prop · GN03135 · 2000-01-01 00:00:00 — De ändrade bestämmelserna innebär ökade möjligheter för lärare att få sin utbildning bedömd och godkänd för anställning i och annat EU-land. Det aktuella EG-direktivet underlättar också för svenska lärare att få tjänst inom EES-området. 9.2 och antagning till grundläggande lärarutbildning gällande bestämmelser Av 6 kap. 1 § högskoleförordningen (1993:100) framgår att all grundläggande högskoleutbildning skall bedrivas i form av kurser. Kurser får sammanföras till utbildningsprogram. Bestämmelser om tillträde till grundläggande högskoleutbildning finns i 7 kap. nämnda förordning. För att bli antagen till grundläggande högskoleutbildning, dvs. kurser eller program, krävs att sökanden har grundläggande behörighet och dessutom den särskilda behörighet som kan vara föreskriven. Antagning skall avse en kurs eller ett utbildningsprogram. De krav på särskilda förkunskaper som ställs skall vara helt nödvändiga för att studenten skall kunna tillgodogöra sig utbildningen. I fråga om utbildning som vänder sig till nybörjare i högskolan anges de särskilda förkunskapskraven i s.k. standardbehörigheter. meddelar föreskrifter om vilka standardbehörigheter som finns. meddelar också föreskrifter om vilken standardbehörighet som skall gälla för en utbildning som leder till en sådan yrkesexamen (t.ex. lärarexamen) som inte har en konstnärlig inriktning. Varje lärosäte bestämmer vilka standardbehörigheter som skall gälla för övriga utbildningar som vänder sig till nybörjare i högskolan. Efter tillstånd av får ett lärosäte i fråga om en viss utbildning ställa andra krav än sådana som anges i standardbehörigheter, om det behövs för den utbildningen. Varje lärosäte bestämmer vilka särskilda förkunskapskrav som skall ställas i fråga om utbildning som vänder sig till de som redan är inskrivna i högskolan. För utbildningsprogram upprättar högskolan en utbildningsplan. I utbildningsplanen skall anges de kurser som utbildningen omfattar, den huvudsakliga uppläggningen av utbildningen samt de krav på särskilda förkunskaper och andra villkor som gäller för att bli antagen till utbildningen. Varje högskola skall fastställa en antagningsordning, i vilken skall framgå högskolans regler för dels ansökan, behörighet och urval, dels hur beslut fattas och överklagas. Huvudregeln är att sökande som antas till ett utbildningsprogram som leder till en yrkesexamen vid antagningstillfället skall uppfylla alla angivna förkunskapskrav. Den som antas anses följaktligen ha de förkunskaper som krävs för att fullfölja hela programmet. Studenten vet i dessa fall omfattningen av den utbildning högskolan kommer att tillhandahålla. Som tidigare redovisats (avsnitt 9.1) kan vissa sökande numera - med stöd av den s.k. basårsförordningen (1992:819) - antas och påbörja delar av den grundläggande högskoleutbildningen utan att uppfylla alla angivna förkunskapskrav för ett utbildningsprogram. Tanken med den gjorda ändringen i förordningen är att en student efter hand skall kunna skaffa erforderlig behörighet för de kurser, fristående eller i ett program som han eller hon önskar gå. Regeringens bedömning: Det bör ankomma på universiteten och högskolorna att organisera lärarutbildningen på det sätt som fordras för att förnya utbildningen och för att i övrigt nå uppsatta mål och tillgodose kraven i fråga om rekrytering av olika grupper och valmöjligheter under studiegången. För att underlätta rekryteringen bör huvudalternativet vara att den studerande under utbildningens gång har möjlighet att välja fortsatt inriktning av examen. Den studerande bör även redan från början kunna välja ett program av en bestämd omfattning och inriktning. Kommitténs förslag: Till den nya lärarutbildningen där valet av ämnen eller ämnesområden sker successivt, föreslås en huvudingång (ett sökalternativ). Förslaget innebär en bred öppning till utbildningen och att valet av vilken typ av lärare den sökande vill bli eller av vilka ämnen/ämnesområden sökanden