prop · GN037 · 2000-01-01 00:00:00 — Anledningen är bl.a. försvagad export till grannländer och till EU-länder under första halvan av året. Enligt förväntningar kommer emellertid en återgång till snabb ekonomisk tillväxt att ske , när exporten väntas återhämta sig åtföljt av lägre räntor. har redan sänkt styrräntan till . Inflationen har minskat kraftigt (från 1998) och är lägre än förväntat. Den kraftiga sänkningen beror till största delen på utvecklingen av livsmedelspriserna. Det finansiella systemet är stabilt och utländska företag fortsätter att investera i landet. Vad gäller privatiseringsprocessen kan utlänningar enligt lagen fritt delta som aktieägare och utan särskilt tillstånd upprätta helägda dotterbolag eller joint med polska företag. Investeringsklimatet i kan anses vara gott. Många län och kommuner ger betydande assistans till investerande företag och det finns ett generellt stort behov av investeringar inom de flesta sektorer. utrikeshandel har efter COMECON:s kollaps omdirigerats mot västvärlden, ett faktum som i sig har tvingat de polska producenterna att höja varornas kvalitet. EU är största handelspartner och svarar för av totala utrikeshandel. är den viktigaste partnern både vad gäller export och import. fortsätter att vara viktigaste handelspartner i . noterades fortsatta ökningar för både den polska exporten och importen, även om särskilt livsmedelsexporten mött ökande svårigheter. Det polska bytesbalansunderskottet väntas uppgå till av BNP. Det är av stor betydelse att fullföljer de omfattande strukturrefomer som inletts. Bland annat måste reformer ske inom jordbruks- och kolsektorn. Trots en avmattning i industriproduktion och export ser utsikterna för ekonomi positiva ut. Utöver som synes vara den mest expansiva marknaden kan en mängd dynamiska områden identifieras, bl.a. Östersjöstäderna och . En BNP-tillväxt på gör den polska ekonomin till en av de snabbast växande i . Även om det finns många faktorer, inte minst i den internationella utvecklingen, som kan påverka utfallet, måste helhetsbedömningen bli att den polska ekonomin i betydande grad kommer att medverka till fortsatt dynamik i . har varit ett föregångsland genom sin snabba övergång från planekonomi till marknadsekonomi. Med få regleringar, total frihandel och låga skatter har landet kommit att framstå som något av ett mönster för ett rent kapitalistiskt samhälle. Konsolideringen av de gynnsamma ekonomiska betingelser som skapats medför emellertid svåra avvägningar mellan marknadsekonomins villkor och de krav som ställs vid utbyggnaden av en uthållig välfärdsstat. Vid sidan av det pris en sådan normalt betingar, skall dessutom bygga upp en modern infrastruktur på ruinerna av den gamla sovjetiska, integrera den ryskspråkiga tredjedelen av befolkningen, anpassa landet till ett EU- medlemskap samt förbereda sig för ett Nato-medlemskap med de kostnader som dessa processer innebär. Regeringen har tvingats att successivt ompröva tillväxtprognoserna. förutspår i sin senaste prognos endast 0,4 procents tillväxt och 4,0-4,5 procents tillväxt . Årets nolltillväxt (eller däromkring) skall jämföras med förra årets tillväxt om och som uppgick till dryga . Bakom den minskande tillväxten ligger bland annat en sjunkande inhemsk konsumtion och en svag exportutveckling. Den senare hänger till stor del samman med bortfallet från den ryska marknaden och svårigheterna att finna nya marknader i väst. På det inhemska planet står orsakerna till BNP-stagnationen till viss del att finna i följdeffekterna av den ryska krisen med konkurser och friställningar vilka lett till minskat konsumtionsutrymme för den offentliga sektorn, liksom för hushåll och företag. Även investeringarna har stagnerat i takt med den ökade osäkerheten om den ekonomiska utvecklingen. Den sjunkande inflationen medför högre realräntor, vilka tillsammans med bankernas striktare kreditbedömning torde bidra till en mer restriktiv långivning. Nämnas bör också problemen i den alltjämt betydande