mot · GO02K303 · 2000-10-05 00:00:00 — Vårt förslaginnebär att ett nytt system för valet introduceras.En möjlighet som kan genomföras snabbt och inom ramen för nuvarandesystem är att sänka spärrgränserna för ordningsföljden efter vilkenkandidaterna väljs in. Det finns ingenting som motiverar att man bibehåller enhögre spärrgräns i riksdagsvalet än i kommunal- och landstingsvalen.Erfarenheter års val visar att det i och Stockholmslän i princip krävs att man är partiledare för att nå över spärrnivån på 8procent. En justering av spärrgränsen från i riksdagsvaletskulle dels göra systemet mer enhetligt och enklare att förstå, dels ökapersonvalets genomslag i de större valkretsarna.11.2 FörslagDet personliga ansvaret inom politiken måste bli tydligare. Genom attväljarna ges större möjligheter att påverka vem deras representant skallvara blir det också lättare för dem att utkräva ansvar som detblir lättare att se av vem ansvar skall krävas. Väljarna bör därför ges detavgörande inflytandet över vilka personer som väljs.12 Bättre möjligheter till deltagande12.1 Den lokala självstyrelsen skall stärkasPersonvalet är vår ena förändringslinje för att vitalisera demokratin. Denandra är att på allehanda sätt göra det lättare för medborgarna att utförasitt rättmätiga inflytande. Att göra mer av politiken lokalt är ett sätt atttillmötesgå detta krav.Det är emellertid först av betydelse att understryka vikten av att så långtdet är möjligt ge människor direkt bestämmanderätt över viktiga frågor förden egna framtiden. Det är skälet till att vi bl.a. vill låta föräldrar ochelevervälja skola utan vare sig lokal eller nationell politisk inblandning. Dettapersonliga engagemang för den egna framtiden är betydelsefullt i ett samhälleså mångfasetterat som det som bryter fram.I kap. 1, 1 § RF slås det bl.a. fast att den svenska folkstyrelsen förverkligasgenom självstyrelse. Vidare har den kommunalabeskattningsrätten ansetts vara så viktig att den grundlagsfästs genomstadgandet i RF 1 kap. 7 §.I den praktiska politiken har emellertid grundlagsregleringen av denkommunala självstyrelsen visat sig vara otillräcklig. Trots detta stadgande igrundlagen och trots påpekanden från Lagrådet har regeringen ochriksdagsmajoriteten inte kunnat hindras från att driva igenom lagstiftning sompåtagligt har undergrävt kommunernas förutsättningar att själva styra ochbesluta i kommunala angelägenheter.Beslut om maxtaxa, statliga straffsanktioner mot de kommuner som villsälja ut kommunala bostadsbolag samt det inomkommunalaskatteutjämningssystemet är exempel som talar för sig själva. Ett särskilttydligt exempel på att den kommunala självstyrelsen håller på att utarmas ärregeringens agerande i förhållande till de reformer som genomförts iStockholms stad och . Invånarna har röstat fram en borgerligstyrelse som har genomfört en rad reformer där man överfört fleraförutvarande kommunal- och landstingsverksamheter till privata utförare,bl.a. inom hälso- och sjukvården. Detta är en lösning som har visat sigfungera utmärkt i , men som inte gillas av regeringen.Med hjälp av lagstiftning och styrning genom öronmärkning av dekommunala anslagen försöker regeringen hindra kommunerna från att utövaden grundlagsfästa kommunala självstyrelsen. Beskedet är tydligt: Fortsattaförändringar i borgerlig riktning skall hindras även om invånarna lokalt villha sådana.De statliga straffsanktionerna mot kommuner som, helt i linje medutställda vallöften, vill sälja av kommunala bostadsbolag är ytterligare ettflagrant exempel i samma anda. Lagstiftning kunde införas, trots att Lagrådetavrådde regeringen för att använda denna form av utpressning motkommunerna. Mot bakgrund av vad som anförts framstår det som uppenbartatt den grundlagsfästa lokala självstyrelsen riskerar att utarmas om inte beslutfattas för att stärka detta.Politiska församlingar på lokal nivå utövar demokrati i dess bästa form ioch med att besluten fattas så nära folket som möjligt. Den stora fördelen äratt de