vill undervisa i inte behöver göras i samband med ansökningen till lärarutbildningen. I konsekvens med förslaget till en bred öppning till utbildningen föreslår kommittén en ny standardbehörighet som bör utgöras av en minsta gemensam nämnare. Som skäl anges att behörighetskraven inte kan omfatta erforderliga förkunskaper för alla de i programmet ingående kurserna. Kommittén föreslår att den nya standardbehörigheten bör omfatta godkända betyg i svenska kurs B (alternativt svenska som andraspråk kurs B), engelska kurs B samt samhällskunskap kurs A. För antagning till övriga kurser inom lärarutbildningsprogrammet (ej första kursen) föreslår kommittén att varje lärosäte - i likhet med vad som gäller kurser som "inte vänder sig till nybörjare" - får besluta vilka krav på förkunskaper dvs. särskild behörighet, som studenten behöver för att kunna tillgodogöra sig utbildningen på de inriktningar och specialiseringar de väljer inom programmet. Studenterna måste alltså prövas vad avser särskilda behörighetskrav i samband med att de söker till kommande termins eller läsårs kurser inom vald inriktning eller specialisering. Enligt kommittén är detta en parallell till den terminsvisa antagningen till fristående kurser inom en högskola och bör därför kunna hanteras med hjälp av tillgängliga administrativa stödrutiner. Kommittén betonar vikten av att sökanden redan i samband med att de söker eller antas till lärarutbildningsprogrammet måste få utförlig information om vilka inriktningar och specialiseringar som finns och som deras respektive förkunskaper berättigar till att söka. Likaså skall de ha rätt till tydlig information om vad som krävs av komplettering för att antas till kurser som de är intresserade av men initialt inte är behöriga att söka. En tänkbar modell enligt kommittén är att samtliga i programmet ingående kurser behörighetskodas så att sökandenas förkunskaper lätt kan läsas av mot de angivna behörighetskoderna. Förslaget med en huvudingång innebär att alla sökande till lärarutbildningsprogrammet söker på lika villkor. Enligt kommitténs uppfattning kan detta sannolikt medföra, att studenter som behörighetsmässigt uppfyller kraven för vissa inriktningar och specialiseringar, t.ex. i ett naturvetenskapligt eller praktiskt-estetiskt ämne, i antagningen till lärarprogrammet slås ut av sökande med högre betyg och som önskar utbilda sig till lärare i samhällsvetenskapliga ämneskombinationer. För att undvika detta föreslår kommittén att högskolorna vid behov skall kunna erbjuda alternativa ingångar (sökalternativ) till lärarutbildningsprogrammet. Dessa ingångar skulle kunna förses med särskilda behörighetskrav i likhet med de gällande föreskrifterna om standardbehörigheter för olika lärarutbildningar. Personer som söker och blir antagna till ett dylikt sökalternativ skall ha full behörighet för de kurser som vetter mot den verksamhet, den kunskapsinriktning eller de ämnen/ämnesområden som ingången är avsedd att främja. Genom särskilda urvalsregler (parallellt urval) skall högskolorna garantera dessa studenter plats på de avsedda kurserna. Ett visst antal platser skall dock fortfarande finnas kvar även på inriktnings- och specialiseringskurser för studenter som antagits till programmet via huvudingången. Remissinstanserna: Flera högskolor och universitet avvisar förslaget om en gemensam ingång för alla lärarutbildningar. framhåller att en total flexibilitet vad gäller val och inriktningar bara är möjlig på papperet. I praktiken måste valmöjligheterna begränsas och antalet platser på olika inriktningar bestämmas i förväg. Total flexibilitet kräver obegränsad tillgång till lärare och lokaler. Att förespegla studenterna stor valfrihet och sedan inte kunna infria förväntningarna leder till frustration och avhopp. framhåller att med en huvudingång och en standardbehörighet är risken för fortsatt stor anhopning av sökande med samhällsvetenskaplig bakgrund uppenbar. ställer sig positivt till tanken med flexibilitet men varnar för