mot · GO02MJ780 · 2000-10-05 00:00:00 — (Ds 1997:26)- WHO menar i sin sammanställning över vilka hälsoriskerklimatförändringarna kan medföra i att insektsburna sjukdomarsom borrelia och hjärnhinneinflammation kan spridas norrut. Riskerna förlivsmedels- och vattenförgiftningar befaras öka generellt sett. Den främstaslutsatsen är dock i denna, liksom i andra undersökningar omklimatförändringarnas effekter, att frågan måste undersökas vidare.5.4 Problemet är också ett politiskt problemFörändringen av klimatet är ett enormt problem för mänskligheten.Eftersom orsakerna till det står att finna i varje människas livsstil, ärklimatförändringen också ett mycket omfattande politiskt problem. Detställer kortsiktig individuell välfärd mot långsiktig kollektiv överlevnad.Höjd dieselskatt eller fortsatt ökning av utsläppen? Det politiskaproblemet ställer också nationellt oberoende mot global handlingskraft.Ska vi sträva efter att hävda vår industris konkurrenskraft eller efter attverkställa internationellt beslutade åtgärder? Frågan är om mänsklighetennågonsin mött ett så vittomfattande globalt politiskt problem förut.Resten av motionen handlar om detta politiska problem. Först görs engenomgång av den internationella klimatpolitiken, vilken är en aktuell frågainför klimatförhandlingarna i . Därefterdiskuteras styrmedel som kan bli aktuella i det internationella och nationellaklimatarbetet. Slutligen behandlas nationella klimatpolitik, medspeciell inriktning på styrmedel och konkreta åtgärder.6 Internationell klimatpolitik6.1 KlimatkonventionenGrunden för det internationella klimatarbetet är omklimatförändringar (UNFCCC) som undertecknades av 153 länder vidRiokonferensen om miljö och utveckling . Konventionen trädde ikraft . hade 181 konventionsparter ratificerat,godkänt eller anslutit sig till konventionen.Klimatkonventionen utgör basen till ett fortsatt internationellt samarbeteinom klimatområdet. Det centrala i konventionen är ett vagt formuleratåtagande för industriländer samt det att stabilisera utsläppenav växthusgaser nivå. Man åtog sig också att upprättanationella strategier för att nå detta mål. Dessa åtaganden har för svensk delblivit målet för den svenska klimatpolitiken och en nationell klimatpolitiskstrategi har utarbetats för att nå detta mål. Försiktighetsprincipen betonas ikonventionen, liksom i-ländernas åtagande att stödja för att dessaskall kunna vidtaga åtgärder enligt konventionen.Klimatkonventionen är alltså en ramkonvention, vilket innebär att denöppnar för ytterligare precisering och utveckling inom konventionens ram.Detta görs av den så kallade partskonferensen (COP - Conference of theParties) som skall föra konventionsarbetet vidare. har hittillsmötts 5 gånger. Det sjätte partsmötet hålls i , 2000.Nya överenskommelser inom konventionens ram kallas protokoll. Det mestkända av dessa protokoll är Kyotoprotokollet, som upprättades avpartskonferensen vid det tredje partsmötet år 1997.6.2 KyotoprotokolletDet mest centrala i en handlingsinriktad global klimatpolitik är givetvisbindande nationella åtaganden om utsläppsminskningar. Det tredjepartsmötet ägde rum i Kyoto . Kyotoprotokollet är ettförsta steg för att i konkreta termer kvantifiera åtaganden för att nå de målsom har fastställts i klimatkonventionen om klimatförändringar.Protokollet omfattar växthusgaserna koldioxid, metan, dikväveoxid(lustgas), fluorkolväten, perfluorkolväten samt svavelhexafluorid. Olikaväxthusgaser bidrar olika mycket till växthuseffekten. Utsläpp av dessa sexolika gaser skall vägas samman med hjälp av den s.k. GWP-faktorn , somIPCC har utarbetat. Genom att multiplicera mängden av respektive gas meddess GWP-faktor erhåller man ett viktat mått på gasmängdensklimatpåverkan. Detta mått uttrycks i enheten koldioxidekvivalenter.Sammanlagt innebär protokollets åtaganden en minskning av utsläppen avdessa gaser års nivå för industriländerna. Parternasåtaganden skall uppnås under den så kallade budgetperioden 2008-2012.Kyotoprotokollet avser därmed