mot · GO02K305 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:K305av , (-m)Skyddet för den personliga äganderättenFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att initiera en grundlagsöversyn som tar sikte på att stärkaegendomsskyddet för såväl fast som lös egendom och attegendomsskyddet i första hand skall garanteras i den nationella svenskarätten.Motiv för vårt förslagFörst 1995 blev äganderättens princip klart angiven i 2 kap 18 §regeringsformen (RF). Härigenom fick äganderätten status som enmedborgerlig rättighet. Detta är viktigt i dagens rättsliv. Ännu på 70-taletstod det i politisk strid om värdet av grundlagsregler om fri- ochrättigheter. råder enighet om att sådana regler är ett nödvändigtinslag i grundlagen.Den personliga äganderätten är en av de viktigaste grundstenarna för densvenska rättsordningen. På den bygger både vår privaträtt och vår straffrätt.Personlig äganderätt är också en förutsättning för ekonomisk utveckling ochmarknadsekonomi.Äganderätten hade ett visst skydd genom att ratificerat deneuropeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna ochde grundläggande friheterna () jämte tilläggsprotokoll.Det skyddet begränsades dock av att konventionen inte införlivades mednationell svensk rätt, vilket i - på denna punkt skiljer sig olikaländer- kräver en särskild lag. En sådan antogs först med verkan från 1995.Konventionen tillämpas nu direkt av svensk domstol.Att detta har blivit rättsläget i är i sig en utveckling att välkomna,framför allt på det principiella planet. I praktiken är emellertid skyddetfortfarande otillräckligt, varför det finns starka skäl för att öka skyddet föräganderätten.EuropakonventionenEnligt en särskild bestämmelse i 2:23 RF får ingen lag stiftas "i strid medSveriges åtaganden" på grund av . Skulle det i någotfall befinnas ha skett, skall konventionen ges företräde framför densvenska lagen. Domstol är också skyldig att beakta den rättspraxis (caselaw) som har utvecklats av i . Den måsteiakttas på samma sätt som man på andra områden beaktar Högstadomstolens prejudikat.Bestämmelserna om egendomsskydd står inte i konventionensursprungliga huvudtext - det var svårt att nå enighet mellan defördragsslutande staterna - utan i den första artikeln i 1952 årstilläggsprotokoll. Den lyder så:Envar fysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom skall lämnasokränkt. Ingen må berövas sin egendom annat än i det allmännas intresseoch under de förutsättningar som angivas i lag och av folkrättensallmänna grundsatser.Ovanstående bestämmelser inskränka likväl icke en stats rätt attgenomföra sådan lagstiftning som staten finner erforderlig för att regleranyttjandet av viss egendom i överensstämmelse med det allmännasintresse eller för att säkerställa betalning av skatter och andra pålagor ellerav böter och viten.Dessa regler har getts ett mera konkret innehåll genom domstolensavgöranden.En nationell frågaDen personliga äganderätten utgör en medborgerlig rättighet både enligtsvensk grundlag () och enligt (sedan1952). Med dessa dubbla normsystem som bas konstateras att skyddet föräganderätten i första hand måste ses som en nationell angelägenhet. Vikan inte skjuta över ansvaret på internationella instanser. Däremot gernaturligtvis konventionen och domstolens praxis goda anvisningar omprinciper som bör följas nationellt och om luckor som bör fyllas ut.Det kommer alltid att finnas fall som måste föras till , mendagens höga frekvens klagomål är ett tecken på att rättstillståndet i ärotillfredsställande.Skyddet för äganderätten har förbättrats genom ändringar men ärfortfarande otillräckligt. Det gäller framför allt på tre punkter. Liksom enligtEuropakonventionen måste all slags egendom åtnjuta i princip samma skydd.Skyddet i bör alltså vidgas att gälla alla slag av egendom, inte som nufrämst fast egendom. Vidare måste principen om full ersättning klarläggas.Och för begränsningar av skyddet genom lag måste gälla starkarerestriktioner.Egendomsskyddet har i RF konstruerats svagare än fri- och rättigheternaenligt föregående paragrafer. Delvis följer detta av att regleringen inte följersamma mönster. RF preciserar i 2 kap 1-11 §§ en rad fri- och rättigheter somkan sägas "stå i första ledet". Därefter ges i 12 § vissa grundläggande reglerom möjligheterna att göra begränsningar i sådana fri- och rättigheter.Speciella regler, som är knutna till särskilda fri- och rättigheter, ges i 13och14 §§. Därefter följer ett antal paragrafer med några "påhängda" fri- ochrättigheter som inte skyddas enligt det allmänna mönstret. Där haräganderätten tagits upp i 18 §, efter den fackliga friheten i 17 §. Bådeskyddsregler och begränsningsregler ges här i samma paragraf.Den principiella synen bör i stället vara att äganderätten bör ges fulljämställdhet med fri- och rättigheterna "i första ledet".Inom den gruppen finns en del friheter som inte kan begränsas, andra somkan begränsas i viss omfattning genom vanlig lag. Till den första kategorinhör förbud mot dödsstraff, tortyr, landsförvisning m.m. och även förbudenmot retroaktiv strafflagstiftning och retroaktiv beskattning. Till den kategorinkan inte äganderätten hänföras. De övriga fri- och rättigheterna, som alltsåkan begränsas, omfattar bl a yttrandefrihet, skydd mot påtvingade kroppsligaingrepp, rätt till domstolsprövning av frihetsberövande m m. Till den gruppenär det naturligt att hänföra äganderätten. Den är för den vanlige medborgarenminst lika värdefull som t.ex. demonstrationsfriheten.Stockholm den 29 september 2000Ola ()()()()()()()