mot · GO02So373 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So373av , ()Översyn av tandvårdsförordningenFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en översyn av tandvårdsförordningen.MotiveringTandvårdsreformen har snart varit i funktion . Efterinkörningstiden framstår det allt tydligare att en av nyheterna i reformeninte alls fått de effekter som varit avsedda. Det gäller den nya möjlighetsom öppnades i 7 § tandvårdsförordningen för att stödja utbyte avtandfyllningar vid långvariga sjukdomssymtom som ett led i medicinskrehabilitering. Sådana fyllningsbyten av hälsoskäl görs i stor och ökandeomfattning, både i och andra länder, men det är främst människormed god ekonomi som kunnat utnyttja denna möjlighet. Eftersom denvetenskapliga diskussionen har fastnat i enkontrovers har beslutat att sådana byten av fyllningar undervissa betingelser skall kunna göras enligt bestämmelserna i omvårdavgifter i öppen hälso- och sjukvård utan att det finns ett säkerställtsamband mellan tandfyllningarna och sjukdomssymtomen. Detta är ettstort steg framåt.Emellertid har tillämpningen av bestämmelserna kommit att domineras avden förhandsprövning som landstingen givits möjlighet att göra enligt 7 §tredje stycket. Av förarbetena till reformen framgår klart och tydligt att ensådan förhandsprövning endast borde vara nödvändig i en mindre del avfallen, men tycks den på de flesta håll göras utan undantag. EftersomSocialstyrelsen avstått från att utfärda allmänna råd för tillämpningen avtandvårdsförordningen har landstingen fria händer att utforma prövningensdetaljer. Det är därför vanligt att ganska omfattande krav ställs på detskriftliga underlag som skall insändas till . Landstingsförbundetsegen statistik visar att inte fler än 165 ansökningar enligt 7 §beviljades sammanlagt i hela Sverige.Genomsnittskostnaden per person var , och således användesendast på . Enligt alla rimliga uppskattningar motsvarardetta endast en liten bråkdel av det faktiska behovet av sådana åtgärder som7 § tandvårdsförordningen avser att stödja.Ett problem för tillämpningen av bestämmelserna är att läkarkåren inte harfått någon utbildning eller någon skriftlig information som underlättar arbetetmed det underlag som krävs för landstingens förhandsprövning. Frånvaron avallmänna råd från försvårar även i detta avseende denpraktiska handläggningen.Tandvårdsförordningen tilldelar landstingen en uppgift som vanligentillkommit , nämligen att administrera ekonomiskaförmåner enligt om vårdavgifter. Det är inte fråga om attbevilja eller avslå vård inom landstingens egna inrättningar, eftersom ävenprivattandläkare kan utföra byten av fyllningar under dessa bestämmelser.För den sökande är det alltid möjligt att få den önskade vården på egenbekostnad, vilket säkert skett i tusentals fall även . Detta medfördock en tung ekonomisk belastning på den enskilde, särskilt under nuvarandetaxebestämmelser. Avsikten med den här aktuella delen av tandvårdsreformenvar entydigt att lätta den bördan för många av dem som har utsikter att få ettfriskare liv efter utbyte av fyllningar. Landstingens beslut är i dessa fallmyndighetsbeslut av långtifrån ringa ekonomisk betydelse för den enskilde.I samband med behandlingen av tandvårdspropositionen framfördes frånflera remissinstanser och i ett antal motioner mycket klara farhågor för atttillämpningen av reformen skulle försvåras av att landstingens beslut inte kanöverklagas på vanligt sätt till förvaltningsdomstol. Erfarenheten har bekräftatatt denna oro varit befogad. Många exempel på godtycke och på en långsamoch tungrodd handläggning finns redan. De som söker denna taxeförmån är iett särskilt utsatt läge, eftersom deras läkare sällan har tillräcklig kunskapföratt kunna stödja sina patienter på bästa sätt i den här proceduren. Troligengörs i många fall inte något nytt försök sedan avslagit ansökan.Det är uppenbart att patienternas ställning måste stärkas för att avsikternamed reformen skall kunna förverkligas. Detta gäller inte enbart tillämpningenav 7 § i förordningen.Tandvårdsförordningen och dess tillämpningsföreskrifter kan vara i behovav en allmän översyn, men en fråga som bör ges högsta prioritet är den ommöjligheten att överklaga landstingens beslut. Om ett lämpligt utformattillägg införes i förordningen öppnas samma möjligheter för den enskilde attöverklaga myndighetsbeslut som i övrigt finns i svensk förvaltning utanförhälso- och sjukvården.Stockholm den 5 oktober 2000Siw ()()()