i princip . Man haröverenskommit om att därefter vidta ytterligare åtgärder för att reducerautsläppen av växthusgaser, men några åtaganden om utsläppsreduktioner efterförsta budgetperioden är ännu inte fastlagda i protokollet. Prövningen avdenna fråga skall enligt protokollet inledas senast år 2005.Senast år 2005 skall varje part ha gjort påvisbara framsteg i uppfyllandetav sina åtaganden.Kyotoprotokollets sammanlagda åtagande om minskning jämförtmed nivå kommer bara att ha marginell effekt för att förhindrauppbyggnaden av växthusgaser i atmosfären. Den svenske professorn , f.d. ordförande i , har beräknat att Kyotoprotokollets åtagandenbara sänker medeltemperaturen med 0,1-0,jämfört medscenariot att ingenting görs och medeltemperaturen stiger. Koldioxidhalten iatmosfären förväntas vara högre 2010 jämfört med om ingentinggörs. Den siffran beräknas vara om Kyotoprotokollet genomförs tillpunkt och pricka.Trots att Kyotoprotokollet kommer ha en närmast försumbar inverkanjämfört med det gigantiska problem som mänskligheten står inför, är det enmycket viktig framgång om det visar vägen för en ny handlingsinriktad,global klimatpolitik. Det kan vara första steget mot en mer adekvat politik.Men då krävs att protokollet verkligen träder i kraft i ett icke urholkat skick.6.2.1 Villkoren för att Kyotoprotokollet skall träda i kraftDå en stat undertecknar en internationell överenskommelse är innebördenatt texten accepteras, men inte att staten är bunden till överenskommelsen.För att bli bunden krävs att överenskommelsen ratificeras, dvs. godkändsi ett nationellt parlament. Att enbart underteckna och ratificera enöverenskommelse är emellertid inte heller tillräckligt för att en stat skallvara förpliktigad enligt överenskommelsen. Det krävs också attöverenskommelsen trätt i kraft.Kyotoprotokollet träder i kraft efter det att minst 55 länder harratificerat det. Bland de 55 länderna skall finnas ett antal "industriländer"varssammanlagda koldioxidutsläpp skall uppgå till av de totalautsläppen för hela gruppen industriländer. "Industriländer" i dettasammanhang är de länder som upptas i till klimatkonventionen, dvs.egentliga i-länder samt det forna östblocket.Sveriges utsläpp av koldioxid utgjorde av de totala utsläppen1990 från gruppen av . Om samtliga femton länder iEuropeiska unionen ratificerar, omfattas av de totala utsläppen.Förenta staternas utsläpp uppgick till medan utsläppuppgick till . För att Kyotoprotokollet skall träda i kraft måsteåtminstone ett av dessa länder ratificera. Väljer att inte ratificera kandetbli svårt, om inte omöjligt, att få protokollet att träda i kraft. Risken äruppenbar att protokollet stupar på motståndet i . Där harrepublikanerna majoritet och de har visat stort motstånd mot åtgärder,isynnerhet nationella åtgärder, mot klimatförändringen. har presidentvalinom kort och det finns stora osäkerheter i klimatförhandlingarna om hurUSA kommer att agera efter presidentvalet.I början av år 2000 hade 84 länder skrivit under Kyotoprotokollet och 22av dessa hade dessutom ratificerat det. , inkl. , harskrivit under men ej ratificerat.6.3 Problem som kvarstårKyotoprotokollet är alltså ännu långt ifrån i hamn. Dess framtida ödeberor på hur och om de utestående, olösta, frågorna i protokollet får enlösning. Dessa sammanfattades vid det fjärde partsmötet i i en tidsplan för det fortsatta arbetet, den s.k. ActionPlan. Av planen framgick att de fortsatta förhandlingarna fram till detsjätte partsmötet skulle inriktas på följande frågor:- Villkor och regler för de tre s.k. flexibla mekanismerna: Handel medutsläppsrätter (), Gemensamt genomförande ochMekanismen för ren utveckling.- Frågan om hur koldioxidupptag i sänkor skall få tillgodoräknas mot detnationella åtagandet.- Frågan om vilka regler och sanktioner som skall tillämpas om en partinte uppfyller sitt åtagande (compliance).- Arbete kring hur teknologiöverföring till skall främjas.