mot · GO02Fö206 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Fö206av , ()Avveckling av militärenFörslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen ger Försvarsmakten i uppdrag att ta framen plan för hur en halvering av det militära försvaret skullekunna genomföras på ett för samhället så smidigt sätt som möjligt.2. begär att regeringen i sin försvarsproposition konkretiserartidigare riksdagsbeslut om vidgad hotbild och omfattar förslag till hurmiljöhot, IT-hot och hot från sönderrostande atomubåtar i Murmanskskall kunna mötas.3. begär att regeringen i sin kommande försvarspropositionpresenterar ett nytt system för ett försvar byggt på frivillighet öppet förbåde män och kvinnor i stället för värnpliktssystemet.4. begär att regeringen i sin försvarsproposition konkretiserar sitthandlingsprogram för att förebygga väpnade konflikter med att se övermöjligheten att skapa ett konfliktförebyggandeverksamhet.5. begär att regeringen i sin försvarsproposition konkretiserar sitthandlingsprogram för att förebygga väpnade konflikter genom att se övermöjligheten att skapa ett svenskt konfliktlösningscenter.6. begär att regeringen i enlighet med sitt handlingsprogram fören konfliktförebyggande politik verkar för beslut omen genomförbarhetsstudie för en europeisk civil fredskår.Riktig analysFredsrörelsens och analyser under slutet av1980-talet vad gällde den säkerhetspolitiska utvecklingenvisade sig i stort vara riktiga. Förändringarna av detsovjetiska samhället var oåterkalleliga. Nedmonteringen avBerlinmuren och Sovjetkommunismens kollaps gjorde slut pådet kalla kriget.Som en konsekvens av det slut kom de mellanstatliga krigenatt nästan helt upphöra. Militärutgifterna halverades i under 1990-taletoch minskade med i . pekade på att hotenmot inte var militärt utan kom från omfattande miljöförstöring,sönderrostande atomubåtar i och risken för IT-sabotage. I vårapartimotioner föreslogs kraftigt minskade militärutgifter och en nedmonteringav det militära invasionsförsvaret.Också dessa analyser och krav visade sig i grunden vara riktiga ochstöddes av en riksdagsmajoritet. 1996 beslutade påMiljöpartiets initiativ om en vidgad hotbild. 1999 delade Sverigesöverbefälhavare analys om att det inte längre existerade någotmilitärt invasionshot. Först stödde en riksdagsmajoritetMiljöpartiets krav på nedläggning av ett stort antal regementen och en, om änotillräcklig, minskning av militärutgifterna.Dyrbart med långsamriksdagVisst kan man känna tillfredsställelse över att ligga i densäkerhetspolitiska analysens framkant. Till och medförsvarsministern medgav i talarstol attregementsnedläggningarna och utgiftsminskningarna bordeha inletts . Det tråkiga är att övrigariksdagspartiers långsamhet helt i onödan kostatskattebetalarna åtskilliga tiotals miljarder ,miljoner som istället kunde ha använts inom vården ochskolan som istället fick skära ner. Det var inte bra.Det var också svårt för regeringen att minska militärutgifterna i denomfattning som skulle behövas. Det saknades helt planer för avveckling avmilitära regementen. Kontrakt på extremt dyra vapensystem som allamotiverats av ett hot som inte längre existerade visade sig svåra attomförhandla. Som exempel kan nämnas JAS där förre överbefälhavarenansåg att det behövs 60-80 flygplan men där regeringen beställt över 200stycken. Alla till ett pris av en halv miljard styck. Det är inte heller bra.Lära av misstagenRiksdagen beslutade att invasionsförsvaret intelängre var försvarets enda huvuduppgift. Vidare ger denmilitära underrättelsetjänsten vid handen att regeringensståndpunkt om att inget militärt invasionshot kan uppstå inomen tioårsperiod bör förändras. Det accelererande sönderfalletinom rysk krigsmakt fortsätter och gör att risken