mot · GN02Fi12 · 2000-04-28 00:00:00 — Därmed skapas, genom lägre skatt, större trygghetoch ett utrymme att möta olika krav.Barnomsorg måste kunna bestå av många olika alternativ. Den skall kunnautvecklas och bestå av enskilda människors engagemang. Den skall vara tillför mammorna och papporna och framför allt för barnen. Den skall inte varatill för att realisera politiska ambitioner utan människors krav på vardagenoch livet.Det är mot den bakgrunden som det finns tre viktiga mål för en modernfamiljepolitik.Familjepolitiken skall präglas av valfrihet. Det är föräldrarna som, medhänsyn till barnens och den egna vardagens behov, skall kunna välja. Valetav barnomsorg faller inte bara olika beroende på olika individers önskemåloch familjers behov utan varierar också över tiden med barnens uppväxt.Föräldrarna måste kunna få göra de avvägningar som passar dem och barnenbäst.Familjepolitiken skall göra det möjligt för både män och kvinnor att förenaarbetsliv med ansvar för familj. Skilda typer av arbeten och olikayrkesambitioner måste av föräldrar kunna avvägas mot de krav man villställa på barnomsorgen och de behov man anser att barnen har. Det ärnödvändigt att det finns olika former av barnomsorg om man också skallkunna ta hänsyn till föräldrarnas olika ambitioner och engagemang iarbetslivet. Det finns ingen annan som är bättre skickad att göra dennaavvägning än föräldrarna.Familjepolitiken skall vara så utformad att den öppnar upp för en mångfaldav barnomsorg i vårt samhälle. Ny pedagogisk utveckling, olika former avtjänster och service till föräldrarna, flexibilitet och anpassning; allt dettabörkunna utvecklas inom ramen för den moderna barnomsorgen. Ingen skallvara hänvisad till offentliga monopol och vad som är politikers uppfattningom vad som är bäst för barnen. Den svenska barnomsorgen skall präglas avöppenhet och mångfald och av enskilda människors engagemang. Därförskall varje barn när det gäller offentligt stöd vara lika mycket värt.För det första skall det offentliga stödet inriktas mot det enskilda barnet.Detta bidrar till valfriheten, ger föräldrarna en möjlighet att under barnetsuppväxt avväga olika behov och olika önskemål utifrån sina egnaprioriteringar. Det underlättar för de föräldrar som vill anlita den barnomsorgde anser bäst och ger en möjlighet för de föräldrar som vill stanna hemmaunder en del av barnets uppväxt.För det andra skall det finnas möjlighet att för varje barn göra ett avdragför barntillsyn som är nödvändig för intäkternas förvärvande. Därmedunderlättas ytterligare för den yrkesverksamme som tröskeleffekterundviks.Regeringen har enats med och om reformerinom familjepolitiken som innebär mer av statlig styrning och mindresjälvbestämmande och valfrihet för familjen. Vi avvisar detta förslag av deskäl vi redovisat ovan. Staten skall inte agera med pekpinnar utan ge ett stödsom underlättar föräldraskapet. Vi vill ge tillbaka självbestämmandet tillföräldrarna. De har bäst möjlighet att avgöra hur tid och resurser skallfördelas.Regeringens förslag till maxtaxa har en rad svagheter. För det förstaomfattar inte maxtaxan alla barn. Maxtaxan saknar den flexibilitet sommånga barnfamiljer efterfrågar. Många familjer söker möjligheter att förkortasin arbetstid eller välja alternativa barnomsorgsformer. Dessa får ingen delav det ekonomiska stödet. De resurser som det hade varit möjligt att frigöraför valfrihet mellan olika barnomsorgsformer, t.ex. kortare arbetsdag, blir nui ännu högre grad uppbundna i ersättning till kommunerna.Familjebildningar, arbetstider, tid för eget engagemang i barnomsorgenm.m. Förutsättningar är olika och familjerna har olika önskemål omlösningar för barnens omsorg. I när det är svårt att kombinerafamiljebildning med ett aktivt yrkesliv behövs inte fler varianter av de gamlalösningarna utan nya möjligheter för familjen att själva välja barnomsorgs-lösningar.Det finns också anledning att resa en rad frågetecken kring möjligheternaatt bedriva t.ex. kooperativ barnomsorg. Många