningen är ett prioriterat område. Det är angeläget att området successivt tillförs resurser för en förstärkning. Regeringen anser att den socialvetenskapligt inriktade handikappforskningen bör tillföras och . Regeringen kommer, bl.a. mot bakgrund av resultatet av utvärderings- och programarbetet på området, att lämna förslag till resursfördelning i den forskningspolitiska proposition som avses överlämnas till och i budgetpropositionen för . 8.9 Kunskap och kultur mot fördomar Regeringens bedömning: Kulturella uttrycksformer som teater, litteratur, film, musik och konst kan minska fördomar, påverka attityder och tydliggöra hur personer med funktionshinder bemöts. Utredningens förslag: Överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Samtliga instanser som yttrat sig över förslaget tillstyrker. Skälen för regeringens bedömning: Fördomar och myter tycks alltid ha varit starka inslag i synen på funktionshinder och bidragit till att skapa utanförskap och oacceptabla livsvillkor för personer med funktionshin- der. De flesta forskare som ägnar sig åt frågan om attityder, värderingar och fördomar mot personer med funktionshinder menar att den största möjligheten till förändring ligger i ökad kunskap och kontakt med dem som fördomarna handlar om. Kunskap kan alltså minska fördomarnas makt. Men också kulturella uttrycksformer kan vara en bra väg för kommu- nikation mellan människor. Med exempelvis teater, litteratur, film, musik, texter och konst kan fördomar, attityder och bemötande tydliggö- ras, lyftas fram i ljuset och granskas. Erfarenheten visar att humor och satir ofta är effektiva instrument att beskriva olika former av bemötande och attityder som personer med funktionshinder utsätts för. Regeringen har i skrivelse till (skr. 1998/99:125) angett några områden som enligt regeringens mening särskilt bör uppmärksam- mas vid kommande fördelning av stöd ur Allmänna arvsfonden. Ett så- dant område är verksamhet med ovan nämnda inriktning. Det är en fördel om ett sådant stöd kan samordnas med det nationella kompetensutveck- lingsprogram som föreslås under avsnittet 8.7. 9 Kultur och media Regeringens bedömning: Statens insatser för ökad tillgänglighet till kultursektorn för funktionshindrade personer bör förstärkas. Inrikt- ningen bör vara den som regeringen förordade i propositionen om kulturpolitik (prop. 1996/97:3). Målet bör vara att verka för allas möj- lighet till kulturupplevelser och eget skapande. bör därför få disponera ytterligare medel för genomförande och utvidg- ning av handlingsprogrammet för ökad tillgänglighet. Vidare bör Talboks- och samt nyhetsinformation och litteratur () vardera få disponera ytterligare medel för genomförande av projekt som syftar till att göra litteratur tillgänglig för funktionshind- rade. Skälen för regeringens bedömning: Till ett av den statliga kulturpo- litikens främsta mål hör att verka för allas möjlighet till kulturupplevelser och eget skapande. Ansvaret för att öka tillgängligheten ligger till stor del hos den enskilda institutionen och varje institution bestämmer själv över verksamhetens inriktning och uppläggning. Målen utgör därvid en ge- mensam referensram för såväl statens som landstingens och kommuner- nas insatser. När det gäller de statliga institutionerna eller de institutioner som får statsbidrag har man dock, med utgångspunkt från de nationella målen, ett särskilt ansvar att söka nya vägar att nå fram till alla de grup- per som inte är delaktiga i landets kulturutbud. Det statliga stödet är därför en viktig förutsättning för funktionshindrades möjligheter att ta del av det statliga kulturutbudet. Undersökningar visar att tillgängligheten också ökat . Målet är dock långt i från uppfyllt trots att det finns områden där man nått längre än andra. Som exempel kan nämnas litteraturområdet där det finns särskilda statsstödda institutioner med uppgift