prop · GN03122 · 2000-01-01 00:00:00 — Konventionen påverkar inte fördelaktigare bestämmelser i konventionen om tillämpning av (), och den tillåter inte de medlemsstater som också är medlemmar i att avsäga sig några skyldigheter som de har ingått enligt . De bestämmelser i de båda konventionerna som motsvarar varandra beskrivs mer detaljerat längre fram i denna förklarande rapport. De bestämmelser som motsvarar varandra visas också i tabellen i bilaga A. Kort sammanfattning av bestämmelserna i konventionen om ömsesidigt bistånd och samarbete mellan tullförvaltningar xvii) I konventionen föreskrivs bistånd på framställan och bistånd på eget initiativ mellan tullförvaltningar. Dessa bestämmelser är i stor utsträckning en upprepning av bestämmelserna Neapelkonvention. I bilaga A till denna förklarande rapport finns en tabell som visar de bestämmelser som motsvarar varandra. xviii) Den nya konventionen går på flera sätt längre än Neapelkonvention. I konventionen föreskrivs särskilda samarbetsformer mellan tullförvaltningar. Dessa särskilda samarbetsformer inbegriper förföljande över gräns, gränsöverskridande övervakning, kontrollerade leveranser, hemliga utredningar och gemensamma specialutredningslag. Enligt artiklarna 20.8, 21.5 och 23.5 får medlemsstaterna förklara att de inte är bundna av vissa bestämmelser eller delar av dessa vilka avser särskilda samarbetsformer. Dessa förklaringar får återtas när som helst. Andra brottsbekämpande myndigheter än tullen får under vissa omständigheter använda de bestämmelser i konventionen som inte återfinns . xix) Konventionen innehåller bestämmelser om dataskydd som omfattar uppgifter som utväxlas utanför TIS. Det kommer mestadels att röra sig om ickeautomatiserat utbyte av uppgifter. innehåller egna regler för dataskydd. xx) I artikel 26 i konventionen anges också att Europeiska gemenskapernas domstol har en uppgift i samband med tolkningen av konventionen. AVDELNING I Allmänna bestämmelser Artikel 1 1.1 I denna artikel föreskrivs det att konventionens tillämpningsområde skall omfatta medlemsstater som ger varandra ömsesidigt bistånd i syfte att förhindra och upptäcka överträdelser av nationella tullbestämmelser samt åtala och bestraffa överträdelser av gemenskapens tullbestämmelser och av nationella tullbestämmelser. 1.2 I detta sammanhang bör det noteras att förhindrande och upptäckt av överträdelser av gemenskapens tullbestämmelser omfattas av förordning (EG) nr 515/97. Verkställighet (dvs. åtal och bestraffning) av sådana överträdelser faller inom ramen för avdelning VI i Fördraget om Europeiska unionen och omfattas av den här konventionen. Gemenskapens tullbestämmelser och nationella tullbestämmelser definieras i artikel 4 i konventionen. 1.3 I artikeln föreskrivs det också att konventionen inte skall inverka på tillämpliga bestämmelser om inbördes rättshjälp i brottmål mellan rättsliga myndigheter eller redan befintliga, fördelaktigare bestämmelser i bilaterala eller multilaterala avtal. Medlemsstaterna behöver inte avstå från att ingå eller utnyttja befintliga överenskommelser om inbördes rättshjälp, eller bilaterala eller multilaterala överenskommelser om ömsesidigt bistånd, förutsatt att dessa är fördelaktigare. Denna bestämmelse motsvarar en liknande bestämmelse i artikel 23 Neapelkonvention. 1.4 Valet av modell för genomförande av det ömsesidiga biståndet beror på de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall. 1.5 och har avgett förklaringar om deras tolkning av begreppet rättsliga myndigheter i artiklarna 1.2 och 3.2 i konventionen. Dessa förklaringar återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. 2.1 I denna artikel klargörs att tullförvaltningarna bara kan tillämpa konventionen inom ramen för sina nationella befogenheter och att konventionen inte påverkar tullförvaltningarnas nationella befogenheter. 2.2 Vad som avses med tullförvaltningar i denna konvention definieras i artikel 4.7 i konventionen. 