lokala beslutsfattarna har en närmare relation till sina väljare, kanmötadem och uppmärksamma deras önskemål. Med denna kunskap kan lösningarskapas som passar den egna kommunen bäst. Den kommunala självstyrelsenär därmed något som skall värnas och stärkas.För att underlätta allas delaktighet vore det bättre att beslut om hurkommunerna skall styras fattas på lokal nivå än att det bestäms på centralnivå enligt principen att samma sak skall gälla för alla delar av landet, oaktatvilka förutsättningarna härför är. Olika delar av landet har olikaförutsättningar. Ett nationellt beslut t.ex. om att alla kommuner i landet skallha en välutbyggd kollektivtrafik kanske är en bra och genomförbar lösning inågorlunda stora kommuner medan det för små, glest befolkade kommunerblir orimligt kostsamt.Många av dagens kommuner är mycket stora. Det finns anledning förstaten att se positivt på sådana förslag till kommundelningar som har ett brettfolkligt stöd.12.2 LandstingenDen svenska demokratin utövas enligt regeringsformen genom staten ochgenom landstings- och primärkommuner. Staten och primärkommunernahar breda ansvarsområden, medan landstingens uppgifter är merspecialiserade.Det är berättigat att ifrågasätta huruvida det är ändamålsenligt att även iframtiden ha två kommunala nivåer. Frågan blir inte mindre relevant i ochmed att EU-medlemskapet tillfört ytterligare en beslutsnivå.Vi förordar i annat sammanhang att det avgörande inflytandet över hälso-och sjukvården flyttas från landstingen till patienterna. En sådan frihetsreformgör landstingen till en överflödig politiks nivå därför att inflytandet flyttastillalla enskilda människor själva. Landstingen bör därför avvecklas som en delav en större reform av hälso- och sjukvården.Områden som kan kräva samverkan i större regioner kan och bör lösasgenom institutionella arrangemang från fall till fall. Samverkan, t.ex. ikommunalförbund, kan utnyttjas på ett flexibelt sätt som tillgodosermedborgarnas intressen.12.3 FolkomröstningarDen svenska folkstyrelsen bygger historiskt på att folkets viljaförverkligas genom valda ombud. I dagens samhälle är emellertid dettainte nog. Många upplever att de inte har någon möjlighet att påverka debeslut som fattas av representanterna i de politiska församlingarna,som allt fler människor väljer att inte delta i de allmänna valen.Ett sätt att vitalisera folkstyrelsen, att fånga upp det medborgerligaengagemanget och få människor att känna att de kan vara med och påverkabesluten är att, som ett komplement till den representativa demokratin, utökaanvändningen av folkomröstningsinstitutet. Förutsättningarna för att utökaanvändandet av folkomröstningsinstitut måste dock förbättras. Institutet måstegöras mer funktionellt för att det skall kunna användas på ett ändamålsenligtoch effektivt sätt.Krav på ett utökat användande av folkomröstningsinstitutet har framförtsupprepade gånger. , 1993 och 1995, har konstitutionsutskottetoch ställt sig bakom kravet på en översyn av regelverket förfolkomröstningar. 1996 uppdrog regeringen åt en särskild utredare att utföraen sådan översyn. Utredaren föreslog att det skall vara möjligt att anordnabeslutande folkomröstningar, dock först efter beslut av en majoritet iriksdagen (SOU 1997:56). Det främsta motivet till detta angavs vara att fleraav de rådgivande folkomröstningarna i realiteten har uppfattats som bindandeför och att mer verklighetsanpassade regler är eftersträvansvärda.Däremot tillmätte utredningen inte kravet på ett ökat minoritetsskydd också ilagfrågor någon större tyngd.Demokratiutredningen påpekade i sitt slutbetänkande (SOU 2000:1) attmedborgarna har en formell möjlighet att initiera lokalafolkomröstningar men att deras initiativ sällan vinner gehör hos fullmäktige.För att detta instrument för medborgerligt inflytande i beslutsprocessen inteskall förlora sin trovärdighet menade utredningen att det måste bli svårare förfullmäktige att vägra ordna folkomröstningar.En förstärkning av minoritetsskyddet