alltför långtgående utfästelser till studenterna om valmöjligheter. Det fria valet kommer att starkt begränsas av å ena sidan de gruppstorlekar som krävs för att med dagens finansieringssystem få ekonomi i en kurs och å andra sidan av befintliga resurser på personalsidan. pekar på det oförenliga i att å ena sidan ha ett program med en bred ingång och successiva val för studenterna och ambitionen att styra omfattningen av lärarutbildningens olika inriktningar. är tveksam till förslaget om en behörighet och framhåller att frågan behöver konsekvensutredas. Liknande synpunkter framförs av och . Flera remissinstanser framhåller att förslaget med en behörighet, som alla i princip uppfyller, riskerar att vilseleda de sökande. Förslaget innebär att studenternas behörighet måste prövas i samband med att de söker till kommande termins eller kommande läsårs kurser. Det finns en risk att studenterna upptäcker dessa spärrar först när de påbörjat utbildningarna. Flera högskolor pekar på att den tänkta breda ingången kan medföra svårigheter att attrahera sökande, eftersom det blir svårt att både lova och överblicka ett varierat utbud. Storleken av ett "smörgåsbord" av valbara kurser måste av kostnadsskäl begränsas. Flera högskolor påpekar att den terminsvisa alternativt läsårsvisa behörighetsgranskningen respektive antagningen kräver större resurser. Skälen för regeringens bedömning: Under avsnitt 5 och 8 har regeringen redovisat förslag till en ny struktur för lärarutbildningen, inklusive utgångspunkter för en kommande examensbeskrivning respektive hur styrsystemet kan tillämpas för lärarutbildningen. Regeringen styr genom examensordningen, examensmål samt krav på examination av ett visst antal studenter. För dessa specificeras antalet med vissa inriktningar av utbildningen i fråga om längd, t.ex. och gymnasial utbildning, samt i fråga om dess ämnesmässiga innehåll. beslutar vid vilka statliga högskolor en examen inom grundläggande högskoleutbildning får avläggas. Det ankommer på att besluta om särskilda behörigheter, s.k. standardbehörigheter för utbildningar som vänder sig till nybörjare, och som leder till yrkesexamina bland vilka lärarexamen ingår. Det ankommer på högskolorna själva att besluta om innehåll och om utbildningens uppläggning i fråga om kurser och program mot bakgrund av vad som behövs för att högskolan skall kunna fullgöra sina uppgifter och nå uppsatta mål. Högskolesystemet är mycket flexibelt när det gäller möjligheter att genomföra utbildningen. och antagningsordningen för lärarutbildningarna behöver utformas med hänsyn till de många olika krav som ställs på den förnyade lärarutbildningen. Strukturen bör utformas på ett sådant sätt att målsättningarna med den i hög grad integrerade examensstrukturen uppfylls. Studenterna bör ha en hög grad av valfrihet även under utbildningens gång, t.ex. i fråga om ämneskombinationer. Flexibilitet och ökad valfrihet bör i hög grad också kunna uppnås genom åtgärder inom högskolan som innebär ett delvis integrerat genomförande av utbildningar med olika inriktningar och genom generösa möjligheter för byte mellan program och för värdering och tillgodoräknande av kurser. Det är väsentligt att lärosäte och student nära samverkar så att genomförandet av studierna kan planeras på ett bra sätt. Det finns exempel på hur högskolor kan underlätta både sin egen och studenternas planering inom ramen för breda program genom att varje student har en upprättad plan för vilka kurser som skall genomgås under t.ex. de tre närmaste terminerna. För att underlätta en bred rekrytering har kommittén velat fästa stort avseende vid möjlighet till ett system med successiva val inom ett mycket brett lärarutbildningsprogram med en ingång. De syften som ligger bakom denna tanke är väsentliga. Det är viktigt att ha tillgång till metoder som medverkar till en bred rekryteringsbas för lärarutbildningen. Vissa kategorier av sökande kan lättare rekryteras om de inte från början behöver välja inriktning och