mot · GO02A278 · 2000-10-05 00:00:00 — Gemensamt ärbehovet av flexiblare arbetstider.40 timmars arbetsvecka är naturligtvis ingen naturlag. Fasta arbetstidermellan och 16 eller 8 och 17 är inte längre norm på Sverigesarbetsplatser. Tvärtom visar erfarenheten att de arbetsgivare som låter sinaarbetstagare påverka sin egen arbetstidsförläggning får medarbetare medhögre motivation och effektivitet. Ett ökat utrymme av självvalda arbetstiderger också en positiv inverkan på arbetsmiljön.Även om den lagstadgade arbetstiden är arbetar vi inte mer än32,i reell tid. Det är lågt också i en europeisk jämförelse.Ien jämförelse mellan 14 har den tredje kortastearbetstiden beroende på sänkt pensionsålder, utökad semesterledighet, kortarearbetstid för tvåskiftsarbetare o.s.v. Om arbetstiden kortas från 40 till 36timmar beräknas detta kosta av löneutrymmet. Även omman använde hela det löneutrymme som arbetsmarknadens parter brukarkomma överens om i centrala eller förbundsvisa förhandlingar skulle det ta innan man kommit ned till 36 av samtliga arbetstagare svarar för avövertidsuttaget, arbetar inte alls övertid. Detta indikerar att detärbristyrkesgrupper som arbetar övertid, förmodligen inte enbart beordradövertid utan i samförstånd med arbetsgivaren. Förkortad arbetstid löser intedetta problem.En generell arbetstidsförkortning är inte lösningen varken för den enskildeindividen eller för att komma till rätta med arbetslösheten. Avtal bör slutas pålokal nivå med hänsynstagande till den enskilde individens behov, parat medrimliga förutsättningar för företagande.En generell arbetstidsförkortning med bibehållen lön skulle allvarligtskada konkurrenskraft, då den är omöjlig att genomföra medmotsvarande effektiviseringar.För många människor, främst kvinnor och småbarnsföräldrar, ärdubbelarbetet mest påfrestande - inte arbetstidens längd i sig. På grund avhöga skatter utförs i mycket arbete i egen regi i stället för att som iandra länder köpa tjänster. Om arbetsbördan för kvinnor ochsmåbarnsföräldrar m fl ska kunna lättas är det bättre att skapa förutsättningarför dessa grupper att köpa hushållstjänster än att sänka arbetstiden för alla.Det kan exempelvis ske genom att hushållsnära tjänster berättigar till enskattereduktion på av arbetskraftskostnaden. En sådan reformskulle förbättra förutsättningarna för den vita marknaden för hushållstjänster.Kristdemokraternas förslag om att införa ett barnomsorgskonto/vårdnads-bidrag i kombination med avdragsrätt för styrkta barnomsorgskostnader gerockså förbättrade ekonomiska möjligheter för småbarnsföräldrar att gå ned iarbetstid. Med barnomsorgskontot ökar familjens möjligheter att välja hurmycket man vill förvärvsarbeta under de år när barnen är små.För att ytterligare öka indvididens möjlighet att påverka sin egen arbetstidsförläggning föreslår vi att semesterlagen ändras så att den semester somöverstiger kan tas ut som ledighet även i form av timmar ochhalvdagar för att därmed möjliggöra kortare arbetsdagar eller arbetsveckor.Kristdemokraternas syn utvecklas ytterligare i en särskildmotion.En Kristdemokratisk aktivarbetsmarknadspolitikArbetsmarknadspolitiken har en nyckelroll när det gäller attstödja en uthållig och långsiktig sysselsättningsutveckling.Utbildning, individuellt anpassade åtgärder och effektivmatchning mellan arbetssökande och arbetsgivare är nyckelntill en effektiv arbetsmarknad.Målen med arbetsmarknadspolitikenRegeringen föreslår att taställning till målen för arbetsmarknadspolitiken. Detta hartidigare efterlysts, och välkomnas nu därför. Förslaget är attriksdagen ska ställa sig bakom målet om "en väl fungerandearbetsmarknad med full sysselsättning och god ekonomisktillväxt". har inget att erinra mot dettaövergripande mål.När regeringen sedan beskriver arbetsmarknadspolitikens uppgifter för attnå målet är perspektivet i huvudsak ett ekonomiskt nyttoperspektiv för denoffentliga sektorn. Det handlar om att försörja företag med arbetskraft, ökasamhällets produktion och tillskottet