prop · GN036 · 2000-01-01 00:00:00 — Uppgifterna skall lämnas till skattemyndigheten på blankett enligt fast- ställt formulär året ersättningen betala- des ut. 5.2 Kritik mot nuvarande ordning Den beloppsgräns som finns när det gäller skyldigheten att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter vid ersättningar för utfört arbete mellan privatpersoner kan i sig skapa vissa tillämpningssvårig- heter. Antag att en uppdragstagare begär ersättning med för utfört arbete . Antag vidare att uppdragstagaren vill ha kompen- sation för att han själv måste betala de på ersättningen belöpande socialavgifterna. Genom kompensationen kommer den totala ersätt- ningen att överstiga vilket medför att skyldigheten att betala socialavgifter övergår på den som betalar ut ersättningen. I den upp- komna situationen vill uppdragsgivaren naturligtvis inte kompensera uppdragstagaren för socialavgifterna. Om ersättningen då minskas med kompensationen är man tillbaka vid utgångspunkten. Detta problem gör sig gällande vid ersättningar mellan och . För gode män och förvaltare är det problem som beloppsgränsen med- för särskilt uttalat. Enligt 12 kap. 16 § har gode män och förvaltare rätt till skälig ersättning för sitt arbete och sina omkostnader. Beslut om sådan ersättning fattas av överförmyndaren som också bestämmer om ersättningen, i stället för med kommunens medel, skall betalas med medel som tillhör huvudmannen. I de fall ersättningen för arbete skall betalas med huvudmannens medel är gode mannen eller för- valtaren skyldig att betala socialavgifter på belopp understigande . Han får därigenom ut en lägre ersättning än den som får ersättningen utbetald från kommunen eftersom en kommun alltid är skyldig att betala arbetsgivaravgifter om ersättningen uppgår till under inkomståret. Problemet skulle kunna lösas genom tillämpning av två ersättningsnivåer med särskild kompensation till den som själv skall betala socialavgifterna. Ersättningsnivån ligger emellertid ofta i det intervall där sådan kompensation enligt vad som ovan sagts leder till praktiska problem. Vidare uppfattas de regler som gäller när en privatperson anlitar någon annan person för ett uppdrag eller ett tillfälligt arbete i många fall som så svårtillämpade att de direkt motverkar en korrekt redovisning av skatt och arbetsgivaravgifter. Ett problem är bristande kunskap om gällande regler. Den skriftliga information som skatteförvaltningen tillhandahåller riktar sig i första hand till företagare med anställd personal. Informatio- nen är i regel också mycket omfattande. har inlett ett försök med att ge riktad information i förenklad form till privatpersoner som har tillfälligt anställda. Avsikten är att detta försök skall utökas. Ett annat problem är att själva förfarandet anses betungande. Vidare har anförts att det är svårt att komma ihåg att kontrolluppgift skall lämnas eftersom detta i regel skall ske efter det ersättningen har betalats ut. 5.3 Överväganden och förslag Regeringens förslag: När det gäller ersättningar mellan privat- personer skall utbetalare och mottagare ha möjlighet att träffa en överenskommelse om att utbetalaren skall göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter redan då ersättningen uppgår till under inkomståret. Om en sådan överenskommelse har träffats skall den som uppbär ersättningen ange detta i sin självdeklaration. För ersättning för arbete till god man eller förvaltare skall utbetala- ren alltid göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter om ersätt- ningen uppgår till under inkomståret. förslag: Utredningen föreslår att en fysisk person som har A-skattsedel och tar emot ersättning för utfört arbete från en annan fysisk person skall vara skyldig att betala preliminär skatt och socialavgifter även på ersättningar som uppgår till eller mer. Remissinstanserna: Huvuddelen av remissinstanserna tillstyrker eller har inget att erinra mot utredningens förslag. vid anser dock att förslaget strider mot den