mot · GO02Bo7 · 2000-11-02 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Bo7av , ()med anledning av prop. 2000/01:26 Bostadsförsörjningsfrågor m.m.1 Förslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen återkommer med förslag som kan bidratill bättre fungerande bostadsmarknader i hela landet.2. beslutar att avslå förslaget om att reglera det kommunalabostadsförsörjningsansvaret i en särskild lag.3. beslutar att avslå förslaget om att en kommun skall varaskyldig att göra en särskild planering för bostadsförsörjningen.4. beslutar att avslå förslaget om att en kommun skall varaskyldig att anordna bostadsförmedling.5. begär att regeringen återkommer med förslag om att allayrkesmässiga bostadsförmedlare som förmedlar lägenheter i turordningefter kötid skall ha rätt att ta ut en köavgift av de bostadssökande.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om att bör ges uppdraget att bevakabyggkostnadsfrågorna.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om åtgärder för att främja ökat bostadsbyggande.2 Regeringen tar inte sitt ansvar förmänniskors boendeEn god bostad är en viktig del av välfärden. anser att allaska ha del av denna välfärd. Tyvärr tvingas vi konstatera att alla ivälfärdslandet inte kan få den bostad de önskar. visar att bostadsbristen ökar i många kommuner,inte bara i storstadsområdena. I 45 av landets 289 kommuner råder bristpå bostäder. Detta är en ökning från , då det rådde bostadsbrist i32 kommuner. Ytterligare 25 kommuner har balans i kommunen somhelhet men bostadsbrist i centralorten. I 70 av landets kommuner råder detalltså brist på bostäder i hela eller delar av kommunen.Bostadsbristen i storstadsområdena blir alltmer akut. Trots detta ärnyproduktionen av flerfamiljshus mycket låg. Detta gäller särskiltnybyggnationen av hyresbostäder. Parallellt med utvecklingen i de områdensom växer, avfolkas andra delar av landet, med efterlämnandebostadsöverskott som följd. av landets kommuner haröverskott på bostäder och i flera kommuner fortsätter antalet tommalägenheter att öka. I många av dessa kommuner används offentliga medel föratt riva bostäder för att hålla uppe hyresnivåerna i det kvarvarandebostadsbeståndet. och finns det planer på att rivanästan 10 000 lägenheter.Med bostadsmarknadsenkät som grund behövs ingen djupareanalys för att konstatera att bostadsmarknaden ser väldigt olika ut i olikadelarav landet. Beroende på vilka delar av landet som studeras kan man sebostadsmarknader med såväl överskott som underskott. Utöver dessakvantitativa brister i olika delar av landet finns det, framförallt istorstäderna,även brister av mer kvalitativ karaktär i bostadsmarknadens funktion. Närmånga människor tvingas hyra en lägenhet i andra hand till ett kraftigtöverpris och det finns en omfattande svart handel med hyreskontrakt är dettydliga tecken på att bostadsmarknaden inte fungerar.Centerpartiet anser att en proposition om bostadsförsörjningsfrågor bordeta fasta på såväl de kvantitativa som kvalitativa brister på bostadsmarknadensom beskrivits inledningsvis. Dessa brister är ju inga hemligheter, utansnarare en allmänt känd verklighet. Tyvärr verkar regeringen blunda förverkligheten och de alltmer akuta situationerna på bostadsmarknader landetöver. Förslag som innebär att regeringen tar sin del av ansvaret för attåstadkomma bättre fungerande bostadsmarknader i olika delar av landet lysermed sin frånvaro.De förslag till beslut som presenteras i propositionen innebär endast attregeringen skjuter ansvaret ifrån sig, utan att för den skull förbättrasituationen på bostadsmarknaden. På områden där det skulle behövas förslagtill beslut väljer