till den gemensamma försörjningen. Dearbetslösa är "inte fullt utnyttjade resurser på arbetsmarknaden".Att bekämpandet av arbetslösheten i första hand handlar om att ge denenskilde människan ett värdigare liv där hon får känna delaktighet och kanförsörja sig själv, och därmed bättre kunna ta ansvar för sitt eget liv och sinamedmänniskor, kommer i skymundan. Faran med det sätt som regeringenformulerar målen för arbetsmarknadspolitiken är att den arbetslöse intehamnar i centrum, utan företagen, de offentliga budgetarna ochsamhällsekonomin.Arbetsförmedlingarnas resurser ochrollDet är angeläget att det ljusare läget på arbetsmarknadenutnyttjas för att få ut de personer som är mer svårförmedlade.För detta krävs att varje arbetssökande får en individuellhandlingsplan. För att förmedlingarna ska klara detta krävstydlighet från AMS centralt, länsarbetsnämnderna och delokala kontorens ledning. Ingen arbetslös ska kunna varainskriven på arbetsförmedlingen utan en mycket tät kontaktmed "sin" förmedlare. För att detta ska få fullt genomslagsnabbt instämmer vi i regeringens bedömning att AMV ävenunder 2001 ges rätt att använda upp till 700 miljoner kronorav anslaget 22:3 Köp av arbetsmarknadsutbildning och övrigakostnader till personalförstärkningar vidarbetsförmedlingarna och arbetsmarknadsinstituten, varav100 ska användas för att stärka ställningen påarbetsmarknaden för personer med utländsk bakgrund.Därigenom främjas det individinriktade arbetet påförmedlingarna. Inte minst är det viktigt i invandrartätaområden.Det är dock viktigt att redan nu ge en tydlig signal till AMV om att dessaextra medel kommer att avvecklas med början , om ingetoförutsett inträffar på arbetsmarknaden. måste såledesbåde arbeta mer individuellt och vara inriktad på att krympa i storlek. I detsammanhanget är det viktigt att betona att det är kontakterna med dearbetssökande som ska prioriteras på de centrala och regionala organensbekostnad.Eftersom det i budgetpropositionen för inte fanns något besked omhuruvida dessa skulle stå till förfogande även under 2001satte AMV igång ett omfattande förändringsarbete som både syftade till attreducera personalstyrkan och omorientera AMV på ett sådant sätt attorganisationen bättre skulle svara mot de behov som finns på dagensarbetsmarknad. Detta arbete var mycket långt framskridet när regeringenplötsligt meddelade att de extra resurserna skulle stanna kvar i organisationenytterligare . Allt förändringsarbete lades då på is, även det somlångsiktigt var rimligt och klokt. Den ryckighet som näringsministern ochAMS centralt åstadkom skadade verksamheten och var ett uttryck för enmycket dålig personalpolitik. Kompetent arbetskraft hann lämnaorganisationen och ledningen förlorade i legitimitet.Även om vi stöder att det extra tillskottet för arbetsförmedlingsverksamhetges även anser vi att andra än de traditionella metoderna böranvändas. har flera privata jobbcentra etablerats med lyckaderesultat. AMV bör använda en del av sina resurser för att stimuleraegenföretagarverksamhet inom denna sektor. De försök som skett med attengagera privata bemanningsföretag för att på det sättet ge arbetslösa praktikoch kontakter i arbetslivet bör utvecklas. Detta för att avlasta den statligaarbetsförmedlingen men också för att genom ökad konkurrens kunna få såvälkvalitets- som effektivitetsförbättringar.Enligt en studie av AMS var det av dem som fick nyttarbete 1998 som hade fått information om arbetet via arbetsförmedlingen.Främst var det tips från vänner och bekanta () och direktkontaktmed arbetsgivare () som var informationsvägarna till det nyaarbetet. var annonsering och en procent privat förmedlingeller rekryteringskonsult. Denna information visar att mycket återstår att görainnan det kan sägas att det finns ett effektivt matchningssystem påarbetsmarknaden.Det är också angeläget att utveckla belöningssystemen inomarbetsförmedlingarna så att förmedlare som lyckas slussa ut många på fastaarbeten eller längre vikariat också uppmuntras, exempelvis