mot · GO02So324 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So324av , ()Anhöriga till dömda1 Förslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen återkommer till med förslag tillåtgärder för att förbättra situationen för anhöriga, i synnerhet barn, tilldömda.2. begär att regeringen lägger fram förslag till sådan ändring isocialtjänstlagen att även kriminalvården får samma skyldighet som polisoch åklagare att anmäla barns behov av stöd och skydd till socialtjänsten.Denna skyldighet skall även framgå av häktes-och anstaltsföreskrifter.2 InledningBarn vilka har en förälder som döms till vård eller fängelse lever i enmycket svår situation. Antalet barn i denna situation uppskattas till 8-1000. Samhället brister i sitt ansvar för dessa barn på flera punkter. Detgäller såväl barnens behov av stöd som deras rätt till en väl fungerandekontakt med sin frånvarande förälder.Det finns också ett behov av stöd till barn mellananmälan och fram till att dom faller. Många barn behöver också stöd även omföräldern frikänns. För att barn ska få så gott stöd som det är möjligt behöverockså den förälder som inte är anklagad få stöd och hjälp för att på bästa sätthjälpa barnet.De anklagade och dömda kan också ha övriga anhöriga som behöver hjälpoch stöd. För många är det en upplevelse belagd med mycket skuld och skamatt ha en make/maka, son/dotter eller bror/syster som är anklagad förbrottslighet. Många väljer att isolera sig och förändra livsföringen på mångaplan.3 Behovet av stödBarn som utsätts för en separation p.g.a. att en förälder har dömts till vårdeller straff drabbas hårt. Omgivningens reaktioner på händelsen bidrarockså ofta till detta. Att förlora kontakten med en viktig person innebäräven en sorg som måste bearbetas. Barnens bild av fängelser ochvårdinrättningar är ofta präglad av medias bilder av betong, murar, vapenoch "vatten och bröd- diet" vilket inte bidrar till att lätta denna sorg.Möjligheterna till stöd är små. De barn- och ungdomspsykiatriskaklinikerna är underdimensionerade, har ingen beredskapoch kriminalvården har inte ansvar för familjen. I de fall där det finns enkvarvarande förälder drabbas även denna av separationen och behöverstöd för att kunna hjälpa barnet i sorgen. Barn ur olika åldersgrupper harolika behov och upplevelser i samband med att en förälder tas om handför vård eller straff, och dessa olika behov måste uppmärksammas. Vemsom har ansvaret för att stödet till dessa barn utformas på ett utifrånbarnets behov riktigt sätt måste klargöras. Även om barnet inte behöveruppleva själva gripandet skapar frihetsberövandet en känslomässig kriseller ett psykiskt trauma hos barnet. Att bli berövad en förälder tillfogarbarnet psykisk smärta som kan vara djup och ta sig uttryck i olikasymtom. Dessa symtom kan vara sömnsvårigheter, matvägran,överaktivitet, koncentrationssvårigheter och aggressivitet. Påfrestningenär så stor att det finns risk för bestående psykiska skador. Beroende påbarnets ålder uppstår en mängd frågor hos barnet. Vad är det som händer?Vad har mamma eller pappa gjort? Vad skall hända mig? Varför harpappa gjort det? Är han/hon oskyldig? Vad skall jag säga till minakompisar och till dem i skolan?4 GripandetFörst måste det poängteras att vi är väl införstådda med polisensarbetssituation; att en order om gripande måste verkställas. Polisen utförsitt arbete för att skydda andra samhällsmedborgare och för att gripanågon som kanske har begått ett grovt brott. Frågor om hur gripandet kanverkställas så att barn tillfogas så liten psykisk skada som möjligt, och hurbarn skall tas om hand i den aktuella situationen, har inte fåttnågon särskild uppmärksamhet i polisarbetet. Det finns inte någranationella regler som kan ge polisen vägledning. Frågan behandlas inte inågra handböcker eller liknande. följer en socialsekreterare medpolisen när föräldrar skall gripas. Det handlar då om situationer där manbedömer att barn måste omhändertas i samband med gripandet, men dettaär inte någon allmän rutin. Bristen på rutiner för hur barns situation skalluppmärksammas vid föräldrars gripande gör att polisens faktiskahandlande varierar. Detta skapar en risk för att barn ibland utsätts förstörre påfrestningar än nödvändigt.5 Anmälan till socialtjänstenNär barn kan behöva stöd och skydd av är polis ochåklagare skyldiga att göra en anmälan enligt 71 § i socialtjänstlagen(SoL). Eftersom utredningar har visat att det finns exempel på bristandekunskap om denna skyldighet är det värdefullt att polis och åklagare görsuppmärksamma på den. Men det är inte alltid en person, som döms tillfängelse, först har gripits av polisen och varit häktad. Det kan bli ettuppehåll mellan häktningen och fängelsevistelsen. I dessa fall finns det enrisk att ett barns behov av stöd och skydd inte kommer till socialtjänstenskännedom. Därför bör kriminalvården ha samma skyldighet enligtsocialtjänstlagen att göra anmälan till som polis ochåklagare har. Denna skyldighet bör också finnas inskriven iKriminalvårdsstyrelsens häktes- och anstaltsföreskrifter. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.För att kunna fullgöra en sådan anmälningsskyldighet måste det alltidundersökas om de som tas in på anstalt har underåriga barn och vilka konse-kvenser intagningen får för barnet. Denna kunskap behövs också för attkriminalvården skall kunna underlätta kontakten mellan barn och föräldrar.6 Barn som medföljer på anstaltEnligt gällande lagstiftning kan en kvinna medges tillstånd avkriminalvården att medföra spädbarn under vistelse på anstalt eller ihäkte. En kvinna som är havande eller ammar får beviljas uppskov undertid som bedöms som skälig.Många kvinnliga fångar har ofta en svår livssituation med inslag av droger,upprepad kriminalitet, arbetslöshet och svaga sociala nätverk. Av de intagnakvinnorna är missbrukare av droger. hade 92 intagnakvinnor utländskt medborgarskap varav 11 hade utvisning i domen.Många män har i likhet med intagna kvinnor en svår livssituation, menmedan kvinnorna sällan har någon man som kan ta hand om barnet, harmännen ofta en kvinna som tar hand om deras barn.När skall utreda vad som är bäst för barnet; att följa medmodern i häkte eller till anstalt, eller att omhändertas av någon annan, uppståribland frågan om vilken kommun som har ansvaret för utredning och insats.Det är, enligt 72 § i SoL, folkbokföringskommunen som har ansvar förbistånd, stöd och sociala insatser.Genom kriminalvårdens statistik har det visat sig att i genomsnitt 16 barnårligen vistats på någon anstalt . Barnens åldrar har varieratfrånnyfödd till . varierade åldrarna från nyfödd till högst 11 månader.Den genomsnittliga vistelsetiden har varierat . Vidlängre strafftider har barnet skilts från modern när det blivit för attbliomhändertagen av annan familjemedlem eller placerad i familjehem. Det ärviktigt att framhålla att om ett barn skall följa med mamman i häkte eller tillanstalt måste ha konstaterat att hon har tillräckligomsorgsförmåga, att placeringen är till barnets bästa och att ingen annanlösning finns att tillgå.7 Omhändertagande i familjehemNär det gäller omhändertagande måste och kriminalvårdenha ett nära samarbete för att lindra skadeverkningarna av separationen såmycket som möjligt. De tilltänkta familjehemsföräldrarna bör uppmanasatt komma på upprepade besök före separationen.De bör också ges möjlighet att bo i besökslägenhet tillsammans medföräldern och barnet under anstaltsvistelsen. Det är också viktigt attföräldern och familjehemsföräldrarna får stöd och hjälp så att kontaktenmellan föräldern och barnet kan fortsätta och utvecklas. För attupprätthålla kontakten mellan föräldrar och barn bör det kunna utgåekonomiskt stöd från socialtjänsten.8 Kontakten mellan intagna och deras barnDen vanligaste kontakten som intagna har med familjen och barnen är viatelefon och brev. Den sker också vid barns besök i fängelset och vidpermissioner.Svårigheterna är många, t.ex. är det dyrt att ringa. Kostnaden förtelefonkort kan ta en stor eller större del av veckolönen () ianspråk, varför telefonsamtalen ofta blir få. Barnet kan inte heller ringaföräldrarna direkt. Föräldrarna kan inte heller alltid ringa när barnen ärhemma. Detta beror bl.a. på att kriminalvårdspersonalen måste varatillgänglig för att slå det godkända numret. Efter inlåsning går det inte helleratt ringa till och från anstalterna.När det gäller brev kan det ta eller mer innan brev mellanföräldrar, som sitter häktade med restriktioner, och deras barn kommer fram,vilket beror på att breven först måste kontrolleras av åklagaren.Vid besök uppstår också problem. Avståndet mellan barnets bostad ochanstalten kan vara för långt. Resorna blir dyra och tar ochbesökstiderna kanske inte passar långväga besökare, varför besöken blir få.Besökstiderna är oftast korta. Den genomsnittliga besökstiden är drygt en ochen halv timme lång. Det vanligaste är att de intagna tillåts ta emot två besök iveckan.Ofta är besöksrummen torftigt möblerade och utrustade. De kan upplevassom otrevliga och det kan vara svårt att sysselsätta små barn i dem. Rädslanför, eller erfarenheten av, att barnen och deras följeslagare kroppsvisiterasfåren del föräldrar och barn att avstå från att ta initiativ till besök på anstalt.I utredningen föreslås det att intagnamed barn bör få möjlighet att utan kostnad telefonera till sina barni den omfattning som den lokala enheten finner det skäligt i det individuellafallet, dock minst . Det sägs också att de intagna somdömts till långa strafftider med placering i anstalt långt från hemortensärskiltbör beaktas.Vidare föreslår utredningen att både häkten och anstalter utser särskildpersonal som kan ansvara för barns besök så att dessa kan ske på ett förbarnet bättre sätt än i dagsläget.9 SlutsatsTrots att en stor utredning gjorts som visar på behovet av åtgärder förbarn till dömda har inga åtgärder vidtagits. Inte heller har situationen föroch stödet till andra anhöriga förbättrats. Därför måste regeringen nuvidta åtgärder för att stärka dessa grupper.Stockholm den 29 september 2000Sven-Erik ()()()()()()()()Carlinge Wisberg (v)