prop · GN03135 · 2000-01-01 00:00:00 — För lärare i yrkesämnen kan det vara naturligt att kombinera med ämnen som teknik, matematik, naturvetenskapligt ämne eller psykologi. Rekrytering och kompetensutveckling av lärare i karaktärsämnen för gymnasieskolans program med yrkesämnen samverkan med arbetslivet Att kunna rekrytera välutbildade lärare är en mycket viktig fråga för utvecklingen av gymnasieskolans program med yrkesämnen och en förutsättning för att nå målsättningen med den nya gymnasieskolan. För detta har stat och kommuner ett gemensamt ansvar. De som kommer att söka till utbildningen av lärare i karaktärsämnen för gymnasieskolans program med yrkesämnen har ofta hunnit skaffa sig en annan social situation än de studenter som går direkt från gymnasieskolan till studier i högskolan. Detta måste lärosätena ta hänsyn till då de organiserar lärarutbildningen genom att ge möjlighet till studier på distans och deltid. Regeringen ser positivt på de olika försöksverksamheter som pågår vid de olika högskolor som utbildar lärare i karaktärsämnen för gymnasieskolans program med yrkesämnen. Regeringen förutsätter att flexibla lösningar prövas vad gäller rekrytering och utbildning av lärare i karaktärsämnen för dessa program. Det är viktigt att skapa flexibla studiemöjligheter för blivande lärare i karaktärsämnen för gymnasieskolans program med yrkesämnen så att de ekonomiskt sett kan genomföra utbildningen. Det är också viktigt att kommunen ger ekonomiskt stöd så att de blivande lärarna kan fullgöra sin utbildning. I skolans kontakt med företagen bör möjlighet finnas att intressera personer att undervisa i skolan inom sitt yrkesområde. Samarbete med arbetsförmedlingarna bör också användas för att finna personer som har en lämplig yrkesbakgrund och som kan intresseras för att undervisa och samarbeta med unga människor. Olika möjligheter och kombinationer av utbildning och tjänstgöring för lärare i karaktärsämnen för gymnasieskolans yrkesprogram bör prövas. Utbildning, tjänstgöring som lärare och tjänstgöring i företag bör kunna varvas. ser t.ex. gärna en utveckling som går mot att fler lärare på t.ex. vårdutbildningarna har kombinationstjänster, dvs. arbetar som sjuksköterska inom en specialitet parallellt med att undervisa inom specialområdet. Sådana kombinationstjänster bör vara möjliga även inom andra områden. Lärare i karaktärsämnen för gymnasieskolans yrkesprogram måste kontinuerligt hålla sig à jour med utvecklingen inom sitt yrkesområde. För att åstadkomma bra lösningar avseende såväl rekrytering som utbildning och kompetensutveckling av lärare måste skola och högskola samverka med arbetslivet. För lärare i karaktärsämnen för gymnasieskolans yrkesprogram bör en del av tiden för kompetensutveckling användas för yrkesstudier. Regionala utvecklingscentrum bör också ses som en naturlig part i diskussioner om utvecklingen av undervisningen på gymnasieskolans program med yrkesämnen och för kompetensutveckling av dessa lärare. 6 Lärares kompetensutveckling Regeringens förslag: Varje kommun och landsting skall ansvara för att möjligheter till kompetensutveckling ges för den personal som har hand om utbildningen. Kommuner och landsting skall vinnlägga sig om en planering av personalens kompetensutveckling. Bestämmelserna i 2 kap. 7 § skollagen (1985:1100) skall ändras i enlighet härmed. Regeringens bedömning: En plan för kompetensutvecklingen bör finnas i varje skola. Bestämmelserna om högst i grundskoleförordningen (1994:1194) och gymnasieförordningen (1992:394) bör upphävas. Kommitténs förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömningar Remissinstanserna: Kommitténs förslag angående kompetens- utveckling får i huvudsak stöd i svaren. Några instanser är tveksamma eller tar avstånd från vissa förslag. är positiv till förslagen men avvisar tanken på att reservera särskilda utbildningsplatser för kompetensutveckling. är också positiv till förslagen och anser att lärares kompetensutveckling är en av de