lönemässigt.Ansträngningar att finna ett lämpligt arbeteRedan i nuvarande lag om arbetslöshetsförsäkring finns detstöd för att ställa krav på den arbetslöse att ta de arbeten somfinns tillgängliga, om inte särskilda skäl föreligger. AMS harockså en regelbok som preciserar dessa krav. Med anledningav prop. 1999/2000:98 Förnyad arbetsmarknadspolitik fördelaktighet och tillväxt beslutade attskärpa lagen så att det numera krävs att den arbetssökande"aktivt" söker arbete för att inte riskera att bli avstängd frånarbetslöshetsförsäkringen. Denna lagskärpning var rimligdärför att den förhoppningsvis innebar att en tydlig signalsändes ut i samt till de arbetssökandevad som gäller. Inte minst därför att de tidigare reglernatillämpades ganska olika runt om i landet. Det visar blandannat () i sin rapport (2000:1).Det är regeringen eller den myndighet som regeringen utser som skameddela ytterligare föreskrifter om hur de nya reglerna ska efterlevas. Det ärviktigt att dessa föreskrifter följer ett antal viktiga principer såsom likabehandling över hela landet. Det är också rimligt att krav ställs på denarbetssökande att om han eller hon inte inom rimlig tid finner ett arbete sompassar den kompetens vederbörande har så måste man vara beredd att ta ettarbete med lägre lön eller utbildnings- och kompetenskrav än vad denarbetssökande haft. Det är också viktigt att reglerna för avanmälan när enarbetssökande uteblir från avtalat besök ses över och görs mer enhetliga ochtillämpas på ett likartat sätt över hela landet.Det är viktigt att utveckla arbetsförmedlingens roll som spindeln i nätet närdet gäller att knyta de arbetsmarknadspolitiska aktörerna närmarenäringslivet.Bryt långtidsarbetslöshetenFör att undvika långtidsarbetslöshet är det nödvändigt att påett tidigt stadium sätta in relevanta åtgärder för att stödja denarbetslöse att snabbt få rätt utbildning, praktik eller hjälp påannat sätt. Det är alltså under arbetslöshetsperiodens första tidsom den stora möjligheten finns att undvikalångtidsarbetslöshet. Denna insikt måste präglaarbetsmarknadspolitiken.För att bryta långtidsarbetslöshet krävs en lång rad åtgärder: individuellahandlingsplaner, kompetenshöjning, tydliga krav på den arbetssökandesamtidigt som stöd och ekonomiska incitament ges för att brytaarbetslösheten.Vi kristdemokrater har föreslagit en ny arbetslöshetsförsäkring, varsprinciper redovisas i en särskild motion. Den innebär bl.a. en visssuccessiv nedtrappning av ersättningen till en nedre gräns, utan någon bortreparentes. innebär vårt förslag att alla arbeten som man tar, även omde är av kortare karaktär, höjer ersättningsnivån. Ett sådant system skulletillsammans med sänkt skatt i form av ett höjt grundavdrag ge starkaincitament att aktivt söka arbete. Det är dock viktigt att poängtera att allasystem måste avvägas så att alla människor får en rimlig grundläggandeförsörjning, och att inte åtgärder på detta område leder till att människor baraskickas över till kommunernas socialbidragssystem. Tyvärr vågar interegeringen diskutera de ekonomiska incitamentens betydelse.Den aktivitetsgaranti som beslutade om drogs igång1 augusti . Eftersom försöksverksamheten som föregickaktivitetsgarantin bara varade några månader och förberedelsetiden varmycket kort är det fortfarande osäkert hur garantin kommer att fungera ipraktiken. Själva grundidén att de långtidsinskrivna kommer in i ett meraktivt och nära samarbete med arbetsförmedlingens personal och att varjeindivids särskilda behov beaktas i utformningen av en individuellhandlingsplan är riktig.En aktivitetsgaranti står och faller med den praktiska tillämpningen.Självklart ska jobbsökaraktiviteter ingå, men det räcker inte. Vad som krävsär tydliga krav som går att leva upp till, stöd och hjälp att brytaarbetslöshetsmönstret och aktiva insatser för att möta den enskilde personenskonkreta behov och problem. Det är också viktigt att nära samverkan skermed föreningsliv, näringsliv, privata bemanningsföretag och förmedlare.