mot · GN02So32 · 2000-04-05 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:So32av Heister, ()med anledning av prop. 1999/2000:79 Från patient till medborgare - en nationell handlingsplan för handikappolitikenInledningMänniskor med funktionshinder är individer med varierade ochsärpräglade behov och önskemål. Det var den bärande tanken bakom denhandikappreform som infördes av enmoderatledd regering. Byggstenarna var valfrihet, självbestämmande ochintegritet.Stödet riktades direkt till enskilda människor, i stället för att gå omvägenöver kommunen. Att möjliggöra för handikappade att så långt möjligt delta idet vanliga samhällslivet är inte bara en fråga för kommunerna, utan ettgemensamt ansvar för oss alla. Det ligger också i allas intresse att ävenhandikappade får möjlighet att vara med, inte minst i familjelivet, arbetslivet,medier och den offentliga debatten.Redan genom att välja namn på propositionen har den socialdemokratiskaregeringen visat att den åtminstone har haft en helt annan syn påhandikappolitiken än vi moderater. Handikappade har framför allt betraktatssom patienter, inte som individer eller medborgare. Den socialdemokratiskahandikappolitiken bygger på storskaliga lösningar som alla handikappade -"patienterna"- oavsett egna önskemål förväntas anpassa sig till.Den borgerliga handikappreformen innebar att ansvaret och makten flytta-des från politiska sammanträdesrum till de enskilda individerna. Den nuvar-ande regeringen har i stället fört en politik som försvagat de funktionshind-rades ställning och inflytande. Steg för steg har man urholkat den val-frihetsinriktade handikappreformen.Kommunerna har t.ex. fått ökat ansvar för stödet till de handikappade. Iriksdagen påpekade vi moderater att det fanns en uppenbar risk för att enskil-da funktionshindrade skulle hamna i kläm mellan och deenskilda kommunerna. Farhågorna avfärdades, men det går att konstateraatt de i högsta grad var välgrundade. Runt om i landet drabbas inte minstbarn och ungdomar som har funktionshinder av att det nu finns två olikahuvudmän som ansvarar för stödet.Många kommuner lever dessutom inte upp till de lagstadgade rättighetersom finns för de funktionshindrade; ett växande antal fall visar till och medatt många kommuner inte ens rättar sig efter domstolsbeslut på handikapp-området. En förklaring är att kommunerna inte kompenserades för den ökadekostnaden när ansvaret överfördes till dem.Vi moderater har avvisat samtliga de försämringar som den socialdemo-kratiska regeringen drivit igenom . I praktisk handling harvi visat att vi menar allvar när vi säger att människor som behöver detoffentligas stöd och omsorg alltid garanteras detta.Det är däremot en klar kontrast mellan Socialdemokraternas ständigtvackra ord när det gäller de funktionshindrade - senast manifesterad i dennationella handlingsplanen - och den bistra verklighet som alltfler handi-kappade upplever just på grund av de försämringar som Socialdemokraternagenomfört de senaste åren.Den nationella handlingsplanen en besvikelseEnligt en sammanställning av över anslagsom riktas direkt till funktionshindrade eller avser verksamheter som rördenna grupp uppgår det statliga stödet till förår 2000.Kostnaderna för kommunernas insatser för personer med funktionshinderbedöms uppgå till sammanlagt inklusive boende.Därav avsåg större delen () kostnader för insatser enligt LSS ochLASS.Vad gäller landstingens kostnader för insatser till funktionshindrade finnsbristfälliga uppgifter. Landstingen skall t.ex. erbjuda habilitering ochrehabilitering, ansvara för hjälpmedelsförsörjning och erbjuda vardagstolk-ning för vissa funktionshindrade. Enligt en mycket grov uppskattning kanhälso- och sjukvårdshuvudmännens totala kostnader för hjälpmedel i daguppgå till cirka sex miljarder kronor.Sammantaget satsar stat, kommuner och landsting alltså uppemot 45 mil-jarder kronor på olika former av stöd till funktionshindrade. Detdelade ansvaret för de handikappade medför att dessa satsningar inte