upp- bördsrättsliga principen att endast den som har en F-skattsedel skall vara skyldig att själv betala sin preliminära skatt och svara för sina social- avgifter. avstyrker förslaget och menar att sannolikheten för att skatter och avgifter betalas in minskar om upp- dragstagaren görs betalningsansvarig. Skälen för regeringens förslag: Frågan om skyldighet att betala skatt och socialavgifter vid ersättningar för arbete mellan privatpersoner har varit föremål för flera utredningar. har i sin rapport av privata tjänster (RSV Rapport 1996:5) redovisat två alternativa förslag när det gäller betalningsskyldigheten för skatt och avgifter. De innebär i korthet följande. Det första förslaget utgår ifrån att göra det så enkelt som möjligt för den som är uppdragsgivare. Förslaget innebär att uppdragstagaren själv skall betala skatt och socialavgifter oavsett ersättningens storlek. Den nuvarande skyldigheten för privatper- soner att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter på ersättningar till uppdragstagare som betalar A-skatt eller som saknar skattsedel på preliminär skatt och som uppgår till tas således bort. Det andra förslaget innebär i likhet med vad som gäller att uppdragsgi- varen har betalningsskyldighet för skatter och avgifter om ersättningen uppgår till men en möjlighet införs att ingå avtal om att uppdragsgivaren skall göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter redan då ersättningen uppgår till . Tjänstebeskattningsutred- ningens förslag överensstämmer med första förslag. förslag leder visserligen till att de med beloppsgränsen förknippade problemen får en lösning, men försla- get strider enligt regeringens mening mot den grundläggande principen i uppbördssystemet att skattsedelsinnehavet skall vara avgörande för vem som skall betala preliminär skatt och socialavgifter. Denna lösning är därför mindre lämplig. Den motsatta lösningen, dvs. att ta bort belopps- gränsen och i stället ålägga uppdragsgivaren skyldighet att göra skatte- avdrag och betala socialavgifter på ersättning för utfört arbete oavsett ersättningens belopp, medför å andra sidan att många fler uppdragsgivare skulle bli redovisningsskyldiga. En sådan regel skulle vidare med nöd- vändighet behöva förses med undantag för att undvika oönskade effekter som t.ex. att en fysisk person vid ett tandläkarbesök skulle vara tvungen att efterfråga huruvida tandläkaren har F-skattsedel. Regeringen föreslår därför att beloppsgränsen behålls, men att denna kompletteras med en möjlighet för uppdragsgivaren och uppdragstagaren att träffa en överenskommelse om att uppdragsgivaren skall göra skatte- avdrag och betala arbetsgivaravgifter redan då ersättningen uppgår till eller mer. Har en överenskommelse träffats skall den som uppbär ersättningen ange detta i sin självdeklaration. Med en sådan lös- ning undanröjs det redovisade problemet på ett enkelt och administrativt lätthanterligt sätt. Avtalsmöjligheten kan dock inte alltid tillämpas när det gäller ersätt- ning för utfört arbete till gode män och förvaltare eftersom huvudmannen i många fall inte själv kan ingå avtal. mannen eller förvaltaren kan visserligen ofta ingå bindande avtal för huvudmannens räkning, men inte med sig själv som motpart. Eftersom problemet med beloppsgränsen är så uttalat för gode männen och förvaltarna föreslår regeringen att det in- förs en särbestämmelse för denna kategori innebärande att huvudmannen alltid är skyldig att göra skatteavdrag och betala arbetsgivaravgifter på ersättningar på eller mer . Ändringarna förslås träda i kraft . Förslagen föranleder ändringar i 3 kap. 2 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring, 2 kap. 4 § lagen (1981:691) om socialavgifter, 2 kap. 18 § lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter, 5 kap. 3 § skattebetalningslagen (1997:483) samt 2 kap. 8 § lagen (1998:674) om inkomstgrundad ålderspension. 