mot · GO02So226 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So226av Heister, ()Socialbidrag utan riksnormFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om utgångspunkter för arbete.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om skatternas betydelse för socialbidragsberoendet.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om avveckling av den s.k. riksnormen för socialbidrag.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om utbyggnad av statliga transfereringssystem.5. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring isocialtjänstlagen vad beträffar tolkningen av begreppet skäliglevnadsnivå i enlighet med vad som anförs i motionen.6. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring avsocialtjänstlagen i enlighet med vad som anförs i motionen om villkoratbistånd.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en lånemöjlighet som ersättning för socialbidrag.8. begär att regeringen lägger fram förslag i enlighet med vadsom anförs i motionen om möjlighet för kommunerna att ersätta korttidasocialbidrag med lån.Utgångspunkter försocialtjänstens arbeteModerat socialpolitik utgår från en syn på människan sommedborgare, individ och social varelse. Den bygger på attalla människor har ett specifikt människovärde, och måstemötas med integritet, respekt och värdighet.Moderat socialpolitik är subsidiär. Vi vill stärka de skyddsnät som utgörsav de naturliga gemenskaper varje människa lever i, "den lilla världen" -familjen, släkt och vänner, grannar, medarbetare, arbetskamrater ochföreningsliv m.m.Det är i den lilla världen människors personlighet formas. Där kanmänniskor utvecklas i frihet till självständiga, ansvarskännande personer. Detär också där den första försvarslinjen mot social isolering, segregation ochutanförskap går.Att vara bidragsberoende innebär att inte ha kontroll över den egnaekonomiska situationen. Vi ser det som ett egenvärde att en familj kan leva påden egna lönen, och har möjlighet att själva kunna göra viktiga prioriteringar.När politiska beslut om skattesatser och bidragsnivåer har större betydelse fören familjs ekonomiska situation än den egna ansträngningen ocharbetsinsatsen växer misstroende, frustration och alienation. Skattepolitik ochsocialpolitik måste gå hand i hand.Att planera för en trygg framtid är i högsta grad ett privat projekt, som intekan ersättas, utan endast kompletteras med offentliga insatser. Vi villuppmuntra och stödja människornas egen framtidsplanering och göra detmöjligt att påverka sin situation och ta ansvar för sitt liv. Det skall varavärtatt göra en extra ansträngning. Skötsamhet skall belönas. Att spara är intebara en dygd, utan också ett sätt att skapa trygghet och oberoende.Solidaritet innebär för oss moderater att ställa upp för medmänniskor inöd. Den viktigaste solidariteten kan vi visa i vår nära omgivning. Iblandbehöver vi stöd för att kunna, eller orka, räcka en hjälpande hand. Iblandräcker inte detta, utan det krävs större insatser - professionella vårdinsatsereller ekonomiskt stöd till försörjningen.Vår politik syftar till att skapa incitament för det civila samhället att ökainsatserna inom den sociala sektorn. "Konkurrens" mellan offentliga, ideellaoch privata insatser ökar förutsättningarna för olika former av t.ex.professionella intressen, ideella och religiösa organisationer ellerinriktningar- med olika etnisk eller kulturell bakgrund -att engagera sig i socialt arbete.Ett varierat utbud av olika vård- och behandlingsformer och olika huvudmänskapar en flexibilitet, som ökar förutsättningarna för att finna adekvatainsatser för människor med olika sociala problem.Den svenska välfärdsdebatten handlar i hög grad om utjämning avekonomiska, sociala, kulturella och andra skillnader. Med "välfärd" menasofta "jämlikhet". När välfärd mäts i termer av skillnader mellan olikabefolkningsgrupper, mellan fattig och rik, frisk och sjuk, kvinnor och män,svenskar och invandrare etc. ställer det andra krav på den