mot · GO02MJ836 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:MJ836av Saarinen, ()KärnavfallspolitikFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att kärnavfallet skall omhändertas inom landet.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att avbryta den nu pågående platsvalsprocessen baserad påförstudier valda utifrån politisk acceptans.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att en prioritering av de motstridiga funktionsvillkoren för ettframtida slutförvar skall föregå metodval för slutförvar av kärnavfall.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att en strategisk miljöbedömning skall föregåplatsvalsprocessen.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att SKI skall återuppta för att formulera enlegitim beslutsprocess, där den överordnade ambitionen förbeslutsprocessen skall vara att med störst sannolikhet fastställa detsäkraste metodvalet och ett platsval innebärande "rimligtvis bästa berg".6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att information till lokalpolitiker och allmänhet ej skall ingå iSKB:s uppgifter.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att oberoende forskare och enskilda organisationer skall kunnaerhålla medel ur Kärnavfallsfonden för ett ökat kunskapsinhämtande ochförbättrad allsidighet i processen.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att resultat från forskning finansierad via Kärnavfallsfondenskall publiceras i vetenskapliga tidskrifter.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att regeringen bör förtydliga under vilka förutsättningar manavser att utnyttja vetoventilen.110.1 Yrkande 9 hänvisat BoU.Det svenska kärnavfallet kräver en nationelllösningDet råder stor enighet om att kärnavfallet från de svenskakärnkraftsreaktorerna skall omhändertas inom landet. degröna ställer sig bakom denna princip. Kärnavfallsfrågan har nationellkaraktär, men genom sin platsbundenhet kommer det främstaansvarstagandet att krävas av de närboende, både levande ochframtida generationer. Dessa har rätt att kräva att både metodval ochplatsval baseras på en öppen process där den långsiktiga säkerheten äröverordnad. Samhällets skyldighet är därför att utarbeta en demokratiskbeslutsprocess, baserad på insyn, delaktighet och logik, som har de bästaförutsättningar att nå denna ambitionsnivå.Dagens platsvalsprocess måste avbrytas - denär ett felaktigt spår!Då det gäller platsvalet betraktas i folkopinionen den långsiktigasäkerheten som den viktigaste lokaliseringfaktorn. Politisk acceptans ellerkortsiktiga fördelar i form av arbetstillfällen anses däremot inte varaviktiga lokaliseringsfaktorer.Det finns också ett stort ansvarstagande hos det svenska folket i frågan.Svensk Kärnbränslehantering AB () utför årliga opinionsundersökningarsom visar att det finns en stor acceptans för en lokalisering i den egnakommunen under förutsättning att den visar sig vara lämplig. För gemeneman innebär begreppet "lämpligt" att berget i kommunen är det bästa i landeteller åtminstone avsevärt bättre än på ett flertal platser i landet. I enidealsituation borde platsvalsprocessen ha sådan kvalitet så att detta mål kanuppnås.I början av 1990-talet bedrev () det s.k.DIALOG-projektet. Syftet med projektet var att etablera en beslutsprocess ikärnavfallsfrågan för vilken alla huvudaktörer hade förtroende. Ett flertalaktörer, myndigheter, nationella miljöorganisationer och kommunföreträdaredeltog i projektet. SKB valde dock att inte delta. Projektet ledde fram till ettkonsensusdokument där ett flertal rekommendationer framfördes för denfortsatta beslutsprocessen, både då det gällde metodvalsfrågan och platsval.Man konstaterade också att nu gällande regler inte tillgodoser kravet påallmänhetens förtroende. Rekommendationerna finns publicerade i SKIrapport 93:34.I diskuterades svårigheten att klara ambitionsnivån"bästa