föräldrar väljer att engagerasig i barnens förskoleverksamhet och kompenseras genom en lägreavgift. Den kompensationen försvinner med maxtaxan.Budgetutrymmet som maxtaxeförslaget, tillsammans med den extra måna-den i föräldraförsäkringen, ger bör användas för att öka valfriheten ochflexibiliteten för olika barnomsorgslösningar och inte enbart riktas in motkommunal heltidsomsorg.6.9 Bryt utanförskapetDet är en av reformpolitikens viktigaste uppgifter att bryta segregationoch socialt utanförskap. Utanförskapet skapar klyftor och konflikter i detsvenska samhället. Utanförskapet berövar människor deras livschanseroch möjligheter att förverkliga egna drömmar liksom deras förmåga attbidra till välstånd och välfärd.En viktig del i kampen mot segregationen är en politik för företagande ochnya jobb liksom en modernisering av den svenska arbetsmarknaden. Detmåste alltid löna sig att arbeta. Skattesystemet får inte vara så utformat attdet skapar så kallade "fattigdomsfällor".Arbetsmarknadspolitiken skall präglas av en flexibilitet och en inriktningmot utbildning som gör den enskilde för den modernaarbetsmarknaden. Kravet på att ta ett arbete som erbjuds skall vara tydligtoch konsekvent. En försöksverksamhet med ett erbjudande av arbete inom enmycket bör prövas i de kommuner som är särskilt präglade av densociala segregationen.Den svenska skolan måste erbjuda alla barn en god utbildning oavsett varman bor. Undervisningen i svenska språket måste vara sådan att den ger allaen god möjlighet till utbildning och inträde på arbetsmarknaden.Friheten att välja är det mest centrala medlet för att bryta den segregationsom den politiskt skapade kategoriseringen medför. Friheten skall gälla såvälskola som sjukvård och boende. Rekryteringen till den högre utbildningenstärks av reformer som gör det mer lönsamt att studera.6.10 Slå vakt om tillväxtregionernaI våra tre storstadsregioner och kring våra nya universitet finns en starktillväxtpotential. I skärningspunkten mellan högre utbildning ochforskning, tillgång till kvalificerad arbetskraft och riskvilligt kapital samten entreprenörsvänlig lokal politik skapas en god grogrund för nya idéeroch företag. Det har bland annat givit som resultat att mer än 9 avtillkommande 10 nya arbetstillfällen vuxit fram i någon avvåra tre storstadsregioner. Detta är en utveckling som gagnar helaSverige.Riksbanken och olika ekonomiska bedömare har under en följd av årvarnat för att kommande tillväxtförutsättningar kan komma att begränsas avbetydande flaskhalsproblem. Det har i våra storstadsregioner varit ett faktumunder . blir läget alltmer akut. Våra storstadsregioner lider bristpå skarpa utbudsstimulerande och tillväxtfrämjande åtgärder.Viktigast är beslut om infrastrukturella investeringar, gärna med inbland-ning av privata intressenter. I handlar det om utbyggnad av deviktigaste regionala tillväxtvägarna kring , med E 6:ans utbyggnadfram till som det väsentligaste. I handlar det omförbifart , ett färdigställande av Ringen runt och omdet tredje spåret över "getingmidjan" i . harredan bidragit till en vitalisering av Skåne.Kommunernas möjligheter att erbjuda goda boendemiljöer för att Sverigeskall kunna konkurrera om den mest kvalificerade arbetskraften är ett under-skattat problem och försvåras av det inomkommunala utjämningssystemet.Systemet är tillväxtfientligt och leder till att kommunerna kring våra störstatätorter undviker att bygga nya bostäder, eftersom nyinflyttade bara medförnya kostnader för vilka kommunerna inte får behålla tillkommande skatte-pengar. Det inomkommunala utjämningssystemet måste avskaffas.Bristen på bostäder påverkas också av det höga skattetrycket som är denenskilt viktigaste förklaringsfaktorn till att det är dyrt att bygga nytt.Sänktaskatter och en avreglering av bostadsmarknaden är avgörande för möjlig-heterna att öka nybyggnation av bostäder i och kring våra storstadsområden.7 Den kommunala ekonomin7.1 Fokus på kärnuppgifternaKommunsektorn har ansvaret för angelägna gemensamma