regeringen att passa och ägnar sig istället åt allmännabedömningar. Det är uppenbart att regeringen inte har någon strategi ellerpolitik för att skapa bättre fungerande bostadsmarknader vare sig där det råderbostadsbrist eller där det råder överskott på bostäder. bör geregeringen i uppdrag att återkomma med förslag som kan bidra till bättrefungerande bostadsmarknader i hela landet.3 Kommunernas bostadsförsörjningsansvarFör är valfrihet och mångfald i boendet viktigt. Vi servalfrihet och mångfald som en garant för att kunna tillfredsställamänniskors varierande behov och önskemål när det gäller boendet.För innebär valfrihet och mångfald i boendet att den enskildebostadskonsumenten ska ha möjlighet att välja var i landet han eller hon villbo. Det innebär också att full frihet ska råda beträffande i vilkenupplåtelseform den enskilde bostadskonsumenten vill välja att bo, beroendepå vad som passar bäst . Brist på bostäder är förmodligenden faktor som utgör den största begränsningen för människors valfrihet. Dennuvarande utvecklingen, med bostadsbrist i allt fler kommuner, gör attmänniskor inte har möjlighet att fritt välja vare sig typ av bostad ellerbostadsort.Det är dock inte bara den enskilde bostadskonsumenten som ska gesvalfrihet. Valfrihet ska också råda för utformningen av den lokala kommunalabostadspolitiken och för bostadsområdenas utformning och sammansättning.Det finns en ansvarsuppdelning mellan stat ochkommun inom den svenska bostadspolitiken. Tanken är att staten ska ansvaraför att rättsliga och finansiella instrument ska finnas tillgängliga förbostadsbyggandet, medan kommunerna ska ansvara för planering ochgenomförande på den lokala nivån.Regeringens föreslag att reglera det kommunala ansvaret förbostadsförsörjningen i en särskild lag inskränker möjligheterna till en lokaltanpassad bostadspolitik och minskar därmed valfriheten. Mot bakgrund av attbostadsmarknaden ser väldigt olika ut i olika delar av landet är det bådenaturligt och nödvändigt med en lokalt anpassad bostadspolitik.Regeringen föreslår i propositionen att det kommunala ansvaret förbostadsförsörjning ska förtydligas i en särskild lag. Kommunerna har redanidag ett tydligt ansvar för bostadsförsörjningen inom sina respektiveterritorium. Det kommunala ansvaret framgår och fastslås med all önskvärdtydlighet i kommunallagen (1991:900) och socialtjänstlagen (1980:620). Iplan- och bygglagen (1987:10) ges också kommunerna ett grundläggandeansvar för att planera markanvändningen, vilket också är av betydelse isammanhanget. Regeringens förslag att i särskild lagstiftning detaljreglera hurdet kommunala bostadsförsörjningsansvaret ska fullföljas framstår mot dennabakgrund som såväl onödigt som klåfingrigt. bör besluta att avslåregeringens förslag om att reglera det kommunalabostadsförsörjningsansvaret i en särskild lag.3.1 Mångfald i kommunernas planering förbostadsförsörjningSedan bostadsförsörjningslagen upphävdes 1993 har kommunerna valt attfullfölja sitt ansvar för planering och genomförande inom bostadsområdetpå olika sätt. årliga undersökningar visar att allt färrekommuner upprättar särskilda bostadsförsörjningsprogram. För år 2000uppger 28 kommuner eller av de som svarat på enkäten att deupprättat ett bostadsförsörjningsprogram som antas avkommunfullmäktige.Allt fler kommuner redovisar istället att man behandlarbostadsförsörjningsfrågorna i översiktsplaneringen eller i någon form avstrategisk plan för kommunen. Av de kommuner som inte upprättarbostadsförsörjningsprogram uppgav 155 stycken eller 54procent att man behandlar dessa frågor i översiktsplan eller i fördjupningar avöversiktsplan. Därtill ska läggas det