äreffektivt samordnade, vilket medför brister i välfärden. För många individersom är i behov av stöd leder det dessutom till att man måste ha kontakt medmånga tjänstemän på många olika myndigheter; kommunen, försäkrings-kassan och , bara för att nämna några.Inte minst därför vore det bra med ett samlat grepp för att förbättra handi-kappolitiken. Men regeringens förslag till handlingsplan för handikappoliti-ken har uppenbara brister och är på flera viktiga punkter oklar. Allmännadeklarationer om att stärka funktionshindrades ställning och om att handi-kapperspektivet skall genomsyra alla samhällssektorer följs inte upp av någraförslag till konkreta åtgärder.I stället för konkreta förbättringar av det offentliga stödet till de handi-kappade försöker regeringen sätta upp mål för vad andra - d.v.s. kommuneroch privata företag - skall göra. Socialdemokraterna försöker på detta sättskyla över det faktum att de inte prioriterar de handikappade.Vi moderater är besvikna - men inte förvånade - över att propositioneninte innehåller några förbättringar av rätten till personlig assistans. Där tastyvärr heller inte några steg för att föra ut stödet bättre till de direktberördaeller för att öka valfriheten.Moderaternas förslag till förbättringar för defunktionshindradeDen handikappreform som genomfördes av den borgerliga regeringeninnebar att svårt funktionshindrade personers rätt till assistansgaranterades av staten. Efter de senaste årens försämringar ställsfunktionshindrades rätt till assistans mot - och jämförs med - andragruppers behov i den kommunala budgeten.Följden av förändringarna har bl.a. varit att inställningen till funktions-hindrades rättigheter blivit mera negativ bland politiker och handläggare ikommunerna. På sina håll framställs LSS som en "gökunge" i kommunernassociala budget, ett åtagande som tränger ut andra viktiga behov, och funk-tionshindrade med stora assistansbehov uppfattas t.o.m. som privilegierade iförhållande till andra grupper i samhället.I den dagliga verksamheten i kommunerna hänvisas ofta till ökningen avantalet funktionshindrade med rätt till assistans när brister inom äldre-omsorgen påtalas. På motsvarande sätt ställs funktionshindrade elevers kravpå stöd och assistans i skolan mot det allmänna behovet av skolpersonal etc.Målet med assistansersättningen - att underlätta för funktionshindrade attintegreras i samhället - får inte på detta sätt ställas mot andra behov ikommunernas budget. Vi har därför föreslagit att hela det ekonomiskaansvaret för assistansersättningen skall återgå till staten.Vi anser vidare att schabloniseringen av ersättningen skall slopas och attreglerna kring ersättning i princip skall återgå till vad som gällde före den 1september 1997 samt att rätten till personlig assistans under skoltid och vidvistelse på dagcenter etc. skall återinföras. Vi har följaktligen föreslagit attanslaget för assistansersättning ökas med 1,3 miljarder kronor.Moderata samlingspartiet har drivit frågan att personer somfyller skall få fortsatt rätt till personlig assistans även efter det attpensionsåldern uppnåtts. Vi har även anvisat medel till detta. I budget-behandlingen noterade vi att regeringen - av tillkännagivandenfrån i denna fråga - nu föreslår att en sådan rätt i bästa fall införsår 2001. Det är ett steg i rätt riktning, om än litet och senkommet. Vi anseratt denna förbättring skulle ha skett redan från år 2000.I budgetbehandlingen föreslog vi dessutom ett särskilt bostadsstöd tillfunktionshindrade på . Kortfattat kan här nämnas att vianser det orimligt att funktionshindrade skall tvingas söka socialbidrag för attkunna bo kvar i sina handikappanpassade lägenheter. Vid avslag påbidragsansökan kan för övrigt resultatet bli att den handikappade måste flyttatill en mindre bostad som inte uppfyller kraven på anpassning med allt vaddet innebär av ökat hjälpberoende och minskad självständighet.Slutligen föreslog vi i avvaktan på mera permanenta förbättringar ettsärskilt stimulansbidrag till kommunerna