att öka tillgängligheten, nämligen Talboks- och punkt- skriftsbiblioteket och . När det gäller , som är central myndighet inom kultursektorn, ligger det i dess instruktion att följa utvecklingen inom hela kulturområdet och att göra kartläggningar utifrån olika aspekter. Funktionshindrade perso- ners tillgång till kulturutbudet är en sådan aspekt. handlingsprogram I linje med de ambitioner som regeringen gav uttryck för i propositionen om kulturpolitik (prop. 1996/97:3) fick således rege- ringens uppdrag att kartlägga situationen på kulturområdet för funktions- hindrade personer samt utarbeta ett handlingsprogram för att främja funktionshindrades deltagande i kulturlivet. Uppdraget redovisades i feb- ruari 1998 genom rapporten till kultur. Kartläggning och handlingsplan (Rapport från 1998:3). I rapporten lämnar även förslag till ett handlingspro- gram. Däri ingår förslag till program för ökad tillgänglighet. Bakgrunden är att det finns ett uttalat intresse från kulturinstitutionerna att förbättra tillgängligheten, men att de behöver praktisk hjälp och ekonomiska resur- ser. Detta gäller hela kultursektorn, dvs. inom områdena bild- och form- konst, museer, arkiv, utställningar, teater, dans, musik samt bibliotek och litteratur. pekar på att vissa institutioner har spe- cialkompetens inom området, men kunskaper och erfarenheter förs sällan vidare. Samverkan mellan olika kulturinstitutioner, regionalt eller lokalt, skulle stimulera till nytänkande. Utgångspunkten för det föreslagna pro- grammet är det gemensamma intresse att öka tillgängligheten, oavsett konstområde, som institutionerna givit uttryck för. Även huvudmän inom stat, landsting och kommun bör ha ett intresse för detta. Målet för programmet är, enligt förslag, att förbättra kun- skaperna om funktionshindrades behov inom kulturinstitutionerna, stärka samarbete och samverkan mellan kulturområdet och handikappområdet, utveckla nya verksamhetsformer samt utveckla ny teknik och anpassa existerande teknik. Mot denna bakgrund gav regeringen ett övergripande ansvar för att fullfölja handlingsprogrammet för att främja funktionshind- rades deltagande i kulturlivet. I budgetpropositionen för föreslog regeringen att skulle tillföras i syfte att öka funktionshindrades deltagande i kulturlivet. hade vid behandlingen av budgetpropositionen inget att erinra mot regeringens förslag (bet. 1998/99:KrU1, rskr. 1998/99:55). Ytterligare åtgärder behövs De insatser som vidtagits räcker dock inte. Det finns en mängd områden där regeringen bedömer att ytterligare åtgärder är nödvändiga. Bland annat behövs kraftfullare satsningar när det gäller syntolkning av teaterföreställningar, textning samt syntolkning och uppläsning av text- remsan såväl på biograferna som på videofilm. Den fysiska tillgänglig- heten till kulturlokaler är fortfarande i många fall begränsad. Detta gäller i synnerhet sådana lokaler som institutionerna själva inte råder över vid exempelvis turnéer. Regeringen bedömer också att det är nödvändigt med utbildning inom kulturområdet för personal inom omsorgen men också av personal vid kulturinstitutionerna i bemötandefrågor. När det gäller möjligheterna till eget skapande finns en mängd organi- sationer som gör stora insatser med mycket begränsade resurser. Man saknar i regel en stadig ekonomisk grund på vilket verksamheten kan vila. I stället tvingas man förlita sig på olika former av projektstöd. Staten bör därför öka möjligheterna för sådana organisationer att erhålla årliga verksamhetsbidrag. Därvid handlar det mycket om att utveckla den pedagogiska verksamheten för barn och ungdomar. Detsamma gäller andra former av insatser för ökad tillgänglighet i form av exempelvis bokklubbar i enlighet med tidigare hemställan (bet. 1998/99:KrU1, rskr. 1998/1999:55). Det finns också, enligt regeringens bedömning, behov av särskilt stöd för exempelvis syntolkning av