prop · GN0398 · 2000-01-01 00:00:00 — I och med att kvantitet kom att gå före kvalitet försämrades också det tidigare goda rykte som arbetsmarknadspolitiken haft. Många arbetslösa hamnade i en rundgång mellan arbetslöshet och olika åtgärder. Åtgärderna ledde inte i samma omfattning som tidigare till arbete och de upplevdes därför i ökad utsträckning som meningslösa. Andelen i arbete efter yrkesinriktad arbetsmarknadsutbildning minskade t.ex. från till som lägst . Den stora belastningen på arbetsförmedlingarna gjorde att förmedlarna kunde ägna allt mindre tid åt varje enskild sökande, trots kraftigt ökade personalresurser. prövades en rad olika nya åtgärder och försöksverksamheter för att motverka de problem som fanns på arbetsmarknaden. Försöksverksamheterna ledde också till att många projekt startades som inte alltid hade en tydlig arbetsmarknadspolitisk inriktning. har flera insatser gjorts för att öka det kommunala och regionala inflytandet inom arbetsmarknadspolitiken. Kommunerna har också tagit ett mycket stort ansvar. Ett uttryck för detta är införandet av det kommunala programmet för ungdomar , utvecklingsgarantin för ungdomar, en starkare representation för kommunerna i arbetsförmedlingsnämnderna m.m. Grundtanken bakom det ökade lokala inflytandet är att effektivisera insatserna då man på lokal nivå har bäst kunskap om det lokala näringslivet och de arbetssökande. Den inriktning som politiken haft har kritiserats från många håll som ineffektiv och alltför omfattande. Regeringen delar uppfattning att den aktiva arbetsmarknadspolitiken är ett av flera viktiga verktyg för att bekämpa arbetslösheten ((1998) What works among labour market policies: evidence from countries experiences , , Labour Market and Social Policy Occassional paper No 35). Men att effektiviteten i arbetsmarknadspolitiken naturligt nog är lägre då det är låg efterfrågan och få lediga arbeten. Mycket tyder dock på att arbetsmarknadspolitiken i flera avseenden varit framgångsrik. Den mycket kraftiga sysselsättningsökning som skett sedan början har kunnat ske utan att inflationen tagit fart och allt för stora flaskhals- eller bristproblem. Antalet långtidsinskrivna har också minskat kraftigt nu när konjunkturen vänt uppåt. Detta tyder på att de arbetslösa, även de som varit utan arbete mycket , bl.a. tack vare arbetsmarknadspolitiken i stor utsträckning kunnat behålla sin anknytning till arbetsmarknaden. Vi har därmed undvikt den situation som präglar flera andra länder, där många permanent slagits ut från arbetsmarknaden. Alternativet till den förda politiken, dvs. en betydligt lägre omfattning på de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna, hade sannolikt varit att många hade slagits ut permanent och att det skulle vara svårt att rusta dem för arbetsmarknaden när de nu åter behövs. Arbetslöshets- och sysselsättningsmålet Regeringen fastslog som mål att skall ha halverat den öppna arbetslösheten till . har den öppna arbetslösheten sjunkit betydligt. Arbetslösheten uppgick som årsgenomsnitt till . Arbetslösheten var bland kvinnor och bland män. Med en fortsatt god sysselsättningsutveckling ligger regeringens mål att minska den öppna arbetslösheten till inom räckhåll. REGERINGENS SYSSELSÄTTNINGSMÅL (Säsongsrensade värden, 3 månaders glidande medelvärde) Arbetslöshetsmålet kompletterades med ytterligare ett mål, nämligen att andelen reguljärt sysselsatta av befolkningen skall öka från år . Med reguljärt sysselsatta menas de som är sysselsatta enligt definitionen i Arbetskraftsundersökningen () exklusive sysselsatta i de konjunkturberoende arbetsmarknads-politiska programmen anställningsstöd, allmänt anställningsstöd, förstärkt anställningsstöd, offentligt tillfälligt arbete (OTA), resursarbeten i offentlig verksamhet och starta eget bidrag. Arbetsmarknaden präglas nu av den mycket starka sysselsättningsökning som sker inom stora delar av näringslivet. Antalet sysselsatta har ökat med ca 200 000 personer . Denna ökning har skett bland både kvinnor och