estniska jordbruks- och livsmedelssektorn. Försämrad konkurrenskraft och svårigheter att finna avsättning för produkterna kopplat till ett dåligt skördeutfall både och har lett till krav på kompensation och subventioner från staten. EU:s subventionerade export av jordbruksprodukter till - som i sin tur inte kan ta ut tullar - har försatt de estniska jordbrukarna i en svår konkurrenssituation också på hemmamarknaden. En annan aspekt av BNP som bör uppmärksammas är den regionala fördelningen av densamma. Enligt uppskattningar svarar Tallinn- regionen för av BNP, vilket givetvis innebär stora inkomstskillnader i landet som helhet. Det finns skäl att tala om två . Avmattningen i ekonomin och den därav följande minskade moms- och skatteuppbörden, har bidragit till ett betydande underskott i statsbudgeten . Direkt efter sitt tillträde lade den nya regeringen fram en tilläggsbudget som innebar en minskning av statsutgifterna med omkring en miljard EEK till totalt 17,5 miljarder EEK. Regeringens ambition är att budgetunderskottet åtminstone skall kunna hållas av BNP. Med en redan stram budgetram har diskussionerna varit hårda och regeringen har indikerat att man egentligen skulle ha velat skära mer i utgifterna, men att detta inte varit möjligt. De aktuella skattesatserna är för privata inkomster och företag, moms, respektive i social- och sjukförsäkringsavgifter. Att notera är att inkomstskatten är icke- progressiv och att dessutom en rad möjligheter att slippa företagsskatt föreligger. Ekonomiska frizoner infördes av den förra regeringen i tre estniska städer (). Det stora bytesbalansunderskottet, till stor del orsakat av en uppdämd importefterfrågan och svag export, är alltjämt ett problem för . I takt med den allmänna åtstramningen i ekonomin, med sjunkande import som följd, minskar dock underskottet i bytesbalansen. Underskottet, som uppgick till dryga av BNP 1997 minskade och förväntas minska ytterligare . Liksom tidigare bidrar de stora utländska direktinvesteringarna till att kompensera för effekterna av bytesbalansunderskottet. Trots flera regeringsskiften har den lettiska reformpolitikens inriktning mot fördjupad demokrati och marknadsekonomi legat fast sedan landet återvann sin självständighet 1991. Den ekonomiska omvandlingen har haft periodvisa bakslag men utvecklingen har varit positiv. EU-medlemskapsperspektivet ger förstärkta incitament för fortsatta reformer i liksom i de övriga kandidatländerna. drabbades av den ryska krisen sannolikt i större utsträckning än . Den beräknade BNP-tillväxten har fått justeras ner från . Motsvarande siffror var . Livsmedelsindustrin drabbades hårdast men även transit till berördes negativt. Liksom i fall har den lägre tillväxttakten haft en dämpande effekt på inhemsk efterfrågan, vilket har resulterat i lägre inflation men högre arbetslöshet. hade 1998 ett stort underskott i bytesbalansen (av BNP 1998), till största delen beroende på en kraftigt ökad, efterfrågedriven import. del av export föll från 1997 till 1998. Lettiska banker hade av sina tillgångar investerade i . En inhemsk bankkris blev följden, vilket ytterligare har bidragit till den lägre tillväxttakten. Krisen kan nu sägas ha övervunnits. Tjänstesektorn utgör nästan två tredjedelar av BNP. Mellan av ekonomi är beroende av transitsektorn. är fortfarande en betydelsefull handelspartner, till stor del beroende på den stora transithandel som går via lettiska hamnar. har kraftigt utvecklat sin handel med väst. EU är främsta handelspartner och svarar för av exporten och av importen. är den största handelspartnern inom EU. De utländska investeringarna har utvecklats positivt men en nedgång ägde rum . En nyckelfaktor för fortsatt inflöde av direktinvesteringar är en fortsatt framgångsrik privatiseringsprocess. I stort sett alla lettiska företag har sålts ut vilket gör att av lettisk BNP genereras av den privata sektorn. Ännu återstår dock ett par av de allra största företagen (energiföretaget , återstående delen av