sociala politikensinriktning än om fokus riktas mot specifika missförhållanden, enskildaindividers sociala och andra problem, och mot social, kulturell ellerekonomisk fattigdom.Moderat socialpolitik tar sikte på de individer som särskilt behöver stöd,den är träffsäker och utgår inte från fördelningspolitiska mål utan från målsom främjar den enskildes utveckling och oberoende. Människor som av olikaorsaker inte kan försörja sig eller av annan anledning behöver stöd och hjälpskall ovillkorligen garanteras detta. Men statens ansvar är också att försäkrasig om att de som behöver offentligt stöd blir så få som möjligt. Gränsenmellan det enskilda, personliga ansvaret och det genuint gemensamma måstevara tydlig.Utgångspunkten för är att kommunerna har det övergripandeansvaret för de personer som är bosatta i kommunen. Enligt vår uppfattning ärdet väsentligt att betona att detta övergripande ansvar bygger på att socialaproblem löses bäst i de gemenskaper som varje människa lever i - familj,släkt och vänner, grannar och föreningsliv m.m. - med stöd av en lokaltförankrad socialtjänst.All sociallagstiftning innefattar myndighetsutövning, och har därför ocksåen överordnad och kontrollerande funktion. Desto viktigare att socialverksamhet präglas av rättssäkerhet, förutsägbarhet, saklighet och allas likhetinför lagen.Skatterna skaparbidragsberoendeInkomstskatten är redan vid relativt låg inkomst den störstautgiftsposten för ett vanligt svenskt hushåll. ärtransfereringar och bidrag en väsentlig del av framför allt enbarnfamiljs inkomst. Det höga skattetrycket har begränsatnormala familjers möjlighet att själva klara sin ekonomi ochsin livssituation och skapat ett beroende av offentliga bidrag.Vårt skattesystem har länge påståtts vara rättvist genom attdet omfördelar pengar från dem som har mycket till demsom har mindre. Men bilden håller inte vid en internationelljämförelse. Svenska låginkomsttagare är jämförelsevis hårtbeskattade och köpkraften är låg både hosmedelinkomsttagarna och de allra sämst ställda. Dettaframgick senast i en utredning av nationalekonomen du som presenterats hos välfärdsstaten (CVV).Inte minst är det ensamstående med barn som saknar buffert för oväntadeutgifter. Dessa riskerar allt som oftast att tvingas söka socialbidrag om någotoförutsett inträffar som slår sönder hushållsekonomin. De kraftigaskattehöjningarna för främst låg- och medelinkomsttagare under de senasteåren har lett till att en nyfattigdom har vuxit fram. Hushållens marginaler blirmindre och för många räcker inte lönen efter skatt till. En stor andel av desom får socialbidrag får det som komplettering till arbetsinkomster ellerbeskattade sociala förmåner.Det svenska systemet utmärks av en rundgång mellan skatter och bidrag.Hushållen betalar skatter med ena handen och tar emot bidrag med den andravilket får till följd att skattehöjningarna skapar behov av ytterligare bidrag.Ennaturlig princip borde vara att den som betalar skatt inte skallbehöva bidrag och att den som får bidrag inte skall behöva betala skatt.Våra skatteförslag om höjt grundavdrag och ett nytt förvärvsavdrag medföratt även personer med mycket låga inkomster får en möjlighet att försörja sigsjälva. betalar en person som bara tjänar av lönen i skatt. Med våra förslag blir hans eller hennes skattmindre än tio procent.En aspekt på de höga skatterna är förstås risken att även de som harmöjlighet att leva på sina inkomster inte finner att det lönar sig att arbeta dåskattetrycket gör skillnaden mellan att arbeta och leva på bidrag så liten.Högskattesamhället drabbar alla medborgare, men mest drabbaslåginkomsttagarna. De får behålla så litet av sina inkomster att de görsberoende av bidrag. Många av de människor som tvingas tillsocialkontoren hade sluppit detta med lägre skatter.De höga marginaleffekter som finns i skatte- och transfereringssystemen ärett stort hot mot integration och social rättvisa. Marginaleffekterna gör attmänniskor inte kan påverka sina ekonomiska