åtaganden.Det är viktigt att dessa kan skötas på ett så bra sätt att vi som medborgareupplever att de stora resurser som används i kommun och landsting gerönskat resultat. När kommuner och landsting däremot går utöver sinaegentliga uppgifter har detta en rad negativa verkningar för medborgarna.Dels undertrycks privata initiativ och företagande på tjänstesektorngenom en osund konkurrens, dels försämras som regel servicen inomkärnuppgifterna som följd av splittringen av resurser. Många av dagensbrister inom t.ex. skolan är en direkt följd av dessa förhållanden.Primärkommunerna har ansvaret för att barn och ungdomar erbjuds engrundläggande utbildning i grundskola och gymnasieskola, att omsorg förbarn och äldre erbjuds och att en god socialtjänst upprätthålls. Därutöveransvarar kommunerna för mycket av den lokala infrastrukturen samträddningsverksamheten. Till det kommer åligganden vad gäller miljö ochhälsoskydd. Den moderata grundsynen är att de uppgifter som skall åvilakommuner i det framtida välfärdssamhället skall skötas på ett bra sätt inomramen för den kommunala självstyrelsen. Den kommunala kompetensenmåste vara tydligt avgränsad så att individers rätt skyddas och såatt den ger bra betingelser för utveckling av gemenskaper och det civilasamhället.Landstingen har huvudansvaret för att medborgarna erbjuds en braoch väl fungerande sjukvård. Vi har i andra sammanhang redovisat vilkaförändringar som är nödvändiga för att säkerställa att medborgarna verkligenfår tillgång till en sådan. En nationell sjukvårdsförsäkring bör då ersätta dennuvarande landstingsskattens finansiering av sjukvård och landstingensnuvarande de facto-monopol ersättas av ett sjukvårdssystem som erbjudervalfrihet och mångfald.Kommunsektorns samlade utgifter beräknas motsvara av bruttonationalprodukt, vilket är en internationelltunikt hög siffra som borde stämma till eftertanke. Vi föreslår därför att enöversyn görs om uppgiftsfördelningen i vårt land mellan stat,kommun, det civila samhället och gemenskaperna.7.2 En politik för självständiga och starka kommunerDen av oss föreslagna översynen av de uppgifter kommunerna bör haansvar för har till syfte att åstadkomma en renodling till de egentligakärnuppgifterna. En sådan översyn bör göras bl.a. för att minskakommunernas obligatoriska åtaganden. Vidare bör också tydligarefastställas vilka uppgifter en kommun får ha. Det finns anledning att seöver kommunallagens bestämmelser i detta avseende. En mer distinktrollfördelning ger också förutsättningar för den privata tjänstesektorn attväxa och skapa nya jobb och säkerställer en bättre valfrihet förmedborgarna.Det kommunala självstyret har sitt ursprung och sin grund i medborgarnasvilja att lösa vissa gemensamma uppgifter på ett bra sätt som innebär fördelarför helheten. Självstyrets syfte är däremot inte, och får inte vara, attinkräktapå medborgarnas frihet att själva välja och därmed ha bra möjligheter attstyra sina liv. Närhetsprincipen, som innebär att beslut skall fattas på lägstaeffektiva nivå, måste gälla. Viktiga frågor, som t.ex. val av barnomsorgs-form, bör avgöras av familjen vid köksbordet och inte genom ett för-valtningsbeslut i en kommun. Den översyn som vi menar måste genomförasskall också sätta tydliga gränser för vad en kommun skall kunna få ägna sigåt med skattebetalarnas pengar. Den näringsverksamhet många kommunerägnar sig åt i strid med kommunallagen måste avvecklas.Det är sålunda mycket viktigt att kommunerna fortsätter ett förändrings-arbete som innebär att medborgarna kan få mer för varje skattekrona. Genomavregleringar och konkurrensutsättning i förening med tydlig prioritering avkärnuppgifterna finns goda möjligheter till detta. Då krävs det docklångsiktiga reformer för att åtgärda systemfel i den offentliga sektorn.Ett förnyat exempel på att regeringen går motsatt väg är förslaget ommaxtaxa i barnomsorgen. Det kränker enskilda familjers valfrihet genom attgöra en barnomsorgsform så gynnad att andra alternativ kvävs. Barn-omsorgen