för att dessa mer aktivt skullearbeta med psykiskt funktionshindrade, som ofta försummas. Stimu-lansbidraget skulle uppgå till 255 miljoner kronor.Sammantaget innebar de moderata förslagen en resursförstärkning förhandikappolitiken på omkring två miljarder kronor.Att kunna välja skola och utbildningVi moderater anser att stödet till de handikappade behöver förstärkas.Men det behöver också avregleras och göras mera individanpassat. Vårutgångspunkt är att funktionshindrade, i minst lika hög grad som andramänniskor, själva kan bedöma vilken verksamhet som bäst tillgodoserderas behov. Inte minst gäller det utbildning och kompetensutveckling.Möjligheten att välja skola är särskilt viktig för personer med särskildabehov. Mot den bakgrunden ser vi beslutet att lägga ned - enskola för multihandikappade barn - inte bara som ett hårt slag mot de barnoch ungdomar som drabbas, utan också som ett lågvattenmärke när det gällersynen på alla elevers rätt att välja skola.Vi har den principiella uppfattningen att alla skolor så långt möjligt skallvara utformade så att elever med särskilda behov inte utestängs. Vi anserdock inte att målsättningar om integration och anpassning av den vanligaskolan skall innebära att skolor som t.ex. - med den kompetenssom byggts upp där - tvingas stänga igen.Specialskolor skall även vara ett alternativ för de elever somanser att de bättre kan tillgodose deras särskilda behov. Det är anmärknings-värt att regeringen av principiella skäl vill att elever med särskilda behov, pågrund av medfödda eller förvärvade funktionshinder, inte skall kunna väljaatt gå i skolor som är särskilt utformade för deras förutsättningar.Stärk individens ställningAlltfler unga funktionshindrade accepterar inte att betraktas som "offer"och personer som alltid skall tas om hand genom särskilda stöd på arbets-marknaden, förtidspensioner eller andra offentliga stöd. Man vill ges enrimlig chans att visa att man faktiskt kan klara av avancerade arbetentrots en syn- eller hörselskada eller trots att man är rullstolsburen.De senaste åren har IT-utvecklingen gått med en nästan ofattbart snabbhastighet. Nya möjligheter öppnar sig . Genom de olika mjuk-varuprogram som finns på dataområdet har särskilt unga funktionshindradegivits möjlighet till ett rikare fritidsliv som nya arbetsmöjligheterhar öppnat sig. Den nya teknikens möjligheter för funktionshindrade kommeratt få en allt större betydelse.Samtidigt måste man ha klart för sig att det alltid kommer att finnasmänniskor med funktionshinder som trots all teknik behöver extra stöd ochhjälp. Detta stöd skall garanteras och det står inte i något motsatsförhållandetill teknikens möjligheter.För att stärka den enskildes ställning är det också nödvändigt att insatserenligt LSS får en tydligare dokumentation så att kvalitetsuppföljning möjlig-görs som man i ökad utsträckning öppnar upp för individuellalösningar och för ökat inflytande för den enskilde. Stödet skall så långt sommöjligt gå direkt till den person som det syftar till att hjälpa, utan attbehövata omvägen över kommunen eller landstinget.Sammantaget är handlingsplanen ett mycket stort misslyckande om ambi-tionen är att ta ett långsiktigt helhetsgrepp för att förbättra stödet till dehandikappade. Betecknande för alla de förändringar som föreslås är att debrister i något av två avseenden, antingen vad gäller konkretion eller vadgäller realism och genomförbarhet. Det är också anmärkningsvärt att pro-positionen saknar förslag till långsiktiga forskningsinsatser för att belysavärdet av de föreslagna åtgärderna för den enskilde individen så attresurserna kan användas på bästa sätt.Ytterst illustrativ är den grundlagsändring till skydd för funktionshindradesrättigheter som enligt propositionen skall utredas av författningsutredningen.Det som föreslås är en skrivning av övergripande principkaraktär i regerings-formens programstadgande 1 kap. 2 §.Grundlagsändringen är alltså en viljeinriktning och kommer i praktikeninte att få någon rättslig