viktigaste delarna i tredje uppgiften. Även är i princip positiv men menar att det bör finnas föreskrifter på kompetensutvecklingens område, variationerna mellan kommunerna är för stora. tillstyrker förslagen men efterlyser nya och icke traditionella former för samverkan och kompetensutveckling. menar att kompetensutveckling av verksamma lärare är en så stor och komplex fråga att den borde ha behandlats som ett specifikt område, inte bara som en del i betänkandet. Statskontoret anser att en kontinuerlig kompetensutveckling underlättas av ett system för finansiering och menar att den pågående diskussionen om utbildnings- och kompetenskonton kan komma att leda till öppningar. och instämmer i förslagen. och dess studerandeförening föreslår en modell med kompetensutvecklingskonton. Flera kommuner anser att statens styrning med utvecklingsmedel bör ske med god framförhållning och fokuseras på ett mycket begränsat antal områden för att få bra effekt. Flera remissinstanser lyfter fram betydelsen av regionala utvecklingscentrum i arbetet med skolutveckling och kompetensutveckling av lärare. Många remissinstanser, både högskolor och kommuner, betonar hur viktigt det är att högskolans utbud för kompetensutveckling utformas av högskolor och kommuner i samverkan. Skälen för regeringens förslag och bedömning Kompetensutveckling - ett vidgat begrepp Förändringarna inom skola och vuxenutbildning vad gäller bl.a. ansvaret för utveckling av verksamheterna, ställer krav på nya kunskaper, nya arbetsformer och större samverkan mellan lärare och andra personalgrupper. Kompetensutveckling är ett led i utvecklingen av verksamheterna och att nå uppställda mål. Enligt nu gällande avtal på skolområdet , avtal 2000, avses med kompetensutveckling "insatser som syftar till att utveckla lärares förmåga att skapa goda förutsättningar för elevernas lärande . Kompetensutveckling kan, förutom olika former av reguljär fortbildning, innefatta andra insatser som tjänar syftet, såsom gemensam reflektion och diskussion om undervisningen, barnens och elevernas inlärning, pedagogisk utvärdering, handledning, auskultation vid kollegors undervisning, pedagogisk planering, litteraturstudier m.m. Begreppet kompetensutveckling är således enligt avtalet mycket brett. Regeringen menar i likhet med att begreppet kompetensutveckling skall ersätta nuvarande formulering i skollagen om fortbildning. Kompetensutveckling är ett vidare begrepp än fortbildning, och rymmer såväl ämnesbreddning som ämnesfördjupning, metodutveckling, arbetslagsutveckling, forskning och utvecklingsarbete samt annan verksamhetsutveckling av betydelse för förskolan, skolan och vuxenutbildningen. Med anledning av de nya formerna för och innehållet av kompetensutveckling på skolans område samt den reglering av kompetensutveckling som finns inom ramen för nuvarande avtal på lärarområdet, finns anledning att behålla nuvarande bestämmelser om högst i grundskoleförordningen (1994:1194) och gymnasieförordningen (1992:394). Regeringen avser därför att upphäva bestämmelserna. Undervisningsfri tid för kompetensutveckling av lärare kan även fortsättningsvis avsättas under läsåret under förutsättning att eleverna får den undervisningstid de är garanterade enligt skollagen. Kommunerna har enligt nuvarande formulering i 2 kap. 7 § skollagen ansvar för fortbildning av sin personal. Regeringen utvecklar sin syn på ansvarsfördelningen när det gäller kompetensutveckling av lärare i det följande. Ansvarsfördelning Krav på kontinuerlig utveckling av det pedagogiska arbetet och det generella behovet av förnyelse av kunskaper för både yrkesliv och samhällsliv har ökat betydelsen av kompetensutveckling för såväl arbetsgivare som arbetstagare. En förskola, skola och vuxenutbildning stadd i ständig utveckling förutsätter enligt regeringens mening att de som verkar inom denna verksamhet utvecklar sin kompetens för att möta både nya krav och bidra till denna utveckling. Läraren har ett personligt ansvar för