2.3 I samband med denna konvention bör det uppmärksammas att tullförvaltningarnas behörighetsområden i hög grad skiljer sig åt mellan de olika medlemsstaterna. 3.1 I denna artikel noteras det att konventionen omfattar ömsesidigt bistånd och samarbete inom ramen för brottsutredningar om överträdelser av nationella tullbestämmelser och av gemenskapens tullbestämmelser. Det konstateras att en rättslig myndighet som genomför eller leder en brottsutredning får avgöra om den skall tillämpa bestämmelserna i denna konvention eller bestämmelserna om inbördes rättshjälp i brottmål. 3.2 Beslutet beror på de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall och på den begärande medlemsstatens principer för straffrättsliga förfaranden. 3.3 Medlemsstaterna skall tillämpa konventionen inom ramen för sin nationella lagstiftning. Det beror på bestämmelserna i den nationella lagstiftningen om en rättslig myndighet skall medverka vid tillämpningen av bestämmelserna i denna konvention. 3.4 och har avgett förklaringar om deras tolkning av begreppet rättsliga myndigheter i artiklarna 1.2 och 3.2 i konventionen. Dessa förklaringar återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. Denna artikel innehåller en uppsättning definitioner av termer som används i konventionen. 4.1 Nationella tullbestämmelser är en medlemsstats lagar och andra författningar som avser gränsöverskridande olaglig handel med varor som är föremål för förbuds-, begränsnings- eller kontrollåtgärder samt icke-harmoniserade punktskatter vilkas tillämpning helt eller delvis omfattas av denna stats tullförvaltnings behörighet. Det är viktigt att notera aspekten "helt eller delvis" i denna definition eftersom tullmyndigheternas behörighetsområden i hög grad skiljer sig åt mellan de olika medlemsstaterna. I artikel 4.7 i konventionen definieras tullförvaltningar och det föreskrivs att andra brottsbekämpande organ får tillämpa bestämmelserna i konventionen när detta ligger inom deras behörighetsområde enligt de nationella tullbestämmelserna. Som exempel på nationella tullbestämmelser kan nämnas lagstiftning som förbjuder import och export av psykotropa ämnen och narkotika eller pedofilmaterial, inskränker möjligheterna att importera vissa vapen och begränsar personlig import av alkohol- och tobaksvaror till att gälla varor för personligt bruk. Denna lista tjänar endast som exempel. De nationella tullbestämmelserna varierar mellan medlemsstaterna. 4.2 Gemenskapens tullbestämmelser är gemenskapsbestämmelser och deras åtföljande genomförandebestämmelser som reglerar import, export, transitering och närvaro av varor som är föremål för handel mellan medlemsstaterna och tredje land samt mellan medlemsstaterna i fråga om varor som inte har gemenskapsstatus eller varor som underkastas kompletterande kontroller eller utredningar i syfte att fastställa deras gemenskapsstatus. Bestämmelser som antas på gemenskapsnivå inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken och de särskilda bestämmelser som antagits för varor härrörande från förädling av jordbruksprodukter ingår i denna definition. Gemenskapsbestämmelser om harmoniserade punktskatter och mervärdesskatt på import tillsammans med nationella genomförandebestämmelser ingår också. Det bör noteras att gemenskapens tullbestämmelser i allmänhet ligger helt inom de nationella tullförvaltningarnas behörighetsområde. Detta står i motsatsställning till nationella tullbestämmelser där andra brottsbekämpande organ delvis kan ha behörighet. 4.3 Överträdelser definieras så att termen inbegriper deltagande i eller försök till överträdelser av nationella tullbestämmelser eller gemenskapens tullbestämmelser, deltagande i en kriminell organisation som gör sig skyldig till sådana överträdelser och tvätt av pengar som härrör från sådana överträdelser i enlighet med artikel 4.3 i konventionen. har avgett förklaringar avseende artikel 4.3 i vilka anges tolkning av "deltagande i en kriminell organisation som gör sig skyldig till sådana överträdelser" samt "tvätt av pengar som härrör från sådana överträdelser". Dessa förklaringar återges i sin helhet i bilaga B till denna förklarande rapport. 