förhållanden genom att arbetamer eller öka sina inkomster och drabbar särskilt hårt utsatta grupper isamhället. Att ta kortvariga arbeten, att börja arbeta efter arbetslöshet ochattgå från deltid till heltid lönar sig ibland inte alls.De höga trösklar till arbetsmarknaden som bl.a. skapas avmarginaleffekterna i skatte- och transfereringssystemen är en direkt orsak tillatt många människor utestängs från den sociala gemenskap, det inflytandeoch den känsla av att vara behövd som ett arbete medför. Ommarginaliseringen på arbetsmarknaden fortsätter att öka får detta allvarligalångsiktiga sociala följder.Alltfler av de som tvingas söka socialbidrag är unga människor. Det ärförödande i sig när alltfler i ett samhälle blir beroende av det som skall varadet yttersta skyddsnätet, men ännu mer nedbrytande för samhället är närmånga av de som utvecklar detta beroende är så unga att de faktiskt börjar sittvuxna liv som socialbidragstagare när de i stället borde ha fått ta steget ut isjälvständighet.Här behövs extraordinära insatser från kommunernas sida, så att inte storadelar av en generation låses fast i ett bidragsberoende.Olika former av villkorat bistånd kan här - som vi pekar på längre fram imotionen - göra stor nytta.Arbete har ett egenvärde och ger självkänsla. Systemen måste därförutformas så att utbildning och arbete lönar sig bättre.Bidragsberoendet harbitit sig fast på en högrenivåÅr uppgick socialbidragen priser till 2,5miljarder kronor. var de fortfarande bara 2,4miljarder. har bidragen vuxit kraftigt. 1990uppgick socialbidragen till 5,8 miljarder och slutligen år1999 till hela 10,4 miljarder i fasta priser. I och för sig finnsvissa skillnader mellan åren i statistiken vad beträffarredovisning av bidrag åt flyktingar m.m., men ävenSocialtjänstkommittén redovisar att socialbidragen harfördubblats på kort tid.De allra senaste åren innebär dock ett visst trendbrott isocialbidragsutvecklingen. minskar socialbidragen i omfattning,även om de ligger på en nivå långt över den som var normal bara tio årtillbaka i tiden. har knappt 4,3 miljarder kronorutbetalats i socialbidrag när kostnaderna för flyktingar är borträknade. Det ären minskning i löpande priser jämfört med första halvåret1999.Socialbidragskostnaderna har minskat i tre kommuner av fyra. Orsakernatill nedgången - som de har angivits av kommunerna själva i enenkätundersökning - är framför allt förbättrat arbetsmarknadsläge.Trots att socialbidragskostnaderna minskar på en total nivå, fastnar de somfår bidrag allt tydligare i bidragsberoendet. Såväl det genomsnittligasocialbidraget som det genomsnittliga antalet bidragsmånader fortsätter öka.Den genomsnittliga socialbidragstagaren får nu ut per årunder . Det är en ökning från med respektive 0,2 månader.Socialbidragen intesärskilt träffsäkraSocialbidragen framställs ofta som träffsäkra i meningen attde når de grupper som bäst behöver dem. För att kunnabedöma träffsäkerheten i socialbidragen har vi bettriksdagens utredningstjänst belysa hur pass stor andel avbefolkningen som lever med inkomster undersocialbidragsnivån, och hur stor andel av dessa som erhållersocialbidrag.I ett betänkande av , Ökade socialbidrag (SOU1999:46), har beräkningar gjorts av hushållens inkomststandard. Även omsiffrorna är något inaktuella, finns inga tecken på en avgörande förändring. tabell redovisas antal hushåll med standard under vad som i rapportenbetecknas officiell norm med tillägg för schabloniserad hyra. Beräkningarnavisar att det var av befolkningen eller 780 000hushåll som enligt inkomststatistiken låg under den officiella . Antalethushåll under hade växt från 452 1990 till 695 1993.Det bör noteras att den norm som använts inte är den nu gällande s.k.riksnormen för socialbidrag. Överensstämmelsen med den gamlasocialbidragsnormen är heller inte helt klar. Den första huvudpoängen i dettasammanhang är alltså inte antalet hushåll i sig, utan det faktum att antalethushåll under - alldeles oavsett tekniska konstruktion ochexakta