prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — Därmed faller sådan införsel utanför tillämpningsområdet för den här paragrafen (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 6.1). I den allmänna motiveringen (avsnitt 5.2) behandlas vissa frågor om paragrafens tillämplighet med hänsyn till folkrätten, konventioner och bilaterala överenskommelser med andra stater. Skattebestämmelser som sanktioneras genom 8 § Av SL kan, i likhet med VSL, inte utläsas i vilka fall tull, annan skatt eller avgift skall betalas vid import (införsel från tredje land). I vad mån så skall ske framgår i stället av ett stort antal andra författningar. Av den s.k. tulltaxan, dvs. rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av , framgår om, och i förekommande fall med vilken procentsats, tull skall betalas för en viss vara. I 1 kap. 1 § mervärdesskattelagen föreskrivs att mervärdesskatt skall betalas vid sådan import som enligt lagen är skattepliktig. I 1 kap. 5 § mervärdesskattelagen föreskrivs att skattskyldigheten inträder då varan enligt tullagstiftningen skall anmälas till förtullning eller när införsel skall anmälas med stöd av 9 § tullagen (motsvaras av 3 kap. 3 § i förslaget till ny tullag). Punktskatter för import (införsel från tredje land) finns föreskrivna endast i tre lagar, nämligen lagen om tobaksskatt (LTS), lagen om alkoholskatt (LAS) och lagen om skatt på energi (LSE). Enligt LTS, LAS och LSE föranleder import skattskyldighet. Ett undantag enligt alla tre lagarna utgörs av upplagshavares import. En upplagshavare blir överhuvudtaget inte skattskyldig för import. Hans skattskyldighet inträder i stället bl.a. då han i olika uppräknade situationer levererar varan eller förbrukar den. Eftersom skattskyldig- heten inte inträder genom införseln utan genom att upplagshavaren sedan exempelvis levererar eller förbrukar varan, blir redan till följd därav SL inte tillämplig. Skatteundandraganden bestraffas i stället genom skatte- brottslagen. I de fall import utlöser skattskyldighet enligt LTS, LAS eller LSE, skall beskattningen, med ett undantag, ske i den ordning som gäller för tull. Sådan skattskyldighet för import straffsanktioneras genom 8 § SL. Undantaget gäller s.k. registrerade varumottagare. Enligt såväl LTS som LAS beskattas nämligen en sådan persons import inte i den ordning som gäller för tull. I stället beskattas den inom ramen för beskattnings- förfarandet i lagen om punktskatter och prisregleringsavgifter (LPP); jfr 19 § LTS och 18 § LAS. Den registrerade varumottagarens skyldighet att betala importskatt enligt LTS eller LAS straffsanktioneras således genom skattebrottslagen, inte genom SL. Beträffande alla tre lagarna bör uppmärksammas att införsel från ett annat EU-land kan utlösa skattskyldighet för den som för in varan. I sådant fall skall skatten emellertid bestämmas av skattemyndigheten inom ramen för beskattningsförfarandet i LPP. Skattskyldigheten straffsanktioneras då således genom skattebrottslagen. Detta gäller alltså även sådan införsel som sker i former som är helt likartade med traditionell insmuggling från tredje land. Även för den som de facto opererar helt utanför systemet i LTS, LAS eller LSE gäller alltså denna ordning, i den mån det inte är fråga om sådan införsel som skall beskattas enligt privatinförsellagen (jfr 9 § första stycket 5, 20 § första stycket 6 och 22 § andra stycket LTS samt 8 § första stycket 5, 19 § första stycket 6 och 21 § andra stycket LAS). Det saknar betydelse om en punktskattelag skulle definiera den som importerar en vara som skattskyldig. Det avgörande är om punktskattelagen knyter skattskyldighetens inträde till införseln eller till något annat, exempelvis egen förbrukning eller leverans till annan. Andra punktskattelagar än de tre nämnda bygger helt på att skattskyldigheten inträder till följd av någon annan omständighet än införseln (jfr exempelvis lagen /1984:409/ om skatt på gödselmedel och lagen /1984:410/ om skatt på bekämpningsmedel). Även dessa lagar