5.4 Fortsatt arbete med förenklingar för privatpersoner vid redovisning av skatteavdrag och arbetsgivar- avgifter Regeringens bedömning: Redovisningen av skatteavdrag och arbets- givaravgifter samt lämnande av kontrolluppgifter, när en privatperson har anställt eller anlitat en annan privatperson för att utföra ett arbete eller ett uppdrag, bör förenklas ytterligare. bör ges i uppdrag att se över vilka möjligheter som finns att förenkla förfaran- det samt att utforma förslag till de författningsändringar som kan behövas. Skälen för regeringens bedömning: En privatperson har normalt inte tillräckliga kunskaper om hur redovisning av skatter och avgifter i anställnings- och uppdragsförhållanden skall gå till. Reglerna är relativt omfattande och riktar sig i första hand till näringsidkare. Det är enligt regeringens mening angeläget att förenkla förfarandet när det gäller redovisning av skatteavdrag och arbetsgivaravgifter samt att underlätta kontrolluppgiftslämnandet när ersättning för arbete betalas ut av privat- personer. Utgångspunkten bör vara att inom ramen för gällande system utforma regler om uppgiftslämnande m.m. som är anpassade till en situation där arbets- eller uppdragsgivaren är en privatperson. Det bör undersökas om de uppgifter som skall lämnas i skattedeklaration och kontrolluppgift kan lämnas vid ett enda tillfälle på en blankett, samt om denna redovisningsskyldighet kan fullgöras i anslutning till avslutat upp- drag. Vidare bör eftersträvas att nödvändiga redovisningshandlingar är enkelt utformade och att informationen är lättillgänglig. Regeringen avser att ge i uppdrag att se över möjlig- heterna att administrativt förenkla redovisningen och kontrollupp- giftslämnandet för privata arbets- och uppdragsgivare enligt de riktlinjer som angetts ovan. Uppdraget bör kunna redovisas före utgången av 1999. När det gäller övriga frågor i syfte att underlätta för en privatperson att anlita en annan person för ett tillfälligt arbete eller uppdrag kommer regeringen att driva arbetet vidare inom . Regeringen avser att återkomma till i frågan . 6 Beslutförhet i skattenämnd 6.1 Ärenden i skattenämnd En skattemyndighet fattar enligt bestämmelser i taxeringslagen beslut om taxering. I varje region finns en skattemyndighet som ansvarar för taxe- ringsarbetet i regionen. Varje skattemyndighet har ett eller flera skatte- kontor och vid varje skattekontor finns enligt bestämmelser i 2 kap. 1 § andra stycket TL en skattenämnd. Skattenämnderna fattar beslut för skattemyndigheternas räkning i de ärenden där ett behov av insyn och inflytande av lekmän gör sig gällande. Dessa ärenden räknas upp i 2 kap. 4 § TL. Skattenämnderna avgör ärenden som 1. avser omprövning av en tvistig fråga och nämnden inte tidigare prö- vat de omständigheter och bevis som den skattskyldige åberopar, 2. avser en skälighets- eller bedömningsfråga av väsentlig ekonomisk betydelse för den skattskyldige eller 3. av någon annan särskild anledning bör prövas i skattenämnden. Om ett beskattningsärende som avses i skattebetalningslagen (1997:483) har ett nära samband med ett taxeringsärende som enligt 2 kap. 4 § TL skall avgöras i skattenämnd, får enligt 2 kap. 8 § skattebetal- ningslagen även beskattningsärendet avgöras i skattenämnden, om det är lämpligt att ärendena prövas i ett sammanhang. En skattenämnd är enligt 2 kap. 7 § TL beslutför när ordföranden eller vice ordföranden och fyra övriga ledamöter är närvarande. Fler än ord- föranden eller vice ordföranden och fem övriga ledamöter får inte delta i behandlingen av ett ärende. Vid omröstning har en ledamot som anmäler skiljaktig mening rätt att få denna antecknad enligt 3 kap. 21 § förord- ningen (1990:1293) med instruktion för skatteförvaltningen. 