sin egen kompetensutveckling. Kompetensutveckling är både en rättighet och en skyldighet. Var och en som arbetar har ansvar för att kunna reflektera över sitt arbete och vilka krav på kunskaper som olika situationer ställer. Lärare måste reflektera över sitt arbete och över vilka krav på kunskaper och kompetens som olika ämnen och kunskapsområden eller situationer i skolan ställer samt vara beredd att komplettera sin utbildning. Ämnesområden utvecklas och tillförs ny kunskap. En lärares kompetens är beroende av det sammanhang och den struktur i vilken läraren verkar. Barn och elever har behov av undervisning och stöd i nya former som ny teknik och medier utvecklas. Rektorer för skolan och vuxenutbildningen har enligt läroplanerna, Lpo 94 och Lpf 94, ansvar för att personalen får den kompetensutveckling som krävs för att den skall kunna utföra sina arbetsuppgifter professionellt. Ett viktigt arbete för rektor och andra verksamhetsansvariga är att hos personalen förankra målen för verksamheten och därmed göra syftet med kompetensutvecklingen tydligt. Målen för verksamheten, uttryckta i den lokala arbetsplanen, bör ligga till grund för kompetensutvecklingen för såväl skolan och arbetslaget som för den enskilde läraren. Den årliga kvalitetsredovisning, som skolan skall upprätta som ett led i den kontinuerliga uppföljningen och utvärderingen av arbetsplanen, är ett viktigt underlag för beslut om kompetensutveckling. Rektor eller motsvarande chef bör ansvara för att det upprättas en särskild plan för kompetensutveckling av skolans och vuxenutbildningens personal. Planen bör återspegla de samlade individuella behoven av kompetensutveckling. I planen bör ingå dokumenterad uppföljning och utvärdering av mål och resultat i skolan Varje kommun och landsting skall enligt gällande bestämmelser i skollagen (1985:1100) se till att fortbildning anordnas för den personal som har hand om utbildningen. Utvärderingar visar att lärarnas möjligheter till kompetensutveckling varierar kraftigt mellan kommunerna. Regeringen finner detta oroande. Likvärdigheten i undervisningen riskerar att undergrävas om vissa lärare saknar kontinuerliga möjligheter att utveckla och komplettera sina kunskaper. Flera remissinstanser har också påtalat detta problem i sina remissvar. Regeringen vill betona arbetsgivarnas ansvar för att skapa tidsmässiga och ekonomiska förutsättningar för att personalen skall kunna ta sin del av ansvaret för kompetensutvecklingen. Medel för kompetensutveckling ingick i beräkningsgrunderna för det tidigare sektorsbidraget till kommunerna. I samband med kommunaliseringen och den förändrade ansvarsfördelningen på skolområdet överfördes medel för lärarnas fortbildning till det som då kallades sektorsbidraget. Kommunerna har fått kraftigt ökade statsbidrag till skola, vård och omsorg och har därigenom enligt regeringens mening fått större möjligheter till nödvändiga insatser i fråga om bl.a. kompetensutveckling. Kommittén har föreslagit att 2 kap. 7 § skollagen, som behandlar kommunernas och landstingens skyldigheter för fortbildning av lärare, skall få en mer tvingande lydelse. Regeringen anser att kommuner och landsting i sin egenskap av arbetsgivare bör ta ansvar för att det upprättas planer för kompetensutveckling samt att en plan för kompetensutveckling bör finnas i varje skola. Staten har ett övergripande ansvar att skapa förutsättningar för kompetensutveckling och ställa utbildning till förfogande. Staten, liksom kommunerna, har ansvar för att följa upp och utvärdera mål och resultat samt ange tydliga mål för utveckling av verksamheterna. Kompetensutveckling av lärare är en del av statens styrning av skolväsendet för att uppnå målen för verksamheterna. Staten kan också ställa särskilda medel till förfogande för insatser inom bristområden eller områden av andra slag där nationell uppföljning och utvärdering visat på behov av kompetensutveckling. Detta sker främst genom medel som disponerar. Staten har även ansvar