betydelse. Det vore enligt vår uppfattning meraangeläget att studera t.ex. andra länders erfarenheter av att i ökadutsträckning använda civilrättsliga regler för att stärka den enskildesställningi samhället. Flera av de länder som av regeringen framhålls som föredömen ihandikappolitiken - t.ex. - har valt just denna väg.En sådan utveckling väcker många frågor t.ex. vad beträffar förenlighetenmed svensk rättstradition. Behovet av att generellt stärka den enskildesställning gentemot myndigheter och politiska beslut är dock stort och harenligt vår mening fått en alltför undanskymd roll i regeringens proposition.En ökad kompetensuppbyggnad på området skulle vara av godo.Handikappanpassning i samband med ny- ochombyggnaderPropositionen ställer långtgående krav på förbättrad tillgänglighet förhandikappade. Målet för den nationella handlingsplanen är att helaSverige skall vara handikappanpassat. Anpassningen omfattarbostäder och offentliga byggnader, men också arbetsplatser,kommunikationsmedel, gator och affärer, d.v.s. lokaler och platser ditallmänheten har tillträde.De första bestämmelserna om tillgänglighet för funktionshindrade infördesemellertid i lag . Det handlar i propositionen snarare om att rättatill brister i implementeringen av den redan antagna handikappolitiken än omatt föreslå några egentliga förbättringar.Praktiska erfarenheter visar att kommuner ofta tillämpar reglerna omhandikappanpassning på olika sätt. Att handikappanpassningen fungerar ipraktiken är en både viktig och prioriterad uppgift. Inte minstmedför framsynta anpassningsåtgärder - som planeras på ett tidigt stadium ibyggprocessen - besparingar såväl för byggherren som i ett längre perspektivför berörda kommuner. Det handlar t.ex. om lägre utgifter för s.k. anpass-ningsbidrag och hemtjänst.Vi anser mot denna bakgrund att det kan vara motiverat att i enlighet medregeringens förslag låta förtydliga redan befintliga regler angåendehandikappanpassning.Handikappanpassning av befintliga lokalerNuvarande regler om handikappanpassning gäller i princip inte befintligalokaler. Men enligt propositionen om en nationell handlingsplan skallkraven fortsättningsvis också gälla äldre bebyggelse. Denna retroaktivaverkan av är den största nyheten och skall enligtpropositionen gälla "enkla" åtgärder för att underlätta tillgängligheten.Förslag om retroaktiva åtgärder på plan- och byggområdet kommer i pro-position . Det är således inte möjligt att redan nu fullt utbedöma förslaget. En möjlighet till undantag skall enligt uppgift finnas förmindre näringsidkare och för miljöer som är särskilt känsliga i ett kultur-historiskt, miljömässigt eller konstnärligt avseende.Klart är dock att handlingsplanen i detta avseende inte stöds med någrastatliga medel. Fastighetsägarna och de som driver en verksamhet skall svaraför de ombyggnader som behövs liksom för de kostnader som föranleds.Regeringen hävdar att en huvudorsak bakom detta vägval är att special-destinerade pengar leder till att tillgängligheten inte blir en del av denordinarie verksamheten.Vi moderater har tidigare begärt att regeringen bör tillsätta en utredningsom utan dröjsmål studerar de amerikanska erfarenheterna på handi-kappolitikens område och hur dessa kan användas i arbetet för att underlättade funktionshindrades situation i . borde frågan omansvars- och finansieringsprincipen ytterligare belysas.Uppenbarligen anser sig nu regeringen kunna föreslå en mycket långt-gående tillämpning av just dessa principer utan någon utredning av kostnaderoch finansiering. Tillvägagångssättet är minst sagt förvånande, när manbetänker omfattningen av de åtaganden som planeras. Även med mycketoptimistiska bedömningar blir kostnaderna för att genomföra planen mycketstora.Man kan ha synpunkter på hur säkra beräkningar av kostnaderna som kangöras. Men det är inte ansvarsfullt att göra så stora åtaganden, utan attpresentera någon som helst bedömning av kostnaderna.Förslaget om att retroaktivt ställa nya krav på befintlig bebyggelse