män och inom alla ålderskategorier. Tillgängliga prognoser tyder på en fortsatt stark sysselsättningsökning . Andelen sysselsatta av befolkningen, är nu för åldersgruppen 20 . Detta är en förbättring med en procentenhet jämfört med , då andelen reguljärt sysselsatta uppgick till . Det finns goda förutsättningar för att nå sysselsättningsmålet på för denna åldersgrupp . Fortsätter sysselsättningen att öka i den takt som vi ser som följer kommer regeringens sysselsättningsmål att nås tidigare än . Utvecklingen varierar mellan olika delar av landet. Under konjunkturnedgången minskade sysselsättningen ungefär lika mycket i hela landet. I den konjunkturuppgång som vi nu befinner oss i ökar däremot de regionala skillnaderna. Den största delen av de två senaste årens sysselsättningsökning har skett i storstadsregionerna och på universitetsorterna. En stor del av de sysselsatta i dessa områden arbetar inom den privata tjänstesektorn, vilken är den bransch där sysselsättningsuppgången varit starkast. Men även de industriinriktade smålandslänen har haft en god sysselsättningsutveckling. De så kallade skogslänen (, , , , , och ) har emellertid haft en svagare utveckling. En stor del av sysselsättningen inom dessa län finns inom offentlig sektor. Sex av landets 21 län uppvisar en oförändrad eller minskad sysselsättning. Tillsammans svarar dessa län för av den totala sysselsättningen i landet. Även i vissa utsatta områden i storstadsregionerna har en sysselsättningsutveckling som är närmast oförändrad trots de senaste årens konjunkturuppgång. Sysselsättningen har således stigit på de flesta håll i landet . Det finns dock stora skillnader i sysselsättningsnivå mellan olika regioner och grupper. Var finns de arbetslösa? 1990-talets djupa lågkonjunktur slog hårt mot i stort sett alla grupper och sektorer. Arbetslösheten drabbade dock framför allt personer i de yngre åldrarna, med andra ord unga människor som antingen just skulle etablera sig eller relativt hade etablerat sig på arbetsmarknaden. Då arbetslösheten var som högst, åren 1993 1994, var ca två tredjedelar av de arbetslösa under . Nedgången i sysselsättningen drabbade såväl lågutbildade som högutbildade. Arbetslösheten steg för alla, visserligen från skilda nivåer, men grupper med olika utbildningsbakgrund hade ungefär samma relativa ökning av arbetslösheten. Ökningen av arbetslösheten och nedgången i sysselsättningsintensitet skedde över hela landet. Till exempel var det samma procentuella fall i sysselsättningsintensitet i och i . Den förbättrade ekonomin och den sysselsättningsuppgång som började innebär att arbetslösheten nu sjunker. Minskningen är dock mer ojämnt fördelad än vad ökningen var. Arbetslösheten är spridd över alla åldersgrupper. Diagrammet nedan visar att antalet arbetslösa i stort sett är lika många i alla åldersgrupper. Det varierar mellan som mest 60 000 i åldersgruppen och som minst 40 000 i åldersgruppen . var det ca så många arbetslösa i åldern som i åldern . Arbetslösheten minskar således mest i de yngre åldersgrupperna. De yngre arbetslösa får jobb snabbare och de har även i högre utsträckning lämnat arbetskraften för att studera. Det är ändå värt att notera att merparten eller av de arbetslösa är . av de arbetslösa är , vilket innebär att de äldres andel av de arbetslösa har ökat. De äldre har svårare att få jobb och har därmed längre arbetslöshetstider än de yngre. De arbetslösa finns i hela landet. Nästan hälften av de arbetslösa bor i något av de tre storstadslänen. av de arbetslösa är bosatta i något av de sju skogslänen, den resterande tredjedelen bor i övriga landet. Den relativa arbetslösheten är högst i skogslänen. Arbetslösheten varierar mellan i och i och . De flesta län har dock en arbetslöshet kring 5 . Obalanstalet, med vilket menas såväl de öppet arbetslösa som deltagare i arbetsmarknadspolitiska program, är dock betydligt större i de svagare regionerna. Detta beror på att antalet deltagare i de konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska programmen är som störst där den relativa arbetslösheten är som högst. Enligt statistik från över antalet personer anmälda som arbetslösa respektive i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program varierar obalanstalet som andel av arbetskraften från i till i . fanns det enligt AMS verksamhetsstatistik närmare 100 000 arbetslösa inklusive deltagare i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska program i de sju skogslänen. fanns det motsvarande ca 160 000 arbetslösa personer i de tre storstadslänen och ytterligare ca 110 000 i resterande delar av landet. Det finns dock en större dold arbetslöshet i skogslänen med en högre andel förtidspensionerade, många av arbetsmarknadsskäl och även ett större antal studerande i . Men även i storstadsregionerna finns det grupper som inte syns i arbetslöshetsstatistiken. Dessa grupper utgörs till stor del av personer med utländsk bakgrund. Ett sätt att mer direkt studera den regionala arbetsmarknadssituationen är att titta på andelen sysselsatta av befolkningen i åldern , den s.k. sysselsättningsintensiteten. Denna var för riket som helhet . Den högsta sysselsättningsintensiteten finns i och i smålandslänen där av befolkningen har arbete. Lägst andel sysselsatta har . Noterbart är även att storstäderna och har en låg andel sysselsatta. I kommun som till befolkningstorlek motsvarar , var andelen sysselsatta av befolkningen . De personer som är födda utanför drabbades mycket hårt av konjunkturnedgången. Andelen sysselsatta bland dem med utomnordiskt medborgarskap halverades ; från till . De som invandrat till eller som inte kommit in på arbetsmarknaden drabbades hårdast i det besvärliga arbetsmarknadsläget. Men även de utlandsfödda som blivit svenska medborgare drabbades kraftigt av konjunkturnedgången. Många arbetade t.ex. inom industrin där många arbetstillfällen försvann. Glädjande nog så ser vi att sysselsättningsintensiteten nu ökar betydligt bland dessa grupper som arbetslösheten minskar. Sysselsättningsintensiteten bland utomnordiska medborgare har ökat med och arbetslösheten har minskat från . är dock sysselsättningsintensiteten väsentligt lägre och arbetslösheten högre bland personer födda utanför än bland personer födda här i landet. De arbetslösa skiljer sig delvis från de sysselsatta beträffande utbildningsbakgrund. Bland de arbetslösa saknar gymnasiekompetens, vilket kan jämföras med av de sysselsatta. Omkring två tredjedelar av de arbetslösa har gymnasie- eller högskolekompetens. Det är förhållandevis få med högskoleutbildning bland de arbetslösa. Långtidsinskrivna och rundgångsproblematik Den långvariga krisen på arbetsmarknaden innebär att långa arbetslöshetstider har blivit allt vanligare. Långtidsarbetslösheten har dock hållits i schack genom den aktiva arbetsmarknadspolitiken. Antalet personer i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder har varit betydande. Trots detta har många personer stått utanför den reguljära arbetsmarknaden under långa perioder. Dessa har i många fall varvat perioder av konjunkturberoende åtgärder med öppen arbetslöshet. Av de aktuella arbetssökande vid arbetsförmedlingen eller personer i konjunkturberoende åtgärd har genomgått en arbetsmarknadspolitisk åtgärd. Hälften av dem som varit i åtgärd hade genomgått fyra eller fler åtgärder. En fjärdedel av dem som var arbetslösa var antingen arbetslösa eller i konjunkturberoende åtgärd , dvs. Ett sätt att mäta långtidsarbetslöshet är att se på antalet personer som varit kontinuerligt inskrivna vid arbetsförmedlingen utan att ha haft något avbrott för arbete. De som har varit inskrivna klassificeras som långtidsinskrivna. De långtidsinskrivna har ökat dramatiskt från att i stort sätt ha varit obefintliga vid decenniets början, till som flest då ca 130 000 personer var långtidsinskrivna. De långtidsinskrivna har därefter minskat betydligt. är ca 70 000 personer långtidsinskrivna och de utgör därmed av dem som vid arbetsförmedlingen är registrerade som antingen arbetslösa eller