mot · GO02Ju928 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Ju928av , ()Samhällets sanktioner mot brott1 SammanfattningSamhällets reaktioner mot brott skall kännetecknas av tydlighet,proportionalitet och medkänsla för såväl gärningsmännens sombrottsoffrens situation.I motionen föreslår vi en rad åtgärder för att öka tydligheten i påföljdssy-stemet. Vi föreslår bland annat att tredje gången en person döms för ett brottav samma svårighet, skall domstolen obligatoriskt utdöma maxstraffet för dentypen av brott.Vi vill begränsa möjligheterna för domstolarna att döma till villkorlig dom,ställa högre skötsamhetskrav på fångar som skall beviljas villkorlig frigivningoch permissioner. Samhällets skyddsbehov skall väga tyngre än brottslingarsbehov av att vara ute i frihet. Brott begångna av utländska medborgare skall istörre utsträckning leda till utvisning.I längden kan inte leva med ett påföljdssystem präglat av enoförmåga att reagera tillräckligt snabbt och tillräckligt tydligt på de mångagrova brott som begås i vårt land. Genom våra förslag kommer de straff somdöms ut och som verkställs, på ett bättre sett spegla rättskänslan hos Sverigesmedborgare.2 Förslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen lägger fram lagförslag om obligatoriskamaxstraff i enlighet med vad i motionen anförs.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av en generell översyn av straffskalorna.3. begär att regeringen lägger fram lagförslag om höjda krav påskötsamhet m.m. som en förutsättning för villkorlig frigivning samtmöjlighet till särbehandling av unga lagöverträdare.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om mängdrabatterna vid flerfaldig brottslighet.5. begär att regeringen lägger fram lagförslag om villkorlig domi enlighet med vad som anförs i motionen.6. begär att regeringen lägger fram lagförslag om samhällstjänstvid artbrottslighet.7. begär att regeringen lägger fram lagförslag omstraffmaximum vid brott mot besöksförbud.8. begär att regeringen lägger fram lagförslag om straff även vidringa brott mot besöksförbud.9. begär att regeringen lägger fram lagförslag om elektroniskövervakning av besöksförbud.10. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att besöksförbud i de flesta fall skall följas av fängelse.11. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om återrapportering om genomförande av vårdplaner fastställda avdomstol.12. begär att regeringen lägger fram lagförslag om införandet avtydliga tabeller gällande straffnedsättningar för unga lagöverträdare.13. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att sätta allmänhetens skyddsbehov före den intagnes behov avvistelser utanför anstalt.14. begär att regeringen lägger fram förslag omintensivövervakning av permissioner med hjälp av elektronisk fotboja.15. begär att regeringen lägger fram förslag om obligatoriskhäktning vid förberedelse, försök och stämpling till brott för brott vilketinte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse i två år.16. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om anhållande av personer under 18 år.17. begär att regeringen lägger fram förslag om att utvisning skallkunna ske när icke-svensk medborgare döms för ett brott med sexmånaders fängelse i straffskalan.118. begär att regeringen lägger fram förslag om att utvisning skallkunna ske när icke-svensk medborgare för döms för brottmed sex månaders fängelse i straffskalan oberoende av om den tidigaredomen inneburit fängelse.119. begär att regeringen lägger fram förslag om att utvisning skallkunna ske när icke-svensk medborgare döms första gången till fängelse.120. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om när utvisning enligt ovan skall ske.121. begär att regeringen lägger fram förslag om att utvisning inteskall hindras enbart på grund av kortvariga förhållanden med barn somföljd.122.1 Yrkandena 17-21 hänvisade till SfU.3 InledningVarje rättssamhälle måste ha ett fungerande och allmänt accepteratpåföljdssystem. För att upprätthålla lagen har det varitnödvändigt att utdöma tydliga och proportionella straff.Proportionalitetsprincipen - som innebär att ett straff skall stå i proportiontill brottet - är en bärande princip vid all rättstillämpning. För ringa brottskallett mindre ingripande straff följa. Grova brott kräver mer ingripandepåföljder.Straffens inbördes proportionalitet är också av betydelse, men straffetsproportionalitet till gärningen är det primära. Proportionalitetsprincipenställeråtminstone två krav på lagstiftaren. Strafflagstiftningen får för det förstainteinnehålla orättvisa eller grymma straff. För det andra måste straffsatserna pånågot sätt avspegla det allmänna rättsmedvetandet i samhället. Ett samhällesstraffrätt är upp till en viss gräns kulturellt betingad och kan variera från entid till en annan.Vad som är ett proportionellt straff för ett visst brott är inte möjligt attbestämma med vetenskapliga metoder. Ett straff uppfattas som proportionelltom det allmänt sett överensstämmer med samhällsmedborgarnas rättskänsla.Vad som uppfattas som proportionellt är beroende av sådant sommänniskosyn, ideologier och trosuppfattningar, preventionsbedömningar ochhumanismens krav.Enligt vår uppfattning brister dagens svenska påföljdssystem iproportionalitet. De fastlagda straffskalorna i kombination med en rad reglerför påföljdsbestämning och straffmätning, har lett till en domstolspraxis sominte sällan strider mot medborgarnas uppfattning om lämpliga straffnivåer.Alltför ofta avviker det utdömda straffet från brottets straffvärde, och intesällan avviker även detta straffvärde från allmänhetens syn på brottetssvårighetsgrad.Det svenska påföljdssystemet, så som det nu ser ut, har sina rötter i denförhållandevis begränsade och speciella tidsandan som rådde . Den tidens "Släpp fångarna loss det är vår"-ideologi var välmenande,naiv och overksam redan då. Men när sjuttiotalets "snällism" möter 2000-talets välorganiserade och förråade våldsbrottslighet blir resultatet direktlivsfarligt, vilket inte minst upprinnelsen till Malexanderdåden visade. I entidmed en helt annan typ av brottslighet bidrar denna ideologi till att ökalaglydiga medborgares otrygghet.Man kan inte bekämpa nynazister eller andra förhärdade brottslingar utanatt konfrontera dem och utkräva ett ansvar för deras brott. Detta är något somframhålls av nynazisterna själva, vilket framkom efter enintervjuundersökning under ledning av professor (DN-debatt, ). Att inte tydligt och kraftfullt reagera är att svika båderätten, brottsoffren och gärningsmännen själva.Även den mindre allvarliga brottsligheten har tillåtits få fäste i vårtsamhälle. En orsak är regeringens ovilja mot tydliga och ingripande påföljder.Undan för undan har straffskalorna urholkats. I instruerasdomstolarna att så lång det går undvika fängelsestraff. I 30 kap.4 § uttrycks denna ambition genom att domstolarna åläggs att "Vid val avpåföljd skall rätten fästa särskilt avseende vid omständigheter som talar för enlindrigare påföljd än fängelse." Grunden till denna strävan är att fängelseanses ha större skadlig inverkan på den dömde än andra påföljdsformer, ettantagande som är problematiskt i sig självt.Fängelsestraff anses ha skadlig inverkan eftersom en förhållandevis högandel återfaller i brott. Men till bilden bör dock läggas fängelsestraffetsallmänpreventiva betydelse. Summan av utdömda straff är avgörande påallmänpreventionens genomslagskraft i samhället. Ett faktum som tyvärrkommit i skymundan med nuvarande lagstiftning.Ett frihetsberövande straff är givetvis inte något eftersträvansvärt i sigsjälvt. Men i avsaknad av andra fungerande alternativ skall dess betydelse ochmöjligheter heller inte förringas. En frihetsberövande påföljd har till attbörjamed en direkt brottsavhållande effekt i det att den intagna rentfaktiskt inte kan begå brott. Men med tillräckliga resurser för kriminalvårdenutgör ett frihetsberövande straff dessutom ett