prop · GN03124 · 2000-01-01 00:00:00 — Gemenskapsvaror kan, om det finns föreskrifter därom i gemen- skapslagstiftningen, läggas upp på tullager i avvaktan på att varorna skall exporteras till tredje land. Exempelvis kan jordbruksvaror, för vilka exportbidrag sökts, läggas upp på tullager. Exportbidraget kan då betalas ut redan när varorna läggs upp på lagret. I överensstämmelse med det nu sagda föreskrivs i lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. att en vara, som omfattas av lagens tillämpningsområde, får utan hinder av införselförbud eller införselvillkor förvaras på tullager (jfr avsnitt 2). Det skall dock observeras att det kan finnas särskilda föreskrifter om att ett införselvillkor måste vara uppfyllt för att en vara skall få läggas upp på ett tullager. Av artikel 98.2 i tullkodexen följer att ett tullager skall uppfylla tre villkor, nämligen tullmyndigheten måste ha gett tillstånd till lagret, tullagret måste stå under tullmyndighetens övervakning och varorna skall lagras på de villkor som tullmyndigheten har bestämt. Tullager indelas i två kategorier, allmänna och privata tullager (artikel 99 i tullkodexen). Allmänna tullager är sådana som är till- gängliga för alla för lagring av varor. Lagerhavaren är skyldig att ta emot oförtullade varor men kan dock vägra att ta emot exempelvis gods som är av allmänfarlig natur. Ett privat tullager är ett tullager som är reserverat för lagring av varor för den person som fått tillstånd att driva lagret (lagerhavaren). Denne måste alltid också vara den som är uppläggare. Med uppläggare förstås den person som är bunden av deklarationen som hänför varorna till tullagerförfarandet eller den person till vilken denna persons rättigheter och skyldigheter har överlåtits. Uppläggaren behöver inte vara ägare till godset. Ett tullager är underkastat kontroll (52 § TL; 4 kap. 11 § NTL). Gemenskapsvaror som har deklarerats för förfarandet lagring i tullager skall vara föremål för tullövervakning från mottagandet av tulldeklaration till den tidpunkt då varorna lämnar EG:s tullområde, förstörs eller tulldeklarationen ogiltigförklaras (artikel 59.2 i tull- kodexen). 3.4 Tullförfarandet aktiv förädling Med aktiv förädling avses ett tullförfarande där varor tillfälligt importeras till EG:s tullområde för viss form av bearbetning. Ett sådant tullförfarande kräver tillstånd. Tillståndet ger möjlighet till befrielse från importtullar. Förfarandet omfattar följande två varukategorier (artikel 114.1 i tullkodexen). a) Icke-gemenskapsvaror som är avsedda för återexport från EG:s tullområde som förädlingsprodukter utan att dessa varor underkastats importtullar eller handelspolitiska åtgärder. b) Varor som övergår till fri omsättning med återbetalning eller eftergift av de importtullar som varorna är belagda med, om dessa varor exporteras från EG:s tullområde som förädlingsprodukter. För att få tillämpa tullförfarandet aktiv förädling krävs tillstånd från tullmyndigheten. Förfarandet för aktiv förädling enligt a) betecknas som suspensions- systemet (artikel 114.2 i tullkodexen). Systemet innebär att temporär befrielse från avgifter och handelspolitiska åtgärder beviljas. Säkerhet skall ställas med ett belopp motsvarande den tull, annan skatt eller avgift som skulle betalas om varorna i stället hade övergått till fri omsättning. Förfarandet avslutas när förädlingsprodukterna har deklarerats för åter- export eller annan godkänd tullbehandling. Förfarandet för aktiv förädling enligt b) betecknas som restitutions- systemet (artikel 114.2 i tullkodexen). Det innebär att importtullar (eller andra skatter eller avgifter) skall betalas vid importtillfället men att tullarna etc. skall återbetalas när förädlingsprodukterna exporteras. Restitutionssystemet får inte användas för sådana varor som omfattas av någon kvantitativ importrestriktion eller som är belastade med någon importavgift enligt den ordning som gäller för jordbruksprodukter (artikel 124.1 i tullkodexen). Systemet kan inte heller användas om något exportbidrag fastställts för förädlingsprodukterna (artikel 124.3). 