mot · GO02So533 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So533av , ()XenotransplantationerFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en kampanj i syfte att få fler människor att ta ställning för attdonera organ.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om kliniska försök för överföring av organ från en djurart till enannan s.k. xenotransplantation.InledningI vintras kom med sitt betänkande (SOU1999:120). Frågan om xenotransplantation är kontroversiell och har settssom en möjlighet för många som inte ser mycket hopp itransplantationsköer med brist på organ.Utredningen bra, men slutsatsen förvånarUtredningen beskriver ingående nuläget beträffandexenotransplantationsforskningen både internationellt och i . Etiskafrågor avseende både djurhållning och de djurförsök som är enofrånkomlig del om man skall komma vidare med xenotransplantationbeskrivs på ett bra sätt. Likaså finns en fyllig redovisning av det bristandekunskapsläget när det gäller att bedöma smittspridningsrisker. Det ärdärför förvånande att kommittén efter denna genomgång drar slutsatsenatt kliniska försök kan tillåtas. De försiktighetsåtgärder som kommitténförordar är endast organisatoriska och kommer ej att skydda djur ochmänniskor på avsett sätt.DjurrättDe modifieringar som krävs både av djurens arvsmassa och av deras miljöanser är oacceptabla ur etisk synvinkel. Den prekliniskadelen, dvs forskning där organ överförs mellan olika djurarter, torde intevara förenlig med de vackra skrivningar som utredningen har om attgarantera ett gott djurliv. Även djurhållningen inför kliniska försökkommer att kräva mikrobiologiskt kontrollerade miljöer som inte kan varaförenliga med ett naturligt beteende.I publicerat material kan läsas att lidandet för de babianer, somanvänds vid Huntingdons forskningslaboratorium i , är mycket stort.Hos det djur som levt längst hade grishjärtat vuxit till enormt och att djuretlidit är utom alla tvivel. Även andra babianer uppvisade många symptom påstress, smärta, onormala beteenden och lidande. Det verkar också enligtuppgift klart att man försökt förtränga och förvränga dessa fakta.SmittskyddEn av de kraftigaste invändningarna mot denna verksamhet är dock riskenför att så kallade endogena virus från grisar överförs till människantillsammans med organen. Endogena virus finns i cellkärnan hos alla djur,inklusive människan, och är inaktiva virusrester som överförs frångeneration till generation. Dessa virus är alltså intesjukdomsframkallande, men vad som oroar är risken att de väcks till livom de kommer in i en främmande art och där ger upphov till nyasjukdomar. Denna oro får nu nytt bränsle av en forskarrapport sompubliceras i ett nummer av tidskriften ledning av i i har ettinternationellt forskarlag undersökt risken för att endogena grisvirus vid entransplantation korsar artgränsen och sprids till mänskliga celler. De harfunnit två oroande tecken på att risken inte är så liten som man hittillshoppats. Forskarna har studerat insulinproducerande celler frånbukspottkörteln hos grisar. Dessa celler är intressanta för medicinen eftersomdet visat sig att transplantation av celler från bukspottkörteln hos en friskmänniska till en diabetiker kan vara ett sätt att bota diabetes, ochförhoppningen är att sådana transplantationer skall bli möjligafrån gris till människa. Försök har gjorts i Sverige.När och hans kollegor odlade griscellerna tillsammansmed mänskliga celler visade det sig att endogena grisvirus överfördes till demänskliga cellerna. Andra forskargrupper har tidigare fått liknande resultat.Salomons grupp undersökte dessutom vad som hände om griscellerplanterades in i levande möss och fann att endogena grisvirus spred sig tillmusens egna celler i områden precis intill griscellerna. Mössen i försökethade dock en medfödd brist på immunförsvar, som kan förklara resultaten.Inget av dessa experiment behöver betyda att ett virus från transplanteradegrisorgan skulle sprida sig till celler i en levande människas kropp, eftersomvårt immunförsvar kan förhindra det. Men risken verkar uppenbar.FörsiktighetsprincipenUtredningen förordar att smittspridningsrisken hanteras inom ramen förförsiktighetsprincipen. Detta låter bra, men det är knappast någonförsiktighetsprincip att tillstyrka fortsatta försök inom ett område därkunskaperna är så små och där konsekvenserna av fortsatta försök kan bliödesdigra. Att göra trygga system för smittspårning är knappast till någonhjälp om skadan redan är skedd. Vi vet ju inte vilka smittämnen som kanbli aktuella för spridning, ej heller om spridningen är möjlig att begränsa.Nya smittämnen identifieras fortlöpande. Prioner t ex var en tills nyligenhelt okänd smittförare.Följande citat ur utredningen kan illustrera nuvarande kunskapsläge:Det är uppenbart att det vid xenotransplantation finns risk för attsmittämnen kan överföras som kan leda till infektion som kan varaallvarlig. Smittan kan möjligen också infektera inte bara dentransplanterade utan även spridas till omgivningen. Här finns intetillräckliga kunskaper och vi kan ännu inte förutsäga utfallet. Smittämneni xenotransplantaten kan vara okända patogener och /eller varaxenotropa, dvs. inte sjukdomsframkallande hos värddjuret, men kanorsaka sjukdom hos människa. "Nya" smittämnen kan orsaka tidigareinte kända kliniska syndrom med okänd latenstid, och diagnostiska testerkan saknas för sådana smittämnen. Det finns därför en risk attxenotransplantation kan leda till betydande infektionsmedicinskaproblem varför smittskyddsaspekter måste utgöra en viktig del iövervägande och hantering av problematiken kring denna fråga.Alternativ användning av tillgängligaforskningsresurserXenotransplantationsforskningen kommer att kräva mycket stora resurser.Utredningen är mycket tydlig med att dessa måste tas genomomprioteringar ur nuvarande forskningsbudgetar. Således måste manockså väga in vad som kommer att prioriteras bort om vi går vidare medxenotransplantation. Utredningen ägnar tyvärr endast drygt fyra sidor åt"alternativ till utveckling av xenotransplantation".Roslin Institute i , känt för det klonade fåret , avbryter sittarbete på att få fram grisar som organdonatorer. Institutets chef sade i enkommentar till BBC att beslutet inte berodde på rädslan för virus, utan på inte bedömer fältet som kommersiellt intressant. Det blir för dyrt.De framsteg och de förhoppningar som knyts till stamcellsforskningengör förhoppningsvis att xenotransplantationsforskningen visar sig vara ettspår som inte behöver utvecklas. Bristen på organ är ett problem ochförvånande och det är beklagligt att så många människor i landet väljer attinte donera vid sin död. Detta talar för att regeringen borde ta initiativ tillenny kampanj i syfte att få fler att acceptera donation och aktivt ta ställningfördetta. Detta bör ges regeringen till känna.Mycket talar för en stor skepsis med xenotransplantation, såväl risken medretrovirus som djurskydd och den ekonomiska insats forskningen kommer attkräva. Kliniska försök med xenotransplantation bör därför ej tillåtas i Sverige.Det bör ges regeringen till känna.Stockholm den 4 oktober 2000Gudrun ()()()