- Arbete för att främja användande och erfarenhetsutbyte om åtgärder ochstyrmedel för att minska utsläpp av växthusgaser.Dessa frågor hänger samman, och målsättningen (åtminstone för EU-länderna) är att utfallet vid det sjätte partsmötet i i november i årskall bli så tillfredsställande att , inklusive ,börjar ratificera Kyotoprotokollet så att det kan träda 2002.Några av de viktigaste utestående frågorna i Kyotoprotokollet skalldiskuteras nedan. De flexibla mekanismerna är kanske den viktigaste fråganoch behandlas i två separata kapitel nedan. Ett tredje kapitel ägnas frågan omde koldioxidupptagande sänkorna. agerande i fråga om flexiblamekanismer och sänkor tas avslutningsvis upp i ett fjärde kapitel.6.4 Europeisk klimatpolitik6.4.1 Mer om EU:s agerande i anslutning till KyotoavtaletEU deklarerade tidigt, vid förberedande förhandlingar i i mars1997, att man ville ha en gemensam "bubbla" för alla EU-länderna. alltså ha ett gemensamt åtagande som sedan skulle fördelas mellanmedlemsländerna.I mars och juni 1997 presenterades EU:s förslag till reduktionsåtagandensom innebar att alla skall minska sina sammanlagda utsläppav koldioxid, metan och dikväveoxid (men inga fluorgaser) till år2010 och med . Detta skulle gälla även EU.Men EU-länderna hann bara fördela minskningar på sammanlagt 10 %före Kyotoförhandlingarna . Övriga skulle man hadelat upp efter förhandlingarna. Då skulle enligt alla bedömningar ocksåSveriges 5 ökningsprocent ha försvunnit.Men det blev aldrig någon ytterligare femprocentig reduktion att fördelaför EU. Resultatet av Kyotoförhandlingarna blev inte minus till EU:sbubbla, utan endast minus . Denna reduktion skall gälla alla sexklimatgaserna, alltså även fluorgaserna. Detta påstås motsvara en reduktionpå för de tre gaser som ingick i EU:s utgångsbud, dvs. koldioxid,metan och dikväveoxid.EU:s bubbla om minus fördelades på ett miljöminsistermöte iLuxemburg . fick backa från den femprocentiga ökning vipreliminärt fått före förhandlingarna. Vi fick nöja oss med att öka utsläppenmed fram till 2008 till 2012, jämfört med nivå.Genom bördefördelningen inom EU är de enskilda medlemsstaterna främstbundna till denna i stället för till EU:s gemensamma bubbla. Det är dock värtatt notera att om bördefördelningen inte skulle verkställas, så är de enskildaländerna enskilt ansvariga för en utsläppsreduktion om minus 8 %.Så här ser bördefördelningen mellan EU-länderna ut. Siffrorna avserförändring av utsläpp av samtliga sex växthusgaser jämfört med år 1990:6.4.2 Tabell 1: (- - )6.4.3 Harmoniserad energibeskattning inom EU?EU har länge arbetat för en harmoniserad energibeskattning, menfortfarande står man mycket långt från en överenskommelse. Det finns ettförslag till energibeskattningsdirektiv som innebär att vissaminimiskattenivåer skall uppnås på energiområdet. Enligt förslagetbestämmer medlemsstaterna själva vilka indirekta skatter (utommervärdesskatten) som skall användas för att uppnå dessaminimiskattenivåer. Koldioxidskatt kan således införas om enmedlemsstat så önskar, men det är inte tvingande. Arbetet med ett nyttenergiskattedirektiv har fortsatt och början . Trotsflera kompromissförslag har enighet ännu inte kunnat nås. Förhoppningensägs dock fortfarande vara att det skall vara möjligt att harmoniseraenergibeskattningen inom EU.I övrigt består EU:s klimatpolitik av flera program som stöder verksamhetför att åstadkomma effektivare energianvändning och introduktion avförnybar energi. De har namn som Altener, Joule, Save och Thermie. Vidarehar EU förhandlat fram en överenskommelse med den europeiska bilindustrinsom syftar till att minska koldioxidutsläppen från nytillverkade bilar. Dettaarbete har inte varit särskilt framgångsrikt.6.4.4 om handel med utsläppsrätterEU har tagit de första stegen till ett eget EU-system för utsläppshandelgenom den s.k. grönbok om utsläppshandel som sänts ut påremiss i EU-länderna. Tanken är att detta EU-system skall föregripa detglobala systemet genom att vara infört till år 2005.Den centrala frågan i grönboken gäller vilka utsläppskällor och vilkasektorer som skall ingå i