berg". Man betonade vikten av en successiv elimineringsprocess, därkriterierna för uteslutning är kända i förväg. I denna process skulle en stordelav landet kunna uteslutas, och därefter skulle en lämplig plats kunnaidentifieras. Man ansåg att en sådan process gav störst möjlighet att kommaså nära ambitionsnivån "bästa berg" som möjligt. Parallellt med att pågick, formulerade SKB sin platsvalsprocess utgående frånförstudier, vilket sedermera blev den gällande lokaliseringsstrategin. Detinnebär att platsvalsprocessen bygger på principer som är diametraltmotsatta de principer som enades om.Sålunda bygger på en inkluderingsprocess, där det främstainklusionskriteriet är det som prioriteras lägst av allmänheten, nämligenpolitisk acceptans. I regeringsbeslutet över SKB:s senaste FoU-program,FUD-98, påpekar också regeringen att den geologiska information somerhålls i förstudierna ej är tillräcklig för att rangordna kommunerna utifrånettsäkerhetsperspektiv. Det innebär att dagens lokaliseringsprocess har en låglegitimitet hos allmänheten, vilket i sin tur kan bädda för framtida bakslag närdetta blir tydligt för enskilda berörda (närboende). Bristen på systematik iSKB:s förstudieprocess har påpekats av myndigheterna vid varje FoU-utlåtande . Ändå tillåter myndigheter och regering processenatt fortgå. Den nationella nivån lägger därigenom ett mycket stort ansvar påde ingående förstudiekommunerna. Kommunerna har varken fått ekonomiskaresurser eller tillräckligt med tid och med endast förstudierapporten somgrund, kan det ifrågasättas om kommunerna kan svara upp mot det ansvaret.Dagens förstudieprocess är ett felaktigt spår. Den använder politiskacceptans som urvalskriterium, inte förstudiekommunens fysiskaförutsättningar för att kunna bygga ett slutförvar för kärnavfall.Därför måste dagens förstudieprocess möjligt avbrytas för attåterupptas först då ett antal grundläggande frågor retts ut:- Klarhet i metodfrågan om hur kärnavfallet skall förvaras.- En strategisk miljöbedömning måste färdigbehandlas.- återupptas för att formulera en legitim beslutsprocess.Dessa frågor utvecklas i det följande:Klarhet i metodfråganMetodvalet förutsätter att man öppet redovisat de avvägningar som måstegöras om och när det finns funktionsvillkor som till någon del ärmotstridiga. har det i olika sammanhang framkommit trefunktionsvillkor som preciserar kraven på tillsynsfrihet, svåråtkomlighetoch återtagbarhet för avfallet:Villkor 1: Förvaret skall inte kräva övervakning eller underhåll för attfungera. Detta pekar närmast på en "sluten förvaring" där avfallet gjortstillräckligt svåråtkomligt för att skyddas mot oönskade och oavsiktligaintrång.Villkor 2: Förvaret skall utformas så att avfallet kan återtagas om framtidagenerationer skulle vilja reparera eller förbättra förvaret, eller rent avanvändadet klyvbara materialet.Villkor 3: Förvaret skall utformas så att möjligheten till återtagande avavfallet snabbt ska kunna brytas om framtida generationer finner att riskermed återtagbarheten är större än fördelen därav.Det är uppenbart att det finns en motsättning mellan kravet påsvåråtkomlighet och kravet på återtagbarhet. Här måste samhället göra enprioritering, vilket bäst sker i en fortsättning av DIALOG-projektet.SKB:s nuvarande metodval, KBS 3-metoden, innebär att det inkapsladekärnavfallet placeras i berg med cirkulerande grundvatten. Utfallet avjämförelser mellan KBS 3-metoden och andra metoder beror på vilkaavvägningar samhället vill göra mellan olika funktionsvillkor baserade på denövergripande ambitionen att inte belasta kommande generationer medonödiga risker eller ansvar. KBS 3-metoden kan t.ex. endast matcha enförvaring i djupa borrhål om och när man prioriterar funktionsvillkor 2 förefunktionsvillkoren 1 och 3.