blir i det närmaste socialiserad. Förslaget kränker den kommunalasjälvstyrelsen genom att utformningen är sådan att kommunerna inte längresjälva kan utforma sitt avgiftssystem. Därutöver styr reformen till dyromsorg och kommunerna erhåller inte täckning för de merutgifter somuppstår. Förslaget om maxtaxa är ett nytt exempel på hur staten intervenerar ikommunala frågor med en lösning som inte är anpassad efter olika familjersoch kommuners behov. Ett nytt systemfel uppstår.7.3 Skattebasen är grunden för kommunsektornFör närvarande uppgår den samlade kommunsektorns inkomster till ca475 miljarder kronor (exkl. kommunala bolag). Av detta är kommunalskatteinkomster, statsbidrag(statsskatt) och övriga inkomster. Från 2000 till 2003beräknas kommunernas skatteintäkter öka med 63 miljarder kronor.Grunden för den kommunala ekonomin är således skatteintäkterna ochderas tillväxt. Det bästa sättet att stärka kommunernas ekonomi ochskapa utrymme för god service och lägre skatter är därför att ha en godtillväxt som ger fler skattebetalare. Om t.ex. sysselsättningen ökar så attarbetsinkomsterna stiger med en procent mer än vad somannars blivit fallet ökar kommunernas skatteintäkter med cirka10 miljarder kronor extra. De senaste årens utveckling åskådliggör justdetta förhållande som vi moderater under en följd av år i våra motionerframhållit.Det är inte statsbidragsnivån utan skatteintäkternas utveckling som äravgörande för kommunernas inkomstutveckling. Det är en politik som skaparförutsättningar för en uthållig ekonomisk tillväxt som ger kommunsektornframtida stabila inkomster. Därför är det även för kommuner och landsting såviktigt med ett sänkt skattetryck, ett förbättrat företagsklimat ochstrukturellareformer som skapar uthållig tillväxt och som ger kommuner och kommun-medborgare gynnsamma förutsättningar och välstånd.Kommunernas ekonomiska problem löses sålunda bäst genom en politiksom leder till att fler jobb växer fram och att kunskapsinnehållet - ochdärmed lönebetalningsförmågan och arbetsinkomsterna - ökar.7.4 Sänkt kommunalskatt och ökat oberoendeKommunalskatten är särskilt för låg- och medelinkomsttagare dentyngsta skatten att bära. Det gäller inte minst flertalet pensionärer. Det ärdärför en angelägen statlig uppgift att medverka till att det skapasutrymme för sänkta kommunalskatter, även om de faktiska besluten härtas i kommunerna.Den relativt starka ökningen av de kommunala skatteinkomsterna desenaste åren ger ett tydligt utrymme för sänkt kommunalskatt. Dennasituation måste utnyttjas eftersom risken i annat fall är stor att utgiftsnivånökar alltför mycket i kommunsektorn och att produktivitetsutvecklingen heltavstannar. Uppenbarligen inser inte regeringen denna risk då den i sinakalkyler höjer utgiftsnivån i kommunsektorn påtagligt. Innebörden blir attdet utrymme som finns för skattesänkningar förutsätts gå till ökade utgifter,vilket permanentar ett för högt skattetryck i Sverige.Statsbidragen bör därför inte höjas ytterligare för kommunerna. Medhänsyn till pågående nödvändiga omstruktureringar inom sjukhusvården kandock höjningen till landstingen 2001 godtas.För att ge kommunerna en tydlig signal att komma i gång med skatte-sänkningen föreslår vi att de kommuner som sänker kommunalskatten 2001inte behöver betala sin skuld till staten i kommunkontosystemet för moms.Alternativt kan ett förhöjt statsbidrag ges till kommuner som sänker skatten2001.Vår politik går sålunda ut på att sporra kommunerna att genomföra dekommunala skattesänkningar som blir möjliga. Det föreligger i annat fallrisk för att utgiftsnivån höjs med allvarliga framtida problem som följd.Regeringen bör därför skyndsamt lägga fram förslag om lämplig modell föratt stimulera till att kommunala skattesänkningar genomförs de närmasteåren.Vår bedömning är att de avregleringar vi föreslår för kommunerna, denkoncentration till kärnuppgifterna som vi efterlyser och den ekonomiskautveckling som följer av den politik som i övrigt redovisas ger ett uthålligtutrymme