4.4 Ömsesidigt bistånd är bistånd mellan tullförvaltningarna. 4.5 Begärande myndighet är den behöriga myndigheten i den medlemsstat som gör en framställan om bistånd. 4.6 Anmodad myndighet är den behöriga myndigheten i den medlemsstat till vilken en framställan om bistånd riktas. 4.7 Tullförvaltningar definieras så att termen inbegriper medlemsstaternas tullmyndigheter och andra myndigheter med behörighet att tillämpa konventionens bestämmelser. Tullmyndigheternas behörighetsområden varierar i hög grad mellan de olika medlemsstaterna och enligt denna definition får andra brottsbekämpande organ (t.ex. polisen) tillämpa bestämmelserna i konventionen när de är behöriga att ingripa i samband med överträdelser av tullbestämmelserna så som de definieras i artikel 4.1 och 4.2 i konventionen. 4.8 Personuppgifter betyder alla uppgifter om en identifierad eller identifierbar fysisk person. Denna definition hänger samman med bestämmelserna om dataskydd i artikel 25 i konventionen. 4.9 Gränsöverskridande samarbete betyder samarbete mellan tullförvaltningarna över en medlemsstats gränser. Bestämmelser om denna typ av samarbete finns i avdelning IV i konventionen. 5.1 Enligt denna artikel skall framställningar om bistånd i enlighet med konventionen samordnas av en central enhet, och för detta ändamål skall denna enhet utses inom medlemsstaternas respektive tullmyndighet. I artikeln tillfogas emellertid att direkt samarbete mellan övriga enheter vid medlemsstaternas tullmyndigheter inte är uteslutet, särskilt inte i brådskande fall. Syftet med dessa bestämmelser är att försöka säkerställa att åtgärder inom det ömsesidiga biståndet kontrolleras och samordnas på lämpligt sätt samt att tillgängliga resurser utnyttjas optimalt; syftet är också att säkerställa att arrangemangen i varje enskilt fall är effektiva och ger resultat. 5.2 Om en begäran om bistånd faller utanför en tullmyndighets behörighetsområde skall den centrala samordningsenheten vidarebefordra den till den behöriga nationella myndigheten. Genom denna bestämmelse erkänns det att olika organ och förvaltningar i olika medlemsstater har olika ansvars- och behörighetsområden. Bestämmelsen är avsedd att säkerställa att samarbete inte hindras av att den medlemsstat som begär bistånd inte exakt känner till en annan medlemsstats fördelning av behörighetsområden. 5.3 Om en framställan inte kan bifallas måste avslaget åtföljas av en förklaring. 6.1 Denna artikel möjliggör för sambandsmän från en medlemsstat att placeras i en annan medlemsstat i enlighet med överenskomna villkor. Medlemsstaterna kan till exempel komma överens om att sambandsmännen inte skall vara beväpnade. Det klargörs i artikeln att dessa sambandsmän inte har någon befogenhet att göra ingripanden, utan enbart skall verka för att underlätta samarbete. I sambandsmännens uppgifter kan ingå att främja och påskynda informationsutbytet mellan medlemsstaterna, att lämna bistånd vid utredningar, att vara behjälpliga med handläggningen av framställningar om bistånd samt att ge värdlandet råd och bistånd vid förberedelser för och genomförande av gränsöverskridande operationer. 6.2 Rådet antog gemensam åtgärd 96/602/RIF (EGT L 268, 19.10.1996, s. 2). Denna utgör en gemensam ram för medlemsstaternas initiativ när det gäller sambandsmän. Enligt denna artikel skall tjänstemän som, med anknytning till konventionen, befinner sig i en annan medlemsstat alltid kunna förete en skriftlig fullmakt som utvisar deras identitet och officiella tjänsteställning. Syftet med detta är att undvika att det uppstår missförstånd i kontakterna med andra tjänstemän eller medborgare. Detta krav begränsas genom uttrycket "såvida inte annat föreskrivs i denna konvention". Denna begränsning är en hänvisning till att det enligt artikel 23, som avser hemliga utredningar, är