teaterföreställningar. Detta behov skulle kunna tillfredsställas genom att exempelvis fria teatergrupper ges möjlighet att ansöka om bidrag för syntolkning. När det gäller de statliga museerna föreligger också behov av att öka tillgängligheten. Nya utställningsformer bör stödjas och kunskapen om dem spridas bland institutionerna. Informationen om olika kulturevenemang måste också i större utsträckning än göras tillgänglig för funktionshindrade personer. Mot denna bakgrund bör Statens kulturråds bidrag för funktionshind- rades deltagande i kulturlivet kraftigt förstärkas. skall utöver resursförstärkningen vidareutveckla metodarbetet för att ytterli- gare öka tillgängligheten inom hela kulturområdet. Talboks- och (TPB) har under en följd av år lett utvecklingen av en ny digital talboksstandard. Detta arbete sker inom ramen för ett internationellt konsortium benämnt (Digital Audio- based ). Tanken är att som sträcker sig överföra det samlade talboksbeståndet till den nya stan- darden. TPB har kraftigt rationaliserat sin verksamhet i syfte att skapa ett ekonomisk utrymme för genomförande av projektet. Det anslagssparande som därmed möjliggjorts räcker dock endast till att föra över en del av beståndet. Mot bakgrund av den digitala teknikens stora betydelse för läshandikappade är det regeringens bedömning att stödet till TPB bör förstärkas ytterligare i syfte att fullfölja projektet med att överföra de analoga talböckerna till den nya digitala standarden. Behovet av lättläst litteratur för en yngre publik i åldrarna 9 på- talas ofta från handikapprörelsen och från pedagoger inom skolan. Det kan gälla utvecklingsstörda barn och ungdomar liksom ungdomar med dyslexi. Det är här fråga om en grupp för vilka småbarnsböcker är ett passerat stadium, men där traditionella ungdoms- och vuxenböcker är för svåra. Får inte den här gruppen barn och ungdomar åldersanpassad litte- ratur är risken att det läsintresse och de läsvanor som etablerats genom de vanliga barnböckerna försvinner. För deras del behövs en länk till vuxen- litteraturen. har i liten skala påbörjat en utgivning med lättlästa böcker riktade till ungdomar. har dock för regeringen pekat på svårigheterna att inom nuvarande budgetramar ge ut mer än enstaka titlar . För att påbörja en kontinuerlig utgivningsverksamhet med lättlästa böcker till barn och ungdomar krävs en period på mellan tre och innan denna form av litteratur etablerats på marknaden och påtag- liga resultat syns. Särskilt den utgivning som riktar sig till barn med sär- skilda svårigheter kräver en ordentlig uppbyggnadsfas med såväl redak- insatser med särskild kompetens som marknadsföring. En konti- nuerlig utgivning bör omfatta åtminstone åtta till tio titlar om en tillräcklig variation skall kunna upprätthållas. I syfte att starta och utveckla en utgivningsverksamhet med litteratur för barn och ungdomar bör få disponera ytterligare medel. Radio, TV och film gäller TV- och filmområdet har regeringen tagit initiativ till vissa förändringar. Sändningstillstånden för (), () och () gäller till utgången av . En ny tillståndsperiod inleds alltså . Inför varje ny tillståndsperiod har propositioner med förslag på riktlinjer för verksamheten tagits fram under medverkan av en beredningsgrupp där samtliga riksdagspartier har varit företrädda. Innan beredningsgruppen inleder sitt arbete behövs ett underlag för ställningstaganden. Regeringen har därför gett en särskild utredare i uppdrag (dir 1999:74) att lägga fram ett brett underlag inför beredningen av de villkor som ska gälla för radio och TV i allmänhetens tjänst under nästa tillståndsperiod. I direktiven anger regeringen att en utgångspunkt bör vara att radio- och TV-programmens tillgänglighet för funktionshindrade skall öka. Utredaren skall undersöka om det behöver ställas ytterligare krav på programföretagen för att uppnå ökad tillgänglighet och