systemet. Viktiga kriterier vid valet av sektorer ärmiljömässig måluppfyllelse, kostnadseffektivitet, effekter på konkurrensen,möjligheten att administrera systemet samt existensen av alternativastyrmedel. Förslaget är inledningsvis att avgränsa handelssystemet till attenbart inkludera utsläpp av koldioxid. Med utgångspunkt i gällande direktivskall systemet enbart omfatta stora ( > 50 MW) förbränningsanläggningar förel- och värmeproduktion, järn- och stålindustrin, raffinaderier, kemiskindustri, massaindustrin samt glas-, keramik-, cement- ochbyggmaterialindustrin. Dessa industrisektorer omfattar av EU:s totalakoldioxidutsläpp . I omfattar de utvalda sektorerna avde totala utsläppen . Dessa industrisektorer har i oftaundantag från koldioxidbeskattning. Det är värt att notera att grönbokenföreslår att trafikens utsläpp utelämnas ur systemet. Dessa svarar för ca 40 %av koldioxidutsläppen i , varav 2/3 från vägtrafiken.I EU-systemet tänks alla EU-länder ingå, men också olikaalternativlösningar för successiv anslutning av länder och sektorer i länderdiskuteras. Länder som kommer in via eventuell östutvidgning skall inte ingåförrän efter 2012 (dvs. då Kyotoprotokollet omförhandlats). Kvotplikten läggspå anläggningsnivå, dvs. en s.k. nedströmsansats (se vidare avsnittet Vemskall inneha utsläppsrätter? ).Miljöpartiets principiella krav på ett eventuellt system för handel medutsläppsrätter formuleras i följande avsnitt. Dessa är också tillämpbara påförslaget i grönboken.7 Handel med utsläppsrätterDagens koldioxidskatt betalas, i princip, av den som orsakar utsläppet avkoldioxid. Förorenaren kan i princip heller inte bli av med denna kostnadpå annat sätt än genom att minska utsläppen. Den som har mycket atttjäna på att förorena betalar skatten och går ändå med vinst. Den som harliten ekonomisk nytta av att förorena reducerar utsläppen, dvs. minskarskatten, och går på så sätt ändå med vinst.Antag att man skulle bestämma att man i bara får släppa ut såmycket koldioxid som vi gjorde (). Antag vidare attstaten skulle hålla auktion på dessa föroreningar, uppdelat i portioner. Densom betalade mest för ett ton koldioxid fick köpa det. Om man vill sälja dettaton vidare går det också bra.Detta är ett exempel på ett system med överlåtbara utsläppsrätter. Denenskilde förorenaren drivs i princip av samma mekanismer som om han varitutsatt för koldioxidskatt. Den som har mycket att tjäna på att förorena ärmotiverad att betala ett högt pris, och tvärtom. Priset per utsläppt ton kommerenbart att styras av efterfrågan. Här framträder den första skillnaden motkoldioxidskatt - priset på utsläppet är inte bestämt från början.En andra skillnad mellan koldioxidskatt och utsläppsrätter har redannämnts, man kan sälja sin utsläppsrätt om man t.ex. effektiviserat sinenergianvändning. Detta skapar en mycket effektiv marknadsmekanism somgör att den förorenare som kan sälja sina utsläppsrätter för lägst pris,eftersomhan kan göra den billigaste energieffektiviseringen, kommer att sälja till densom bara kan göra en lite dyrare effektivisering. På detta följer en lång kedjaav förorenare med allt dyrare effektiviseringsalternativ och därmed allt störrebetalningsvilja för utsläppsrätterna. Den som inte kan minska sina utsläpp allskommer allra sist i denna kedja och får därmed betala allra mest. Man kansäga att medan koldixidskatt är "lika skatt för lika utsläpp", är utsläppsrätteren slags "skatt efter egennytta".En tredje och mycket viktig skillnad gäller träffsäkerhet. I ett system förhandel med utsläppsrätter sätts ett tak för hur mycket som får släppas ut, ibästa fall lika med utsläppsmålet i klimatpolitiken. Givet att det finnstillräckligt bra kontrollmekanismer, kommer det definitionsmässigt inte attsläppas ut ett ton mer än målet. En enormt bra precision med andra ord. Detär något helt annat än koldioxidskatten, vars effekt i förhållande till uppsattamål bara kan uppskattas mycket grovt i förväg.En fjärde fördel med utsläppsrätter jämfört med koldioxidskatt är av