möjligt för en tjänsteman att befinna sig på en annan medlemsstats territorium under antagen identitet. AVDELNING II Bistånd på begäran TII.1 Bestämmelserna i avdelning II gäller på vilket sätt framställningar om bistånd skall göras och vad en medlemsstat skall göra när den får en begäran om bistånd enligt bestämmelserna i denna konvention. I denna avdelning föreskrivs form och innehåll för de skriftliga framställningarna om information; det föreskrivs att medlemsstaterna skall tillmötesgå sådana framställningar fullt ut, att medlemsstaterna på begäran i möjligaste mån skall utföra övervakning på en annan medlemsstats vägnar och att utredningar på begäran skall utföras på en annan medlemsstats vägnar, och det anges också att information som har inhämtats på detta sätt får användas som bevismaterial. Begäran om bistånd får vägras endast av de skäl som anges i artikel 28 i konventionen (hot mot den berörda statens allmänna ordning eller andra väsentliga intressen, eller om de begärda åtgärderna är uppenbart oproportionerliga i förhållande till den påstådda överträdelsens svårighetsgrad). TII.2 Den princip som ligger till grund för denna avdelning är att medlemsstaterna skall bifalla framställningar om bistånd från andra medlemsstater. I och med att medlemsstaterna undertecknar konventionen förpliktar de sig att på begäran och i den mån det är möjligt och förenligt med den nationella lagstiftningen lämna ut uppgifter och ge bistånd till andra medlemsstater. I artikel 28 fastställs undantagen från denna allmänna plikt att ge bistånd. TII.3 Termerna anmodad myndighet och begärande myndighet, som ofta används i denna avdelning, definieras i artikel 4 i denna konvention. TII.4 Avdelningen är en upprepning av liknande bestämmelser Neapelkonvention. Förordning (EG) nr 515/97 innehåller också liknande bestämmelser om bistånd på begäran i samband med gemenskapens tullfrågor liksom de flesta avtal om ömsesidigt bistånd som har ingåtts mellan gemenskapen och dess medlemsstater och tredje land (t.ex. de s.k. Europaavtalen). I denna artikel fastställs de allmänna principer som gäller för att lämna ömsesidigt bistånd. De innebär att den anmodade myndigheten skall gå till väga som om den handlade för egen räkning och utnyttja alla sina lagliga befogenheter i enlighet med den nationella lagstiftningen. Dessutom krävs det att den skall utsträcka biståndet till att omfatta alla omständigheter kring överträdelsen som förefaller ha betydelse för den framställning den fått. 9.1 I artikeln anges form och innehåll för ansökningen om bistånd. 9.2 Ansökningar skall alltid lämnas skriftligen, antingen på ett av den anmodade myndighetens officiella språk eller på ett språk som är godtagbart för denna myndighet. 9.3 Muntliga ansökningar skall godtas i fall som är så brådskande att detta är nödvändigt, men skall därefter bekräftas skriftligen. 9.4 En begäran om bistånd skall innehålla särskilda upplysningar som underlättar genomförandet. 10.1 Denna artikel omfattar begäran om uppgifter. Det föreskrivs att en anmodad myndighet skall lämna alla uppgifter som kan göra det möjligt för den begärande myndigheten att förhindra, upptäcka och åtala överträdelser. Artikeln grundar sig på artikel 4 Neapelkonvention. 10.2 Genom överenskommelse kan tjänstemän från en medlemsstat erhålla uppgifter från dokument som finns vid en annan medlemsstats kontor. De får ta kopior av dessa dokument. Artikeln grundar sig på artikel 11 Neapelkonvention. 11.1 Denna artikel omfattar framställningar om särskild bevakning som skall utföras av en medlemsstat på en annan medlemsstats vägnar. Enligt denna artikel skall en anmodad myndighet i möjligaste mån själv utföra särskild bevakning av personer när det finns skälig grund att anta att de är inblandade i överträdelser. 11.2 På begäran skall medlemsstaten också bevaka platser, transportmedel och varor. 11.3 Den särskilda bevakning som avses i denna artikel skall utföras av en medlemsstats tullförvaltning på denna medlemsstats territorium. 