i arbetsmarknadspolitiskt konjunkturprogram. Diagrammet nedan visar att minskningen av långtidsinskrivna har hållit samma takt som nedgången i det totala obalanstalet. Vilka är då de långtidsinskrivna? Förenklat kan man säga att de långtidsinskrivna har ungefär samma bakgrund som de arbetslösa i stort. De är emellertid något äldre än övriga arbetslösa och har något lägre utbildning. Även bland de långtidsinskrivna är merparten i medelåldern , medan är och är . av de långtidsinskrivna är män. De långtidsinskrivna är spridda över landet. I förhållande till befolkningen finns det flest långtidsinskrivna i . Omkring 4 000 av de 70 000 långtidsinskrivna bor i . I antal räknat finns flest långtidsinskrivna i och i län. Ca en tredjedel av de långtidsinskrivna bor i dessa två storstadslän. till utbildningsbakgrund, skiljer sig den formella kompetensen hos de arbetslösa inte i någon större utsträckning från kompetensen hos de sysselsatta. Bland de långtidsinskrivna är det dock som saknar gymnasiekompetens, vilket delvis kan förklaras av att andelen äldre är högre bland de långtidsinskrivna. Således har av de långtidsinskrivna minst gymnasiekompetens. De långtidsinskrivna har tagit del av sysselsättningsuppgången och antalet har minskat i takt med arbetslösheten. Den grupp långtidsinskrivna som kvarstår tenderar dock att bli allt mer svårplacerad. En allt större del, , av de långtidsinskrivna är arbetshandikappade. Andelen utomnordiska medborgare utgör av de långtidsinskrivna, men av de långtidsinskrivna är födda utomlands. Många av de långtidsinskrivna har en mycket lång inskrivningstid. Ca 25 000 personer har varit kontinuerligt inskrivna vid arbetsförmedlingen . En intressant fråga är hur stora chanser de sökande vid arbetsförmedlingen som varit utanför den reguljära arbetsmarknaden har att få ett arbete. AMS har tagit fram uppgifter om sannolikheten att få ett arbete utifrån hur länge man har varit inskriven vid förmedlingen och hur detta förändras över tiden. Diagrammet nedan visar andelen av arbetssökande som får arbete för olika grupper av arbetslösa (vänster axel) och andelen nyanmälda lediga platser, vilket här används som konjunkturindikator, (höger axel). Sannolikheten för en långtidsinskriven att få arbete är ungefär en fjärdedel så stor som för en korttidsarbetslös. Det intressanta är dock att sannolikheten har förbättrats när konjunkturen stärkts. Även om sannolikheten för en långtidsinskriven att få jobb ligger kvar på en låg nivå, har den ökat från . Dessvärre finns det en tendens att sannolikheten nu stabiliserats på en låg nivå, trots att de lediga platserna fortsatt att öka. Slutsatsen är att ingen person är chanslös på arbetsmarknaden eftersom även sannolikheten att få jobb för dem med sämst förutsättningar ökar när efterfrågan på arbetskraft ökar. Det går emellertid långsamt eftersom enbart av de långtidsinskrivna får jobb . Detta betyder förutsatt oförändrad sannolikhet, dvs. att inga fler blir långtidsinskrivna samt att inga långtidsinskrivna lämnar arbetskraften, att det skulle ta ungefär innan samtliga långtidsinskrivna har fått jobb. AMS gjorde en urvalsundersökning (Ura 1998:11 Svaga grupper bland arbetsförmedlingens sökande omfattning och hinder) där arbetsförmedlare fick klassificera arbetssökande, med inskrivningstider längre än utan avbrott för arbete, utifrån deras möjligheter att få jobb på den reguljära arbetsmarknaden . I denna undersökning uppgav förmedlarna att det var av de arbetssökande med en inskrivningstid längre än som de inte kunde hjälpa att finna ett jobb. Denna grupp bestod då av ca 35 000 personer. De faktorer som arbetsförmedlarna uppgav som de största hindren för att denna grupp arbetslösa skulle få ett arbete var utbildning och erfarenhet i kombination med svag efterfrågan. Ytterligare faktorer till nackdel var ålder, ohälsa och dåliga svenska kunskaper. Sedan denna undersökning genomfördes har arbetsmarknadsläget stärkts mer än de flesta förväntat sig. Den dynamik som en ökad efterfrågan