6.2 sammansättning består av ordförande, vice ordförande och övriga leda- möter enligt 2 kap. 5 § TL. ordförande och vice ordfö- rande skall vara tjänstemän vid skattemyndigheten och förordnas av för högst i taget enligt 2 kap. 6 § TL. De övriga ledamöterna väljs genom val som förrättas av . I förrättas valet av kommunfullmäktige i . Vid val av ledamöter skall eftersträvas att lekmannakåren får en allsidig sammansättning med hänsyn till ledamöternas ålder, kön och yrke enligt bestämmelser i 7 kap. 5 § TL. Valbar till ledamot i skattenämnd är den som har rösträtt vid val av kommunfullmäktige och som är folkbokförd i en kommun som ingår i skattemyndighetens verksamhetsområde. Personen får vidare inte ha för- valtare enligt 11 kap. 7 § . En tjänsteman inom skatteför- valtningen eller vid allmän förvaltningsdomstol eller en nämndeman vid allmän förvaltningsdomstol får inte väljas till ledamot i skattenämnd. En person som har fyllt eller uppger giltigt hinder är inte skyldig att ta emot uppdrag som ledamot. prövar självmant den valdes behörighet enligt 7 kap. 6 § TL. skall, enligt 3 kap. 18 § förordningen med instruktion för skatteförvaltningen, efter förslag av skattemyndigheten, 1. fastställa det antal valda ledamöter som skall finnas vid varje skatte- kontor, 2. fastställa det antal vice ordförande som skall finnas vid varje skatte- kontor, 3. besluta om en skattenämnd skall bestå av flera avdelningar. Besluten i dessa frågor skall avse en period , räknat då val i hela landet till landstings- och kommun- fullmäktige har ägt rum. Om en skattenämnd består av flera avdelningar fördelar skattemyndig- heten ärendena mellan avdelningarna. bestämmer vidare ordförandens, vice ordförandens och de övriga ledamöternas tjänstgöring i skattenämnden. Fördelningen av de övriga ledamöternas tjänstgöring skall ske efter samråd med dem. Till sammanträde med skattenämnden skall enligt 3 kap. 20 § förordningen med instruktion för skatteförvaltningen fem övriga ledamöter kallas. 6.3 Ersättning till ledamöter i skattenämnd Ledamöter får viss ersättning för sitt deltagande i sammanträde med en skattenämnd. Arvode och annan ersättning till ledamöter i i sammanträden betalas av skattemyndigheten. Ersätt- ningen beräknas enligt bestämmelserna i förordningen (1982:814) om ersättning till nämndemän och vissa andra uppdragstagare inom dom- stolsväsendet m.m. I fråga om arvode tillämpas de regler som gäller för nämndemän i länsrätterna. Utöver den ersättning som betalas ut från skattemyndigheterna finns enligt 7 kap. 8 § TL möjlighet för att besluta att det av medel skall utgå arvoden, reseersättningar, traktamenten och andra ekonomiska förmåner till de ledamöter som valts av . Ersättningen skall bestämmas utifrån de grunder som gäller för förtroendevalda som avses i 4 kap. 14 § kommunallagen (1991:900). Kommunfullmäktige har motsvarande rätt i fråga om de kommunvalda ledamöterna. I beskattningshänseende utgör ledamotens bostad tjänstestället. Bestämmelsen infördes för att ledamöter i skattenämnd skall kunna full- göra sitt uppdrag på samma ekonomiska villkor som en nämndeman i länsrätt. Till följd härav är resor mellan bostadsorten och sammanträ- desorten att betrakta som tjänsteresor vilket innebär rätt till avdrag för reskostnaden enligt punkt 4 av anvisningarna till 33 § kommunalskatte- lagen (1928:370). 6.4 Deltagande i skattenämndssammanträden Utgångspunkten för skrivelse om ändring i beslutför- hetsreglerna är att det finns problem som hänger samman med att skatte- nämnden inte blir beslutför. Det förekommer inte sällan att sammanträ- den i skattenämnd måste ställas in på grund av att inte tillräckligt många ledamöter inställer sig till sammanträdet. har uppgett att problem uppkommer dels då ledamöter visserligen lämnar återbud men med mycket kort varsel, dels då ledamöter uteblir utan att meddela för- hinder och någon ersättare inte går att finna. Det förekommer även att ledamöter lämnar sammanträdet innan samtliga ärenden är avgjorda. Problemen med inställda sammanträden varierar från region till region men är störst i storstadsområdena och framförallt i . I uppges att av ledamöterna lämnar återbud. I uppgår motsvarande siffra till 25 av ledamöterna och den är ännu högre i . I övriga landet är antalen återbud . Det förekommer att ledamöter reser långt för att