för en sänkning av utdebiteringen i flertalet kommuner. De senasteårens utveckling i flera kommuner i bl.a. visar att en målmedveteninriktning på koncentration och effektivitet resulterar i skattesänkningar.Framgång med att hålla kommunalskatten nere kan man också se i svenskakommuner med långvarig moderat ledning.Kontrasten är många kommuner och landsting med långvarigt social-demokratiskt styre där skattenivån drivits upp långt över riksgenomsnittet,trots höga bidragsnivåer. I vårpropositionen anger regeringen att det genom-snittliga kommunala skatteuttaget inte bör öka ytterligare. Några åtgärder föratt förhindra t.ex. socialdemokratiskt styrda högskattekommuner och lands-ting att höja skatten ytterligare aviseras inte. Tydligen förlitar sigregeringenpå att skattesänkningar genomförs i borgerligt styrda kommuner, vilket kanhålla den genomsnittliga utdebiteringen oförändrad.Vi anser att en större skattepolitisk reform bör genomföras de närmasteåren. Vi anvisar i vårt budgetförslag därför 15, 30 och 50 miljarder kronorför en skattepolitisk reform de kommande tre åren. Inom ramen för dettabelopp genomförs, utöver de skattesänkningar kommunerna kan genomföraav egen kraft, kommunala skattesänkningar som således finansieras avstaten.Regeringen aviserar en utredning som bl.a. skall behandla vad som skallavses med kommunallagens bestämmelse om god ekonomisk hushållning.En sådan utredning kan onekligen vara på sin plats mot bakgrund avkommuner som driver högskattepolitik och som låter ekonominsuccessivt försämras. I sådana kommuner blir medborgarna de storaförlorarna. Däremot finns det anledning att varna för att utredningen skallförsöka ange att det skulle ligga något värde i att en kommun bygger upp enegen förmögenhet i stället för att när tillfälle ges sänka skatten. Till exempelinnebär en koncentration på en kommuns kärnuppgifter att vissa tillgångarkommer att kunna försäljas. Ur medborgarens synvinkel är det god ekono-misk hushållning om det kan leda till sänkt utdebitering.Betydelsen av att lönebildningen sker under stortansvarstagande måste understrykas. Erfarenheterna visar hur rekordhögalönelyft för offentliganställda snabbt kan urholka förutsättningarna för dengoda samhällsekonomiska utveckling som kommunsektorn är så beroendeav.Det bör i sammanhanget även framhållas att den demografiska utveck-lingen de närmaste decennierna ställer omfattande krav på den gemensammafinansieringen av en god äldrevård. En annan kärnverksamhet som måstegaranteras god kvalitet är skolan. Genom införandet av den nationellaskolpengen avser vi att säkerställa förutsättningar för detta. Det sagdaframhäver betydelsen av att kommunerna verkligen koncentrerar sig på sinakärnuppgifter och tar till vara alla möjligheter till effektivisering. Samtidigtmåste också de enskilda kommunerna få fördelar av att de lägger en godgrund för en växande skattebas. Utjämningssystemet måste därför förändras.7.5 Ersätt dagens utjämningssystem !Det inomkommunala utjämningssystemet ger mycket märkliga effekterför enskilda kommuner. En hög arbetslöshet urholkar kommunsektornsfasta skattebas, men trots detta blir en enskild kommuns intäkter i deflesta fall högre när andelen arbetslösa är hög. Strukturkostnadstillskottetväxer nämligen med arbetslösheten, som i sin tur betalas med statligaarbetslöshetsersättningar. Först när den arbetslöse flyttar till en kommundär arbete erhålls påverkas kommunens ekonomi negativt. Detta ledertill att kommunerna inte har incitament till att medverka till enekonomisk tillväxt genom att nya jobb skapas. Däremot har de tydligaincitament till att förhindra utflyttning till andra kommuner med jobb.Med färre invånare blir bördan på återstående skattebetalare större.Det utjämningssystem som finns har sålunda direkt skadliga effekterför samhällsekonomin. Kommuner med hög förvärvsfrekvens straffas.Kommuner där nya jobb skapas straffas. Kommuner som kommer in i ennegativ utvecklingsspiral får inte högre intäkter, även om kommunenanstränger