medför torde därför kunna innebära att även mycket svaga grupper kan få jobb. Sammanfattningsvis kan man ändå säga att en stor del av de arbetslösa är förhållandevis unga och har en förhållandevis god utbildning. Det har också varit så att antalet långtidsinskrivna personer har minskat i takt med konjunkturuppgången genom att de har fått jobb eller påbörjat studier. Det finns dock en tendens till att det är de lågutbildade, arbetshandikappade och äldre som blir kvar i långtidsarbetslöshet. Bland de högutbildade finns invandrare som haft svårt att etablera sig på arbetsmarknaden till följd av att vissa arbetsgivare inte tillvaratagit den kompetens dessa personer kan ha. Efterfrågan på arbetskraft En god efterfrågan på arbetskraft är en nödvändig förutsättning för att arbetslösheten skall fortsätta att minska. En god indikator på arbetskraftsefterfrågan är antalet nyanmälda platser till landets arbetsförmedlingar. Det bör dock betonas att detta inte ger en heltäckande bild av efterfrågan på arbetskraft, eftersom endast en tredjedel av alla lediga platser anmäls till arbetsförmedlingen. Antalet nyanmälda platser till arbetsförmedlingen låg på en hög nivå. Även första månader har platserna fortsatt att öka. anmäldes närmare 54 000 nya platser till landets arbetsförmedlingar, varav drygt 50 000 platser hade en varaktighet på . Det är den högsta februarinoteringen . Antal nyanmälda lediga platser, >10 dgr (Säsongsrensande värden, 3 månaders glidande medelvärde) Uppgången i antalet nyanmälda platser var spridd över ett flertal branscher. Antalet nyanmälda platser ökade särskilt inom uppdragsverksamhet, tillverkningsindustri, varuhandel samt offentlig tjänstesektor. Det är huvudsakligen de fasta anställningarna som ökar i antal. Mer än varannan ledig plats som anmäls till arbetsförmedlingen är nu en tillsvidareanställning. De nya arbetstillfällena är dock ojämnt fördelade över landet. Situationen på arbetsmarknaden är generellt sett bäst i storstads- och universitetsregionerna samt i vissa delar av . konjunkturbarometrar, vilka omfattar tillverkningsindustri, byggindustri och offentlig sektor, talar också för en fortsatt sysselsättningsexpansion. Flertalet sektorer har optimistiska förväntningar om framtiden och rapporterar om planer på att öka sysselsättningen. De största sysselsättningsökningarna väntas inom tjänstesektorerna. Utbudet av arbetskraft arbetskraftsbrist? Svensk ekonomi befinner sig nu i en stark tillväxtfas. Sysselsättningen fortsätter att stiga som arbetslösheten minskar. Denna utveckling har varit förenlig med en mycket låg inflationstakt. Ökande rekryteringssvårigheter på arbetsmarknaden utgör emellertid en orossignal. Varje signal om rekryteringsproblem bör tas på allvar då arbetskraftsbrist hämmar den ekonomiska tillväxten. Rekryteringssvårigheter medför att det tar för företagen att besätta sina vakanta platser, vilket resulterar i en högre arbetslöshetsnivå. Rekryteringsproblem kan i värsta fall tvinga företag att tacka nej till order eller skjuta en planerad expansion . I de fall rekryteringssvårigheterna leder till att man inte kan öka produktionen brukar det kallas brist. I de fall bristen påverkar mer än den saknade personens direkta produktion brukar man tala om flaskhalsproblem. Slutligen kan rekryteringssvårigheter medföra att konkurrensen om den kvalificerade arbetskraften tilltar, vilket ökar riskerna för inflationsdrivande löneökningar. AMS försöker i en återkommande enkätundersökning (URA 1999:15) att skatta företagens förväntade arbetskraftsbrist samt flaskhalsproblem. som upplever brist på utbildad respektive yrkeserfaren arbetskraft Rekryte- ringsproble m Utbildad arbetskraft Därav flaskhals Yrkeserfaren arbetskraft Därav flaskhals Byggnads- verksamhet 62,2 39,9 51,0 44,3 49,8 Industri- verksamhet 49,1 28,3 36,6 29,3 38,0 Uppdrags- verksamhet 58,2 26,3 48,4 37,8 48,9 Övriga privata tjänster 44,3 20,8 31,3 25,3 29,7 Totalt 50,4 26,2 40,0 31,0 39,9 Källa: AMS En relativt stor andel av de intervjuade arbetsställena