Lattelekom och rederiet ). Effekterna av Rysslandskrisen har varit att påskynda diversifiering och kvalitetshöjning i den lettiska exportekonomin respektive bankväsendets sanering och konsolidering. Särskilt inom industrin återstår dock ännu ett drygt uppgraderingsarbete. Utvecklingen beror nu på ett antal omvärldsfaktorer, särskilt i men även på egen förmåga att fortsätta omvandlingen och dra till sig utländska investeringar. Sedan återfick självständigheten råder ett grundläggande samförstånd om den övergripande färdriktningen i ekonomiska och politiska frågor. Demokratins institutioner infördes snabbt efter att självständigheten hade återvunnits. har ekonomi växt och stabiliserats. Trots effekter från Asienkrisen har ekonomin växt med . Därtill har inflationen fallit från 1995 till 1998. Rysslandskrisen ledde till en chock i utrikeshandeln. Trots detta ökade BNP 1998 , vilket endast var en marginell nedgång i tillväxttakten från 1997. Utvecklingen i och kommer p.g.a. den stora exponeringen att vara av stor betydelse för utvecklingen i . De flesta prognoser visar att krisen leder till en svacka i tillväxtkurvan för liksom för hela regionen. För del når denna med sannolikhet botten under innevarande år men bör landet vara åter på samma snabba tillväxttakt som före krisen. underskott i bytesbalansen närmar sig en oroväckande hög nivå (av BNP 1998). Den negativa bytesbalansen sätter stor press på litan, men regeringen har flyttat fram planerna på att överge sitt sedelfondsystem, som binder litan till USA-dollarn, . De litauiska bankerna var i likhet med de estniska inte särskilt exponerade mot och hade av tillgångarna investerade i . har ofta fått kritik för den långsamma strukturomvandlingen av näringslivet och för att statliga interventioner förhindrat en naturlig utslagning av ineffektiva företag. Rysslandskrisen kan liknas vid ett stålbad som lett till att många företag exponerade mot gått under. Resultatet har blivit förbättrad konkurrenskraft för de som överlevt krisen och exporterar till nya marknader i väst. En effekt av Rysslandskrisen kan därför även ha varit en knuff framåt i västintegrationen. Exporten till EU överstiger nu exporten till OSS och utgjorde av total export. Exporten till OSS- länder, som före krisen representerade av total export, har halverats. , länge den främsta exportmarknaden, stod under årets första månader för enbart av utrikeshandeln (före krisen). Motsvarande trend gäller för handeln med och . största importmarknad är EU som svarar för av den totala importen. Utländskt kapital är avgörande för fortsatt tillväxt, förbättrad konkurrenskraft och bytesbalans. Inte minst är de utländska investerarna också viktiga skattebetalare. är det utförsäljningen av statsbolag som resulterat i huvuddelen av de utländska affärerna. , , , och Den ekonomiska utvecklingen i dessa länder behandlas inte närmare i detta sammanhang. Dock kan konstateras att den positiva allmänna ekonomiska utvecklingen i de som är EU-medlemmar naturligtvis är av mycket stor betydelse för export och ekonomisk utveckling i hela . För del räknar regeringen med en BNP-tillväxt på och . har den ekonomiska konjunkturen skilt sig åt i de västliga . , och har legat långt framme i konjunkturcykeln , medan och har släpat efter. Även i väntas en viss återhämtning och tillväxten väntas uppgå till . I de övriga nordiska länderna har de senaste årens starka konjunktur mattas något. Tillväxten bedöms i , och uppgå till 1,5; 3,6, respektive . I EU som helhet bedöms tillväxten uppgå till , för att öka till . De gynnsamma tillväxtutsikterna för flertalet länder i utgör en god grund för den ekonomiska utvecklingen i regionen framöver. Avgörande är en fortsättning av den reformprocess som på har etablerat en fungerande marknadsekonomi i flertalet länder i den östra delen av . Utsikter om framtida EU-medlemskap spelar i detta sammanhang fortsatt en stor roll, som de facto medlemskap förväntas konsolidera de institutionella förändringar som genomdrivits