är således straffsanktionerade genom skattebrottslagen. Att 8 § inte är tillämplig på sådana varor som skall beskattas enligt privatinförsellagen har anmärkts i det föregående avsnittet (Paragrafens tillämpningsområde huvuddrag). Brottskonkurrens I kommentaren till 3 § (under rubriken har berörts att ansvar enligt 8 § för tullbrott inte utesluter ansvar enligt 3 § för smuggling. Ansvar för tullbrott förutsätter emellertid att skyldigheten att betala tull, annan skatt eller avgift (den s.k. tullskulden) inte har utsläckts till följd av en införselrestriktion. I artikel 212 i tullkodexen föreskrivs att en tullskuld uppstår även om den gäller sådana varor som omfattas av någon form av förbud eller restriktioner i fråga om import (eller export). De enda undantagen som föreskrivs gäller falsk valuta, narkotika och psykotropa ämnen. Detta innebär att den som för in eller ut en annan vara än de nu sagda kan bli skyldig att betala tull, annan skatt eller avgift, även om varan omfattas av en införsel- eller utförselrestriktion. Han kan således göra sig skyldig till såväl smuggling enligt 3 § som tullbrott enligt den här paragrafen. I kommentaren till 3 § har behandlats i vilken mån detta bör inverka på straffvärdet. Frågor om konkurrens mellan 8 § SL, skattebrottslagen och privatinförsellagen har behandlats i det föregående under rubriken som sanktioneras genom 8 §. I kommentaren till 10 § behandlas frågor om konkurrens mellan å ena sidan tullbrott och grovt tullbrott och å andra sidan urkundsförfalskning och bokföringsbrott enligt . Uppsåt Liksom när det gäller brottet smuggling enligt 3 § är allmänna uppsåtsregler tillämpliga. Frågan om uppsåt har behandlats i den allmänna motiveringen (avsnitt 5.7.1). Vad som anförs där torde medföra bl.a. följande. För att någon skall fällas till ansvar enligt första stycket för att ha lämnat oriktig uppgift krävs, att gärningsmannens uppsåt i princip täcker att uppgiften är oriktig. Vidare torde uppsåtsreglerna medföra att gärningsmannen i princip skall ha insett effekten av den oriktiga uppgiften, dvs. faran för att tull, annan skatt eller avgift undandras. En tillämpning i överensstämmelse med vad som gäller enligt 2 § skattebrottslagen för skattebrott torde innebära att det inte krävs att gärningsmannen har en exakt uppfattning om storleken av det belopp som riskerar att undandras. Likaledes torde gärningsmannen inte heller behöva ha fullt klart för sig vilka skatter eller avgifter som kan påverkas av hans handlande eller underlåtenhet. (Jfr prop. 1995/96:170 s. 159 och 252 f angående ändring /SFS 1996:658/ i bl.a. 2 § skattebrottslagen). I 11 § finns föreskrivet straffansvar för den som av grov oaktsamhet begår en gärning som avses i den här paragrafen (jfr den allmänna motiveringen, avsnitt 5.7.2, om grov oaktsamhet). Straffskalan Straffskalan stämmer överens med 1 § VSL. I 9 § finns föreskrivet straff för ringa fall och i 10 § finns föreskrivet straff för grovt tullbrott. Särskilt om första stycket Denna bestämmelse gäller enbart införsel. Bestämmelsen omfattar dels att någon uppsåtligen underlåter att anmäla en vara till tullbehandling, dels att någon uppsåtligen vid en tullbehandling lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift. För straffansvar krävs att gärningen ger upphov till fara för att tull etc. undandras det allmänna. Gärningsbeskrivningen ansluter nära till vad som gäller för skattebrott i skattebrottslagen. Vad som skall förstås med att en vara förs in till landet regleras genom 2 § första stycket. Vad som avses med en vara har behandlats i kommentaren till 1 §. I det föregående har behandlats vilka skattebestämmelser som straffsanktioneras genom bl.a. det här stycket (under rubriken som sanktioneras genom 8 §). Uppsåtskravet har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.7.1, och i det föregående under rubriken . I stycket anges att gärningen skall ha skett i samband med att en vara förs in till landet . Häri ligger visserligen att ett fullbordat