ÖvergångsarbetsmarknadBland de långtidsinskrivna vid arbetsförmedlingarna finnsockså många människor som inte är anställningsbara pågrund av språkproblem, handikapp, sociala problem, dåligtsjälvförtroende och låg utbildningsnivå m m. Dessamänniskor kräver extra insatser. En del av dessa kanske inte idet korta perspektivet kan ta ett reguljärt arbete, men de kanbidra till sin egen försörjning genom en samhällsinsats ikommunernas regi eller i föreningsregi. För grupper är detviktigt att system för nära samverkan mellanarbetsförmedlingen, kommunen, och desociala myndigheterna upprättas.Aktiviteter inom aktivitetsgarantins ram bör ske i regi ellerföreningsregi, såtillvida det inte handlar om en sådan arbetsmarknadspolitiskåtgärd som kan ske inom privata företag. En rad exempel frånkommuner och andra länder finns som kan vara förebilder för en sådan härövergångsarbetsmarknad.Regeringen bör återkomma med ett förslag till hur reglerna börvara utformade för en sådan övergångsarbetsmarknad. Förslagen bör utformasså att risken för osund konkurrens undanröjs.AnställningsstödSedan några år tillbaka finns ett anställningsstöd som skahjälpa alla som varit arbetslösa i minst tolv månader.Arbetsgivaren får ett bidrag av lönekostnadeni . Regeringen och majoritet föreslog ivårpropositionen 1999 införandet av ett förstärktanställningsstöd för personer som är långtidsinskrivna i merän på arbetsförmedlingarna fr.o.m. 1 oktober 1999.Rent tekniskt sker det genom en skattereduktion för dearbetsgivare som anställer dessa personer. Det förstärktastödet uppgår till av lönekostnaden och till av lönekostnaderna iytterligare 18 månader. Men redan innan det nya systemethade trätt i kraft föreslogs att stödet skulle omfatta alla somvarit långtidsinskrivna , och de nya reglernabörjade gälla . Dessa regler var ifunktion när ytterligare en förändring kom. Dåföreslogs införandet av ett särskilt anställningsstöd sominnebär att den som fyllt och varit inskriven påarbetsförmedlingen skulle få ett anställningsstödunder 24 månader omfattande av lönekostnaden.I vårbudgeten år 2000 lägger så regeringen ytterligare ett förslag tillförändring av anställningsstödet. införs ett utökat särskiltanställningsstöd, som riktar sig till dem som varit arbetslösa ,med egna regler för hur stora subventionerna ska vara. Det är fjärdeändringen . som allt detta sker skriver regeringen hurviktigt det är med regelförenklingar inom arbetsmarknadspolitiken.Det är givetvis positivt att regeringen med stödpartier inser att sänktaarbetskraftskostnader kan öka sysselsättningen. I en uppåtgående ekonomi harockså denna åtgärd haft framgång. Men det är viktigt att en åtgärd får verkafullt ut och inte störas av ständiga regeländringar som minskaröverskådligheten och ökar byråkratin. Det är också orimligt högasubventionsnivåer som det särskilda anställningsstödetinnebär. En privat arbetsgivare skulle få ca i subvention för att anställa en person . Frågan är om intedenna nivå riskerar att skapa osund konkurrens.Individuella handlingsplaner och ett personligt anpassat stöd till denlångtidsarbetslöse, ökade krav på den arbetssökande att vara aktiv samt detförstärkta anställningsstödet (för dem som varit långtidsinskrivna mer än tvåår) på av lönekostnaden ochdärefter , borde vara tillräckligainstrument, tillsammans med de övriga arbetsmarknadspolitiska åtgärder somfinns.UngdomsarbetslöshetenMed ungdomar avses . När det gällerungdomarssituation på arbetsmarknaden bör politiken styras av följandeprinciper:- Utbildning ska uppmuntras och premieras då morgondagensarbetsmarknad ställer allt större krav på arbetstagarens formella kompetens- Utbildningssystemet måste vara konstruerat på ett sätt som gör att ävenungdomar som är mer praktiskt inriktade upplever att möjligheten attutvecklas inom skolan finns. Olika former av lärlings- och praktiksystemär en positiv del av utbildningssystemet.- Kommunerna har det grundläggande ansvaret för ungdomar upp till ,vilket innebär att kommunerna ska ges de förutsättningar som behövs föratt så många ungdomar som möjligt ska få möjlighet att genomgå enutbildning.