föreslå hur sådana krav i så fall skall utformas. Utredaren bör väga in internationella erfarenheter och möjligheten att använda ny teknik. För TV4 ställs krav i 5 § i sändningstillståndet där det framgår att pro- gramföretaget skall göra stora underhållningsprogram och svensk drama- tik tillgängliga för funktionshindrade i minst samma omfattning som un- der . Vidare skall verksamheten för funktionshindrade utökas i den mån nya tekniska förutsättningar gör det möjligt inom ramen för oförändrade kostnader. För TV3 och TV5 ställs inga krav på textning. Regeringen anser dock att de krav som ställs på public service-bolagen skall vara vägledande även för de privata TV-bolagen. Regeringen avser också att verka i denna riktning. I det nya filmavtalet som redovisas i regeringens proposition Ny svensk filmpolitik (prop. 1998/99:131) avsätts medel för att göra film mer lättillgänglig för funktionshindrade. Med detta syfte skall stöd läm- nas till textning på svensk film och video och till tolkning på videogram. Regeringen har mot denna bakgrund beslutat om att införa ett särskilt verksamhetsmål för rörande stöd till textning av film och video och till syntolkning. Målet är att göra film mer tillgänglig för funktionshindrade. Film för barn och ungdom skall därvid prioriteras. skall för regeringen bl.a. redovisa en plan för hur målet skall uppfyllas. 10 Utbildning Utbildning har central betydelse för allas möjligheter såväl på arbets- marknaden som i samhällslivet i övrigt. Det gäller i synnerhet för perso- ner med funktionshinder. Trots detta har människor med funktionshinder som grupp räknat en lägre sysselsättnings- och utbildningsnivå än be- folkningen i övrigt. Funktionshindrade är fortfarande underrepresente- rade inom högskolan. I detta ligger en utmaning för hela utbildningssys- temet, från förskolan till den högre utbildningen. 10.1 Skola och vuxenutbildning Regeringens bedömning: Elever med funktionshinder bör, på samma sätt som övriga barn och ungdomar, ha möjlighet att bo med sina för- äldrar eller i deras närhet och gå i en skola i närheten av hemmet. Frå- gor om attityder och bemötande är härvid centrala, liksom en ökad specialpedagogisk baskompetens hos arbetslagen i skolan. Förutsättningarna för vuxna studerande med funktionshinder och deltagare i behov av särskilt stöd bör stärkas. Skälen för regeringens bedömning: har kommit långt i am- bitionen om en skola för alla och kan i ett internationellt perspektiv sägas ligga i frontlinjen. Bilden av som ett föregångsland får dock inte bli till ett hinder för självinsikt och analys av vad som behöver göras för att skall förverkligas fullt ut. Barn och ungdomar med funktionshinder bor med få undantag tillsammans med sina föräldrar och får också i allmänhet sin skolgång inom ramen för det ordinarie utbildningssystemet i en skola i närheten av hemmet. I och med beslut med anledning av propositionen om elever med funktionshinder (prop. 1998/99:105, bet. 1999/2000 UbU4, rskr. 1999/2000:14) kommer sex statliga specialskolor med möjlighet till elevboende att finnas kvar för döva och hörselskadade barn och ungdomar. Detta motiveras av dessa elevers specifika behov av undervisning och kommunikation på teckenspråk. De båda övriga statliga specialskolorna kommer att avvecklas successivt till förmån för en utökad resurscenterverksamhet för respektive målgrupp. Regeringen har i nämnda proposition klargjort att statens ansvar gen- temot elever med funktionshinder främst skall vara att genom stöd till kommunerna främja att dessa elever får en anpassad skolsituation av god kvalitet. Detta gäller främst ovanliga eller komplexa funktionshinder där kommunerna inte i förväg har möjlighet att bygga upp den kunskap som krävs i det individuella fallet. Genom den förändrade statliga stödorgani- sationen kommer kommunernas förutsättningar att erbjuda barn och ung- domar med