att följa upp och utvärdera huvudmännens kompetensutvecklande insatser. Staten bör följa upp vilka mål för fortbildningen som kommunerna satt upp, hur kompetensutveckling av skolans personal har omsatts i praktiken och vilken följsamhet kompetensutvecklingen haft på nationellt prioriterade områden. Ett led i personalförsörjningen Kompetensutveckling av personal är ett mycket viktigt led i personalförsörjningen. Variationer i årskullarnas storlek kan vara stora och lärarna bör genom t.ex. vidareutbildning kunna medverka till en viss utjämning av lärarbehovet för olika åldrar. Nyexaminerade lärare utgör en mycket liten del av det totala antalet lärare i förskolan, skolan och vuxenutbildningen. Den stora merparten av lärarna har en lärarutbildning som ligger . Omfattande pensionsavgångar förutses . För att underlätta personalförsörjningen och klara behovet av förnyelse i skolan och vuxenutbildningen kan kompetensutveckling ses som en möjlighet att tillföra den kompetens som behövs. Regeringen anser, i likhet med kommittén, att utbildningsresurser inom lärarutbildningens inriktningar och specialiseringar bör kunna utnyttjas för kompetensutveckling av verksamma lärare. Flexibiliteten i den nya lärarutbildningen ger verksamma lärare möjligheter att delta i högskolans grundutbildning för kompetensutveckling. En lärare kan komplettera sin grundutbildning med en inriktning och därigenom vidga sin kompetens med ett nytt ämnesområde eller för att undervisa en ny ålderskategori av elever inom sitt tidigare ämnesområde. En lärare kan också fördjupa sitt ämneskunnande genom att studera en specialisering. Genom att utnyttja de möjligheter som lärarutbildningens föreslagna struktur ger bör arbetslagets lärarkompetens kunna utökas på ett flexibelt sätt. Regeringen delar kommitténs mening att det är en fördel för både de studerande i grundutbildningen och för verksamma lärare om de kan mötas i gemensamma kurser, i samma möteslokaler eller genom virtuella möten. Båda grupperna kan utifrån sina erfarenheter och perspektiv bidra till en mer givande utbildning än vad som vore fallet om utbildningen ges enbart i en homogen grupp. Som tidigare anförts är det ett ansvar för både den enskilde läraren och arbetsgivaren att utnyttja denna möjlighet. Regeringen vill, i likhet med många remissinstanser (, , , m.fl. kommuner) understryka vikten av att högskolans kurser och andra kompetensutvecklande insatser för lärare utvecklas i samverkan mellan universitet och högskolor samt kommuner. Regeringen bör, som ett led i att använda kompetensutvecklingen av lärare som ett av statens styrinstrument, precisera vilka insatser för kompetensutveckling som regeringen anser är särskilt angelägna. Resultat från nationell uppföljning och utvärdering av skolan skall ligga till grund för signaler av detta slag från statens sida. I budgetpropositionen eller i den nationella utvecklingsplanen för förskolan, skolan och vuxenutbildningen kan regeringen ange angelägna områden för lärarnas kompetensutveckling. I budgetpropositionen eller i särskilda uppdrag har regeringen möjlighet att ge mer preciserade uppdrag till högskolorna om insatser för kompetensutveckling av lärare. Kommunerna å sin sida har enligt skollagen skyldighet att tillhandahålla den kompetensutveckling som lärarna har behov av. Samverkan för utveckling av förskola, skola och vuxenutbildning Kompetensutveckling av lärare är en mångfacetterad och integrerad del av utvecklingsarbetet inom förskola, skola och vuxenutbildning. Kommuner och skolor, regionala organ samt universitet och högskolor måste samarbeta för att utveckla ett flertal strukturer för kompetensutveckling som skall svara mot ett diversifierat behov. Det är viktigt att utbildning ges på distans och som deltidsstudier för att kunna tillgodose olika studiebehov. Även forskarutbildning kan vara ett led i den kompetensutvckling som skolväsendet och kommunerna erbjuder sina lärare (se vidare avsnitt 7). Olika former för samverkan bör