nivå - har växt lavinartat.Den andra huvudpoängen är att träffsäkerheten i socialbidraget förefalleranmärkningsvärt låg. I betänkandet redovisas andelen hushåll med lågekonomisk standard - enligt den använda - som underåret fått socialbidrag. Denna s.k. utnyttjandegrad kan sägas visa benägenhetenatt söka och möjligheterna att erhålla socialbidrag.Utnyttjandegraden har i huvudsak stigit systematiskt under 1990-talet,d.v.s. alltfler av dem som - att döma enbart av inkomststatistiken - bordekunna få socialbidrag, får faktiskt socialbidrag. På en totalnivå harutnyttjandegraden stigit från år ochhela år 1996.Andra sidan av myntet är att många hushåll som - fortfarande att dömaenbart av inkomststatistiken - inte borde kunna få socialbidrag, ändå fårsocialbidrag. Uppemot 133 000 hushåll - som låg över den använda -erhöll socialbidrag.Det anmärkningsvärda ligger här inte i antalet personer över medsocialbidrag i sig, utan i att cirka 133 000 socialbidragshushåll hadeförhållandevis goda inkomster sett i förhållande till de avhushållen under (över 500 000 hushåll) som inte alls ficksocialbidrag.Självklart kan det finnas skäl som gör att även den med förhållandevisgoda inkomster på helårsbasis kan behöva stöd, men på många håll verkardetta närmast ha gjorts till en allmän regel. Statistiken visar sammantaget påen låg träffsäkerhet i socialbidragen men också på grundläggande orättvisoroch rättsosäkerhet. Statistiken antyder att många som kanske skulle behövasocialbidrag helt enkelt inte får detsamma, och vice versa.Det finns förvisso flera problem med att jämföra inkomststatistik medsocialbidragsreglerna. Socialbidragsprövningen utgår t.ex. från individensinkomster och tillgångar vid en viss given tidpunkt, alldeles oavsett vilkainkomster som kan ha erhållits tidigare eller som kan förväntasunder . Det finns också regler innebärande att socialbidrag inteutbetalas till personer med viss förmögenhet, även om dessa har lågainkomster. Men statistiken visar likväl på en dålig träffsäkerhet isocialbidragssystemet.Risk förkostnadsexplosion näralltfler söker bidragSom redan påpekats har utnyttjandegraden - d.v.s.benägenheten att söka och möjligheten att erhållasocialbidrag - stigit systematiskt . Alltflerav dem som - att döma enbart av inkomststatistiken - bordekunna få socialbidrag, får faktiskt socialbidrag. På entotalnivå har utnyttjandegraden stigit från år 1990till och år 1996.Utvecklingen kan ses som ett steg mot mera rättvisa isocialbidragshanteringen, men den kan också sägas illustrera en social ochvärdemässig utveckling i samhället där det uppfattas som alltmer normalteller kanske ofrånkomligt att leva på socialbidrag. En sådan utveckling bådarinte gott. kartläggning visar också på stora skillnadermellan olika grupper vad beträffar benägenheten att söka och få socialbidrag.Den ökande benägenheten att söka och erhålla socialbidrag riskerar attutsätta socialbidragssystemet för stora påfrestningar . För att fulltut förstå konsekvenserna av de förändringar som är på gång, frågade viriksdagens utredningstjänst hur mycket utgifterna för socialbidrag skulle ökaom samtliga som ligger under den nya riksnormen fick sina inkomsterutfyllda med bidrag upp till ?Normen för socialbidrag fastställdes till en riksnorm. Ändringeninnebär i korthet att antalet konsumtionsenheter dels beror på skattningar avindividuella personliga kostnader (som i sin tur beror på individens ålder),dels på gemensamma hushållskostnader (som är beroende av antaletfamiljemedlemmar), jfr tabellerna nedan.Socialbidragsnormen (riksnormen)Tabell 1: (Personliga kostnader Barn och ungdom Vuxna )Lunchkostnad ingår men barn i skolåldern, ,förutsätts få kostnadsfri skollunchTabell 2: ()Socialbidragsnormen för ett hushåll utgör summan av depersonliga kostnaderna för samtliga medlemmar inomhushållen plus summan av de gemensammahushållskostnaderna. Riksnormen är framtagen för att kunnajämföra olika hushålls ekonomiska välfärd med hänsyn tillderas försörjningsbörda. Socialbidrag