3.5 Tullförfarandet bearbetning under tullkontroll Förfarandet skall medge att icke-gemenskapsvaror inom EG:s tullområde får genomgå processer som förändrar deras beskaffenhet eller skick utan att de underkasts importtullar eller handelspolitiska åtgärder (artikel 130 i tullkodexen). Förfarandet skall också medge att de varor som härrör från dessa processer övergår till fri omsättning mot betalning av de importtullar som är tillämpliga på dem (samma artikel). Som exempel på bearbetning för vilken tillstånd kan ges kan nämnas bearbetning till varuprov, nedbrytning till avfall, skrot eller förstöring, denaturering, återvinning av delar eller komponenter, separering och/eller förstöring av skadade delar samt bearbetning för att rätta till verkningarna av vållad skada. För att tillämpa förfarandet krävs tullmyndighetens tillstånd. Den som får tillstånd skall ha ställt säkerhet för den tull, annan skatt eller avgift som skulle betalas om varorna i stället hade övergått till fri omsättning. Närmare bestämmelser om förfarandet finns i artiklarna 650 667 i tillämpningskodexen. 3.6 Tullförfarandet temporär import Förfarandet temporär import skall medge att icke-gemenskapsvaror används i EG:s tullområde fullständigt eller partiellt befriade från importtullar och utan att de blir föremål för handelspolitiska åtgärder, med hänsyn till att varorna är avsedda för återexport och inte genomgår någon förändring förutom vanlig värdeminskning till följd av att de använts (artikel 137 i tullkodexen). Temporär import kräver tillstånd. I en del fall skall säkerhet ställas. 3.7 Tullförfarandet passiv förädling Förfarandet passiv förädling kan användas när varor tillfälligt exporteras till ett land utanför EG:s tullområde för bearbetning eller reparation (s.k. förädlingsprocesser). Varorna återimporteras sedan tullfritt eller med nedsatta importtullar. Med andra ord skall förfarandet medge att gemenskapsvaror temporärt exporteras från EG:s tullområde för att genomgå förädlingsprocesser och att de varor som härrör från dessa processer (förädlingsprodukter) vid återimport till EG:s tullområde övergår till fri omsättning med fullständig eller partiell befrielse från importtullar (artikel 145 i tullkodexen). I regel är det fråga om att varor exporteras för att repareras. Vid återimporten betalas tull i princip endast på reparationsersättningen. Dessutom finns det ett särskilt förfarande, det s.k. standardutbytes- systemet. Det skall medge att en importerad vara (ersättningsprodukten) ersätter en förädlingsprodukt (artiklarna 154 159 i tullkodexen). Detta system gäller endast för reparation av varor och innebär att en ersättningsprodukt får införas i utbyte mot en temporärt exporterad vara. Ersättningsvarorna får importeras innan de varor som skall repareras har exporterats. För att tillämpa förfarandet passiv förädling krävs tillstånd av tullmyndigheten. Gemenskapsvaror som har deklarerats för ett förfarande för passiv förädling skall vara föremål för tullövervakning från mottagandet av tulldeklaration till den tidpunkt då varorna lämnar EG:s tullområde, förstörs eller tulldeklarationen ogiltigförklaras (artikel 59.2 i tullkodexen). 3.8 Tullförfarandet export Exportförfarandet gör det möjligt för gemenskapsvaror att lämna EG:s tullområde (artikel 161 i tullkodexen). Den som vill exportera en vara från eller ett annat EU-land skall anmäla varan till tullförfarandet export genom att lämna en tulldeklaration (artiklarna 59.1 och 161.2 i tullkodexen). är föremål för tullövervakning från mottagandet av tulldeklarationen till den tidpunkt då varan lämnar EG:s tullområde eller förstörs eller tulldeklarationen ogiltigförklaras (artikel 59.2 i tullkodexen). 