för ennegativ utveckling för blir allt lägre. Den militärakomponenten i totalförsvaret blir således allt mindre relevant.Utvecklingen talar för fortsatta minskningar av antaletförband och militära utgifter. Resurser bör istället föras övertill konfliktförebyggande politik, demokratistöd och försvarmot de andra hot mot samhället som identifieratoch där militära medel är irrelevanta.Det är viktigt att drar slutsatser av tidigare dyrköptaerfarenheter. Långsamma riksdagspartier får inte kosta skattebetalarna tiotalsmiljarder i onödan en gång till. Vi vill inte höra landets försvarsminister engång till säga att det man föreslår borde ha inletts för länge sedan. För attsnabbare kunna genomföra neddragningar behövs konkret planering för varoch hur man skall minska. Därför föreslår en avvecklingsplan förden militära delen av försvaret där en halvering förbereds.En försvarspolitik för 2000-taletRiksdagen skall 2001 fatta ett nytt försvarsbeslut.Miljöpartiet avvaktar därför det förslag som kommer attkomma från regeringen. Vi utgår dock från att man kommeratt ha konkreta förslag på hur den vidgade hotbilden med deicke-militära hoten kommer att påverka totalförsvaretsutformning. Regeringen måste visa hur man tänker sig attutbildning och kompetens i till exempel miljöbrigader somMiljöpartiet föreslagit ska kunna utvecklas för att hanteranationella och internationella miljökatastrofer. Regeringenmåste föreslå konkreta insatser för att minska samhälletssårbarhet som föreslagit. Det räcker med attangripa fyra vitala platser för eldistributionen för att heltlamslå landet i månader. Regeringen måste visa hur samhälletkonkret ska kunna skydda sig mot såkallat IT-sabotage där iprincip enskilda individer kan åsamka stora skador på viktigasamhällsfunktioner.Det är viktigt att understryka att inget av dessa hot kan mötas med militäramedel i en militär organisation. Det är i vissa fall direkt olämpligt medmilitärinblandning. Försvarsmaktens egen satsning på IT-systemet slutade iett totalt fiasko som åsamkade skattebetalarna mångmiljardförluster.Avveckla värnpliktenI samband med försvarsbeslutet kommer regeringen attföreslå hur det framtida värnpliktssystemet skall se ut. Ocksåhär kommer att återkomma när regeringensförslag väl kommer att presenteras. Vår ståndpunkt är att detallmänna värnpliktssystemet har spelat ut sin roll. Det utgörett i grunden orättvist och helt otidsenligt system. Fördet första fullgör endast en tredjedel av landets män sinpliktutbildning, ca 18 000 av en årskull på ca 55 000. För det andra så omfattar det endast män -kvinnor ställs utanför. I tycks flerariksdagspartier ha uppenbara svårigheter att förhålla sig tillden nya säkerhetspolitiska situationen. De föreslår tillexempel tvångsplikt även för kvinnor trots att behovet avdeltagare minskar.Regeringens förslag bör istället innehålla ett system som är byggt påfrivillighet och som är öppet för både män och kvinnor. Just traditionelltkvinnliga kompetenser och erfarenheter som förmåga till strategisk planering,logistisk erfarenhet och öppet ledarskap är långt viktigare än den traditionelltmanliga tillgången av fysisk styrka som blir allt mindre relevant. För att fåhög kvalitet på en organisation byggd på frivillighet måste regeringenutveckla ett system som bygger på motivation och som är meriterande.Kanske är tiden mogen för mångåriga förslag om bättreersättning, civil dokumentation och tilläggspoäng till högskolan?Utvecklakonfliktförebyggande politikEn allt viktigare del av säkerhetspolitiken i ett europeisktperspektiv utgörs av konflikthantering. I , som plågatsav ett flertal lokala konflikter , saknasfortfarande på såväl nationell nivå som inom och samlad syn och beredskap på konfliktlösande ochkrigsförebyggande arbete. Detta