brott förutsätter att varan faktiskt förs in till landet. Det är emellertid inte att se som ett krav på ett tidsmässigt samband utan som ett krav på ett sakligt samband mellan å ena sida införseln och å andra sidan det förfarande som straffbeläggs genom bestämmelsen, exempelvis att någon lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling. Bestämmelsen tar alltså sikte på att en viss gränspassage av en vara aktualiserar en skyldighet att betala någon pålaga samt därmed en skyldighet att underkasta varan någon form av tullbehandling. Ett brott enligt den här bestämmelsen fullbordas i och med att någon underlåtit att anmäla varan till tullbehandling inom landet eller vid sådan tullbehandling lämnat oriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift. Delvis i motsats till vad som anges i promemorian (s. 466) saknar det således i princip alltid betydelse när ett taxeringsbeslut meddelas eller rätteligen skulle ha meddelats. Av kommentaren till 2 § första stycket framgår att tullbehandling i vissa fall kan ske utom landet. I det fallet fullbordas brottet i och med att gärningsmannen fört varan över territorialgränsen utan att ha anmält den till en sådan föreskriven tullbehandling. Har han vid tullbehandling utom landet lämnat oriktig uppgift eller underlåtit att lämna föreskriven uppgift, är brottet fullbordat först i och med att varan sedan förts över territorialgränsen (jfr 2 § första stycket). Om gärningen upptäcks vid tullbehandlingen utom landet, kan gärningsmannen dömas för försök till tullbrott. Gärningsbeskrivningen omfattar även den som fått kännedom om varans existens först efter det att varan passerat territorialgränsen men sedan underlåter att anmäla den till föreskriven tullbehandling inom landet. Gärningsbeskrivningen omfattar dessutom den som visserligen inte själv har fört varan över territorialgränsen men som enligt tullagstiftningen därefter har övertagit ansvaret för att varan anmäls till tullbehandling. Om någon överlåter en vara och då redan har gjort sig skyldig till tullbrott, skall förvärvaren inte kunna fällas till ansvar enligt den här bestämmelsen. I stället kan det bli fråga om ansvar för olovlig befattning med smuggelgods enligt 12 § eller grovt sådant brott enligt 13 §. Att någon underlåter att anmäla varan till tullbehandling innebär att varan blir införd utan att föreskriven tullbehandling för varan inleds. Vad som skall förstås med tullbehandling anges i 2 § andra stycket (jfr kommentaren till den bestämmelsen). Den som inte lägger upp en vara på tillfälligt lager måste i stället anmäla varan till godkänd tullbehandling. Genom att inte anmäla varan till någon form av tullbehandling har regelmässigt uppstått fara för undandragande av tull etc. Den som uppsåtligen kringgår en tullplats (det s.k. klassiska smugglingsfallet) har underlåtit att anmäla varan till tullbehandling. Även en resande som skall passera ett tullfilter kan göra sig skyldig till sådan uppsåtlig underlåtenhet. Det gör han om han väljer grön fil i stället för röd fastän han vet om att han är skyldig att anmäla en vara till tullbehandling. Genom att välja grön fil har han underlåtit att anmäla varan till tullbehandling. Den som gör så får regelmässigt anses ha gett upphov till fara för sådant undandragande av tull m.m. som förutsätts för ansvar. Det är alltså fråga om ett fullbordat tullbrott i och med att han gått in i den gröna filen vid en tullbehandling inom landet. Han kan visserligen undgå ansvar genom att vidta sådan frivillig rättelse som avses i 15 §. Som anmärkts även i kommentaren till 3 § första och andra styckena kan i ett sådant fall en frivillig rättelse normalt göras enbart om personen har lyckats passera tullfiltret utan att bli stoppad. Att någon lämnar oriktig uppgift har i princip motsvarande innebörd som i exempelvis skattebrottslagen. Med uttrycket avses alltså positivt oriktig uppgift, bristfällig och ofullständig uppgift samt underlåtenhet att lämna uppgift av betydelse (jfr prop. 1971:10 