skulle kunna utgöra ett väsentligtinslag i den allmänna strävan att stärka demokratin. Erfarenheterna från bl.a.Danmark synes också peka i denna riktning.I är folkomröstningsinstitutet en del av grundlagen, vilkeninnehåller fyra olika stadganden som gör det möjligt att hålla folkomröstning.Sedan länge finns t.ex. bestämmelser som gör det möjligt för en tredjedel avfolketingets ledamöter att få till stånd en folkomröstning genom vilkenmedborgarna ges möjlighet att rösta nej till ett beslut som fattats avfolketinget, en form av förhindrande folkomröstning.Den danska modellen är en intressant lösning att beakta. En motsvarandesvensk bestämmelse om möjlighet att hålla folkomröstning om riksdagsbeslutskulle kunna ta sin utgångspunkt i de regler som gäller för beslutandefolkomröstning i grundlagsfrågor. En sådan bestämmelse skulle innebära attnär fattat beslut i en lagfråga så skulle en tiondel av riksdagensledamöter kunna kräva att frågan underkastas en folkomröstning. Om entredjedel av ledamöter stöder yrkandet skall det hållas enfolkomröstning. Om majoriteten av väljarna säger nej till riksdagsbeslutet harfrågan fallit. För att inte hur små minoriteter som helst skall få ett avgörandeinflytande är det nödvändigt med vissa kvorumregler. I detta fall synes detrimligt att studera den danska förebilden där nej-majoriteten måste uppgå tillminst en tredjedel av de röstberättigade.Den nya tekniken erbjuder många möjligheter att på ett lätt sätt anordnaenklare typer av omröstningar vid sidan av det formellafolkomröstningsinstitutet. En möjlighet vore att införa en typ av elektroniskaomröstningar. Elektroniska omröstningar skulle kunna organiseras på så sättatt varje röstberättigad medborgare förses med ett kort med en tillhörandepersonlig kod. Ett antal fasta röststationer inrättas, vilka fungerar ungefär påsamma sätt som bankomater dit man går och stoppar in sitt kort, knappar insin personliga kod för att identifiera sig och därefter trycker på knappen fördet alternativ som man väljer att rösta på.Om en större andel av de politiska besluten kunde fattas genom eller medstöd av olika former av omröstningar skulle demokratin kunna vitaliserassamtidigt som legitimiteten hos besluten skulle förstärkas. Omröstningar blirpå så sätt ett komplement till det representativa beslutsfattandet både pålokal-och riksnivå. Dessa frågor bör bli föremål för överväganden inom ramen fören ny utredning. Denna fråga behandlas även i 2000/01:K347, Ny teknikförnyar demokratin.12.4 Tätare val och skilda valdagar för kommunal-och riksdagsvalVårt land har gemensam valdag för kommun- och riksdagsval sedan1973. som gått sedan denna ordning infördes harkommunernas ställning och uppgifter förändrats väsentligt. Kommunernabestämmer bl.a. över skolan, , barnomsorgen,hemsjukvården, natur- och stadsmiljön, väsentliga delar av infrastrukturenm.m. av hela den offentliga sektorn tas i anspråk avkommuner och landsting. En stor del av befolkningen betalar ingen ellerbara en begränsad inkomstskatt till staten. I gengäld betalar de betydandebelopp i landstings- och kommunalskatt.Med skilda valdagar för kommunal- och riksdagsval skulle viktigakommunala frågeställningar få samma möjligheter som rikspolitiken atttydliggöras och debatteras.När den nya vallagen trädde i kraft överfördes ordningenmed gemensam valdag per automatik. När regeringsförslaget behandlades iriksdagen framhölls bl.a. att frågan om skilda valdagar borde ha samordnatsmed den nya vallagstiftningen innan lagstiftningen trädde i kraft.Med beaktande av den maktförskjutning som skett från stat till kommunfinns det starka skäl som talar för att överväga förutsättningarnaför att ändra nuvarande ordning med gemensam valdag för kommun- ochriksdagsval. Vårt huvudalternativ är att val till riksdag och kommun varvasmed mellanrum. Nämnas bör emellertid också möjligheten att hålla vali en fjärdedel av landets kommuner . En tredje möjlighet somstundtals nämns är att låta kommunerna själva