Återtagbarheten känns vid en första, ytlig betraktelse som ensäkerhetsventil. Det har också med personliga värderingar att göra. För vissamänniskor är det en självklarhet att framtidens generationer ska skyddas fråndetta avfall som av många beskrivs som det farligaste människan har skapat.För andra står det klart att valfriheten är viktig och att människorna måste geschansen att välja ifall man vill använda det utbrända kärnbränslet som enresurs.För att uppfylla planen om en återtagbarhet måste vi lämna informationangående förvarets innehåll, om vad vårt samhälle har använt stavarna till,vidare om farorna vid en exponering och beskrivningar av hur man gör för attta sig ner i förvaret. Informationen ska förvaras i arkiv under hundratals,kanske tusentals år. Det är mycket viktigt att fråga sig hur denna informationkan komma att läsas . Finns det en rimlig möjlighet att formuleraden så att människor om 1 förstår vad som står skrivet? harSSI varnat för att kärnkraftverken som ska avvecklas inte får ligga för länge imalpåse innan rivning sker. Man ser en risk för att begrepp ändrar innebördoch att kompetens förloras och det bara på en period av . Om manvärderar framtida generationers handlingsfrihet högre än skyddet avframtiden, måste man på ett trovärdigt sätt garanterainformationsöverföringen så att det blir möjligt med kontrollerbart återtag.Om detta ej är möjligt får vi en situation med ett okontrollerbart återtag,vilketkommer att innebära stora risker.Det är mycket viktigt att en prioritering av de olika funktionsvillkorenföregår platsvalsprocessen. Funktionsvillkoren kommer att vara vägledandedå det gäller metodvalet, och metodvalet är i sin tur vägledande då det gällerfaktorer som förvarsdjup och bergartsval. Innan dessa parametrar är avgjordakan vi ej avgöra om den information som SKB sammanställer i sina förstudierär relevant.Strategisk miljöbedömning måste föregåplatsvalsprocessenDå det gäller metodfrågan påpekades i vikten av entidig miljökonsekvensbeskrivning - MKB - med hög kvalitet. Dettaställer krav på öppenhet, delaktighet och tillräckliga ekonomiska resurserför andra parter än SKB (kommuner, miljöorganisationer, närboende) iMKB-processen. Man ansåg också att det borde övervägas om MKB-processen skulle arrangeras av annan instans än sökanden för att garanteraopartiskheten. Miljökonsekvensbeskrivningen kommer att utgöra ettunderlagsdokument vid tillåtlighetsprövningen av ett slutförvar, vilket göratt den har juridisk verkan i ett mycket sent läge av beslutsprocessen.Esbo-konventionens artikel 2(7) förespråkar att miljöbedömningar ävenska utföras i planeringsstadiet, en s.k. strategisk miljöbedömning, SMB. Enstrategisk miljöbedömning syftar just till att kunna hantera stora enskildaprojekt av nationell karaktär och ger en möjlighet för en metodprövningfristående från platsvalet.Naturvårdsverket och är de myndigheter som konventionenrefererar till i . Båda dessa myndigheter påpekade i sina utlåtandenöver SKB:s senaste FoU-program, FUD -98, behovet av sådan strategiskmiljöbedömning.Det är helt avgörande att den strategiska miljöbedömningen ärfärdigbehandlad före platsvalet och på så sätt utgör förutsättning för enåterupptagen platsvalsprocess.DIALOG-projektet - nyckeln till legitimitetoch framgångI sammanställdes ett antal krav på den framtidabeslutsprocessen, som både myndigheter, kommunföreträdare ochnationella miljöorganisationer ställde sig bakom. Det utgjorde därigenomett exempel på en unik och värdefull process, som visade på möjlighetenatt nå en beslutsprocess i en mycket kontroversiell fråga som allaingående parter kan acceptera. Ansvariga myndigheter och regering valdedock att inte agera för intentioner när SKB 1992presenterade sin lokaliseringsmodell med förstudier.DIALOG-projektets slutsatser erbjuder en grund för den fortsattaprocessen. Inom dess ram kan beslutsprocessen om funktionsvillkor,metodval och platsval formuleras. Det skulle också innebära att det