utvecklas. Regionala utvecklingscentrum och nationella resurscentrum i kemi, fysik, teknik och matematik är etablerade former för diskussioner och insatser om utveckling av förskola, skola och vuxenutbildning. Den programindelade gymnasieskolan med ökad bredd i yrkesutbildningarnas innehåll och arbetsplatsförlagda delar av utbildningen ställer krav på samarbete med arbetslivet. Regionala utvecklingscentrum, nationella resurscentrum och andra samverkansorgan bör tillsammans med förskolor, skolor och vuxenutbildning samt kommuner utifrån var och ens kompetensområde utgöra parter i en dialog om utveckling av den verksamhetsförlagda delen av lärarutbildningen, av förskola, skola och vuxenutbildning samt kompetensutveckling liksom kontakter och samarbete med arbetslivet. Ur högskolans perspektiv är samverkan med skolan en del av högskolans samverkansuppgift med det omgivande samhället ser regionala utvecklingscentrum eller andra samverkansorgan inom högskolan som viktiga fora dels för att föra in forskningsresultat in i skolans vardagliga arbete, dels för att föra aktuella skolfrågor in i högskolans lärarutbildning och forskning om lärande. 7 Forskningsstrategi för lärarutbildning Regeringens förslag: Resurserna för forskning och forskarutbildning i anslutning till lärarutbildningen och den pedagogiska yrkesverksamheten skall öka. Berörda lärosäten skall därför få i uppdrag att inom sina ramar vidta åtgärder för att förstärka utbildningsvetenskaplig forskning och forskarutbildning i nära anslutning till lärarutbildningen. Resurser inom ramen för utgiftsområde 16 skall fördelas dels via det föreslagna till forskningsprogram som i nationell konkurrens bedöms ha hög vetenskaplig kvalitet, dels till lärosäten som i samverkan med andra lärosäten bygger upp forskarskolor. De nytillkommande resurserna till forskning och forskarutbildning inom detta område skall huvudsakligen användas till forskningsprogram och forskarskolor i nära anslutning till lärarutbildningen inom vilka universitet och högskolor skall samverka. Regeringens bedömning: Forskning och forskarutbildning som bedrivs i nära anslutning till lärarutbildningen och som svarar mot behov inom lärarutbildningen och den pedagogiska yrkesverksamheten bör ges tillräckliga resurser. Andelen forskarutbildade lärare inom lärarutbildningen och i skolan bör öka. Fördelningen av medel till forskningsprogram bör efter vetenskaplig granskning göras av en utbildningsvetenskaplig kommitté inom , under förutsättning att detta råd inrättas. Majoriteten av kommitténs ledamöter bör vara forskare. Inom forskningsprogrammen bör yrkesverksamma lärare kunna delta i kompetensutvecklande syfte. Utvecklingen av den utbildningsvetenskapliga forskningen samt andelen forskarutbildade lärare i högskola och skola bör följas upp . Kommitténs förslag: Lärarutbildningen skall förbereda för en pedagogisk yrkesverksamhet där de yrkesverksamma deltar aktivt i en kontinuerlig utveckling av förskola, skola, fritidshem och vuxenutbildning. För att uppnå detta fordras en bred vetenskaplig bas för lärarutbildningen, en utbyggd forskning och forskarutbildning samt ett eget vetenskapsområde. Forskning och forskarutbildning skall svara mot behov inom såväl yrkeslivet som lärarutbildningen. Enligt kommittén är den förändring av lärarnas pedagogiska uppdrag som ägt rum ett tungt argument för att förstärka forskning och forskarutbildning på lärarutbildningens område. Den decentraliserade och målstyrda skolan ställer nya krav på läraren att självständigt utforma och utveckla arbetet samt att teorier och modeller för yrkesutövandet successivt utvecklas. Detta innebär krav på förmåga till reflektion över den egna verksamheten, fördjupade kunskaper inom olika ämnes- och kunskapsområden samt god kännedom om och kontakt med forskning. När de yrkesverksamma både efterfrågar forskningsresultat och själva forskarutbildar sig och forskar för att utveckla den pedagogiska verksamheten kommer forskningen att få