bestämma när val skall hållasoch sedan tillämpa rullande mandatperioder med upplösningsrätt. Enmöjlighet att hålla extra val skulle kunna vitalisera den kommunalademokratin.Ett ytterligare skäl till att valdagarna bör skiljas åt är att det härigenomkommer att anordnas allmänna val med tätare mellanrum än i dag.Erfarenheten av de fyraåriga mandatperioderna är i allt väsentligt positivamen med den reservationen att avståndet mellan val blivit väl långt.Demokratiutredningen förespråkade i sitt slutbetänkande skilda valdagardå kommunala frågor och landstingsfrågor därmed skulle få en bättre chansatt få genomslag i en valrörelse än vad som är fallet. har framfört krav på att frågan om skilda valdagar skallbli föremål för en utredning (bet. 1999/2000:KU2), vilket även bifölls avriksdagen. Så har det också blivit i och med att den tidigare tillsattaFörfattningsutredningen givits tilläggsdirektiv i denna riktning. Medanledning av detta avstår vi från att lägga fram ett konkret förslagtill riksdagsbeslut. Skulle emellertid misslyckas medatt komma till en överenskommelse i den riktning vi förordar avser vi attåterkomma direkt till riksdagen.12.5 Tidpunkt för riksdagsvalI samband med omläggningen av diskuterades ocksåvaldagens tidpunkt. Samtliga partier som ingick i den s.k.riksdagsutredningen, utom Socialdemokraterna, förordade attbudgetårsreformen skulle kombineras med införandet av riksdagsval påvåren.Den nya budgetprocessen har praktiserats över ett riksdagsval. Mångaav de problem som förutspåddes uppstod också. val haderegeringen på sig efter öppnande att presenterabudgetpropositionen. hade i sin tur än vanligt attbehandla den.Hade valet dessutom resulterat i ett regeringsskifte hade det blivit än merhektiskt. Enligt riksdagsordningen skall budgetpropositionen då avlämnassenast efter det att den nya regeringen tillträtt, dock senast den 15november. På så kan en ny regering bara sätta en marginell prägel påsin första budget. Väljarna får i praktiken leva med en politik som de röstatbort därefter. Detta är långtifrån önskvärt ur demokratisksynvinkel.Den nya budgetprocessen och erfarenheterna därifrån aktualiserar på nyttfrågan om att förlägga riksdagsvalen till en annan tid . En förläggningav riksdagsvalen skulle ge riksdagsarbetet en bättre rytm samtidigtsom en nytillträdd regering skulle få större möjligheter att förverkliga sinbudgetpolitik redan under sitt första arbetsår.Ett alternativ till en fast valdag skulle kunna vara att låtatidpunkten för val avgöras av när det senaste valet hölls. Nytt val skallföljaktligen hållas senast efter senaste val, oavsett om detta varit ett"ordinarie" val eller ett "extra" val. I likhet med vad vi ovan framhållit omFörfattningsutredningens arbete avvaktar vi också i denna fråga utredningensslutsatser.12.6 FörslagValen till och till de kommunala församlingarna måste förnyas.Arbetsformerna måste utvecklas för att kunna möta det mermångfasetterade engagemang som människor numera har. I synnerhet denlokala demokratin måste ges bättre möjligheter att utvecklas.- Den kommunala självstyrelsen skall regleras i grundlagen på ett sätt somgaranterar kommunerna möjligheter att sörja för just sina medborgaresintressen. Regeringen och skall inte genom lagstiftning ochspecialfinansiering kunna urholka den kommunala självstyrelsen på grundav att man inte gillar den politik som drivs i vissa kommuner.- Landstingen bör avvecklas genom introduktionen av nya finansierings-och organisationsformer för hälso- och sjukvården.- Folkstyret måste vitaliseras. Som ett led i strävan att öka det folkligadeltagandet i den demokratiska processen bör den representativademokratin kompletteras med ett utökat användande avfolkomröstningsinstitutet. En enklare form av omröstningar kan ordnasgenom att beakta de möjligheter till genomförande som den nya teknikenerbjuder. Allmänna val bör kunna förenas med folkomröstningar.- Kommunal- och riksdagsval bör hållas så attallmänna val hålls med tätare mellanrum.