rentpolitisk natur. Besluten som leder till prishöjningar på fossila bränslenbehöver inte fattas av utan av exempelvis oljebolagen själva.Kanske det skulle kunna leda till mer långtgående politiska beslut vad avsermålen för utsläppsbegränsningarna.Här slutar diskussionen av det exempel på system för utsläppsrätter somgavs inledningsvis. Slutsatsen är att utsläppsrätter och koldioxidskatt fungerarmed samma drivkrafter, men att det finns skillnader som talar tillutsläppsrätternas fördel. Emellertid gjordes i exemplet några antaganden omhur ett system för handel med utsläppsrätter kan vara utformat. Dessaantaganden är inte alls självklara. Många olika modeller diskuteras förnärvarande. Vissa utformningar gör att utsläppsrätterna förmodligen är bättreän koldioxidskatt. I många andra alternativa utformningar blir utsläppsrätterklart sämre. Exempelvis har många utformningar den nackdelen att deförvärrar andra miljöproblem än växthuseffekten.I det följande görs en genomgång av några olika aspekter på utformningenav ett system för utsläppsrätter. Avslutningsvis sammanfattas ett antalprincipiella krav som har på ett framtida system förutsläppsrätter.7.1 Effekter på inkomstfördelningen i samhälletEn central skillnad mellan en miljöskatt och ett system för handel medutsläppsrätter är effekten på inkomstfördelningen i samhället. En skatt ärper definition en omfördelning från dem som betalar skatten, i detta fallförorenarna, till dem som får nytta av de ökade skatteintäkterna. Huromfördelningen blir med ett system för utsläppsrätter beror på hurutsläppsrätterna fördelas i utgångsläget.I det inledande exemplet antogs ett system där utsläppsrätternaauktionerades ut av staten. Ett sådant system är i princip liktydigt med enmiljöskatt vad gäller inkomstfördelningen. Andra fördelar är attauktionspriset blir en förstahandsinformation till marknaden, vilket kan blibetydelsefullt när företagen fattar beslut om egna åtgärder för att minskautsläppen.I stället för att auktionera ut utsläppsrätterna kan man välja en lösning därde delas ut till förorenarna gratis, fördelade efter deras historiska utsläpp,sysselsättning, produktionsvolym eller något annat kriterium. Därefter skerhandel på samma sätt som beskrevs i det inledande exemplet. Inkomsternafrån denna handel tillfaller inte staten, utan de företag som kan sälja sinautsläppsrätter p.g.a. att de kan minska sina utsläpp jämfört med vad de släpptut tidigare. Inkomsterna bekostar exempelvis en energieffektivisering.Inkomstfördelningen sker i denna utformning mellan företagen, inte frånförorenarna till dem som får nytta av statens auktionsintäkter viastatsbudgeten. Detta system är lika effektivt i att bekämpa koldioxidutsläppsom ett system med auktion. En annan fördel sägs vara att det äradministrativt enklare att genomföra. En stor nackdel är att stora etableradeutsläppskällor får en konkurrensfördel mot nyetableringar. En annan nackdelär att de företag som väntat med att begränsa utsläppen gynnas, eftersom devia tilldelningen får en värdefull tillgång som de kan sälja. En utdelning avutsläppsrätterna strider mot principen att förorenaren skall betala (PPP).Sammantaget är gratis utdelning av utsläppsrätterna Industriförbundetsfavoritlösning. Anledningen är förstås att näringslivet får behålla kosingensjälva samt att storföretagen gynnas.Miljöpartiet menar att ett minimikrav på ett system för utsläppsrätter är atttilldelningen av utsläppsrätter sker genom en auktion där inkomsternatillfaller staten. Gratis tilldelning har, förutom felaktig inkomstfördelning,dessutom ett flertal nackdelar som missgynnar marknadsfunktionen ochstyreffekten.7.2 Nationellt eller internationellt, en fråga ommarknadens funktionDet är helt klart att för att ett system för handel med utsläppsrätter skallkunna fungera måste det finnas tillräckligt stor volym omsattautsläppsrätter. Det räcker inte med stor volym tilldelade utsläppsrätter, demåste också handlas på marknaden. Därför måste det finnas tillräckligtmånga aktörer. För