11.4 Denna artikel grundar sig på artikel 6 Neapelkonvention. 12.1 Denna artikel handlar om begäran om utredningar. En anmodad myndighet skall genomföra lämpliga utredningar av sådana aktiviteter som är eller som enligt den begärande myndigheten förefaller vara överträdelser. 12.2 Tjänstemän från den begärande myndigheten får ges tillstånd att närvara när sådana utredningar görs. Enligt konventionen får de behöriga tjänstemännen vid den anmodade myndigheten ge dess tjänstemän tillstånd att närvara vid kontroller och utredningar. De skall då endast ha en rådgivande funktion: utredningarna skall alltid genomföras av tjänstemän vid den anmodade myndigheten. 12.3 Liknande bestämmelser finns i artiklarna 13 och 14 Neapelkonvention. 13.1 I denna artikel föreskrivs att den anmodade myndigheten på begäran skall delge adressaten instrument eller beslut som härrör från de behöriga myndigheterna i den begärande medlemsstaten och som berör tillämpningen av denna konvention. Till framställningarna om delgivning skall fogas en översättning till ett av den anmodade medlemsstatens officiella språk. 13.2 Denna artikel grundar sig på artikel 17 Neapelkonvention. 14.1 I denna artikel föreskrivs att alla protokoll över fastställda sakförhållanden, uppgifter och handlingar som har inhämtats av tjänstemän vid den anmodade myndigheten, i enlighet med den nationella lagstiftningen, i de fall av bistånd som avses i artiklarna 10 12 i konventionen får användas som bevismaterial i enlighet med nationell lagstiftning av behöriga organ i den medlemsstat där den begärande myndigheten är belägen. 14.2 Denna artikel grundar sig på artikel 15 Neapelkonvention. AVDELNING III Bistånd på eget initiativ TIII.1 Bestämmelserna i denna avdelning gäller hur tullförvaltningarna skall bistå andra medlemsstater utan föregående framställan. Den allmänna princip som ligger till grund för denna avdelning är att medlemsstaterna utan föregående anmodan skall genomföra relevanta undersökningar och överlämna allt bevismaterial eller all information som de träffar på och som en annan medlemsstat kan ha nytta av för att upptäcka, utreda eller åtala överträdelser av tullbestämmelserna. TIII.2 Avdelningen är en upprepning av liknande bestämmelser Neapelkonvention. Förordning (EG) nr 515/97 innehåller också liknande bestämmelser när det gäller gemenskapens tullfrågor liksom de flesta avtal om ömsesidigt bistånd som har ingåtts mellan gemenskapen och dess medlemsstater och tredje land (t.ex. de s.k. Europaavtalen). I denna artikel fastställs som allmän princip att varje medlemsstat skall lämna bistånd utan föregående begäran i de fall som anges i artiklarna 16 och 17, såvida inget annat följer av eventuella begränsningar i nationell lagstiftning. 16.1 I denna artikel föreskrivs det att medlemsstaterna skall bedriva särskild övervakning av personer och varor samt överlämna alla uppgifter angående aktiviteter som har samband med planerade eller begångna överträdelser till den berörda medlemsstaten, i den mån detta bidrar till att förhindra, upptäcka eller åtala överträdelser i en annan medlemsstat. 16.2 Denna artikel grundar sig på artikel 6 Neapelkonvention. 17.1 I denna artikel föreskrivs det att de behöriga myndigheterna i en medlemsstat omgående skall överlämna alla relevanta uppgifter som rör planerade eller begångna överträdelser till de behöriga myndigheterna i de övriga medlemsstaterna, i synnerhet uppgifter om berörda varor och om nya hjälpmedel och metoder som används vid överträdelserna. 17.2 Denna artikel grundar sig på artiklarna 8 och 9 Neapelkonvention. 18.1 I denna artikel föreskrivs det att övervakningsrapporter och uppgifter som har inhämtats inom ramen för denna avdelning får användas som bevismaterial i enlighet med nationell lagstiftning av de behöriga organen i den mottagande medlemsstaten. 