mot · GO02So485 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So485av , Dag (s)Bostad för hemlösaFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om behovet av samverkande insatser i samhället för attutrota hemlöshetenMotiveringAtt ha en egen bostad tillhör de grundläggande rättigheterna. I ettvälfärdssamhälle som vårt måste därför varje hemlös person betraktassom ett misslyckande. Därför är insatser för att utrota hemlösheten såangelägna. Därför är det angeläget att på olika samhällsområdenunderlätta för människor att få en bostad. Som redovisas i Kommittén förhemlösas delbetänkande "Adress okänd", är det ett komplext problem.Skälen till att människor hamnar i hemlöshet varierar. I gruppen finnsbåde de vi ofta tänker på - uteliggarna - men också andra grupper som avolika skäl har en svag position på bostadsmarknaden. Politiken måsteinriktas till att dels förhindra att människor hamnar i hemlöshet, dels attstärka människors möjligheter att få en bostad.SVT:s program visade programmetsom speglade de hemlösas villkor. FilmarenLeif återvänder till och härbärgen.Några av de uteliggare han träffade tidigare lever, andra inte. Några tvingasvara uteliggare trots allvarliga sjukdomar. Här finns såväl missbrukare sompsykiskt funktionshindrade. Här finns kvinnor som misshandlats och somdrivits av situationen till prostitution. Trots insatser från samhället ochfrivilliga verkar hemlösheten vara svår att komma tillrätta med.Även om de massmediala bilderna av en kraftigt ökande hemlöshet intestämmer så är det inte acceptabelt att den överhuvudtaget existerar i ettvälfärdsland. Trots det 90-tal som för så många var tungt ekonomiskt ochsocialt, ökade inte antalet hemlösa enligt kartläggning. Trotslågt bostadsbyggande, tredubblat socialbidragsberoende i samhället, högarbetslöshet och en kraftig ökning av flyktinginvandringen verkar det somvårt sociala trygghetssystem ändå kunde förhindra en kraftig ökning avantalet hemlösa. Den slutsatsen är viktig: hemlösheten är inte i första hand ettfattigdomsproblem. Det handlar mer om hur vården av missbrukare sköts,vilket stöd vi ger eller inte ger de psykiskt funktionshindrade, hur vi ger stödnär människor lämnar en ett behandlingshem eller kriminalvården o.s.v.Det är glädjande att nu jobbar med förslag påområdet. Det är av omistligt värde, alla de insatser som görs av frivilliga föratt ge stöd och hjälp till de som drabbats. Så måste vi gå vidare medytterligare insatser direkt och med mera långsiktiga åtgärder. Den förstaåtgärden för att förhindra att människor drabbas är att se till att ingen hamnari ett sådant läge. Det är en svår men helt nödvändig uppgift. Den andraåtgärden är att ge stöd till dem som redan hamnat i hemlöshetens grepp medsådana insatser som leder till en bostad, inte till att man blir fast för långtid ihemlöshet eller härbärgsboende.Av rapporterna från kartläggning 1999 och avKommittébetänkandet "Adress okänd" hittar vi redan många nödvändigaåtgärder som måste vidtas. Den sistnämnda skriften pekar t.ex. på tre typfall,som leder till hemlöshet: hyresskuld och vräkningshot, beteende till följd avpsykisk störning och svårigheterna att få bostad efter frigivning från fängelse.Naturligtvis finns också fler anledningar.Ca 70 procent av de hemlösa är också missbrukare och en tredjedel har enpsykisk sjukdom och här finns naturligtvis också kombinationer.Kartläggningarna pekar också på stora brister i uppföljningen av en insatsinom missbrukarvården.Socialtjänsten ska motverka att människor hamnar i en situation därhemlösheten hotar. Det är nödvändigt att se över tillämpningen avsocialtjänstlagen när det gäller bistånd för t.ex. en hyresskuld. Om det i ensituation finns risk för framtida permanent utslagning om ett stöd nekas måstedetta vägas in i bedömningarna utifrån socialtjänstlagens intentioner.Socialtjänstens insatser för att behandla missbruk kan också motverkahemlöshet. visar i en kartläggning att det finns stora brister iplaneringen för hur människor, som vistas på olika institutioner för att t.ex.behandlas för ett missbruk, ska lösa sina bostadsproblem efter en utskrivning.Rapporten pekar också på det olyckliga i att samhällets insatser förbehandling kostar stora belopp som borde kunna ses som en mänskliginvestering. I stället är det alltför vanligt med återfall i missbruket -förklaring kan vara att utskrivningen leder till hemlöshet.Samverkan mellan olika myndigheter måste fungera. Av de 8 500 hemlösaär det bara 1 000 som är kända av mer än en myndighet. Närmare 4 000 av dehemlösa har inte rapporterats som kända av . En del av dessabefinner sig i vård på behandlingshem som bekostats av socialen och skallskrivas ut utan att bostadsfrågan är löst. Det borde både förden enskildes bästa och för samhället vara angeläget att samla alla aktörersom finns i kretsen av en missbrukare för att gemensamt kunna ta ansvar fören vårdplan som sträcker sig från behandling mot missbruket tillboendeträning och ett eget boende.Kriminalvårdens förberedelser inför en frigivning bör utvecklas så att denfrikände på ett tidigt stadium har ordnade bostadsförhållanden. Alltför mångagånger blir mötet med friheten ett möte där en hård verklighet leder till enfortsatt kriminell bana, missbruk o.s.v.Kommunens yttersta ansvar måste också gälla de kommunalabostadsföretagen. Det innebär inte att dessa företag inte ska kunna avvisahyresgäster om skäl föreligger, men det måste vara ett rimligt krav attkommunägda företag tar ett rimligt socialt ansvar som i förhållande tillprivata värdar bör vara större.Också de hemlösa måste mötas med respekt. I programmet berättar hemlösa om hur de blivit utsatta för våld, därsamhället i olika skepnader inte verkar ha uppträtt på samma sätt som hadegällt för andra medborgare.Det är inte acceptabelt att människor, som i vårt samhälle har det absolutsvårast, inte får det stöd, den hjälp och det skydd som gäller för andramedborgare.Stockholm den 4 oktober 2000Dag Ericson ()()()()()()()