3.9 Övriga former av godkänd tullbehandling Hit hör fyra fall, nämligen dels att en vara förs till en frizon eller ett fri- lager, dels att en vara återexporteras från EG:s tullområde, dels att en vara förstörs, dels att en vara överlåts till statskassan. Frizoner och frilager Frizoner och frilager behandlas i tullkodexen som ett enhetligt institut. I artikel 166 i tullkodexen anges att de är antingen delar av EG:s tullområde eller lokaler belägna inom detta område vilka är avskilda från resten av det. Den väsentliga skillnaden är alltså att frizoner är inhägnade områden medan frilager utgörs av byggnader eller lokaler (jfr artikel 167.3 i tullkodexen). Av artikel 166 framgår följande om fri- zonernas och frilagrens funktioner beträffande varor som finns där. Icke-gemenskapsvaror anses inte befinna sig inom EG:s tullområde ifråga om importtullar och handelspolitiska importåtgärder. Det förutsätter dock att varorna inte har övergått till fri omsättning, hänförs till ett annat tullförfarande än sådan övergång eller används eller förbrukas på andra villkor än de som medgetts i tullagstiftningen. Gemenskapsvaror skall omfattas av sådana åtgärder som vanligen är knutna till exporten av varor, om gemenskapslagstiftningen innehåller särskilda bestämmelser om att så skall vara på grund av att varorna är upplagda i en frizon eller i ett frilager. Som angetts i avsnitt 2 får sådana varor som omfattas av lagen om transport, förvaring och förstöring av införselreglerade varor, m.m. utan hinder av införselförbud eller -villkor förvaras i frizon eller frilager. När varor förs in i en frizon eller ett frilager behöver de i allmänhet inte visas upp för tullmyndigheterna och inte heller krävs att en tull- deklaration ges in annat än i vissa undantagsfall (artikel 170 i tull- kodexen). Det finns inte någon begränsning av den tid icke- gemenskapsvaror får förvaras i ett frilager eller i en frizon (artikel 171 i tullkodexen). Den som för in varorna är emellertid skyldig att till tull- myndigheten överlämna en kopia av det transportdokument som åtföljer varorna eller att hålla dokumentet tillgängligt hos de personer som dessa myndigheter utser (artikel 168.4 i tullkodexen). Med transportdokument avses här varje dokument som rör transporten, såsom fraktsedlar, följe- sedlar etc., och som innehåller alla uppgifter som behövs för att identi- fiera varorna (artikel 812 i tillämpningskodexen). Tillstånd att inrätta frizoner eller frilager meddelas av regeringen. De skall övervakas av tullmyndigheterna som också får kontrollera personer, transportmedel och varor som förs in i eller ut ur en frizon eller ett frilager (artikel 168 i tullkodexen; jfr 52 § TL; 4 kap. 17 § NTL). Återexport En icke-gemenskapsvara kan återexporteras från EG:s tullområde. Vid återexport tillämpas, om inget annat föreskrivits, de regler som gäller för export (artikel 182.2 i tullkodexen). Det innebär bl.a. att tulldeklaration skall fyllas i och lämnas på samma sätt som vid export. Förfarandet återexport används bl.a. då ett tullförfarande med ekonomisk verkan (jfr avsnitt 3.3) avslutas genom att den aktuella varan förs ut ur gemenskapen. För icke-gemenskapsvaror som förvaras på tillfälligt lager utgör tulldeklaration för tullförfarandet transitering också en anmälan om återexport. Enligt lag får en vara, som omfattas av tillämpningsområdet för den lagen, återutföras utan hinder av införselförbud eller införselvillkor. Förstöring och överlåtelse till statskassan av icke-gemenskapsvaror Enligt tullkodexen får en icke-gemenskapsvara förstöras i vissa fall efter föreskriven anmälan till tullmyndigheterna eller på initiativ av dessa (jfr artiklarna 182.3 resp. 56; jfr SOU 1999:54 s. 152 f). Vad som föreskrivs lag gäller även sådana varor som förstörs under kontroll av eller annan som verket godkänner. Med överlåtelse till statskassan avses en civilrättslig överlåtelse från den som inför en vara till . Detta kan vara ett alternativ för exempelvis den som infört en införselförbjuden vara och inte vill dra på sig kostnader för att återutföra den. Lagrådsremissens lagförslag