ypperligt tillfälle för samhälletatt utöva påverkan på den intagne. Fängelsetiden borde användas tillmeningsfulla och intensiva åtgärdsprogram för att motivera den intagne attbryta med sin kriminella livsstil.I motionen lägger vi fram förslag som syftar till att skapa ett påföljdssy-stem präglat av tydlighet och styrka, men också av humanism och tro på attvarje människa kan återanpassa sig till samhällets lagar och regler.4 Tredje gången maxstraffDet är allmänt känt att det är en liten del livsstilskriminella som svarar fören stor del av den totala brottsligheten i . Det borde vara ensjälvklarhet att dessa personer blev föremål för en särskild behandling avde rättsvårdande myndigheterna.Dagens påföljdssystem präglas tyvärr av en slentrianmässighet där varjeåterfall behandlas som det förra. Många korta straff, i stället för få ochlånga.Det finns enligt vår mening ingen anledning att ge personer som begått tregrova våldsbrott ytterligare rabatter. Genom en upprepad brottslighet visardessa personer att de inte allvarligt överväger att upphöra med sinkriminalitet. Som ett led i att få domstolarna att använda sig av helastraffskalan i större utsträckning anser vi därför att återfall i brottslighetavsamma art och svårighet på ett tydligare sätt skall leda till straffskärpningar. Ipartimotionen 2000/01:Ju911 Trygghet till liv och egendom föreslårModerata Samlingspartiet att det som komplement till 26 kap 3§, införs en regel med innebörden att maxstraff skall dömas ut för devåldsverkare som för tredje gången döms för ett grovt våldsbrott.Vi anser dock att denna principiella regel om tredje gången maxstraff, kantillämpas även vad gäller övriga brott angivna i . De personersom för tredje gången begår ett brott av samma art och svårighet har utvecklaten kriminell livsstil som inte kan accepteras från samhällets sida. Behovet avtrygga gator och utemiljöer måste gå före återfallsförbrytares önskan att varaute i friheten. Åtgärderna mot de personer som inte visar någon vilja till attbryta med sin kriminella livsstil, måste skärpas från statens sida. Att intevidtadessa nödvändiga säkerhetsåtgärder skapar bara fler och fler brottsoffer.Det finns möjligheter för domstolarna att ta hänsyn till tidigarebrottslighet vid straffmätningen. Men mot bakgrund av den alltjämnt högaandelen återfall bör lagstiftaren bli tydligare gentemot domstolarna att delagstadgade straffskalorna är avsedda att användas i sin helhet.Ett generellt genomförande av principen "tredje-gången-maxstraff" kankräva att straffskalorna för brotten i ses över. De nu gällandestraffskalorna har tillkommit under en sextioårsperiodoch har därför en rad samordningsbrister. Speciellt överlappningen mellanolika gradindelade brott är ibland svår att motivera och överblicka. En samladöversyn av straffskalorna gör sig därför återigen påkallad, och regeringen börta initiativ för att en sådan översyn kommer till stånd.5 TvåtredjedelsfrigivningUnder tillämpades "obligatorisk" s.k. halvtidsfrigivning. Under entioårsperiod 1983 till 1993 släpptes fängelsedömda ut efter halva tidenoavsett uppförande under anstaltsvistelsen. avskaffadeshalvtidsfrigivningen för huvuddelen av alla fängelsedömda. Sedan dessavtjänar notoriska återfallsförbrytare, i den mån de lagförs och grips,i fängelse. Detta har inneburit att antalet brottsoffer förstöldbrott, bedrägeri, misshandel, rån och biltillgrepp, minskat betydligt.Den s.k. halvtidsfrigivningen avskaffades slutligen i och med att enmajoritet av ställde sig bakom betänkandet 1997/98:JuU21.Vår grundinställning är att utdömt fängelsestraff skall avtjänas. Efter atttvå tredjedelar av strafftiden har avtjänats skall det dock vara möjligt att blivillkorligt frigiven. Stor hänsyn skall då tagas till hur den dömde skött sigunder fängelsetiden. Hur han/hon deltagit i den programverksamhet somanses befogad för deras rehabilitering, förekomst av missbruk underfängelsetiden, hur de skött permissionerna m m. Av största vikt är