är somdet nu utformats inte realistiskt. Regeringens förslag är därför heller intetrovärdigt. Motsvarande kan sägas om de mål som uppställs för kollektiv-trafiken, vilken enligt planerna bör vara helt anpassad till funktionshindradeår 2010.Vi moderater avvisar förslaget om retroaktivitet i plan- och bygglagstift-ningen. Vi tycker däremot att det är en självklarhet att offentliga myndig-hetslokaler dit allmänheten kan behöva ha tillträde görs tillgängliga förhandikappade. De brister som tyvärr fortfarande finns i detta avseende böravhjälpas utan dröjsmål, och för detta ändamål bör regeringen skyndsamtvidta ändamålsenliga åtgärder.Åtgärder mot kommunalt domstolstrotsI propositionen föreslås att man genom lagstiftning skall förmåkommunerna att följa domstolsutslag om handikappades rättigheter enligtsocialtjänstlagen och LSS. Detta genom att koppla domstolsbeslutgällande dessa lagar till en möjlighet för att besluta om vite.Länsstyrelserna skall dessutom få i uppdrag att verka för att kommuneroch landsting planerar bättre för att kunna möta behoven av personligassistans m.m.Vi moderater är av flera skäl tveksamma till förslaget att ge länsstyrelsenrätt att förelägga vite gentemot de kommuner som av t.ex. resursskäl inte kantillgodose särskilda behov enligt socialtjänstlagen eller LSS. När det gällerLSS anser vi, som påpekats ovan, att staten bör ta tillbaka finansierings-ansvaret från kommunerna. Det innebär i så fall att motiven för att införasanktioner mot kommuner för domstolstrots försvagas allmänt sett. Somförslaget i propositionen är utformat uppfattar vi det som onödigt, omvåra egna strukturellt mera långtgående förslag genomförs.Dessutom har begränsat rätten att anföraförvaltningsbesvär över biståndsbeslut enligt socialtjänstlagen, vilket innebäratt omfattningen av domstolstrots är särskilt stor i praktiken.Slutligen har lagrådet i sitt yttrande över propositionens förslag framförtbåde allvarliga principiella och praktiska invändningar; invändningar som videlar.Det viktiga för oss moderater är att den enskilde individen får sin rätt. Dåär det inte tillräckligt att ges en vitesmöjlighet. Mot denbakgrunden avvisar vi förslaget om att en vitesmöjlighet skall kopplas tilldomstolsbeslut enligt socialtjänstlagen och LSS. I stället bör regeringenåterkomma till med förslag som ger den enskilde individenmöjlighet att få ekonomisk kompensation från kommunen motsvarandekostnaden för att betala någon annan - t.ex. en privat utförare - som kantillgodose de aktuella behoven.Omfattningen av sådan kompensation bör om möjligt fastställas redan isamband med den första domstolsbehandlingen, för att undvika att enskildamåste processa i flera omgångar. Likformighet med de regler som gäller föratt erhålla betalning för andra i domstol fastställda fordringar bör så långtmöjligt eftersträvas.Bidrag till handikapporganisationerResursförstärkningar föreslås i propositionen vad beträffar bidrag tillhandikapporganisationer med . Vad beträffar attåtgärda den snedfördelning av statsbidragen som särskilt drabbar småhandikapporganisationer lovar regeringen inte något konkret. Ettengångsbelopp på skall dock underlätta övergångentill det nya bidragssystemet. får i uppdrag att fördeladessa extra medel till de organisationer som får störst svårigheter.Vi efterlyser en klar redovisning av principerna för hur dessa bidrag skallfördelas. Vi vet att det finns en ambition att "samordna" de skildaorganisationerna, och befarar att man bl.a. vill åstadkomma detta genom attstyra organisationsbidragen i en sådan riktning. Detta skulle missgynna deorganisationer som företräder personer med små och ovanliga handikappeller som väljer andra organisationsformer. Det är därför angeläget attriksdagen får möjlighet att ta ställning till ett mera detaljerat förslag tillfördelning av statsbidragen.Socialdemokraterna har alltid sett de handikappade som ett enda stortkollektiv, snarare än som individer. Vår uppfattning är att alla organisationer- även de som