Förslag till lag om straff för smuggling m.m. Härigenom föreskrivs följande. Allmänna bestämmelser 1§ Denna lag innehåller bestämmelser om ansvar m.m. för gärningar som rör införsel till eller utförsel från landet av varor. Har det i lag eller annan författning föreskrivits straff för den som bryter mot ett förbud mot eller villkor för att föra in eller ut en vara, gäller i stället bestämmelserna i den författningen om inget annat är föreskrivet. I 19 22, 26, 27 och 32 §§ finns särskilda bestämmelser om befogenheter för att förhindra, utreda och beivra brott enligt denna lag eller brott, som rör införsel till eller utförsel från landet av varor, enligt författning i tredje stycket. Befogenheterna gäller även vid sådana brott enligt narkotikastrafflagen (1968:64) som avses i 11 § tredje stycket. Befogenheten enligt 32 § att väcka åtal eller besluta om förverkande gäller dock inte vid brott enligt narkotikastrafflagen. Andra stycket omfattar lagen (1960:419) om förbud i vissa fall mot införsel av spritdrycker, lagen (1994:1565) om beskattning av viss privatinförsel, lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land som är medlem i Europeiska unionen, lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter samt tullagen (2000:000). 2 § Vid tillämpning av denna lag skall en vara anses ha förts in till eller ut från landet när den har förts över gränsen för svenskt territorium. I denna lag förstås med 1. narkotika: sådana varor som anges i 8 § narkotikastrafflagen (1968:64), och 2. tullbehandling: vad som föreskrivs i tullagstiftningen om att en vara skall läggas upp på tillfälligt lager eller bli föremål för godkänd tullbehandling eller åtgärder enligt 3 kap. 4 § tullagen (2000:000), då varan förs in till eller ut från landet. Straffbestämmelser m.m. Smugglingsbrott 3 § Den som, i samband med införsel till landet av en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel, uppsåtligen bryter mot förbudet eller villkoret genom att underlåta att anmäla varan till tullbehandling döms för smuggling till 1. böter eller fängelse i högst eller, om brottet gäller narkotika, fängelse i högst , eller 2. om brottet är ringa och gäller annat än narkotika, penningböter eller, om brottet är ringa och gäller narkotika, böter eller fängelse . Detsamma gäller den som, i samband med att en sådan vara förs in till landet, uppsåtligen lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling eller underlåter att lämna föreskriven uppgift vid tullbehandling och därigenom ger upphov till fara för att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret. För smuggling döms också den som uppsåtligen 1. från landet för ut en vara i strid med ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för utförsel eller efter utförseln förfogar över varan i strid med förbudet eller villkoret, 2. under pågående tullbehandling förfogar över en vara som omfattas av ett särskilt föreskrivet förbud mot eller villkor för införsel och därigenom föranleder att införseln fullföljs i strid med förbudet eller villkoret, 3. med stöd av tillstånd som föranletts av oriktig uppgift för in eller ut en vara, eller 4. förfogar över en vara i strid med villkor som uppställts för eller i samband med varans införsel eller utförsel. I det fall bestämmelserna om tullbehandling inte är tillämpliga vid införsel från eller utförsel till ett annat EU-land, gäller vad som anges i första och andra styckena angående tullbehandling i stället förfarande enligt lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen. 4 § Om brott som avses i 3 § är att anse som grovt, döms för grov smuggling till 1. fängelse, lägst och högst , eller 2. om brottet är grovt med hänsyn till att brottet gäller narkotika, fängelse, lägst två och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt enligt första stycket 1 skall det särskilt beaktas om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning, om gärningen med hänsyn till omständigheterna