ökande antal kommuner som redovisaratt de behandlar bostadsförsörjningsfrågorna i någon annan form av strategiskplan för kommunens utveckling. anser att kommunernas olikasätt att planera bostadsförsörjningen visar på en sund mångfald av lokaltansvarstagande för bostadsförsörjningen i landets kommuner.Regeringen uppskattar uppenbarligen inte att kommunerna tar sitt ansvarför bostadsförsörjningen på olika sätt, eftersom man i propositionen föreslåratt en kommun ska vara skyldig att göra en särskild planering förbostadsförsörjningen. Från årliga undersökningar kan man utläsaatt den andel kommuner som tog fram ett bostadsförsörjningsprogram 1992,när det fanns en tvingande lagstiftning, är nästan exakt lika stor som denandel kommuner som innevarande år behandlar bostadsförsörjningsfrågornapå en mängd olika sätt. Slutsatsen man kan dra av detta är att en lagstiftningsom tvingar kommunerna att göra årliga bostadsförsörjningsplaner inte ledertill ett ökat kommunalt ansvarstagande för bostadsförsörjningen. En sådanlagstiftning kommer enbart att innebära att sättet kommunerna tar sitt ansvarför bostadsförsörjningen likriktas, vilket i sin tur minskar möjligheterna tillenlokalt anpassad bostadspolitik. bör avslå regeringens förslag att enkommun ska vara skyldig att göra en särskild planering förbostadsförsörjningen.3.2 Felaktig lagstiftning om kommunalabostadsförmedlingarI propositionen föreslår också regeringen att en kommun ska vara skyldigatt anordna bostadsförmedling om det behövs för att främjabostadsförsörjningen. anser inte att tvångslagstiftning omkommunala bostadsförmedlingar är ett verksamt sätt att öka intresset föratt bygga bostäder. Och om det inte finns några bostäder att förmedla tersig förslaget helt verkningslöst. Hur verkningslöst det än är, framgår detav förslaget att regeringen ska kunna förelägga en kommun att fullgöradenna plikt. Det är alltså regeringen och inte kommunfullmäktige som islutändan har rätt att avgöra om det finns ett behov av att anordna enkommunal bostadsförmedling. Detta förslag innebär ett klart brott mot detkommunala självstyret. Lagrådet har därför avstyrkt förslaget om attregeringen ska ha rätt att förelägga en kommun att anordna en kommunalbostadsförmedling. anser att Lagrådets bedömning ärkorrekt.Regeringen har valt att bortse från Lagrådets kritik och försöker iställetargumentera för att regeringen redan enligt gällande rätt har möjlighet attförelägga en kommun att fatta beslut av visst innehåll. I propositionenframhålls att 12 kap. 6 § ger regeringen en möjlighet attförelägga en kommun att inom anta, ändra eller upphäva endetaljplan eller områdesbestämmelser, ett så kallat planföreläggande. I ettsådant fall företräder regeringen ett väl definierat riksintresse eller ettregionalt intresse som måste hävdas gentemot kommunens och enskildamedborgares intressen.När det gäller den kommunala bostadsförsörjningen kommer staten ochkommunen att företräda samma allmänna intresse, nämligenbostadsförsörjningen i kommunen. Det kan då uppstå en meningsskiljaktighetom huruvida det finns ett behov av en bostadsförmedling eller ej. Hur statenoch kommunen ska avgöra om det finns ett behov av en kommunalbostadsförmedling eller ej framgår inte av lagförslaget. Jämförelsen med detydligt definierade möjligheterna för regeringen att göra ett planföreläggandeenligt blir därmed haltande. anser attregeringen avfärdat Lagrådets kritik alltför lättvindigt. Förslaget att enkommun ska vara skyldig att anordna bostadsförmedling om det behövs föratt främja bostadsförsörjningen innebär ett klart ingrepp i det kommunalasjälvstyret och bör därför avvisas. bör avslå förslaget