skapadesett forum för kärnavfallsfrågan på nationell nivå, vilket skulle innebära enmer strukturerad genomlysning av problematiken än vad förstudieprocesseninnebär, då det helt avgörs av vilka initiativ som tas i de enskildaförstudiekommunerna.SKI bör därför återuppta . Syftet är att formulera enlegitim beslutsprocess, där den överordnande ambitionen för beslutsprocessenskall vara att med störst sannolikhet fastställa det säkraste metodvalet och ettplatsval innebärande "rimligtvis bästa berg".Allsidighet i informationen iplatsvalsprocessenI den nuvarande platsvalsprocessen ges de enskilda förstudiekommunernaen roll som kan vara svår att förvalta. Deras ställningstagande grundar sigpå den information de erhåller - där SKB är en totalt dominerandeinformationskälla, vars informationsbudget (/år) för övrigtöverskrider SKI:s kärnavfallsenhets årliga budget.Enligt praxis erhåller SKB medel för informationsinsatser urKärnavfallsfonden. Det ingick dock inte ursprungligen bland SKB:suppgifter. ändrades Finansieringsförordningen (1992:1537) för att gelagutrymme åt denna informationsaktivitet. Principen kan dock ifrågasättas:Ska det ligga på ett exploateringsföretag att vara den huvudsakligainformatören i en förstudiekommun? Är det exploateringsföretagets roll attbygga upp kompetensen hos de lokala kommunpolitikerna? Hur ska dessa isin tur kunna leverera en allsidig information till sina medborgare? För attkringgå denna problematik ställde regeringen i sitt utlåtande över FUD -98() ett krav på allsidighet i SKB:s information. Det är dock intemöjligt att ställa ett sådant krav på ett bolag som representerar ettsärintresse.SKB är inte en statlig myndighet, och kommer därför aldrig att ha ett egetintresse av att verka för en allsidig information. Det är därför tveksamt ominformationsinsatser överhuvudtaget skall ligga på deras ansvar. Istället måstemyndigheter, kommuner och enskilda organisationer i högre grad vara deaktörer som informerar allmänheten. Andra aktörer än SKB måste ocksåkunna bidra då det gäller kunskapsinhämtning och kompetenshöjning ikärnavfallsfrågan.Finansieringsförordningen borde därför ändras så att även oberoendeforskare bereds möjlighet att få sin forskningsverksamhet finansierad viaKärnavfallsfonden, givetvis efter vetenskaplig prövning av ansökningar. Ettgrundkrav från samhället borde också vara att de som finansierar sinforskning via Kärnavfallsfonden är skyldiga att presentera sina resultat ivetenskapliga tidskrifter, vilket, till skillnad från dagens situation, skulleinnebära att kärnavfallsforskningen fick en genomlysning från helavetenskapssamhället.VetoventilenDet kommunala vetot (17 kap 6 § första stycket) innebär attkommunfullmäktige i en kommun aktuell för slutförvar måste tillstyrkaverksamheten för att regeringen, som är den myndighet somtillåtlighetsprövar ett slutförvar för kärnavfall (17 kap 1 §),ska kunna ge tillstånd. Det kommunala vetot är dock försett med ettförbehåll då det gäller slutförvar för kärnavfall, den s.k. vetoventilen(17 kap 6 § tredje stycket), som innebär att regeringen harrätt att köra över kommunens veto. Det råder otydlighet om undervilka förutsättningar regeringen har rätt att utnyttja vetoventilen. I mångakommuner framförs ståndpunkten att regeringen aldrig kommer attutnyttja den. I SKI:s skrift framkommer dock attregeringen har rätt att gå emot ett fullmäktigebeslut under förutsättning att"noggranna undersökningar har gjorts på minst två platser". SKI:stolkning av vetoventilen är alltså att regeringen har rätt att använda denefter provborrningarna.Det är inte ansvarsfullt gentemot de i den nuvarande platsvalsprocesseningående kommunerna att det finns olika tolkningar av vad vetoventileninnebär. Regeringen bör därför förtydliga under vilka förutsättningar manavser att utnyttja vetoventilen.Stockholm den 4 oktober 2000Ingegerd Saarinen (mp)