på vägen mot medlemskap. En ökad integration inom kan genom ökad faktorrörlighet och ökad handel förväntas medföra dynamiska samhällsekonomiska vinster i form av en effektivare resursallokering. I takt med att den nödvändiga institutionella strukturen upprättas bör också ett ökat flöde av direktinvesteringar från de västliga bidra till en gynnsam ekonomisk utveckling i hela regionen. Tabell 1:2, BNP-tillväxt i västra 1997 1998 1999 2000 1,8 2,3 1,4 2,5 1,8 2,6 3,6 3,0 3,1 2,9 1,3 1,5 5,5 4,7 3,6 3,8 4,3 2,1 1,0 2,8 Källa: IMF och 1.5 När den fasta förbindelsen över står klar för trafik sommaren har och tillsammans skapat en historisk möjlighet för framväxten av en stark och dynamisk europeisk region. De båda regeringarna har genomfört en första kartläggning av hinder och möjligheter vad gäller en integration i . Resultatet redovisades i rapporten . Öresundsrapporten är upptakten till ett arbete som i vissa delar kommer att sträcka sig och kommer att kräva stort engagemang från regeringarna, de regionala myndigheterna och näringslivet. EU ser i utveckling ett unikt pilotprojekt och bistånd har lämnats genom Interreg IIA, vilket kan vidareutvecklas genom Interreg III. , som består av danska och svenska kommuner och städer, administrerar ansökningarna. Inom Europeiska unionen finns ca 90 s.k. territoriella sysselsättningspakter inom strukturfondernas ram. utgör en sådan territoriell sysselsättningspakt och är den enda pakt som är transnationell. Sekretariat är tillsammans med arbetsmarknadspolitiska råd (ÖAR). ÖAR är en sammanslutning av arbetsmarknadspolitiska myndigheter och parter på vardera sidan sundet för att underlätta en gemensam marknad. Den potentiella samhällsekonomiska vinsten av en integrerad har beskrivits som mycket stor. Totalt kan vinsten vid en lyckad integration skattas till en regional BNP-ökning med i storleksordningen , eller med och ytterligare i övriga och . Av vinsten har cirka 20 miljarder beräknats tillfalla , vars bruttoregionalprodukt (BRP) beräknas öka , till genomsnittsnivån av BNP i . Vinsten för uppgår i detta scenario till , vilket innebär ett lyft i BRP . 2 i den nya 2.1 Svensk Östersjöpolitik 1989-99 en tillbakablick Relationerna mellan och , och har gått igenom olika faser. Den första fasen inleddes , då perspektivet av självständighet blev tänkbart i samband med begynnande upplösning, och avslutades i och med självständigheten . blev det möjligt att gradvis återknyta kontakterna och att tydligt markera stöd för självständighetssträvandena, inte minst genom torgmötena på i , ett intensivt kulturutbyte genom och en bred massmedial uppmärksamhet. Ett omfattande och brett folkligt stöd växte fram i det svenska samhället för demokrati och självständighet i , och . Genom en tidig och förutseende närvaro i , och och genom öppnandet av ambassader kunde lämna viktiga bidrag till de baltiska frihetsrörelserna, även i tider under processen när konflikterna skördade människoliv och självständigheten var allt annat än självklar. Ett omfattande politiskt och ekonomiskt samarbete inleddes och utvecklades från denna tidpunkt. I var utvecklingen dramatisk och av avgörande betydelse för de omvälvningar som skulle äga rum i hela . följde händelseutvecklingen mycket nära. var dåvarande statsminister den förste västeuropeiske regeringschef som besökte . Besöket kom i att tolkas som en "stark politisk signal". Besöksutbytet var livligt. besökte tio svenska statsråd . undertecknades ett ramavtal om ett omfattande treårigt bilateralt utvecklingssamarbete mellan och . De största insatserna gjordes på miljöområdet. tog regeringscheferna initiativet till , som främst behandlade miljöfrågor i . Konferensen initierade åtgärdsprogrammet för , vilket haft en mycket stor betydelse för samarbetet i regionen och för miljö. Under den andra fasen 1991-94 kunde de baltiska staterna konsolidera sin självständighet. De utvecklade moderniserade statsapparater, införde framgångsrikt egna valutor och inledde en genomgripande