funktionshinder, enligt regeringens mening, att öka. Elever har olika behov Den stora utmaningen utbildningspolitiskt och verksamhetsmäs- sigt är hur skolans personal skall hantera det faktum att elever har olika erfarenheter, kunskaper och behov. () ställer i sitt betänkande Att lära och leda (SOU 1999:63) frågan hur ele- vers olikheter skall bli till reella och styrande förutsättningar i skolans pedagogiska arbete. Den traditionstyngda uppfattningen att detta skulle vara en specialpedagogisk uppgift vid sidan av den vanliga undervis- ningen har, enligt kommittén, visat sig ofruktbar. En av specialpedagogi- kens mest angelägna uppgifter framöver kommer, mot denna bakgrund, att vara att bidra till utveckling av den vanliga pedagogiken så att bered- skapen i skola och förskola ökar att möta variationen av behov hos barn och ungdomar. Regeringen avser att återkomma till med en proposition om en ny lärarutbildning när beredningen av betänkande avslutats. Enligt finns en tendens till att förekomsten av sär- skilda undervisningsgrupper ökar. Det handlar inte om särskilda under- visningsgrupper i strikt mening, utan om lösningar som inte beslutats formellt och därmed inte är möjliga att överklaga. För vissa barn med omfattande problematik kan såväl diagnos som placering i särskild un- dervisningsgrupp vara viktiga förutsättningar för en positiv utveckling. Diagnosen kan ge eleven, föräldrar, lärare och andra berörda en informa- tion om varför situationen såväl i hemmet som i skolan, fungerar mindre bra. Regeringen ser emellertid mycket allvarligt på de tendenser som ty- der på att en medicinsk diagnos i många fall blivit ett krav för att eleven skall erbjudas resurser och särskilda insatser. Relevanta åtgärder måste sättas in oavsett om det finns en diagnos eller inte. Det är skolans ansvar att göra en pedagogisk bedömning och erbjuda en skolsituation som är anpassad efter elevens behov. Regeringen har i propositionen Elever med funktionshinder ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105) och sedan i budgetproposi- tionen för aviserat en treårig satsning, med start , inriktad bl.a. på kompetensutveckling för att stärka förutsättningarna för elever i behov av särskilt stöd att nå målen i ungdomsskolan. Satsningen bör in- riktas på att öka kompetensen i arbetslagen, i gymnasieskolan också hos vissa nyckelpersoner, för att kunna möta behoven hos elever med varie- rande förutsättningar och behov. Det kan t.ex. handla om att skapa en generell förståelse för vad ett funktionshinder kan innebära, eller om att öka kunskaperna om mer vanligt förekommande problem som läs- och skrivsvårigheter/dyslexi eller koncentrationssvårigheter. Därtill kommer att personal i eller i anslutning till skolan omfattas av den satsning på kompetensutveckling kring frågor som rör bemötande av personer med funktionshinder som presenteras i avsnitt 8.7. Behovet av pedagogisk forskning avseende elever med funktionshinder är stort. Regeringen har därför avsatt medel för en treårig satsning även för detta ändamål. Elevers rättssäkerhet Frågan om elevers rättssäkerhet har väckts, bl.a. av Handikappombuds- mannen, som menar att denna är för svag för elever i behov av särskilt stöd i skolan. pekar bl.a. på det faktum att det å ena sidan är kommunens oavvisliga skyldighet att ge särskilt stöd till alla elever i den omfattning de behöver, men att det å andra sidan är få beslut som går att överklaga. Regeringen har uppdragit åt den kommitté som skall göra en översyn av skollagen (dir. 1999:15) att utreda och före- slå hur en ökad rättssäkerhet för eleverna kan åstadkommas. I uppdraget ingår att utreda om statens sanktionsmöjligheter behöver stärkas. Särskolan Huvudmannaskapet för särskolan har överförts från landstingen till kommunerna, vilket har bidragit till en ökad samverkan och samordning mellan skolformerna i ett stort antal kommuner.