lämnas därutöver förskäliga kostnader för hushållens bostadskostnad,barnomsorgsavgift, resor till och från arbetet ochfackföreningsavgift samt bl.a. läkarvård, akut tandvård ochglasögon.Enligt riksnormen skall alltså en ensamstående mamma med ett barn på tvåår som är hemma utan fri lunch ha en disponibel inkomst på [1 440 +2 320 + 670] för att kunna anses leva på en skälig nivå efter det att hyran ärbetald.För att undersöka antalet hushåll under riksnormen för socialbidrag samthur mycket inkomsterna måste öka för dessa för att de ej längre skall varaunder , utnyttjades årliga urvalsundersökningom individernas och hushållens inkomster och transfereringar. Urvalet bestårav cirka 12 000 hushåll med drygt 25 000 familjemedlemmar. I beräkningenav ekonomisk standard har det antagits att ingen i hushållet har fått gratislunch. Boendekostnad har antagits överensstämma med de riktvärden som harfastställts av för högsta godtagbara boendekostnad. Denhögsta godtagbara boendekostnaden beror på var i landet man bor och antalbarn inom familjen.Att fylla ut samtliga hushålls inkomster upp till skulle enligtutredningstjänsten med dessa antaganden innebära att utgifterna försocialbidrag ökade med ! Det är uppenbart attutvecklingen - genom vilken alltfler söker och erhåller socialbidrag - riskeraratt utsätta kommunernas ekonomi och socialbidragssystemet för helt orimligapåfrestningar. Systemet skulle falla ihop av sin egen tyngd om alla utnyttjadedet som det var tänkt.I övrigt visar beräkningar utifrån utredningstjänstens PM att av de drygt700 000 hushåll som beräknas ligga under riksnormen är det på sin höjd 38procent (263 000 hushåll) som erhåller socialbidrag; sannolikt är siffran lägremen det går inte att utläsa med använd redovisningsmetod. Däremot erhållerminst 135 000 hushåll - som inte ligger under riksnormen - socialbidrag.Denna nya genomgång med användning av nu gällande socialbidragsnorm(riksnormen) bekräftar alltså den låga träffsäkerheten i socialbidraget.Problemen med att jämföra inkomststatistik med socialbidragsnormer harredan framhållits ovan, men bilden är ändå så pass tydlig att grundläggandeproblem med träffsäkerheten måste anses föreligga.Kommunernassjälvständighet - nej tillriksnormVi anser att riksnormen för socialbidrag bör avvecklas ochatt kommunerna därmed själva bör få fastställa nivåerna isocialbidraget med utgångspunkt från allmänna principer isocialtjänstlagen.Enligt de bedömningar som gör har riksnormen haftmycket liten inverkan på socialbidragskostnaderna. Det är framföralltarbetsmarknadsläget, antalet flyktingar, och förändringar aversättningsnivåer i socialförsäkringarna som har medfört attsocialbidragskostnaderna minskar. Införandet av riksnorm har dock medförtatt möjligheterna att hitta egna lösningar har minskat för kommunerna. Denindividuella anpassningen med exempelvis lägre norm för korta bidragstideroch för ungdomar har enligt i stort sett upphört.Den kommunala har enligt socialtjänstlagen det ytterstaansvaret när det gäller att hjälpa människor i svåra situationer. Det är enligtvår uppfattning naturligt att denna uppgift ligger på kommunerna, eftersom destår människorna närmast. Då kan man anpassa sätt att arbetaefter lokala förhållanden. Det är viktigt att värna denna princip, och blandannat därför var det fel att införa en riksnorm såsom beslutadeom . Inte minst är det på den kommunala nivån som man harförutsättningar att fastställa en rimlig bidragsnivå.Socialtjänstens stödinsatser skall utgå från en helhetssyn, där detekonomiska biståndet endast utgör en del. Andra stöd- och hjälpåtgärder kanvara nog så viktiga. Med en riksnorm finns det en uppenbar risk att det gårslentrian i bedömningen av det ekonomiska biståndet och att detta inte prövasmot andra åtgärder i den omfattning som är lämplig. Det är viktigt att lokalabedömningar utifrån bland annat löneläge och kostnadsbild kan finnas med dånivåerna fastställs och att denna del av är förankrad i detallmänna rättsmedvetandet