också atten kvalificerad farlighetsbedömning görs av den intagne. Beslut om villkorligfrigivning bör prövas av den domstol som utdömt straffet.Vi anser att unga lagöverträdare bör kunna särbehandlas inom ramen förreglerna för villkorlig frigivning. Villkorlig frigivning bör kunna komma ifråga efter halva tiden för den som vid domen inte fyllt . Även i dessafall skall den intagnes skötsel vara avgörande ochprövningen göras av domstol.Regeringen bör ges i uppdrag att återkomma med lagförslag som beaktarvad vi anfört om senareläggning av villkorlig frigivning och möjlighet tillsärbehandling av unga lagöverträdare.6 MängdrabatternaEtt närbesläktat problem till återfall i brottslighet, är situationen medflerfaldig brottslighet. Det är mycket vanligt att en person dömsför mer än ett brott. Sådan flerfaldig brottslighet leder mycket sällan tillatt den tilltalade döms till ett straff motsvarande den samladebrottslighetens straffvärde. Om en person begår tio stölder leder det till enkortare sammanlagd utdömd fängelsetid, jämfört med om tio personerbegår en stöld var.En mycket hög andel av alla brott begås av ett mindre antal avbrottslingarna. Vi har en kategori brottslingar som närmast kan klassas somyrkesförbrytare Ett av skälen till detta anges av polismän vara mängdrabattenvid många brott. Har en brottsling begått ett antal brott som renderar ett visststraff, exempelvis fängelse, vet han att straffet blir oförändrat ellerbara obetydligt längre även om han skulle begå ytterligare brott av sammatyp. Om ett grovt inbrott normalt leder till fängelse leder fem liknandebrott bara till en marginell straffskärpning. Det förekommer att brottslingarbegår brott under sin permission och att detta inte föranleder straffskärpning.Det förekommer också att brottslingar begår ytterligare brott i väntan pårättegång och att detta bara resulterar i en mycket liten ytterligar påföljd, omens någon.Proportionalitetsprincipen förutsätter att varje ytterligare brott avspeglas idet utdömda straffet, även om den inte kräver en fullständig kumulation. Detär oacceptabelt att antalet brott inte avspeglas i det slutgiltiga straffet.Varjebrott måste därför, om än i en fallande skala, få betydelse för straffmätningen.I samband med den översyn av påföljderna som vi föreslår bör regeringenäven verka för att de s.k. mängdrabatterna i största möjliga mån utformas såatt varje ytterligare brott avspeglas i det utdömda straffet.7 Villkorlig domI en meddelad dom har slagit fast att villkorligdom endast är uteslutet som möjlig påföljd om det finns särskildanledning att anta att dem dömde kommer återfalla i brott.Bestämmelserna om villkorlig dom finns i 30 kap 7 § första stycket. Enligtbestämmelsens lydelse skall domstolen som skäl för villkorlig dom beakta omdet saknas särskild anledning att befara att den tilltalade kommer att göra sigskyldig till fortsatt brottslighet. Följden blir, enligt , attdet imånga fall föreligger förutsättningar för att döma till villkorlig dom.Med regler som i så hög utsträckning medger att bestämma påföljden tillvillkorlig dom leder oundvikligen till domar som för det allmännarättsmedvetandet framstår som märkliga, och i vissa fall stötande. Det ärsällan man kan säga något säkert om framtida händelser, ännu mindre om hurmänniskor kommer att uppträda . Det kan därför inte vara särskiltvanligt förekommande att domstolen kan konstatera att det finns särskildanledning att befara vidare brottslighet.Tillämpningsområdet för villkorlig dom är enligt vår uppfattning alltför vältilltaget. Villkorlig dom har under den rådande ordningen karaktären av ennormal påföljd, som kan aktualiseras vid ett stort antal brott. Detta framstårsom utmanande för det allmänna rättsmedvetandet. Villkorlig dom borde barakunna komma i fråga då det rör sig om förstagångsbrottslighet och annantillfällighetsbrottslighet där det saknas anledning att befara återfall.Villkorligdom borde inte heller komma ifråga då det gäller t.ex. upprepade