förväntar sig arbetskraftsbrist, vilka i vissa fall kan ge upphov till flaskhalsproblem. Av de tillfrågade arbetsställena väntade sig rekryteringssvårigheter till följd av brist på utbildad arbetskraft och till följd av brist på yrkeserfaren arbetskraft. av samtliga arbetsställen räknar med flaskhalsproblem, vilket är ungefär lika stor andel som i de två föregående undersökningarna. Rekryterings- och flaskhalsproblemen har, jämfört med den senaste studien, tilltagit markant inom byggsektorn som de har avtagit något inom den privata tjänstesektorn. Flaskhalsproblemen blir emellertid allt mer problematiska att åtgärda då det råder brist på personer med lång utbildning såsom civilingenjörer, högskoleutbildad IT-personal samt specialutbildade industri- och byggnadsarbetare. Rekryteringsproblemen har även drabbat den offentliga sektorn. Landstingen och kommunerna har allt större svårigheter att rekrytera lärare, läkare, sjuksköterskor samt undersköterskor. Undersökningen visar att av de företag som angivit att de har haft rekryteringsproblem har lyckats lösa problemen. Rekryteringssvårigheterna innebar emellertid att anställningsförfarandet tog betydligt än brukligt, att företaget tvingades sänka sina kompetenskrav och/eller att företaget hyrde in arbetskraft. Vid intervjutillfället hade av företagen med rekryteringssvårigheter fortfarande inte löst problemet. AMS konstaterar även att utbildningskraven på arbetsmarknaden har tilltagit . krävde närmare var tredje plats som anmälts till arbetsförmedlingen högskoleutbildning medan endast ca var tionde vakans helt saknade utbildningskrav. Arbetsmarknaden riskerar att bli tudelad. Det finns, å ena sidan, en grupp arbetssökande som inte uppfyller arbetsmarknadens utbildningskrav och som därför riskerar att fastna i en rundgång av arbetslöshet, tillfälliga arbeten och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Det finns, å andra sidan, en grupp eftertraktade individer med högskoleutbildning vilken inte är tillräckligt stor för att fylla alla arbetsmarknadens kvalificerade vakanser. AMS visar dock i en annan undersökning (URA 1999:17) att en stor del av de rekryteringssvårigheter som företag anser sig ha snarare är ett uttryck för önskemål än verkliga behov. Studien baserar sig på intervjuer av drygt 5 000 arbetsgivare vilka anmält plats till arbetsförmedlingen. av de intervjuade företagen anger att de upplever en brist på kvalificerad arbetskraft. Andelen "flaskhalsar", som här definieras som att företagen antingen inte lyckats rekrytera en person eller att företagen tvingats anställa en person med lägre kompetens än vad som krävs för att utföra det aktuella arbetet, uppgår till . Den första typen av "flaskhals", där företagen inte lyckats anställa en person på den vakanta platsen, uppgår till . Denna situation är bekymmersam då den hämmar tillväxten på såväl kort som lång sikt. Den andra typen av "flaskhals", där företagen rekryterat en individ med lägre kompetens än vad som krävs för att utföra arbetet, är en kortsiktig "flaskhals". Företagen kan med extra insatser, till exempel genom vidareutbildning, höja personens produktionstillskott till en tillfredsställande nivå. Denna typ av "flaskhals" uppgår till i undersökningen. Av den ursprungliga bristsituationen kvarstår och representerar företagens överdrivna kvalifikationskrav. Studien finner även att sannolikheten att en "flaskhals" skall uppstå är störst där de formulerade behoven från arbetsgivarna är en kombination av låg utbildning samt liten erfarenhet. Detta resultat är överraskande då tidigare rapporter ofta påstår att det största problemet är bristen på högskoleutbildad arbetskraft. En förklaring till detta resultat är att yrken som kräver speciella yrkesutbildningar återfinns i den lägsta utbildningskategorin. Utbytbarheten och möjligheterna för arbetsgivarna att jämka på utbildningskraven är mindre för de yrken som kräver en formell behörighet. De aktiva arbetsmarknadspolitiska åtgärderna fyller här en viktig funktion.