sig för att vända sin utveckling.De senaste åren har skattekraften per invånare ökat betydligt överrikssnittet i kommuner som , , , ,, , , , , , ,, , , och . Även ochDanderyd hade en god skattekrafttillväxt. kommun hade landets nästhögsta skattekrafttillväxt då medelskattekraften ökade från . I stort har denna tillväxt i dessa kommuner konfiskerats avskatteutjämningssystemet, vilket ger en orimlig signal ute i skilda regioner.Uppräkningen av berörda kommuner visar också att utjämningssystemet slårblint och ofta träffar mindre kommuner med rätt låg egen skattekraft. Allaincitament till att öka skattekraften är borttaget, vilket kommunernasuccessivt upptäcker och kommer att anpassa sig efter om systemet inteändras.Vi har i olika motioner till beskrivit hurtillväxtfientligt dagens utjämningssystem är. har alltfleruppmärksammat förhållandet och ju detta system får verka destoskadligare blir effekterna eftersom alltfler kommuner anpassar sig till dessmärkliga och tillväxtfientliga effekter. En för många uppenbart negativ sådanär att många tillväxtkommuner finner det alltför kostsamt att tillgodose debehov på t.ex nya bostäder som krävs. Utjämningssystemet konfiskerartillväxtens frukter medan kostnaderna hamnar på den enskilda kommunen.Till detta kommer att kommuner med en befolkning på sammantaget cirka1,2 miljoner människor påverkas av rena Pomperipossaeffekter när den egnaskattekraften ökar. Om en invånare får ökad arbetsinkomst kan kommunenssamlade intäkter minska. Vi har under påvisat dessa orimligaeffekter. Den utredning som studerat förhållandet lägger nu förslag sominnebär att "marginalskatten" på ökade intäkter för en kommun inte skallöverstiga . Det ter sig emellertid absurt att kommunerna skallfortsätta att leva med ett system som innebär att endast några enstaka procentav vad en skattekraftsökning ger skall få behållas.Grunden för relationen mellan stat och kommun måste vara att det somuppburits i kommunalskatt alltid går till den kommun där skatten erlagts. Dåfår den lokala beskattningsrätten också legitimitet i medborgarnas ögon.Regeringens åsidosättande av detta samband är ett grundskott mot denkommunala självstyrelsens grundläggande princip.Utjämningssystemet är sålunda i strid med grundlagen uppbyggt så attkommuner och landsting inte får behålla intäkterna av den skatt som förmedborgarna anges som kommunalskatt. I stället tvingas de bidra till var-andras kostnader och svara för en långtgående inkomstutjämning. Ett målsom skulle uppnås var att minska utdebiteringsskillnaderna, i första hand attkommuner med höjda bidrag och hög skatt skulle sänka sin utdebitering. Detkan nu konstateras att inte ens i detta avseende har någon effekt kunnatmärkas. Kommuner med hög skatt har bibehållit denna.Till yttermera visso har regeringen själv kunnat konstatera att någotstatistiskt säkerställt samband mellan förändringen i utjämningssystemet ochresultatet i enskilda kommuner inte kunnat påvisas.Det är alltså uppenbart att de för många kommuner kraftigt höjda bidrageninte använts till vare sig sänkt skatt eller förbättrat resultat. Kvar står dåattde berörda kommunerna höjt sin ofta relativt höga kostnadsnivå ytterligare.Utjämningssystemets konstruktion har sålunda både konserverat höga skatteri högskattekommuner och höjt kostnadsnivån som systemetmotverkar ekonomisk tillväxt genom att lägga ut negativa incitament påenskilda kommuner. Vi föreslår att det tillväxtfientliga och grundlagsvidrigainom kommunala utjämningssystemet avskaffas per , d v svid den tidpunkt när bör ha hunnit besluta om ett nytt system somstimulerar till ekonomisk tillväxt som det ger tillräckliga bidragtillkommuner och landsting med för sina uppgifter otillräcklig skattekraft.Vi föreslår att en utredning tillsätts med uppdrag att skyndsamt presenteraett nytt bidragssystem för kommunsektorn. Det skall grundas på att systemetskall stimulera landets tillväxt samt vara grundlagsenligt och avsevärtenklare i sin uppbyggnad än dagens svåröverskådliga system.