på orten.I grunden handlar det mycket om tilltron till den kommunalasjälvstyrelsen. Det är rimligt att de som finansierar en utgift, i det härfalletkommunerna, också är de som bestämmer nivån på densamma. Tanken medriksnorm andas en inställning som går ut på att de som är politiker på riksnivåskulle ha större förmåga att ta ansvar och göra riktiga bedömningar än de sompå den lokala nivån är nära den sociala verksamheten. Så är det förstås inte.Att uttala sig alltför detaljerat om hur kommunerna bör bedriva arbetet pådetta område skulle gå emot hela grundtanken i ett ökat kommunalt ansvar påområdet. Vissa särskilda frågor som kräver lagstiftningsförändringar elleraktualiserar förändringar i transfereringssystemen berörs emellertid nedan.Socialbidraget en nysocialförsäkringEn av de största utmaningar som kommunerna står inför påsocialbidragsområdet, är att socialbidraget allt mera tenderaratt utvecklas till en socialförsäkring. Flera undersökningarhar t.ex. visat att avsocialbidragskostnaderna beror på arbetslöshet.Denna utmaning kan man möta på flera olika sätt. Man kan genomutbyggnad av de statliga transfereringssystemen avlasta socialbidragskontot.Alternativt kan man försöka möta utvecklingen inom ramen försocialbidragssystemet. Det senare innebär i så fall att socialbidragssystemetmåste anpassas för att man där, i likhet med inom socialförsäkringarna, skallkunna ställa krav på aktivt arbetssökande, deltagande i vissaarbetsmarknadsåtgärder o.s.v.Generellt sett tror vi inte att det är önskvärt med en sådan utbyggnad avstatliga transfereringssystem som uteslutande syftar till att avlastasocialbidragskontot. har också räknat på enutbyggnad av olika statliga transfereringar och konstaterat att dessa generelltsett medför att socialbidragen inte minskar i motsvarande mån som de statligabidragen ökar.Utbyggda transfereringssystem medför alltså högre bidragsutbetalningarför den offentliga sektorn som helhet. Anledningen är bl.a. atttransfereringssystemen styrs av generella regler till skillnad frånsocialbidraget som prövas individuellt. Mot den bakgrunden är det våruppfattning att nya transfereringssystem på statlig nivå måste kunnamotiveras på sina egna meriter, inte som en avlastning av socialbidragskontot.Vad är en skäliglevnadsnivå?Framförallt från kommunalt håll och från professionellagrupper inom sägs det ökadesocialbidragsberoendet i första hand illustrera att det övrigasocialförsäkringssystemet är otillräckligt och måste byggasut på ett eller annat sätt.Vi menar i stället att en expansion av socialbidragsutbetalningarna - sommedför att en allt större andel av hushållen omfattas av bidrag - i sigmotiverar en förutsättningslös utvärdering av socialbidragsreglernaskonstruktion och överensstämmelse med det allmänna rättsmedvetandet. Denjämförelse av hushållens inkomster med riksnormen som redovisats ovan,visar att flertalet hushåll med inkomst under riksnormen klarar sig utansocialbidrag.Skrivningarna i socialtjänstlagen utgår från termen skälig levnadsnivå.Tolkningen av detta begrepp har skett med stort inflytande för beräkningarfrån centrala statliga myndigheter. Vi menar att tolkningen i ökadutsträckning bör ske lokalt med hänsyn till lokala förhållanden (prisnivå,bostadskostnader, löneläge o.s.v.) och till individens behovsnivå.Vi menar dessutom att tolkningen av vad som är en skälig levnadsnivåmåste utgå från och stå i samklang med hur levnadsvillkoren ser ut isamhället allmänt sett. Som framgått av redovisningen ovan ligger dennuvarande riksnormen på en nivå som i många enskilda fall kan tyckasorimlig, sett i förhållande till de många yrkesarbetande som ligger undernormen men ändå inte söker bidrag.Inte minst i har uppmärksammats attbidragsnivåerna ibland kan bli helt orimliga t.ex. för mycket stora familjer.Dessa familjer kommer upp i så höga bidragsnivåer att de skulle förloraekonomiskt på att ta arbete. De låses in i ett bidragsberoende ochmarginaliseras i samhället och på arbetsmarknaden.