delta i sammanträden. Det har t.ex. inträffat att ledamöter har rest med flyg från till , för att finna att sammanträdet måste ställas in på grund av bristande beslutförhet. Inställda sammanträden medför ökade kostnader men problemen är inte enbart ekonomiska. Sammanträden som ställs in med kort varsel innebär merarbete t.ex. vad avser förberedelser inför föredragningar av komplicerade eller omfattande ärenden. Att sammanträden inte kan genomföras som planerat ökar också risken för att skattenämnden inte kan fatta beslut i samtliga ärenden eftersom skattemyndigheten inte alltid hinner sätta ut ett nytt sammanträde inom de tidsfrister som gäller för beslut om taxering. Inställda sammanträden innebär därutöver ett ökat administrativt arbete eftersom mycket tid måste ägnas åt att försöka hitta ledamöter som åtar sig att komma. 6.5 Överväganden och förslag Regeringens förslag: skall vara beslutför när ord- föranden eller vice ordföranden samt tre övriga ledamöter är närva- rande. Nämnden skall vidare vara beslutför med tre ledamöter, bland dem ordföranden eller vice ordföranden, om de är ense om utgången i ärendet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Förslaget tillstyrks av Föreningen , och . Förslaget lämnas utan erinran av Justitiekanslern, och . anför att man inte har något att erinra mot de föreslagna ändringarna men att syftet att minska risken för inställda sammanträden i och för sig bör kunna tillgodoses genom en översyn av rutiner för kallelser till ett sådant sammanträde. Verket erinrar om att nämndemannainstitutet har mycket gamla traditio- ner i och att lekmannamedverkan vid taxeringsbeslut vilar på historisk grund. Att sänka antalet övriga ledamöter från fyra till tre leder till minskade kostnader och effektivisering av förfarandet. Riksskatte- verket och Kammarrätten i anför att man är positiv till försla- get men föreslår också att det maximala antalet ledamöter bör begränsas till fyra. föreslår vidare att det till sammanträde i skatte- nämnd alltid skall kallas tre övriga ledamöter och att fyra sådana leda- möter får kallas. Länsrätten i anför att om man regel- mässigt kallar in fler än vad som behövs för beslutförhet kan detta inverka på moralen - det är inte lika nödvändigt att dyka upp. Länsrätten i avstyrker förslaget och anför att lekmannainflytandet bör vara större ju längre ner man kommer i instansordningen. Genom förslaget skulle valmöjlighet finnas mellan att kalla tre, fyra eller fem ledamöter eftersom det endast behövs tre ledamöter för att bestämma utgången vid en omröstning. Länsrätten anser vidare att förslaget saknar den grundläggande förutsättningen för lekmännens deltagande i beslutsprocessen som utgörs av att ledamöterna diskuterar och debatterar och har möjlighet att avge skiljaktig mening när man inte är ense om utgången. Skälen för regeringens förslag: Som tidigare konstaterats upp- kommer olägenheter när sammanträden med skattenämnden måste ställas in på grund av att inte tillräckligt antal ledamöter infinner sig till sammanträdet. har i en skrivelse till regeringen föresla- git ett tillägg till beslutförhetsregeln i 2 kap. 7 § TL som innebär att skattenämnden är beslutför med ordföranden eller vice ordföranden och två övriga ledamöter om en nämndeman får förhinder sedan kallelse till sammanträdet sänts ut. I skrivelsen hänvisas bl.a. till bestämmelsen i 17 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Den bestämmelsen är dock tillämplig endast om en ledamot får förfall sedan handläggningen har påbörjats genom förhandling eller föredragning. Med detta menas att ett eller flera sammanträden har ägt rum men att handläggningen ännu inte avslutats. Att ett sammanträde måste ställas in på grund av att ledamöter som kallats till sammanträdet inte infinner sig skiljer sig från den situation som åsyftas med bestämmelsen i lagen om allmänna förvaltningsdomstolar. Här är det fråga om förfall som uppkommer innan handläggningen av ärendet påbörjats. Problemet med