om att enkommun ska vara skyldig att anordna bostadsförmedling.3.3 Möjlighet till köavgifter vid bostadsförmedlingCenterpartiet anser inte att staten ska kunna tvinga kommuner att anordnabostadsförmedlingar. Om däremot en kommun eller någon annan på egetinitiativ vill anordna en bostadsförmedling är det något positivt och bördärför bejakas. Det finns dock anledning att förändra möjligheten förkostnadstäckningen för dessa förmedlingar, så att de kostnader somuppstår bärs av de bostadssökande. Enligt nu gällande regler föryrkesmässig bostadsförmedling får förmedlaren ta ut enanvisningsersättning. Taxesättningen regleras i förordningen (1978:313)om taxa för yrkesmässig bostadsförmedling och fastställs avKammarkollegiet.Flera kommuner har påtalat att det är svårt att bedriva bostadsförmedlingom kostnaderna enbart ska täckas av ersättningar för anvisning enligtnuvarande taxa, för en lägenhet och för ett rum.Dessa taxor ger inte full kostnadstäckning och medför att skattebetalarna fårfinansiera delar av verksamheten vid en bostadsförmedling.Centerpartiet anser att detta inte är rimligt. Det bör därför vara möjligt atttaut en årlig köavgift för bostadsförmedling. Med en köavgift kommer köernaatt bättre spegla det verkliga bostadsbehovet.Regeringen föreslår i propositionen att en bostadsförmedlingska ges rätt att ta ut en köavgift av de sökande. Det är ett steg i rättriktning.Centerpartiet anser dock att regeringens förslag kommer att snedvridakonkurrensen, eftersom det enbart är kommunala bostadsförmedlingar somska få ta ut köavgift. Rätten att ta ut köavgift bör gälla såväl kommunala somprivata bostadsförmedlare som förmedlar lägenheter i turordning efter kötid.En fastighetsägares anvisning av sina egna lägenheter räknas inte sombostadsförmedling och ska därmed inte berättiga till rätt att ta ut avgifter. DåCenterpartiet inte anser att det behövs en särskild lag som reglerar detkommunala bostadsförsörjningsansvaret bör möjligheten förbostadsförmedlingar att ta ut en årlig köavgift införas genom en ändring avförordningen (1987:313) om taxa för yrkesmässig bostadsförmedling.Riksdagen bör besluta att ge regeringen i uppdrag att återkomma med förslagom att alla yrkesmässiga bostadsförmedlare som förmedlar lägenheter iturordning efter kötid ska ha rätt att ta ut en köavgift av de bostadssökande.4 Åtgärder för att främja ökatbostadsbyggandeCenterpartiet anser att en proposition om bostadsförsörjningsfrågor bordeta fasta på såväl de kvantitativa som kvalitativa brister som finns påbostadsmarknader i olika delar av landet. Men först i det avslutandekapitlet i propositionen resonerar regeringen kring olika åtgärder som kanfrämja ett ökat bostadsbyggande och därmed avhjälpa bostadsbristen.Detta borde ha varit propositionens huvudsakliga innehåll. Framföralltborde regeringen ta sitt ansvar och presentera förslag som kan främja ettökat bostadsbyggande. De konkreta förslagen som skulle kunna få fart påbyggandet lyser dock med sin frånvaro. Och det behövs verkligenkonkreta förslag. Bostadsbyggandet i ligger på historiskt låganivåer. Vid en internationell jämförelse visar det sig att svensktbostadsbyggande ligger i botten inom EU. Enligt EU-statistik byggde EU-länderna 6,1 nya bostäder per 1 000 invånare . I byggdesenligt denna statistik bara 1,3 bostäder per 1 000 invånare.För att på allvar komma till rätta med bostadsförsörjningen behöverbyggandet, framförallt av hyresbostäder, öka. Trots ett skriande behov avbostäder, framförallt i storstadsområdena och på universitets- ochhögskoleorter, är intresset för att bygga hyreslägenheter lågt. Merparten av deflerbostadshus som byggs är