poängomfattning av studierna. Därför bör huvudalternativet vara att studenter, som skall ta lärarexamen har möjlighet att göra successiva val. Det är i detta fall särskilt väsentligt att de sökande från början informeras om förutsättningarna för vidare studier inklusive det utbildningsutbud i form av inriktningar och specialiseringar som högskolan kan erbjuda. Det är också väsentligt att högskola och student samverkar på ett bra sätt så att studierna kan genomföras framgångsrikt. Lärosätena bör stödja studenterna i deras val och underlätta övergång mellan lärosätena. Utbildningsalternativ där den sökande antas från början till lärarutbildningsprogram av en viss omfattning beroende på inriktning av examen bör kunna erbjudas bl.a. för att ge högskolorna möjligheter att rekrytera till inriktningar och omfattningar där brist föreligger. Studenten har i en sådan antagning från början platsgaranti för hela den avsedda utbildningen. Självfallet bör studenten även i detta alternativ ha möjlighet att byta inriktning. Regeringen erfar att många universitet och högskolor prövar nya former för en bred antagning till lärarutbildning och finner detta mycket positivt. Med den föreslagna strukturen för lärarutbildningen och möjligheterna till distansutbildning kommer samverkan mellan lärosätena att medverka till att studentens önskemål om utbildningar kan uppfyllas. Regeringen avser att följa lärosätenas antagning till lärarutbildningarna. En utvärdering av de successiva valen kommer att göras 3 efter reformens ikraftträdande. Lämplighetsprövning vid antagning till lärarutbildning Kommittén föreslår att sökande antas till lärarutbildning under förbehåll att de skall förete ett registerutdrag ur polisregistret, av vilket det skall framgå att vederbörande inte dömts eller står under åtal för vissa brott, i första hand sexualbrott och barnpornografibrott. Remissinstanserna är negativa till kommitténs förslag. Regeringen har i en remiss till lagrådet föreslagit att den som erbjuds en anställning inom förskoleverksamhet, grundskola och motsvarande obligatoriska skolformer samt inom barnomsorgen skall lämna ett utdrag ur polisens belastningsregister. Syftet är att undvika att personer som dömts för vissa brott, i första hand sexualbrott och barnpornografibrott, anställs i de nämnda verksamheterna. Att lämna registerutdrag skall vara det sista momentet i ett anställningsförfarande. Det är inte givet att alla personer som genomgår lärarutbildning kommer att arbeta med barn och ungdom. Enligt regeringens mening bör lämplighetsprövning genom registerkontroll begränsas till de fall som föreslås i lagrådsremissen och som då skall ske i samband med erbjudande om anställning. 10 Särskilda frågor 10.1 Specialpedagogisk utbildning Regeringens bedömning: Olika former av specialpedagogisk utbildning bör ingå i lärarutbildningen. Specialpedagogisk utbildning bör ingå som ett moment i det allmänna utbildningsområdet. Specialpedagogisk utbildning bör också kunna anordnas inom utbildningsområdena med inriktningar och specialiseringar. En specialpedagogisk påbyggnadsutbildning bör leda fram till specialpedagogexamen. Kommitténs förslag: Högskolor som anordnar lärarutbildning bör få i uppdrag att utveckla specialpedagogisk kompetens på fyra nivåer: grundläggande specialpedagogiska kunskaper inom det allmänna utbildningsområdet, kurser med specialpedagogisk inriktning respektive specialisering samt en utveckling och förstärkning av det specialpedagogiska programmet. Kommittén förutsätter att specialpedagogikens roll knyts närmare förskolans, skolans och vuxenutbildningens ledning. Utredningen föreslår att den kommitté som har i uppdrag att göra en översyn av skollagen, skall ta ställning till om förtydliganden och förändringar i specialpedagogrollen och specialpedagogexamen skall regleras genom lagstiftning. Regeringens bedömning överensstämmer i huvudsak med kommitténs förslag. Remissinstanserna: Både myndigheter, universitet och högskolor och kommuner