få aktörer eller för lite utsläppsrätter kan göra att enenskild aktör bli alltför dominant och kan påverka marknadspriset genomsitt eget agerande. Poängen med handel är naturligtvis att de handlandeparterna har olika förutsättningar och olika behov. Är de alltför lika finnsinte tillräckligt incitament för handel. Effekterna av för få aktörer eller förliten omsatt volym är att marknaden gör för få transaktioner och därmedskapas osäkerhet om det gällande marknadspriset.Det är marknadsfunktionen som sätter gränsen för hur liten en marknadkan vara. Det finns studier som tyder på att en marknad som bara omfattarSverige blir för liten för att marknaden skall fungera på rätt sätt. Dettabehöver dock studeras vidare.Miljöpartiet menar att det inte ligger något egenvärde i att systemet ärregionalt eller nationellt. Reducerade koldioxidutsläpp gör lika mycket nyttavarhelst de görs. Det är marknadens funktion som avgör minimistorleken påmarknaden. Däremot ställer vi skarpa krav på att handeln skall ske mellanjämbördiga parter. Detta utvecklas i det följande.7.3 Vem skall handla med vem?Miljöpartiet och miljörörelsen har kritiserat de förslag till handel medutsläppsrätter som innebär att rika länder köper upp fattiga ländersutsläppsrätter och fortsätter expandera sin fossilbränsleanvändning. Dettaär en slags nykolonialism med oacceptabla globala fördelningseffekter.I-världen överskrider sitt miljöutrymme om. Enpolitik som förstärker detta missförhållande på bekostnad ärhelt otillständig.Enligt Kyotoprotokollet skall handel tillåtas mellan de industriländer somgjort bindande åtaganden att begränsa eller minska utsläppen av växthusgaser.Dessa kallas även . I denna grupp länder ingår även s.k. EIT-länder (Ekonomier i omvandling), dvs. de gamla öststatsländerna. Dessa harvarit särskilt måna om att kunna sälja utsläppsrätter eftersom de, p.g.a. detekonomiska sammanbrottet , förmodligen inte kommeratt släppa ut lika mycket koldioxid 2008-2012 som de gjorde 1990. Det äralltså inte frågan om att skall köpa utsläppsrätter från t.ex. ,men det är tillräckligt illa att kan komma att få köpa utsläpps-rätter baserade på de högre ukrainska utsläppen 1990.Hur det blir med den saken är emellertid fortfarande en öppen fråga.Kyotoprotokollet innehåller nämligen ingenting om de principer, former,regler och riktlinjer som skall tillämpas i den internationella handeln medutsläppsrätter. Det hänsköt man till senare beslut. Reglerna förutsläppshandeln är en av huvudfrågorna för Haagmötet som skall hållas inovember 2000.Miljöpartiets ståndpunkt i fråga om internationell utsläppshandel ärmycket klar. Vi menar att handeln med utsläppsrätter bara bör ske mellanjämbördiga parter. Detta utesluter handel med EIT-länder så länge dessa integått med i EU och därmed omfattas av unionens regelverk på bl.a. miljö- ochenergiområdena.7.4 Internationell utsläppshandel bara ett komplementtill nationella åtgärderFör att balansera möjligheten till handel mellan ojämbördiga parter harman i Kyotoprotokollet skrivit in att utsläppshandel bara skall vara ett"komplement" till nationella åtgärder. Hur omfattande detta"komplement" skall få vara är dock inte klart och flera av dekonventionsparter som brukar betraktas som progressiva (bl.a. EU) harnämnt som en möjlig siffra för andelen nationella åtgärder. ,som den andra extremen, vill inte ha någon begränsning alls då det gällermöjligheten att köpa sig fri från egna åtgärder. Diskussionen hänger dockdelvis i luften eftersom det fortfarande inte finns regler för hurutsläppshandel skall gå till. Inte heller finns det några institutioner somskall kontrollera denna handel. Alla dessa frågor får förhoppningsvis enlösning vid i november 2000.För svensk del visar klimatkommitténs analyser att vid obegränsadinternationell handel och vissa andra förutsättningar, kommer år 2010att köpa utsläppsrätter motsvarande koldioxid.Detta betyder att utsläppen i kommer att öka ännu mer än igrundscenarierna, eftersom reduktionen då görs någon annanstans.