18.2 Denna artikel hänför sig till artikel 15 Neapelkonvention. AVDELNING IV Särskilda samarbetsformer TIV.1 I denna avdelning anges särskilda former av samarbete för att upptäcka, utreda och åtala överträdelser av tullbestämmelserna. De särskilda samarbetsformer som föreskrivs i denna avdelning är förföljande över gräns, gränsöverskridande övervakning, kontrollerade leveranser, hemliga utredningar och användning av gemensamma specialutredningslag. TIV.2 En del av de samarbetsformer som anges i denna avdelning inbegriper möjligheten att tjänstemän från en medlemsstat får befinna sig eller delta i verksamhet på en annan medlemsstats territorium i syfte att utreda gränsöverskridande överträdelser av tullbestämmelserna enligt definitionen i artikel 19.2. TIV.3 Neapelkonvention föreskrivs inte uttryckligen gränsöverskridande utredningar och dessa bestämmelser utgör en av de viktigaste förändringarna i den nya konventionen. TIV.4 När medlemsstaterna deponerar sina instrument för antagande av konventionen kan de förklara att de inte är bundna av en del eller alla bestämmelser i vissa angivna artiklar i denna avdelning, nämligen artikel 20 om förföljande över gräns, artikel 21 om gränsöverskridande övervakning och artikel 23 om hemliga utredningar. Medlemsstaterna får när som helst återkalla sina förklaringar avseende dessa bestämmelser. 19.1 I denna artikel fastställs allmänna principer för de särskilda samarbetsformerna. Det anges klart och tydligt att de särskilda former av gränsöverskridande samarbete som beskrivs i denna avdelning endast är tillåtna i följande fall av överträdelse: a) Olaglig handel med narkotika och vissa andra varor belagda med förbud. b) Handel med prekursorer (dvs. ämnen som är avsedda för olaglig framställning av narkotika). c) Olaglig gränsöverskridande handel med skattepliktiga varor för att undgå skatt eller obehörigt erhålla statligt stöd, där det kan medföra en avsevärd belastning för Europeiska gemenskapernas budget eller för en medlemsstats budget. d) Annan handel med varor som är förbjudna enligt gemenskapens eller nationella tullbestämmelser. 19.2 Enligt artikeln kan en medlemsstat avvisa en begäran från en annan medlemsstat om den typ av utredning som efterfrågas inte omfattas av eller strider mot dess nationella lagstiftning. 19.3 Om de rättsliga myndigheternas godkännande krävs skall en ansökan om detta lämnas och beviljas samt eventuella villkor uppfyllas. 19.4 Om tjänstemän från en medlemsstat orsakar skador när de befinner sig på en annan medlemsstats territorium skall den senare gottgöra skadan. Belopp som betalas ut som skadeersättning till tredje part skall återbetalas av den medlemsstat vars tjänstemän har orsakat skadan. 19.5 I artikeln anges det att uppgifter som inhämtats genom det gränsöverskridande samarbetet enligt denna avdelning får användas som bevis i enlighet med nationell lagstiftning av de behöriga organen i den medlemsstat som erhåller uppgifterna. 19.6 I artikeln anges det också att tjänstemän som deltar i de gränsöverskridande aktioner som anges i avdelning IV skall behandlas på samma sätt som tjänstemän i värdmedlemsstaten när det gäller överträdelser som de begår eller är offer för. 20.1 Denna artikel gäller förföljande över gräns. I artikeln föreskrivs det att tjänstemän från en medlemsstat får fortsätta förföljandet in i en annan medlemsstat av en person som iakttas i färd med att göra sig skyldig till eller medverka i någon av de överträdelser som anges i artikel 19.2 i konventionen och som kan leda till utlämning. Förföljandet får ske utan föregående tillstånd, om det på grund av de brådskande omständigheterna inte varit möjligt att på förhand underrätta de behöriga myndigheterna i den andra medlemsstaten eller om dessa myndigheter inte har kunnat ta sig till platsen för att ta upp förföljandet. Senast när de passerar gränsen skall de förföljande tjänstemännen kontakta de behöriga myndigheterna i den medlemsstat på vars territorium förföljandet skall äga rum, och den senare medlemsstaten får när som helst begära att förföljandet skall avbrytas.