s. 247 och Lagrådets yttrande i prop. 1989/90:40 s. 51). Straffbart enligt det nu sagda är exempelvis att i en tulldeklaration lämna felaktiga uppgifter om de införda varorna (t.ex. angående varornas art, beskaffenhet, statistiknummer eller mängd) eller att utesluta en uppgift. Straffbart är även varje annan oriktig uppgift, skriftlig eller muntlig, rörande något förhållande som har betydelse för taxeringsbeslut. Det kan gälla följebrev till deklarationen, skriftliga eller muntliga kompletteringar till denna, förfalskade fakturor eller osanna intyg om varuslag, värde eller ursprungsland. Att någon underlåter att lämna föreskriven uppgift tar sikte på att någon vid tullbehandling låter bli att lämna föreskriven uppgift utan att det kan anses som att han lämnar oriktig uppgift . I fråga om postförsändelser gäller ett förenklat förfarande. Enligt internationella konventioner skall postkontoren i ett land tillse att postförsändelser till ett annat land är försedda med en särskild uppgiftshandling. På denna skall avsändaren lämna sådana uppgifter att det framgår om försändelsen innehåller varor som är tull- eller skattepliktig (eller som omfattas av någon införselrestriktion). Utvisar handlingen att försändelsen inte innehåller några sådana varor, utlämnar det svenska postkontoret varorna till adressaten utan att varorna anges till godkänd tullbehandling. I sådant fall anses varorna ha övergått till fri omsättning (14 kap. 2 § tullordningen). I annat fall anmäls varorna till tullbehandling av som tullskyldig (jfr 81 § tullagen /4 kap. 4 § förslaget till ny tullag/ samt 14 kap. 4 och 5 §§ tullordningen). Om avsändaren lämnat oriktiga uppgifter, bör det behandlas som att han lämnat oriktiga uppgifter vid tullbehandling. Kravet på fara för skatteundandragande etc. bygger på motsvarande begrepp i 2 och 5 §§ skattebrottslagen angående skattebrott och vårdslös skatteuppgift (jfr prop. 1971:10 s. 255 f och prop. 1995/96:170 s. 94 96 och 157 f). Tillämpat på tullbrottet innebär det bl.a. följande. I tullagstiftningen finns bestämmelser om att den som för in en vara blir betalningsskyldig med ett materiellt riktigt belopp i och med att han överlämnar en deklaration (med eller utan oriktig uppgift) eller i och med att han underlåter att anmäla en införd vara till föreskriven tullbehandling (jfr artiklarna 4.9 och 201 203 i tullkodexen om uppkomsten av den s.k. tullskulden). För fullbordat brott krävs det emellertid, utöver betalningsskyldigheten i sig, att gärningsmannen genom sitt handlande ger upphov till fara för att kommer att meddela ett materiellt oriktigt tulltaxeringsbeslut eller att inte kommer att meddela något tulltaxeringsbeslut alls. För straffansvar bör det vara tillräckligt att en oriktig uppgift sannolikt inte skulle ha upptäckts vid den normala rutinmässiga tullkontrollen. Härvid skall beaktas att kontrollen i stor utsträckning sker inom ramen för tulldatasystemet. Det är då således avgörande vilka kontroll- funktioner som är inbyggda i systemet. Med hänsyn till detta kan en oriktig uppgift ha föranlett en sådan fara som avses i bestämmelsen, även om uppgiften vid en kontroll skulle ha framstått som så oklar eller tvivelaktig att den borde ha föranlett en förfrågan från den handläggande tulltjänstemannen. Liksom vid tillämpningen av farerekvisitet i skattebrottslagen behöver det inte finnas något samband mellan handling eller underlåtenhet å ena sidan och skatteundandragandet etc. å andra sidan (jfr prop. 1995/96:170 s. 161). Det krävs alltså inte att förfarandet kan leda till ett skatteundandragande etc. Det är tillräckligt att förfarandet innebär att ett skatteundandragandet etc. senare kan komma att ske. Ansvar kan alltså inträda även om faran kan bli förverkligad först på ett senare stadium. Det förhållandet påverkar således inte tidpunkten för brottets fullbordan. Särskilt om andra stycket första punkten Bestämmelsen gäller utförsel och motsvarar vad som föreskrivs för införsel i första stycket och andra stycket 