illustrerades tydligt iKosovo. Under nära kunde se vad som var igörningen. Kunskap, fakta, analyser och "early warnings"fanns, men det resulterade inte i någon konfliktförebyggandepolitik. Först i elfte timmen och först efter det att dennationalistiska serbregimen börjat genomföra folkfördrivningoch massmord inleddes diplomatiska förhandlingar. När detansågs misslyckat återstod bara trubbigt militärt våld i formav Nato:s angrepp, som dessutom skedde utan stöd iinternationell rätt.Dyrbar bristFör denna brist på förebyggande politik och handling har vifått betala ett mycket högt pris. Dels i form av alla demänniskor vars liv släkts, de hundratusentals som tvingadespå flykt och svåra traumatiska upplevelser för nära en kvartsmiljon barn. Men det har också kostat världssamfundetofattbara summor. De militära insatserna, katastrofhjälpen,FN:s arbete i Kosovo samt helaåteruppbyggnadsprogrammet uppgår till flera hundramiljarder kronor.Ökat ansvar för europeiskaländerDen efterföljande debatten har till stor del handlat om attEuropa måste ta ett större ansvar för konflikter i sin egenregion. Det militära våldet för att tvinga fram ett stopp förfolkfördrivningen i Kosovo hade, oavsett FN-mandat ellerinte, varit beroende av vilja att ställa resurser tillförfogande. Under det så kallade flygkriget illustreradesockså ett stort militärteknologiskt gap mellan ochEuropa. Slutsatserna många drar är att länder måstesatsa på en militärteknologisk upprustning, ökademilitärutgifter och utvecklandet av gemensamma militärastrukturer i EU.Miljöpartiet delar uppfattningen om att länderna i tveklöst behöverta ett ökat ansvar för att hantera konflikter i sin egen region. Men ett sådantansvar leder inte med automatik till ökade militärutgifter, militärteknologiskupprustning eller skapande av ytterligare militära strukturer inom EU. Denstora bristen i säkerhetstänkandet ligger istället i den nästan totalaavsaknadenav konfliktlösningskompetens och civila krigsföregripande handlingsprogram.Varje gång fredsskapande styrkor måste skickas till ett område efterkrigshandlingar måste vi se det som kvittot på att vi misslyckats. Misslyckatsmed den förebyggande politiken.En europeisk säkerhetspolitiks viktigaste komponent är därför den aktivtförebyggande verksamheten, vari konfliktlösningsarbete ingår. En sådanpolitik saknas nästan helt.Att förebygga krigSveriges regering har utarbetat ett långsiktigt svenskthandlingsprogram för att före-bygga väpnade konflikter. Detöverensstämmer till stora delar med stånd-punkter. Det handlar om att främja en konflikförebyggandekultur med långsiktig kunskapsuppbyggnad om konflikteroch dess orsaker för att öka vilja och förmåga att ageraförebyggande. Förmågan att identifiera strukturellariskfaktorer för att få en tidig varning är en förutsättning förkonfliktförebyggande. För detta krävs att vi skapar nya,förändrade samarbetsstrukturer och instrument inom allt frånFN och till andra organisationer som EU.Nya icke-militärainstitutionerEn del av detta görs förvisso redan i . Men det saknasinstitutioner som samlar fakta, analyserar och föreslåråtgärdsprogram som till exempel ekonomiskt stöd, stöd tilldemokratiska institutioner och NGO:er, ochkonfliktlösningsarbete. Det är kanske inte så konstigt att detgår snabbt att få fram förslag på militära aktioner. På detområdet finns militära institutioner, staber och militärahögkvarter. Det måste finnas civila institutioner som påmotsvarande vis kan föreslå och genomföra konkreta civilakonfliktförebyggande åtgärder.Ett första steg för att konkretisera det tänkande som finns i regeringenshandlings-program vore att i , som en del av vår försvarsbudget, skapaett konfliktförebyggande verksamhet i kris- ochkonfliktområden.Utöver det