inställda sammanträden när förhinder uppkommit sedan kallelse sänts ut till ledamoten men innan handläggningen påbörjas kan därför inte avhjälpas med en motsvarande regel beträffande skattenämnderna. är skattenämnden beslutför när ordföranden eller vice ordföranden och fyra övriga ledamöter är närvarande. Som nämnts tidi- gare skall fem övriga ledamöter kallas till sammanträdet. Lekmannamed- verkan vid beslutsfattandet är av stort värde från flera synpunkter. De mest betydelsefulla skälen för lekmannamedverkan i beslutsprocessen är allmänhetens intresse av insyn i skattemyndighetens verksamhet och att denna ligger i linje med de allmänna värderingar som präglar samhället. För att ärenden skall avgöras effektivt och rationellt saknas dock skäl att ha större sammansättning i nämnden än vad som krävs för att behovet av medborgerlig insyn och inflytande i beslutsprocessen skall tillgodoses. I promemorian om översyn av beslutförhetsreglerna i skattenämnd föreslås att minimiantalet övriga ledamöter i skattenämnden sänks från fyra till tre. Vidare föreslås i promemorian en kompletterande regel som innebär att skattenämnden är beslutför med tre ledamöter, däribland ord- föranden eller vice ordföranden, om man är ense om utgången i ärendet. Vid oenighet kan ärendet inte avgöras med färre antal övriga ledamöter än tre. Sammanträden som måste ställas in på grund av att skattenämnden inte är beslutför innebär ökade kostnader för ersättning till de lekmannaleda- möter som inställt sig men också kostnadsökningar för handläggning och administration hos skattekontoret. Det har även framkommit att proble- men medför andra inte önskvärda effekter. När ledamöter efter återbud kallas in med kort varsel ökar t.ex. risken för att nämnden inte får den allsidiga sammansättning som lekmannaledamöterna skall representera. Det är enligt regeringens uppfattning angeläget att minska dessa olägen- heter utan att kraven på rättssäkerhet och kvalitet i beslutsprocessen åsidosätts. Förslaget till huvudregel i promemorian innebär att antalet lekmän vid handläggningen i skattenämnd kommer att överensstämma med det antal nämndemän som deltar vid handläggning av bl.a. skattemål vid länsrätt. Vad gäller frågan om den kompletterande beslutförhetsregeln genom vil- ken ordföranden eller vice ordföranden och två ledamöter kan fatta beslut i vissa fall, kan konstateras att även om fem övriga ledamöter deltagit i handläggningen hade utgången blivit densamma eftersom ordföranden har utslagsröst vid lika röstetal enligt 3 kap. 21 § förordningen med instruktion för skatteförvaltningen och 18 § förvaltningslagen (1986:223). Det bör dock påpekas att om oenighet råder bland de närva- rande ledamöterna, skall ärendet alltid avgöras med minst tre övriga ledamöter. Med det nu redovisade förslaget kommer det enligt regeringens mening även fortsättningsvis att delta så många lekmannaledamöter i beslutsfattandet i skattenämnden, att de krav som kan uppställas på insyn i beslutsprocessen tillgodoses. Lekmannainflytandet är enligt förslaget också så stort att allmänna värderingar kommer till uttryck och kan beaktas i skattenämndens beslut. Förslagen kan inte anses innebära att kraven på kvalitet i verksamheten sänks, utan bidrar i stället till att ären- den avgörs på ett rationellt och effektivt sätt och att redovisade problem minskas. En särskild fråga i sammanhanget är hur många ledamöter som skall kallas till ett sammanträde. och Kammarrätten i har i remissyttranden anfört att det högsta tillåtna antalet övriga ledamöter som får närvara vid sammanträde med skattenämnden bör bestämmas till fyra. Som tidigare anförts är det huvudsakliga skälet till den föreslagna ändringen att minska de olägenheter som uppkommer när inte tillräckligt antal ledamöter inställer sig till sammanträde med nämnden. Om antalet ledamöter som skall kallas till sammanträdet sänks från fem till fyra, ökar risken att de problem förslagen avser lösa i viss utsträckning kommer att kvarstå.