mot · GO02Ju911 · 2000-10-05 00:00:00 — Arrogansen och bristen påempati från de tilltalades sida gjorde att dessa pläderingar kändes än merangelägna. Anförandena innebar helt enkelt en nödvändig påminnelse om detfruktansvärda mänskliga lidande som dåden inneburit.Berättelserna vi fick höra under dessa rättegångar blev en påminnelse omde mänskliga tragedier som följer av den grova brottsligheten. Den sakligaoch rationella juridiska processen får genom de anhörigas berättelser envälbehövlig återkoppling till den mänskliga smärta som ligger dold bakomåklagarnas gärningsbeskrivningar.Länge har man i svenska domstolar enligt lag varit tvungen att skaffa sigen bild av gärningsmannens livssituation, främst för att kunna bestämma enlämplig påföljd. I många mål begär tingsrätten in ett yttrande frånfrivårdsmyndigheten beträffande den tilltalade. Efter en djupintervju med dentilltalade gör en tjänsteman ett utlåtande som beskriver gärningsmannens livoch bakomliggande problem från barndomen och framåt samt föreslårlämplig påföljd.I slutet av huvudförhandlingen är det dessutom vanligt vid erkända brottatt rätten ger gärningsmannen tillfälle att komplettera frivårdens utredning.Med egna ord inför sittande rätt får då gärningsmannen ge en bild av sinlivssituation. Det händer till och med att gärningsmannen får frågan vilkenpåföljd han själv anser skulle vara lämplig.Det saknas alltså inte tillfällen för gärningsmannen att påverka rättengenom känslosamma beskrivningar av sina olyckligaomständigheter. Att målsäganden nu också ges tillfälle att beskriva sinaerfarenheter av gärningen och vilka känslor den orsakat är välkommet.Allmänhetens respekt för rättsväsendet är beroende av att rättegångenuppfattas som rättvis och balanserad. Att låta de målsägande som vill underordnade former ge uttryck för sina känslor har efter den senaste tidensuppmärksammade rättegångar påverkat allmänhetens förtroende förrättsstaten positivt. Det är dessutom befogat att låta de tilltalade få höradessaberättelser om ilska och sorg.Invändningar har hörts från en del jurister om att denna nya företeelse intehör hemma i rättssalarna. Risken att domstolen påverkas är allt för stor, menarman, och målsägandens plädering har en tendens att behandla de tilltaladesom redan skyldiga.Men detta innebär inte att den tilltalade döms på förhand. Varken åklagareeller målsägande kan utfärda domar. Inte desto mindre bör de ha rätt att pågrund av den framlagda bevisningen argumentera för en fällande dom. Föråklagaren är det en skyldighet, för målsägande borde det vara en rättighet.Det är dessutom så att den tilltalade i viss mån behandlas somskyldig innan domen har avkunnats. I de mål där domstolen begärt in ettyttrande från frivården, händer det inte sällan att yttranden går mycket långt isina antaganden om den tilltalades skuld.Det har i debatten i anledning av dessa målsägandepläderingar hävdats attde strider mot lydelse och lagstiftarens intentioner. Utan attgå in på detaljer kan man i varje fall konstatera att någon uttrycklig rätt förmålsägande att uttala sig under huvudförhandling inte finns upptagen irättegångsbalken.Åklagarens gärningspåstående innebär ett påstående om den tilltaladesskuld, likaså utgör målsägandebiträdets plädering ett instämmande iåklagarens påstående. Vi kan inte se någon fara i rättssäkerhetshänseende attäven låta målsäganden med egna ord instämma i åklagarens påstående, eller ivart fall ges tillfälle att under ordnade former berätta om hur gärningenpåverkat deras tillvaro.Vi föreslår därför att en sådan rättighet skrivs in i . Vimenar att det efter Malexanderrättegångens rörande och modiga tal från deanhörigas sida är orimligt att förvägra framtida brottsoffer samma möjlighet.Dessa pläderingar skall givetvis hållas i enlighet med rättegångsbalkensordningsregler för huvudförhandling i brottmål, och får inte präglas av hoteller invektiv. Men brottsoffer skall veta att de i rättegången kommer att gesmöjlighet att till rätten och de tilltalade beskriva de personliga konsekvensersom den aktuella gärningen lett till.I dagsläget tycks denna rätt att yttra sig vara beroende av vilket intressemedier visar för målet. Regeringen bör därför skyndsamt för riksdagenpresentera förslag för att göra brottsoffers berättelser till en naturlig del avden svenska brottmålsprocessen.Stockholm den 2 oktober 2000Bo Lundgren ()Per ()()()()()()()()()()()Per ()