2. Vad som förstås med uttrycket utförsel framgår av 2 § första stycket. Uttrycket avses inkludera återutförsel (återexport; jfr artikel 182 i tullkodexen). Att förfoga över en vara tar sikte på att någon fysiskt eller rättsligt disponerar över varan, inte att någon under tullbehandlingen lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift. Fullbordat brott förutsätter att varan förts ut ur landet, dvs. förts över gränsen för svenskt territorium. Detta är i överensstämmelse med vad som gäller för såväl tullbrott enligt första stycket som smuggling enligt 3 § första och andra styckena samt tredje stycket 1. Med hänsyn till det nu sagda har Lagrådet föreslagit att punkten inleds på det sätt som anges i propositionen ( i samband med att en vara förs ut från landet ). Regeringen godtar Lagrådets förslag. Regeringen tillägger här följande. Den som vid tullbehandling inom landet lämnar oriktiga uppgifter kan dömas för försök till tullbrott, om varan stoppas innan den passerat territorialgränsen. I de fall tullbehandling skall ske på utländskt territorium enligt avtal om gränstullsamarbete kan ansvar för fullbordat brott komma i fråga, om varan förts ut ur landet och felaktiga uppgifter lämnats vid sådan tullbehandling (angående gränstullsamarbete jfr författningskommentaren till 2 § första stycket). Bestämmelsen omfattar också den som vid tullbehandling inte (bevisligen) lämnar någon oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift. I sådant fall kan han nämligen fällas till ansvar om han efter utförseln förfogar över varan på ett sätt som är i strid med vad som förutsatts vid tullbehandlingen. Det kan vara att han omdestinerar varan till en plats inom EU:s tullområde i stället för att låta den gå till en plats utanför detta tullområde. Det är främst i två situationer som bestämmelsen kan bli tillämplig. Den ena är att någon skall föra ut en vara som är föremål för exporttullar (jfr artiklarna 209 211 i tullkodexen). Det förekommer emellanåt beslut om sådana gemenskapstullar. Dessa torde regelmässigt utgöras av avgifter på jordbruksprodukter som man i vissa situationer vill förhindra export av (jfr kommissionens förordning /EEG/ nr 120/89 av om gemensamma tillämpningsföreskrifter för export- pålagor på jordbruksprodukter; Celex 31989R0120). Det andra området omfattar de fall då någon dels är underkastad ett tullbehandlings- förfarande för utförseln på grund av att varan tidigare importerats, dels i och med utförseln kan bli antingen skyldig att betala en suspenderad tull etc. eller berättigad till restitution av en skatt som betalats vid import- tillfället. Som exempel på detta kan nämnas tullförfarandet aktiv förädling (jfr bilaga 4, avsnitt 3.4). Skulle skyldighet att betala en suspenderad tull etc. ha inträtt redan i och med att importören förfogat över varan före utförseln, så kan han i stället bli ansvarig enligt andra punkten. I ett sådant fall skall normalt dömas till ansvar enbart enligt den punkten. Som exempel på vad den här bestämmelsen omfattar kan nämnas följande. Antag att någon för in en vara och då anmäler den till tullförfarandet aktiv förädling. Ett sådant förfarande avser den som tillfälligt skall importera en vara till EG:s tullområde för att sedan återutföra (återexportera) den till en plats utanför tullområdet. Antag vidare att importören, när varan skall föras ut ur landet, deklarerar varan för återutförsel till en plats utanför EU:s tullområde men har för avsikt att inte föra varan ut ur området. I ett sådant fall kan han fällas till ansvar enligt den här punkten jämförd med första stycket. Han har nämligen i deklarationen uppsåtligen lämnat en oriktig uppgift. Antag i stället att importören vid deklarationstillfället inte (bevisligen) haft uppsåt att låta bli att föra varan ut ur EG:s tullområde. Om han efter deklarations- tillfället ändå förfogar över varan på ett sådant sätt att han för den till en plats inom EG:s tullområde, kan han fällas till ansvar enligt vad som föreskrivs i den här