samhällsomvandling från sovjetism till marknadsekonomi och en demokratisk samhällsutveckling. Det var också en prövande tid, då många hinder behövde övervinnas, i de egna länderna, i och . fortsatte det svenska stödet att utvecklas, inte minst det s.k. suveränitetsstödet. Frihandelsavtal ingicks , vilka gav de baltiska länderna fullt tillträde till den svenska marknaden för industrivaror. Dessa frihandelsavtal kom att få stor betydelse både politiskt och ekonomiskt. Det faktum att EU upptog förhandlingar med de baltiska staterna om frihandelsavtal var till en del en följd av att , och i sina medlemskapsförhandlingar med EU krävde att få behålla frihandeln med de baltiska länderna. och lade med ett omfattande lagstiftningsarbete grunden för att de många människor som saknade medborgarskap kunde integreras i samhällena. Såväl förhandlingarna om det sovjetiska trupputtåget som medborgarskapslagstiftningen orsakade häftiga inrikespolitiska debatter liksom allvarliga friktioner med . I båda dessa processer spelade och svenskt stöd en betydande roll. var det ryska (sovjetiska) militära uttåget från de baltiska länderna i princip genomfört. följde förhandlingarna om trupptillbakadragningen mellan och de baltiska staterna noga. Med medlemskap i och och de baltiska staternas associationsavtal med EU har en ny fas inletts i svensk Östersjöpolitik. Ett rimligt antagande är att detta kommer att sträcka sig framåt i tiden och avslutas när , , och blivit medlemmar i . Detta tredje skede präglas av aktivt arbete inom EU, av nära kontakter på politisk nivå, av stöd till ländernas Europaintegrationsprogram samt av ett alltmer intensivt ekonomiskt utbyte. och EU-medlemskap har på ett betydelsefullt sätt ändrat den europeiska kartbilden. Av både politiska och ekonomiska skäl har det varit självklart för att vara pådrivande när det gäller EU:s fortsatta utvidgning. har också varit pådrivande i strävandena att engagera de baltiska länderna i det nordiska samarbetet och i utvecklingen av Östersjösamarbetet inom ramen för Östersjöstaternas råd. deltagande i EU-arbetet har inneburit en förstärkning av de krafter inom EU som förespråkar en handelspolitisk liberalisering och en reformering av den gemensamma jordbrukspolitiken. 2.2 Handelspolitiken Den handelspolitiska scenen Efter slut var det en stark strävan i att skapa samarbetsformer som skulle säkra freden och förhindra att kontinenten hemsöktes av krig och konflikter. Ekonomisk och handelspolitisk integration sågs tidigt som ett av de främsta medlen att uppnå detta mål. Genom ekonomisk integration uppstår både välfärdsvinster och sådana positiva bindningar och beroendeförhållanden att riskerna för konflikter mellan stater reduceras eller försvinner. I utvecklingen av det europeiska samarbetet har handelspolitiken därmed gått före och banat vägen. Handelspolitiska arrangemang har kommit att bli hörnstenar i det europeiska enhetsbygget. Genom handelspolitiska arrangemang mellan EU och andra länder har grunden lagts för en stegvis utvidgning av EU med utgångspunkt i västeuropeiska samhällsförhållanden. Syftet med var både ekonomiskt och politiskt. Genom åtog sig medlemsländerna att införa en tullunion och etablera en gemensam handels- och jordbrukspolitik. präglades Europasamarbetet av ansträngningar att få till stånd en enda gemensam marknad i , bl.a. mot bakgrund av Eftas bildande . Ansträngningarna ledde till frihandelsavtal mellan dåvarande EEG och Efta-länderna . I den s.k. vitboken fattades beslut om genomförande av den inre marknaden. Genom , som trädde i kraft , kom Efta-länderna (utom ) att i väsentliga delar omfattas av den inre marknaden. Även efter omvälvningarna i blev handelspolitiken EU:s viktigaste instrument att manifestera en ny relation och nya förutsättningar i förhållande till länderna i . Fördjupade handels- och samarbetsavtal ingicks med vissa länder . undertecknade EG ett Europaavtal (associationsavtal syftande till medlemskap i ) med vilket trädde i kraft . Med , och ingick EG 1992 konventionella handels- och samarbetsavtal som sedan gjordes om till frihandelsavtal som trädde i kraft som blev EU-medlem. Därefter inleddes förhandlingar om Europaavtal vilka undertecknades 1995 och trädde i kraft . Vid det Europeiska rådets möte i ställde sig EU:s stats- och regeringschefer bakom ett uttalande om att unionen skulle vara öppen för medlemskap av de associerade länder i som önskade bli medlemmar och att inträde kunde ske så snart ett kandidatland kan åta sig de förpliktelser som medlemskapet innebär. Förhandlingar om och medlemskap i inleddes . inledde EG kontakter och förhandlingar med och 1994 undertecknades ett partnerskaps- och samarbetsavtal vilket trädde i kraft . Liknande avtal har ingåtts med alla OSS-stater utom . med är det mest avancerade och innehåller bl.a. en skrivning om möjligheten av framtida frihandel mellan och . Parallellt med EG:s förberedelser och förhandlingar om Europaavtal inledde Efta motsvarande förberedelser. förhandlade fram ett nytt handelsavtal med . Avtalet hann dock inte träda i kraft innan blev medlem i EU och anslöt sig till den gemensamma handelspolitiken. Den styrkommitté som inrättades genom avtalet fortsätter dock att fungera med regelbundna möten. När , och blev självständiga ingick 1991 bilaterala MGN(mest gynnad nation)-baserade handelsavtal med dem. I avtalen angavs frihandel som mål och förhandlingar inleddes direkt. Frihandelsavtalen undertecknades, som nämnts, . Med fortsatte långtidsöverenskommelse att gälla tills Eftas frihandelsavtal trädde i kraft . I och med att de bilaterala frihandelsavtalen med de baltiska länderna upphörde att gälla vid inträde i EU bortföll också möjligheten till bilaterala överläggningar i de blandade kommissioner som upprättats inom dessa avtal. tog därför initiativ till att inrätta nya bilaterala fora för konsultationer i handelsfrågor med var och en av de tre baltiska länderna. Regeringen tillkallade en kommitté med uppdrag att identifiera hinder och föreslå åtgärder för att underlätta handel och investeringar i (Dir. 1997:114). Kommittén () överlämnade sitt betänkande ("Ta vara på möjligheterna i ", SOU 1998:53). Kommitténs betänkande innehåller en grundlig genomgång av problem och hinder för handel och investeringar. Analysen grundar sig på svenskt näringslivs konkreta erfarenheter och lyfter fram bl.a. förhållandena vid gränspassager, lagstiftning, administrativ kompetens, brottslighet, tekniska handelshinder, informationsbrister samt infra- struktur/transporter. Kommittén drog slutsatsen att många av förslagen endast kan genom- föras i samverkan med berörda länder. Analysen ledde till det svensk- litauiska initiativet att sammankalla ett möte med Östersjöstaternas handelsministrar. En redovisning av de rekommendationer som antogs vid detta möte lämnas i det följande (avsnitt 2.8). Dessa rekommendationer inspirerades i betydande grad av förslag. De baltiska staternas, samt handelspolitiska relationer, WTO Ett frihandelsavtal mellan de baltiska länderna trädde i kraft . Till att börja med täckte det industrivaror. ingår även jordbruksvaror, livsmedel och fisk. Utvecklingen av handeln mellan de baltiska länderna och har hämmats av den handelspolitik som har bedrivit gentemot dess länder, med hänvisning till bl.a. behandlingen av den ryskspråkiga befolkningen i och . Det baltiska land som torde ha drabbats hårdast av den ryska handelspolitiken är . har ännu inte medgivit s.k. MGN-behandling, med följden att all estnisk export till utsätts för dubbla importtullar. Ett gränsavtal mellan och har paraferats, och en förändring av denna onormala situation mellan grannländer är förhoppningsvis att förvänta. får som enda land inte tillgång till existerande rabatter för järnvägstransporter till och från , vilket inte kan annat än verka hämmande på handeln mellan länderna. En rysk anslutning till WTO vore av stor betydelse för stabiliteten i den ryska utrikeshandelsregimen och för integration i världsekonomin.