förebyggande arbetet saknas också förmågan till civilaföregripande insatser att använda efter det att förebyggande arbete ochdiplomati har misslyckats men före det att världssamfundet genom FNanvänder militärt våld. För Kosovos del en politik som skulle ha satts inmellan diplomatiska misslyckande och de amerikanskabombplanen.Krigsföregripande insatserEn ansats till sådant arbete, som av förklarliga skälmisslyckades, var beslut att skicka 2 000 civila ochobeväpnade observatörer till Kosovo. Ett i princip kloktbeslut men också ett beslut dömt att inte lyckas. Klokt därföratt blotta närvaron av internatio-nell civil personal har endokumenterat dämpande effekt på våldsutövning och brottmot internationell rätt. Men dömt att misslyckas därför att deeuropeiska regeringarna helt saknade en beredskap för ensådan insats.Trots att det var tidsmässigt mycket akut om en upptrappning av dennationalistiska serbregimens våld skulle kunna stävjas hade tremånader efter beslutet fattats endast fått ihop 600 personer. Annonserna föratt rekrytera den personal som inte existerade talar sitt eget språk. Sökandenskulle kunna engelska, skriva på dator och ha körkort. Intrycket skapades attdet handlade om rekrytering av okvalificerad kontorspersonal. I själva verkethamnade observatörerna i en mycket komplex och svår arbetssituation medatt medla konflikter, bidra till att bygga demokrati, övervaka de mänskligarättigheterna, undersöka krigsbrott och ett brett polisiärt arbete.Man nådde aldrig upp till mer än 1 600 observatörer. bidragbegränsade sig till blygsamma 73 personer. Det gick alltför långsamt, de varalldeles för få och de saknade till stora delar relevant utbildning för attkunnaföregripa det våld som den serbiska nationalistiska regimen trappade upp.Studerar man de ekonomiska förutsättningarna är också de talande. Nato:s budget är på 400 miljarder dollar.Civil fredskår i EU?Ett viktigt svenskt steg borde vara att ta initiativ till en civilfredskår för krigsföregripande insatser inom . Måletska vara en icke-militär multinationell insatsenhet tillgängligmed kort varsel och med en beredskap att utvidga gruppensstorlek beroende på situationens krav. Om en gemensamutrikes- och säkerhetspolitik inom EU fortsätter att utvecklas,trots välmotiverad kritik och riskerna med en sådan, bördenna fokuseras på att skapa civila föregripande instrument.Civila icke-militära insatsenheter likt de Per och dengröna gruppen i förslagit om en civilfredskår, vilken också antagits av Europaparlamentet.Utbildningen för personal ingående i en civil multinationell insatsenhetspänner över områden som att kunna bevaka att de mänskliga rättigheternaefterlevs, civil administra-tion, polisiärt arbete, konfliktslösning,demokratiska valprocesser, bidra till demokra-tiska samhällsfunktioner,mediebevakning och kunskap i lokala kulturer och språk.Bra förutsättningarFör del finns en bra grund för utbildning av vår del ien civil fredskår bland annat genom den utbildning sombedrivs vid . Andra kunskapsresurser finns hosRäddningsverket, Sida och olika ideella organisationer somGreen Forum och , vilka har erfarenheterav konkret arbete i extrema situationer i konfliktområden.Den forskning och utbildning som bedrivs vid universitetensavdelningar för fred och konfliktforskning liksom utbildningom mänskliga rättigheter och humanitär rätt som drivs avRöda korset och är naturligtvisockså viktig. Det saknas dock en genomtänkt tvärsektorielloch gränsöverskridande utbildning. En sådan skulle kunnasamordnas av ett verksamhet i kris- och konfliktområden.Finansieringen av såväl ett institut som del i en civilfredskårsstyrka bör ske över utgiftsområde 6, anslaget A2 "Internationellafredsfrämjande insatser".Stockholm den 4 oktober 2000Lars ()()Per ()()