inbrott i bileller i bostad. Upprepningen i sig visar att det inte rör sig omtillfällighetsbrottutan snarare väl planerad brottslighet.Villkorlig dom skall alltså tillämpas med viss restriktivitet, och vi anser attregeringen till skall återkomma med lagstiftningsförslag som syftartill att strama upp tillämpningsområdet för påföljden villkorlig dom.Villkorlig dom bör endast komma ifråga för de fall då det finns särskildanledning anta att den tilltalade inte kommer fortsätta begå brott.8 Samhällstjänst skall inte användas vidartbrottI dag kan en man som misshandlar en kvinna dömas till villkorlig domoch samhällstjänst. Detta kan bli påföljden även vid allvarlig misshandel,vilket uppmärksammats av Riksåklagaren, som överklagade ett sådantmål till och yrkade att fängelsestraff istället skulle följapå brottet.Högsta domstolen gick inte på Riksåklagarens linje, och någon nystraffskärpande praxisändring uppnåddes därmed inte. Det är därför avsynnerlig vikt att regeringen tar initiativ till erforderlig lagändring.Inte minst skulle det vara en viktig markering från statsmakternas sida attsamhället ser mycket allvarligt på denna typ av brott.Lagändringen bör utformas så att samhällstjänst inte skall vara entillämplig påföljd vid s.k. artbrottslighet.9 Skärpta straff vid brott mot besöksförbudDen som bryter mot ett besöksförbud kan dömas till böter eller fängelse ihögst . I ringa fall utdöms inget straff. Vi anser att straff skall kunnadömas ut även i det ringa fallet och att straffmaximum för normalfalletskall höjas till fängelse . Brott mot besöksförbud bör i de allraflesta fall följas av ett fängelsestraff.Vi anser vidare att besöksförbud skall kunna kombineras med elektroniskövervakning. Härigenom tydliggörs att det är mannens rörelsefrihet som skallbegränsas, inte kvinnans. I debatten har från vissa hävdats att en sådanordning riskerar invagga kvinnan i falsk trygghet eftersom den man som villbryta mot besöksförbudet bara har att avlägsna elbojan. Vad man dåemellertid bortser från är att även den informationen, dvs. registreringen omatt fotbojan avlägsnats från den dömdes kropp, kan vara mycket värdefull förkvinnan och för polisen. Dessutom kan vetskapen om ett sådant avlägsnandeutgöra ett viktigt moment i bevisningen mot den man som brutit motbesöksförbudet.10 Tydliggör domarnas påföljderDomstolarnas auktoritet förutsätter att de avkunnade domarna verkställs ienlighet med domarnas lydelse. Till dess att domstolens dom verkställts idess helhet, skall inga beslut fattas av andra myndigheter i deangelägenheter som domstolen i en lagakraftvunnen dom slutligt reglerat.Under senare tid har en rad reformer i påföljdssystemet lett till attdomstolens dom inte blir sista ordet. När domstolen dömer till fängelse i upptill , kan den tilltalade efter ansökan hos kriminalvården fåmöjlighet att avtjäna straffet utanför anstalt med s k elektronisk fotboja.Likaså kommer det oroväckande signaler från rättsväsendets aktörer somtyder på att de domar som innehåller en fastställd vårdplan inte alltid fullt utverkställs i enlighet med domens lydelse.En sådan ordning är förödande för domstolarnas auktoritet och regeringenbör omgående undersöka hur verkställigheten av påföljder utanförkriminalvården fungerar. Det kan finnas anledning att inrätta enåterrapporteringsskyldighet för t ex socialtjänstemän, som är ansvariga förvårdplaners genomförande, kombinerat med en övervakningsnämnd däravvikelser från den fastlagda vårdplanen kan tas upp och bli föremål föråtgärder.11 Tydliggör ungdomsrabatternaNyligen försökte Riksåklagaren, i ett överklagande till ,etablera en praxis som syftade till att på ett tydligare sätt markera destraffnedsättningar som lagöverträdare kan förvänta sig med anledning avbestämmelsen i 29 kap 7 § , som stadgar att ungdom särskiltskall beaktas vid straffmätningen.Den modell riksåklagaren föreslog att skulle slå fast varen modell där en viss ålder skulle leda till en viss procentuell