såväl en annan funktion som inriktning. Kommittén betonar betydelsen av att det finns forskarutbildade lektorer inom alla skolformer för att få till stånd en fördjupad kunskapsutveckling inom skolan. Lärarutbildningarna inordnades i högskolan genom universitets- och högskolereformen 1977. När socialhögskolorna, journalisthögskolorna samt senare vårdhögskolorna blev en del av högskolan etablerade dessa tre yrkesutbildningar en reguljär forskningsorganisation. För lärarutbildningarna kom emellertid inte någon påtaglig förnyelse eller förstärkning av forsknings- och forskarutbildningsorganisationen till stånd. Även om antalet professurer på lärarutbildningsområdet ökat har lärarutbildningen en svag vetenskaplig bas vilket gör att utbildningen inte i tillräcklig omfattning vilar på vetenskaplig grund. Andelen forskarutbildade lärare vid de institutioner som i huvudsak bedriver lärarutbildning är låg. För att stärka och bredda den vetenskapliga basen och höja lärarutbildningens kvalitet och status är det därför angeläget att öka antalet forskarutbildade lärare inom lärarutbildningen. Kommittén framhåller att verksamhetens frågor och lärargärningen måste stå i centrum för forskarens uppmärksamhet. Då ökar möjligheten att föra in forskning och forskningsresultat i lärarutbildningen. Enligt kommittén bör lärosätenas ledning ta ett aktivt ansvar för utvecklingen av forskning inom lärarutbildningen. Ett särskilt organ inom eller högskolan bör ha det samlade ansvaret för lärarutbildning samt forskarutbildning och forskning i nära anslutning till denna. Universitet och högskolor bör bl.a. beakta två "balansproblem". Det ena är högskolans behov av att utbilda forskare och bedriva forskning för att kunna upprätthålla en hög kvalitet inom lärarutbildningen i förhållande till den pedagogiska yrkesverksamhetens behov av forskarutbildad personal. Det andra balansproblemet gäller i vilken grad och på vilket sätt forskningen skall styras av fältets behov. Kommittén anser att det krävs en nationell forskningsstrategi för lärarutbildning och pedagogisk yrkesverksamhet. För de lärarutbildningar som saknar egen forskning och forskarutbildning (t.ex. flertalet av de mindre lärosätena) bör ett samarbete mellan universitet och högskolor utvecklas i exempelvis forskningscentra, forskarskolor och nätverk. Finansieringen av forskning på lärarutbildningens område måste enligt kommittén i första hand vara statens och kommunernas ansvar. Det är angeläget att det skapas fasta resurser för forskning och forskarutbildning samt att anvisade medel verkligen tillfaller lärarutbildningarna. Även högskolans egna medel för forskarutbildning bör i högre utsträckning komma lärarutbildningen till godo. För att samordna och styra finansieringen föreslås att ett nytt vetenskapsområde, utbildningsvetenskap, inrättas. Kommittén föreslår även att ett nytt forskningsråd inrättas inom området lärarutbildning, pedagogisk yrkesverksamhet och lärande i arbetslivet. Remissinstanserna: Remissinstanserna är överlag mycket positiva till att forskning och forskarutbildning på lärarutbildningens område stärks. Flera remissinstanser pekar på behovet av en nationell strategi och att långsiktighet är viktigt för att lyckas med uppbyggnaden av en forskningsorganisation. Att kvaliteten på denna forskning och forskarutbildning förmår mäta sig med den som finns i övrigt anses som viktigt. betonar vikten av att stärka samverkan inom och mellan lärosätena. Förslaget att inrätta ett nytt vetenskapsområde tillstyrks av flertalet av de mindre högskolorna. Som argument anförs exempelvis att "ett nytt vetenskapsområde gör det möjligt att tillvarata befintlig forskning och forskarutbildning inom området och att förutsättningar på allvar skapas för att utveckla nya kunskapsområden och pedagogisk yrkesverksamhet". kan tänka sig den tekniska lösningen att inrätta ett nytt vetenskapsområde, men anser inte att detta skall finansieras via omfördelningar från befintliga vetenskapsområden.