representerar mycket små grupper av handikappade eller somväljer att inte samordna sin verksamhet inom ett större kollektiv - skall harimliga möjligheter att arbeta som självständiga organisationer. Reglerna förstatsbidragen måste utformas med detta som utgångspunkt.HandikappombudsmannenI samband med behandling av diskrimineringslagarnaframförde vi förslaget att slå ihop flera olika ombudsmannaverksamhetertill en enda myndighet. Förslaget gällde ombudsmannen mot etniskdiskriminering, handikappombudsmannen, ombudsmannen motdiskriminering p.g.a. sexuell läggning samt jämställdhetsombudsmannen.Vi står fast vid detta förslag.I stället för att ombudsmannaverksamheterna renodlar sin verksamhetenligt det koncept som varit framgångsrikt i och även spridit sig tillomvärlden, föreslår regeringen i praktiken att handikappombudsmannenutvecklas till en sedvanlig förvaltningsmyndighet. Ombudsmannen tilldelasdärför extra för att bygga upp ett nationellt tillgänglig-hetscenter med en i huvudsak rådgivande funktion.Förslaget innebär att handikappombudsmannen ännu mera utvecklas till enmyndighet underställd regeringen. Det går i direkt motsatt riktning mot vårsträvan att göra ombudsmannaverksamheterna oberoende av den verk-ställande makten. Vi anser att det är angeläget att tillskapa ett nationellttillgänglighetscenter, men detta bör inte läggas under handikappombuds-mannen. Vi föreslår därför att regeringen återkommer till medförslag om en annan organisationsform.Bättre samordning vid rehabilitering m.m.Det är vanligtvis mycket billigare att erbjuda rehabilitering omedelbartän att låta människor vänta. Men i Socialdemokraternas saknasbåde individperspektiv och helhetssyn. I propositionen talas omrehabilitering av barn och ungdomar, men man utelämnar problemenmed rehabilitering av vuxna.Problemen är i hög grad sammankopplade med bristande samordningmellan olika huvudmän. Rehabiliteringsåtgärder som totalt sett - förutomden stora humanitära vinsten - skulle ge positiva samhällsekonomiskaeffekter, utförs ofta inte då det innebär en merkostnad för en huvudman, menvinsten visar sig hos en annan. Detta har påtalats av bland annat företrädareför utredningen om arbetslivsinriktad rehabilitering i skrivelsen .Problemen är liknande på flera andra områden. Ett exempel är hur samord-ningen mellan sjukvård och sjukförsäkring saknas. Vi vet att det oftast ärdyrare att låta människor stå i kö och vänta på sjukvård, än att ge demsjukvård. Det är inte vården som kostar mest utan "ickevården". Sjuk-vårdsköer är därför en dyr politik, men det är framför allt en inhuman politik.Bakom varje siffra i vårdkön finns en människa.Nyckeln till bättre samordning ligger i Moderata samlingspartiets förslagom ökad valfrihet. Så är det inom sjukvården och inom rehabiliteringen. Ochså är det också inom handikappolitiken.Fler möjligheter ger ökad valfrihetModerata samlingspartiet vill bygga vidare på den valfrihetsrevolutionsom den borgerliga regeringen hann inleda även på handikappområdet.Stödet till funktionshindrade skall vara mångsidigt och anpassas till denenskildes särskilda förutsättningar. Den funktionshindrade skall hamöjlighet att påverka sin egen situation, t.ex. genom att kunna väljavårdpersonal och omsorgsform, men också genom att välja hjälpmedel.En av de grundläggande förutsättningarna för att funktionshindrade skallges en reell möjlighet att leva ett så normalt liv som möjligt är en godtillgång till olika slag av hjälpmedel. Moderna hjälpmedel är för mångamänniskor skillnaden mellan ett liv i passivitet och invaliditet ellermöjligheten att leva ett så normalt liv som möjligt. Som ett exempel kannämnas att synskadade har behov av att få texterna i TV tillgängliga, s.k."talande textremsa", för att inte utestängas från information och kulturellaupplevelser. Teknik finns men trots påpekanden , bl.a. frånoss moderater, har inget gjorts.Det är allvarligt när den offentliga sektorns hjälpmedelsmonopol inteklarar av att underlätta livet för landets handikappade.