nedsättning avstraffet. Modellen skulle innebära att t ex ett brott med ett straffvärde avfängelse för en 15-åring skulle sättas ned , för en 18-åring , en 20-åring med 10 procent.Högsta domstolen kunde dock med sin anmärkningsvärt vida tolkning avden aktuella paragrafen inte bifalla riksåklagarens yrkande. Moderatasamlingspartiet ställer sig bakom Riksåklagarens föreslagna modell vad gällerstraffnedsättning för unga lagöverträdare. Fördelen med att ha fasta tabellerför straffnedsättningen uppväger med råge de problem som Högsta domstoleni sin dom ger uttryck för.Högsta domstolens dom har stängt vägen för att genom praxis få till ståndden önskvärda tydligheten och förutsägbarheten vad gällerungdomsrabatterna, och det är därför påkallat att lagstiftningsvägen etableraen sådan schematisk regel som avvisats av Högsta domstolen.Regeringen bör återkomma till med förslag om ändring av 29kap 7 § och eventuellt andra paragrafer i nämnda kapitel i syfteatt etablera en regel om en på levnadsålder grundad procentuellstraffnedsättning för ungdomar under 21 år.12 PermissionsreglerRymningar är inte vanliga från våra anstalter, och de är ytterst sällsyntafrån de slutna anstalterna. Men inte desto mindre när rymningar inträffarär det ytterst allvarligt. Senast var det en dömd mördare som rymde frånHallanstalten under en åtta timmars permission till ett äventyrsbad. Underförevändning att han skulle hämta en handduk avvek han från sina vakter.Alldeles bortsett från frågan om mördare som avtjänar fängelsestrafföverhuvudtaget skall ges permission för att gå på äventyrsbad, är det heltoacceptabelt att en dömd mördare på permission inte övervakas bättre.Händelsen speglar den naivitet som fortfarande präglar den svenskakriminalvårdslagstiftningen. Med stramare regler och bättre säkerhetsrutinerskall inte dessa händelser behöva inträffa.Våldsbrottslingars möjlighet till permission och frigång skall därförinskränkas. Allmänhetens skyddsintresse skall alltid väga tyngre ängärningsmannens intresse av att få permission.Enligt vår mening måste reglerna om permission vara restriktiva i denbemärkelsen att det måste vara den intagnes individuella vårdplan som styrtilldelningen av permissioner. När det är fråga om återfallsförbrytare finns detanledning att vara särskilt återhållsam med permissioner. Vid bedömningenom en obevakad permission skall beviljas i dessa fall måste den intagnesintresse av att få permission vägas mot medborgarnas berättigade krav påskydd och säkerhet. Vi anser att skyddsintresset måste vara det primära viddenna avvägning. Medborgarna måste kunna lita på staten i detta avseendeoch det allmänna får aldrig väja undan från sitt ansvar för att enskilda inteutsätts för brott i samband med permissioner.13 Intensivövervakning vid permissioner ochfrigångarIntensivövervakning med elektronisk kontroll har visat sig fungeraeffektivt och säkert. Enligt kan därförintensivövervakning med elektronisk kontroll även prövas som en extrasäkerhetsåtgärd för potentiella brottsoffer vid intagnas permissioner ochfrigångar. Vi vill nu återigen uppmana regeringen att skyndsamt ta deinitiativ som behövs och återkomma till med förslag tilllagstiftning om att påbörja en försöksverksamhet med denna inriktning.14 Obligatorisk häktning vidöverfallsvåldtäkterEnligt 24 kap 1 § 2 st skall häktning ske om det förbrottet inte är stadgat lindrigare straff än fängelse , om det inte äruppenbart att skäl till häktning saknas (s.k. obligatorisk häktning). Vid sågrova brott finns det således en presumtion för häktning även om ingen avde i första stycket angivna föreligger. Skälet är att det i stort sett alltidföreligga risk för flykt eller att den misstänkte försöker undanröja bevisvid sådana brott, samt att det vore stötande för allmänheten omgärningsmannen lämnades på fri fot efter att ha begått så svåra brott.Vid försök till brott som, om det fullbordats, skulle ha ett straffminimumpå kan regel om obligatorisk häktning inte tillämpas.