kring införseln, utförseln eller förfogandet varit av särskilt farlig art eller om gärningen annars inneburit en allvarlig kränkning av ett betydande samhällsintresse. Vid bedömningen av om brottet är grovt enligt första stycket 2 skall det särskilt beaktas om gärningen ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller yrkesmässigt, om gärningen avsett en särskilt stor mängd narkotika eller om gärningen annars varit av särskilt farlig eller hänsynslös art. 5 § Den som av grov oaktsamhet begår gärning som avses i 3 § döms för olovlig införsel eller olovlig utförsel till böter eller fängelse i högst . För olovlig införsel eller olovlig utförsel döms också den som av grov oaktsamhet 1. i samband med utförsel från landet av en vara, underlåter att anmäla varan till tullbehandling, lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling eller underlåter att lämna föreskriven uppgift vid tullbehandling och därigenom ger upphov till fara för att sådant förbud eller villkor som avses i 3 § andra stycket 1 bryts, eller 2. lämnar oriktig uppgift i samband med ansökan om sådant tillstånd som avses i 3 § andra stycket 3 och därigenom ger upphov till fara för att varan förs in eller ut med stöd av detta tillstånd. Om gärningen är ringa, skall den inte medföra ansvar. 6 § För försök till smuggling samt för försök, förberedelse och stämpling till grov smuggling döms till ansvar enligt 23 kap. . Detsamma gäller förberedelse till smuggling av narkotika samt stämpling till sådan smuggling av narkotika som inte är att anse som ringa. Tullbrott 7 § Den som, i samband att en vara förs in till landet, uppsåtligen underlåter att anmäla varan till tullbehandling, lämnar oriktig uppgift vid tullbehandling eller underlåter att lämna föreskriven uppgift vid tullbehandling och därigenom ger upphov till fara för att tull, annan skatt eller avgift undandras det allmänna döms för tullbrott till 1. böter eller fängelse i högst , eller 2. om brottet är ringa, till penningböter. För tullbrott döms också den som uppsåtligen ger upphov till fara för att tull, annan skatt eller avgift undandras det allmänna eller felaktigt tillgodoräknas eller återbetalas till honom själv eller annan genom att 1. i samband med utförsel från landet av en vara, förfara så som anges i första stycket eller, efter utförseln, förfoga över varan i strid med vad som förutsatts vid den tullbehandling som skett med anledning av utförseln, 2. under pågående tullbehandling förfoga över en införd vara i strid med vad som gäller för denna tullbehandling, eller 3. bryta mot villkor som vid tullbehandling för övergång till fri omsättning har uppställts för befrielse från eller nedsättning av skatten eller avgiften. Denna bestämmelse är tillämplig endast i fråga om sådana skatter och avgifter som skall besluta. 8 § Om brott som avses i 7 § är att anse som grovt, döms för grovt tullbrott till fängelse, lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om gärningen rört mycket betydande belopp, om gärningsmannen använt falska handlingar eller vilseledande bokföring, om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning, om gärningen med hänsyn till omständigheterna kring införseln, utförseln eller förfogandet varit av särskilt farlig art eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. 9 § Den som av grov oaktsamhet begår gärning som avses i 7 § döms för tullredovisningsbrott till böter eller fängelse i högst . Om gärningen är ringa, skall den inte medföra ansvar. 