- Det fåtal ungdomar som inte går i gymnasieskolan bör ges möjligheter attfå någon form av . Praktikplatserna bör varautformade på ett sätt som ger reell arbetslivserfarenhet. Den lön sombetalas ut bör kallas för praktiklön. Inga ungdomar ska behöva leva påsocialbidrag.De ungdomar som trots allt fastnar i långtidsarbetslöshet äroftast de som inte har tillräcklig kompetens, eller av socialaoch/eller hälsoskäl inte kommer in på arbetsmarknaden. Detär viktigt att de problem som ligger till grund förarbetslösheten åtgärdas på ett tidigt stadium och att dessaungdomar inte hamnar i särskilda program som "stämplar"dem för livet.En bättre lönebildning skulle ge ungdomar större möjligheter att komma inpå arbetsmarknaden oavsett om man är hög- eller lågutbildad. Det handlarinte enbart om lägre ingångslöner, utan även om att högre utbildning ska lönasig. Börjar man sitt yrkesverksamma liv med ett lärlingsjobb eller låglönejobbså kanske ingångslönen är lägre än . Har man däremot studerat flera årpå universitet så bör lönen självfallet motsvara den formella kompetens manhar.Det är viktigt att man även fortsättningsvis följer upp olikaungdomsgrupper, så förändringar som kräver extra åtgärder för att hjälpavissa av dessa in på arbetsmarknaden kan upptäckas i tid.Vår målsättning är att alla ungdomar mellan skall erbjudasjobb eller meningsfulla studier . Det är av yttersta vikt att alltgörsför att denna vision uppfylls. Om samhället inte lyckas med att ge ungdomarmeningsfull utbildning eller möjlighet till sysselsättning riskeras ettutanförskap där ungdomar känner att de inte är en del av samhället och att deinte fyller någon funktion i vardagen. Denna frustration leder lätt till föraktför vuxenvärden och de normer och värderingar som vi anser ärgrundläggande för demokratin. Rasism, våld och utanförskap hänger oftaihop. Satsningar på att lösa ungdomsarbetslösheten är därför inte bara enekonomisk fråga utan det handlar om ungdomarnas möjligheter att komma inoch etablera sig i vuxenlivet.I en särskild motion utvecklar ett konkret förslag tillhur ett lärlingssystem kan byggas upp dels inom den svenskagymnasieskolans ram, dels som ett arbetsmarknadspolitiskt program för demsom är arbetslösa. Erfarenheterna från andra länder visar att ett lärlingssystembl.a. kan minska trösklarna för ungdomar att få en första kontakt medarbetsmarknaden, och därtill kraftigt öka möjligheterna till arbete förungdomar som inte önskar en lång teoretisk utbildning.De snåriga ersättningsreglerna för arbetslösa, svårigheten att kvalificera sigför a-kassa kombinerat med låga ersättningsnivåer, innebär att mångaungdomar måste söka socialbidrag för sin dagliga överlevnad. Det finns ävenen risk för att många ungdomar fastnar i ett bidragsberoende.Garantin om att ingen under skulle behöva vara arbetslös mer än 100dagar har inte fullt ut förverkligats. Många ungdomar riskerardessutom att fastna i ett evigt kretslopp av arbetsmarknadspolitiska åtgärderoch ersättningsperioder i öppen arbetslöshet.En så kallad utvecklingsgaranti infördes för ungdomar iåldern . Utvärderingar har visat att ungdomar som genomgårdenna åtgärd lättare får fotfäste på arbetsmarknaden än övriga. Men det finnsockså en risk för att ungdomar som ingår i en utvecklingsgaranti stämplassom tillhörande ett B-lag, särskilt när arbetsmarknaden blir bättre och flerordnar arbete på egen hand. Vi hade hellre sett en satsning pålärlingsutbildning, skattelättnader inom tjänstesektorn, flexiblare lönesättningoch ny arbetsrättslagstiftning. Det skulle ha gett ungdomar många nyaordinarie arbetstillfällen. Vi anser dock att utvecklingsgarantin tills vidareskafinnas kvar, men den bör successivt ersättas av en bättre fungerandearbetsmarknad för ungdomar.Ersättningen till deltagarna i utvecklingsgarantin kan vara av tre slag.Aktivitetsstöd motsvarande ersättningen från arbetslöshetsförsäkringen fördem som är