stöder över lag förslaget att förstärka skolans samlade specialpedagogiska kompetens och förslaget till examensbeskrivning för specialpedagoger. påpekar att behovet av särskilt stöd ökat också inom vuxenutbildningen i takt med att allt fler ur de prioriterade grupperna nås av utbildningserbjudanden. välkomnar en särskild utbildning i teckenspråk och svenska. Högskolan på anser att alla fyra nivåer inom specialpedagogisk kompetens, som kommittén föreslår, bör finnas inom ett rektorsområde. , m.fl. lärosäten ifrågasätter förslaget att bara några universitet skall ha examensrätt när det gäller specialpedagogexamen. Många kommuner, bl.a. kommun, tar upp behovet av kompetensutveckling av lärare inom det specialpedagogiska området. betonar att det är viktigt att särskolans behov av specialpedagogisk kompetens tillgodoses på nivå tre och fyra. Falu kommun, med flera kommuner, anser att skolans ansvar för kompetens för specialpedagogiska insatser bör regleras i skollagen (1985:1100).Av intresseorganisationerna ställer sig och bakom förslagen. Lärarorganisationerna framhåller vikten av att kommunerna verkligen anställer lärare med adekvat specialpedagogisk kompetens, som kan arbeta operativt gentemot eleverna. Av specialskolorna understryker Kristinaskolan och Åsbackaskolan behovet av lärare i teckenspråk och anser att specialskolornas lärarbehov inte behandlats ordentligt av utredningen. påpekar att det råder en skriande brist på specialpedagoger med inriktning mot synskada inom särskolan. Den nya utbildningen måste leda till en utökning av denna kompetens. , Ungdomar och Vuxna anser att ett förtydligande behövs om vilken behörighet som krävs för undervisning av elever med utvecklingsstörning. Förbundet betonar vidare vikten av att lärarutbildningen ger kompetens att upprätta åtgärdsprogram för elever i behov av särskilt stöd. Skälen för regeringens bedömning: Behov av specialpedagogisk kompetens Barn och elever kommer till förskolan, skolan och vuxenutbildningen med olika bakgrund och förutsättningar. Undervisningen måste anpassas till skiftande behov av särskilt stöd. All erfarenhet visar på behovet av tidig upptäckt och tidigt insatta åtgärder för att nå bästa möjliga resultat. Detta gäller inom hela utbildningsområdet, från förskolan och förskoleklassen upp genom den obligatoriska skolan, fritidshemmet och de frivilliga skolformerna gymnasieskolan och vuxenutbildningen. Utvärderingar har visat att många lärare efterlyser mer kunskaper i specialpedagogiska frågor. Både regeringen och har i olika sammanhang markerat att en god mätare av kvaliteten i skolans pedagogiska verksamhet är hur den möter behov av särskilt stöd. Statens skolverks tillsynsutredningar tyder på att kommunerna sviktar i sin uppgift att ge särskilt stöd. Regeringen delar kommitténs mening att differentierings- och individualiseringsproblematiken så långt möjligt skall hanteras inom den reguljära undervisningen. Specialpedagogik blir då något som skall ingå i vardagsarbetet för alla lärare i förskola, skola och vuxenutbildning och således ingå i grundutbildning. Det finns enligt regeringens bedömning ett stort behov av generell och grundläggande specialpedagogisk kompetens inom hela skolområdet. Varje lärare bör kunna svara för att elever som behöver särskilt stöd och hjälp både får rätt sorts hjälp och i tillräcklig omfattning. Detta förutsätter bl.a. samarbete med specialpedagoger och annan elevvårdspersonal. Det är vidare önskvärt att det i de flesta arbetslag finns lärare med fördjupade specialpedagogiska kunskaper. Självfallet har särskolan, särvux och specialskolan samt resurs- och stort behov av bl.a. lärare med specialkompetens inom olika specialpedagogiska områden. Regeringen anser i likhet med kommittén att specialpedagogens yrkesroll bör utvecklas och förstärkas. utvärderingar och Statens skolverks kvalitetsgranskning av området elever i behov av särskilt stöd (Statens skolverks rapport nr 160) visar på behovet av att specialpedagogen knyts