- Riksdagsval bör hållas . En sådan ordning innebär störremöjligheter för en god budgetberedning än med dagenssystem. Efter vårvalet och före sommaruppehållet samlas den nyvaldariksdagen för konstituering. Alternativt bör tidpunkten avgöras medutgångspunkt från senast hållna val. Detta skulle innebära att en nyfyraårsperiod inleds efter varje val, oavsett dess karaktär.13 Arbetet i m.m.13.1 Antalet riksdagsledamöterI dag har en i förhållande till landets folkmängd exceptionellt storfolkrepresentation om man jämför med andra demokratiska länder. Idiskussionen om hur kan vitaliseras återkommer oftafrågeställningen om det finns skäl att överväga och närmare belysakonsekvenserna av att minska antalet ledamöter till 249.En riksdag med färre ledamöter ger upphov till flera frågor. En synpunktsom har hävdats är att det krävs relativt många riksdagsledamöter för att alladelar av landet skall tillförsäkras en god representation i . I dennadiskussion måste man emellertid också ta i beaktande det faktum att denmoderna IT-utvecklingen och tillgången till Internet innebär nya möjlighetertill kontakt - oberoende av geografiskt avstånd - mellan väljare och valda.Argumentet om vikten av att tillförsäkra alla delar av landet en godrepresentation i har därmed förlorat en del av sin tyngd.Om antalet ledamöter minskade skulle detta inte endast medverka till att defolkvalda blev mer kända ute bland folket utan också förstärka ledamöternasmöjligheter att fullgöra sin uppgift, vilket i sin tur kan leda till en merarbetsduglig riksdag. Vi förordar att en utveckling i denna riktning inleds.13.2 Utskottens arbeteAv portalparagrafen i regeringsformen framgår att det råderfolksuveränitet i och att den svenska folkstyrelsen förverkligasgenom ett representativt, parlamentariskt statsskick. Det centralastatsorganet är som, på folkets uppdrag, skall utöva denoffentliga makten.Riksdagen har allt oftare kommit att uppfattas som en svagare och mindreviktig institution framför allt jämfört med regeringen. Detta är en högstoroande utveckling som bör brytas . Ett sätt att återupprätta riksdagensroll i det politiska arbetet kan vara att ge utskotten större möjligheter attsjälvabesluta om sina arbetsformer. Bland annat skulle detta kunna inkludera en rättför utskotten att, i större utsträckning än , öppna vissa av sinasammanträden för allmänheten. De möjligheter som den nya teknikenerbjuder, t.ex. IT och Internet, bör kunna innebära en ökad insyn i utskottensarbete. En försöksverksamhet i denna riktning bör kunna bidra till attvitalisera arbete som medborgarnas insyn i och intresseför den politiska beslutsprocessen ökar.13.3 Förslag- bör göras mindre. Varje ledamots möjligheter att verka skallsamtidigt förbättras. En riksdag med 249 ledamöter skulle på ett merkvalitativt sätt kunna representera väljarnas bedömningar och intressen.- utskott bör verka i så öppna former som möjligt. De öppnautskottsutfrågningar som finns skulle genom enförsöksverksamhet kunna kompletteras med en möjlighet att låta vissa avutskottens överläggningar vara offentliga. De möjligheter som den nyatekniken erbjuder bör beaktas och utnyttjas.14 Författningen på längre siktDen svenska författningen utgår från parlamentarismen som idé. Den kansägas ha goda skäl för sig, men är inte den enda demokratiidé som vunnitacceptans och spridning. Andra länder bygger tydligare på en delning avmakten, på en balans mellan sinsemellan olika men demokratisktförankrade strukturer.Den nuvarande grundlagen har förändrats gradvis sedan tillkomsten för 30år sedan. arbetar den s.k. med vissaytterligare frågor med begränsad räckvidd. Sammantagna har de hittillsföretagna förändringarna gjort författningen bättre.Likväl kan det med fog ifrågasättas om inte mer fundamentalaförändringar - i maktdelande riktning - vore ändamålsenliga. En utvecklingav författningen i denna anda skulle vara till gagn för ett vitalt folkstyre.Stockholm den 3 oktober 2000Bo Lundgren ()Per ()()()()()()()()()()()Per ()