kvalificerade, utvecklingsersättning motsvarande försörjningsstödför dem som har sökt och är berättigade enligt socialtjänstlagen samtutvecklingsersättning (statlig) på (obeskattat) för övriga.Enligt Svenska Kommunförbundets utvärdering av utvecklingsgarantin() ges försörjningsstödsbaserad ersättning till avdeltagarna. I storstäderna har av deltagarna fått beviljatförsörjningsstöd. Ersättning som är baserad på försörjningsstöd förutsätter enprövning mot socialtjänstlagen och har således inte inneburit ett minskatberoende av försörjningsstöd under tid i åtgärd.Ungdomar som deltar i denna åtgärd och uppbär försörjningsstöd fårsåledes ingen ekonomisk förbättring jämfört med passivt bidragsberoende. Dåförsörjningsstöd beräknas på hushållets ekonomiska situation kan detparadoxala inträffa att utvecklingsersättning motsvarande försörjningsstödsänks på grund av att en sambos inkomst stiger.En orättvisa i systemet är att den statliga ersättningen på intebetalas ut till deltagare med ersättning baserad på försörjningsstöd. Detrimliga borde vara att alla deltagare får denna ersättning och därutöverbeviljas eventuell utfyllnad av försörjningsstödet. Det allra bästa vore omgrundersättningens nivå överstiger socialbidragsnormen, så att ungdomar iutvecklingsgaranti klarar sin egen försörjning.Svenska Kommunförbundet, Statskontoret och pekar isina utvärderingar på problemet med tre ersättningsnivåer. föreslår att ett enhetligt ersättningssystem införs föralla som deltar med lägsta nivå motsvarande netto per månad.Regeringen bör återkomma med ett förslag till mer enhetliga ochsocialt rimliga ersättningsnivåer i den kommunala utvecklingsgarantin. Vibefarar också att det statliga bidraget till kommunerna förutvecklingsaktiviteter är för lågt tilltaget om man förväntar sig kvalitet påinsatsen.Översyn av omsätter enorma summor och har enförvaltningsbudget på4 . har tydliga indikationer kommitsom visar att det finns problem med styrning samt resultatuppföljning ochkontroll av hur medel använts.Dagens arbetsmarknad innebär nya utmaningar för den traditionellaarbetsmarknadspolitiken. Nya möjligheter finns att samverka med privatabemanningsföretag och att lägga ut verksamheter på entreprenad för att få innya impulser och stimulera verksamhetsutveckling. AMV är vidare enmyndighet med två självständiga nivåer; centrala AMS ochlänsarbetsnämnderna med de lokala arbetsförmedlingarna. Det innebär attmyndigheten har dubbla styrsystem. Till detta kan läggas den omorganisationsom måste till när de extra medlen för personalförstärkningar trappas av.Sammantaget talar allt detta för att det skulle behövas en grundlig översynav arbetsmarknadspolitiken och . En parlamentariskutredning bör skyndsamt tillsättas med syftet att forma enarbetsmarknadspolitik och en organisation för densamma för 2000-taletsarbetsmarknad.Innan denna översyn är klar kan vissa åtgärder vidtas. Vi anser att AMSsom central myndighet ska få en tydligare roll av stabskaraktär med möjlighettill ytterligare rationalisering. En inbesparing skulle då vara möjlig under år2001. Vad gäller mellannivån, länsarbetsnämnderna, bör de antingenregionaliseras eller samordnas med länsstyrelsernas verksamhet vilket skullemöjliggöra besparingar. Färre antal program kan också minskaadministrationen centralt i AMS och inom länsarbetsnämnderna. Dettatydliggör att det är fältarbetet på arbetsförmedlingarna som ska prioriteras,något som regeringen numera också betonar, samt att de högre organens rollär att stödja de lägre nivåernas arbete. Sammantaget reduceras anslaget 22:1för AMV med år 2001.Förenkla de arbetsmarknadspolitiskaprogrammenIdag finns det ett 30-tal olika arbetsmarknadspolitiskaprogram, och varje program har sitt eget regelverk. För attkunna frigöra resurser från både arbetsgivare, arbetssökandeoch arbetsförmedlingarna krävs att regelsystemen runt dearbetsmarknadspolitiska programmen förenklas och attantalet åtgärder minskar.Det bör finnas betydligt färre programtyper för att förenklaadministrationen.