bostadsrätter. Det är helt enkelt svårt att byggahyresbostäder som vanliga människor har råd med. Den sjukabostadsmarknaden i våra storstäder skulle helt klart bli friskare om byggandetav hyresbostäder skulle öka.Det främsta incitamentet för att investera i och bygga hyresfastigheter äratt det går att få en rimlig avkastning på det satsade kapitalet. Incitament föratt bygga hyresbostäder bör inte i första hand skapas genom centralstyrningeller nya bidragssystem. Det viktiga är istället att få ner byggnads- ochboendekostnaderna, och då är det snarare fungerande konkurrens påbyggmarknaden samt lägre skatter och avgifter på boendet som är avgörande.Förutsättningarna för nyproduktion måste vara sådana att byggande avflerfamiljshus är attraktivt för såväl privata som allmännyttigafastighetsägare.Byggkostnadsdelegationen har i sitt betänkande (SOU 2000:44) pekat påatt det finns stora möjligheter att sänka byggkostnaderna. Delegationen harsom en första målsättning sagt att det är möjligt satt sänka byggkostnader och minska byggtiderna , somkvalitetsfelen minskar . anser att dennamålsättning är realistisk, men det förutsätter att delegationens arbete följsupppå ett kraftfullt sätt. Regeringen aviserar i propositionen att ska ges iuppdrag att inrätta ett byggkostnadsforum för att följa uppByggkostnadsdelegationens arbete. anser att Konkurrensverketborde ges den uppgiften, då en stor del av de höga byggkostnaderna beror pådålig konkurrens inom byggbranschen. Generellt sett finns det storamöjligheter att minska byggkostnaderna genom enklare regler, bättrekonkurrens på byggmarknaden, sänkta arbetsgivaravgifter samt en ekonomiskpolitik som ger fortsatt låga räntor.Centerpartiet anser vidare att staten kan skapa bättre förutsättningar förboende och nybyggnation via lägre fastighetsskatt på flerfamiljshus. Statenkan också bidra med lägre skatter på boende och ett enklare regelverk.Kommunerna kan göra planprocessen smidigare och se till att det finnstillgång till billig tomtmark. Sist men inte minst kan byggföretagen pressaproduktionskostnaderna och hitta metoder att bygga bostäder till rimligkostnad med flexibla lösningar där den enskilde hyresgästen får möjlighet attvara med och påverka vilken standard som han eller hon vill ha, exempelvissmå hyresrätter med enkel standard. Ansvaret för att få ner byggnads- ochboendekostnaderna ligger på många aktörer, men det är viktigt att staten gårföre och tydligt visar att man tänker ta sin del av ansvaret.Det nuvarande bruksvärdessystemet pekas ofta ut som en bov i dramat somgör att byggherrar inte är benägna att bygga nya hyreshus. Verkligheten visaratt det ligger mycket i påståendena. Det är exempelvis svårt att bygga nyahyreshus som ska inrymma studentlägenheter, när det finns ett gammaltbestånd av studentlägenheter med låga hyror. Efterfrågan på de nyalägenheterna kan vara stor, men om bruksvärdessystemet ska gälla blirhyresvärden ändå tvungen att sänka hyreskostnaderna till en så låg nivå att detblir ekonomiskt omöjligt att bygga nya hus. Om det ska bli någrahyreslägenheter byggda för studenter och andra som står i kö behöver hyrornapå nybyggda lägenheter bättre spegla efterfrågan.Även i det befintliga bostadsbeståndet behövs det en hyressättning som iökad utsträckning tar hänsyn till efterfrågan och faktiska kostnader. En bättretillämpning av bruksvärdessystemet kommer då att leda till sänkta hyror iområden som inte betraktas som prisvärda och därmed öka efterfråganpå lägenheter som annars skulle stå tomma. Vad som ovan anförts omåtgärder för att främja ökat bostadsbyggande bör ges regeringen till känna.Stockholm den 3 november 2000Rigmor ()()()()()