10 § För försök till tullbrott samt för försök, förberedelse och stämpling till grovt tullbrott döms till ansvar enligt 23 kap. . Olovlig befattning 11 § Den som uppsåtligen emballerar, transporterar, förvarar, döljer, bearbetar, förvärvar, överlåter eller ingår avtal om upplåtelse av panträtt i en vara som varit föremål för brott enligt 3 5 eller 7 9 §§ döms för olovlig befattning till böter eller fängelse i högst . Gärningen skall inte medföra ansvar, om den är ringa med hänsyn till befattningen, omständigheterna kring denna, egendomens beskaffenhet och värde samt övriga omständigheter. Om gärningsmannen inte inser men har skälig anledning att anta att varan varit föremål för brott, skall han dömas för olovlig befattning till böter. Om gärningen är ringa, skall den inte medföra ansvar. Ansvar enligt första eller andra stycket skall inte dömas ut, om gärningen är belagd med straff i 1 § första stycket 1, 3 eller 4 narkotikastrafflagen (1968:64) eller i 3 a § narkotikastrafflagen jämförd med dessa bestämmelser. 12 § Om brott som avses i 11 § första stycket är att anse som grovt, döms för grov olovlig befattning till fängelse, lägst och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt skall det särskilt beaktas om gärningen ingått som ett led i en brottslighet som utövats systematiskt eller i större omfattning, om gärningen avsett befattning med varor som varit föremål för brott varigenom tull, annan skatt eller avgift till mycket betydande belopp har undandragits det allmänna eller felaktigt återbetalats eller tillgodoräknats någon eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. 13 § För försök, förberedelse och stämpling till grov olovlig befattning döms till ansvar enligt 23 kap. . Medverkan 14 § Har flera medverkat till en gärning som avses i 3 13 §§, skall 23 kap. 4 och 5 §§ tillämpas. Om brott enligt 3 eller 7 § är ringa, gäller detta dock endast om gärningen avser narkotika enligt vad som föreskrivs i 3 § första stycket 2. Frivillig rättelse 15 § Den som frivilligt undanröjer sådan fara som avses i 3 § första stycket och 5 §, döms inte till ansvar enligt den bestämmelsen. Den som frivilligt vidtar en åtgärd som leder till att tull, annan skatt eller avgift som avses i 7 9 §§ kan påföras, tillgodoräknas eller återbetalas med rätt belopp, döms inte till ansvar enligt 7 9 §§ eller 11 och 12 §§. Förverkande 16 § Om det inte är uppenbart oskäligt, skall följande egendom förklaras förverkad: 1. vara som varit föremål för brott enligt denna lag eller en sådan varas värde, 2. utbyte av brott enligt denna lag, och 3. vad någon tagit emot som ersättning för kostnader i samband med ett brott enligt denna lag, eller värdet av det mottagna, om mottagandet utgör brott enligt denna lag. En vara som avses i första stycket 1 eller en särskild rätt till varan får inte förklaras förverkad, om varan eller rättigheten efter brottet förvärvats av någon som inte haft vetskap om eller skälig anledning till antagande om egendomens samband med brottet. Vid förverkande enligt första stycket 1 av en vara gäller inte bestämmelserna i 36 kap. 5 § första och andra styckena om hos vem förverkande får ske. 17 § Egendom som har använts som hjälpmedel vid brott enligt denna lag får förklaras förverkad, om förverkandet behövs för att förebygga brott enligt denna lag eller det annars finns särskilda skäl till det. I stället för egendomen får dess värde förklaras förverkat. I 36 kap. 5 § finns bestämmelser om hos vem förverkande får ske och om särskild rätt till förverkad egendom. I stället för förverkande av egendomen eller dess värde får rätten föreskriva att någon åtgärd vidtas med egendomen som förebygger fortsatt missbruk av den. I sådana fall får dock även en del av egendomens värde förklaras förverkat. 18 § När ett beslut om förverkande av egendom har vunnit laga kraft, skall egendomen säljas genom försorg eller i den ordning som i allmänhet gäller för försäljning av förverkad lös egendom. Egendomen får i stället förstöras om 1. den inte kan säljas, 2. den kan befaras komma till brottslig användning, eller 3. den annars är olämplig för försäljning. Vad som anges i första stycket gäller endast om inget annat är föreskrivet i lag eller annan författning. Om i stället för egendomen dess värde har förklarats förverkat och det fastställda beloppet har betalats från det att beslutet om förverkande vann laga kraft, skall egendomen utlämnas till ägaren.