punkten om förfogande. Särskilt om andra stycket andra punkten Denna bestämmelse motsvarar närmast 4 § 1 VSL. Bestämmelsen omfattar de fall då någon förfogar över en införd vara medan den är föremål för ett tullförfarande eller någon annan tullbehandling. Tullbehandling har här, liksom i första stycket, den innebörd som anges i 2 § andra stycket (jfr kommentaren till den bestämmelsen). Bestämmelsen avser sådan tullbehandling som under vissa förutsättningar medger att en vara en vara finns här i landet utan att full importskatt skall betalas. Det kan vara fråga om en tullbehandling som kan avslutas utan att skatten blir betald vare sig genom den tullbehandlingen eller genom övergång till en annan sådan (t.ex. tullförfarandena transitering eller aktiv förädling). Som huvudregel gäller att en betalningsskyldighet för en importskatt uppkommer då tar emot en tulldeklaration som avser antingen övergång till fri omsättning eller temporär import med partiell befrielse från importtullar (jfr artikel 201 i tullkodexen). Ett förfogande enligt den här bestämmelsen föreligger endast om betalningsskyldigheten uppkommer på annat sätt medan varan är föremål för tullbehandling, nämligen genom ett förfogande. Med andra ord kan sägas att förfogandet utlöser skattskyldigheten. Bestämmelsen ligger utanför tillämpningsområdet för första stycket av bl.a. följande skäl. Förfogandet sker efter det att varan anmälts till tullbehandling. Att någon förfogar över en vara tar sikte på att någon fysiskt eller rättslig disponerar över varan, inte att någon under tullbehandlingen lämnar oriktig uppgift eller underlåter att lämna föreskriven uppgift. Bestämmelsen är utformad som ett farebrott. Brottet är alltså fullbordat i och med att gärningsmannen förfogat över varan och därigenom gett upphov till fara för att importskatt undandras eller felaktigt återbetalas eller tillgodoräknas. Farerekvisitet har behandlats i det föregående under rubriken om första stycket. En gärning kan ha gett upphov till fara för ett skatteundandragande då en vara utan lov förbrukats på ett tullager eller undanskaffats från ett sådant lager. Den som brutit sig in på ett tullager men som stoppas innan han hunnit föra ut varorna bör dömas för försök till tullbrott. I princip får ett fullbordat brott nämligen anses föreligga först då gärningsmannen har förfogat över varan i sådan mån att han enligt tullagstiftningen blivit betalningsskyldig i materiellt hänseende för tull eller annan importskatt (jfr artiklarna 4.9, 204 och 205 i tullkodexen angående uppkomst av s.k. tullskuld samt 5 kap. 11 § förslaget till ny tullag) och denna gärning alltså gett upphov till fara för ett materiellt oriktigt eller uteblivet tulltaxeringsbeslut. I det följande lämnas ytterligare exempel på situationer som den här bestämmelsen är avsedd för. Ett exempel är att en vara konsumeras eller används på ett tillfälligt lager eller ett frilager eller att den undanskaffas från ett sådant lager. Motsvarande kan bli fallet då en vara transiteras. Den som låter transitera en vara med järnväg och därvid förbrukar den eller avlägsnar den från transporten får anses i princip ha gjort sig skyldig till fullbordat brott. Ett förfogande kan även bestå i att en importör visserligen deklarerar en vara till tillfälligt lager men förfogar över den på annat sätt än genom att föra in den till lagret (jfr 4 kap. 5 § tullordningen). Ett annat exempel gäller den som för in en vara och då anmäler den till tullförfarandet aktiv förädling. Ett sådant förfarande avser den som tillfälligt skall importera en vara till EG:s tullområde för att sedan återutföra (återexportera) den till en plats utanför tullområdet. Om han, före den tullbehandling som skall ske med anledning av utförseln, förbrukar varan eller använder den på annat otillåtet sätt, kan han dömas för tullbrott enligt den här punkten (; jfr vad som anges i det närmast föregående avsnittet om sådant tullbrott enligt 8 § andra stycket 1 som sker i anslutning till utförseln).