närmare skolans ledning och att det övergripande specialpedagogiska arbetet bör ha fokus på att undanröja hinder för och orsaker till svårigheter i undervisnings- och lärandemiljöerna. Detta innebär bl.a. att specialpedagogen bör delta i planering som rör förskolans och skolans inre organisation. Även andra utredningar har visat på behovet av att pedagogiska strategier med fokus på barn och elever i behov av särskilt stöd vidareutvecklas så att individualisering vad gäller stoff, innehåll och arbetssätt utvecklas. Här kan specialpedagogen ha en särskild uppgift och bidra till lösningar utifrån sin speciella kompetens. Bristen på lärare med specialpedagogisk examen är stor. Utvärderingar och lärarprognoser från bl.a. visar att det föreligger behov av lärare med specialpedagogisk utbildning. Regeringen anser således i likhet med kommittén, att det är angeläget att förstärka skolans samlade specialpedagogiska kompetens. Den föreslagna strukturen för lärarutbildning ger goda möjligheter att göra detta och att utveckla olika alternativ till specialpedagogiska utbildningar, både vad gäller innehåll och omfattning. Specialpedagogisk kompetens i lärarutbildningens struktur Som ovan angivits behöver förskolan, skolan och vuxenutbildningen ha beredskap att ta emot och ge alla barn och elever möjlighet till utveckling, delaktighet och lärande. Det betyder att grundutbildningen behöver fokusera på villkoren för att elever i behov av särskilt stöd skall kunna ingå i skolans gemenskap. Det innebär inte att varje lärare skall ha kunskap om varje enskilt funktionshinder. Däremot är det viktigt att alla lärare har en grund att stå på och kan identifiera de mest vanligt förekommande problemsituationerna, där det kan vara aktuellt med särskilt stöd och hjälp. Barn och elever kan ha störningar eller svårigheter av olika slag. Målet bör vara att varje lärare har beredskap att möta detta i sitt pedagogiska arbete. Det bör ske genom att en del av det allmänna utbildningsområdet i lärarutbildningen bör omfatta generella och för alla lärare grundläggande specialpedagogiska kunskaper. Målet är att alla blivande lärare utifrån kunskaper i specialpedagogik skall ha goda förutsättningar att organisera arbetet med hänsyn till olika barns och elevers behov av tid, stimulans och stöd. Vidare bör alla blivande lärare ha kunskap om vad specialpedagogens fördjupade kunskaper kan och skall användas till som kompletterande stöd i detta arbete. Utbildningsdområden med inriktningar och/eller specialiseringar Enligt samstämmig utbildningsexpertis och i enlighet med de utbildningspolitiska målen är det angeläget att barn och elever med t.ex. utvecklingsstörning, synskador eller hörselskador så långt det är möjligt och lämpligt undervisas tillsammans med övriga barn och elever. Det är därför både önskvärt och nödvändigt att det inom förskolan, skolan och vuxenutbildningen finns lärare som, utöver den grundläggande specialpedagogiska kunskapen och utöver kunskap i ett annat ämne/ämnesområde, har kunskaper som rör barn och ungdomar i komplicerade inlärningssituationer. Detta kan ske genom att lärarstudenter kan välja utbildning med särskild inriktning och/eller specialisering inom det specialpedagogiska ämnesområdet. Lärare som i sin grundutbildning har specialpedagogisk inriktning och/eller specialisering kan även svara mot vissa av särskolans och särvux behov. Det kan finnas behov av mer specifika specialpedagogiska kunskaper för personer med läs- och skrivsvårigheter, svårigheter att räkna och/eller svårigheter med begreppsförståelse inom olika ämnesområden. Detta behov kan också finnas för personer med koncentrationssvårigheter, ADHD, DAMP, syn-/hörselnedsättningar, utvecklingsstörning eller sociala och emotionella svårigheter. I samtliga skolformer behöver det finnas lärare som kan bidra med fördjupade kunskaper inom dessa områden och som vet hur olika faktorer påverkar förutsättningarna och möjligheterna för enskilda individer att deltaga och lära.