mot · GO02Kr292 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Kr292av , ()Kulturpolitik mot orättvisor och för demokratiSammanfattningVänsterpartiet lägger i motionen fram en rad förslag ägnadeatt stärka kulturen och demokratin. Den första fasen i denkulturpolitiska utveckling som startade med 1974 årskulturproposition har i stort sett genomförts, innebärandeatt det byggts ut en kulturell infrastruktur avkulturinstitutioner - musik- och teaterinstitutioner, bibliotekosv. i hela landet. Det är dags att gå vidare. Utgående från deav antagna kulturpolitiska målen vill vi söka nyavägar att komma tillrätta med de orättvisor och denojämlikhet som alltjämt råder och stävja den nyliberala vågsom vill slå sönder det som byggts upp och låta marknaden,dvs. enskilda människors köpkraft, vara avgörande för vemsom ska ha tillgång till kulturen.Vi föreslår i motionen en samordning av de olika budgetområdena så attkulturen äntligen kan ges möjlighet att genomsyra samtliga samhällssektorer.Vi vill ha en utredning som ser över penninganslagens väg genomKultursverige för att se vilka förbättringar som kan göras. Vi begär en analysav hur stor del av kulturmedlen som kommer kvinnor resp. män till godo, ochvi begär att de överhyror som kulturinstitutionerna betalar till staten skaåterföras till kultursektorn. Vi vill att ska få i uppgift atterbjuda utbildning av kommunala och regionala politiker för uppdraget atthandha kulturpolitiken och integrera kulturen med övriga områden, somskola, vård, barnomsorg, miljö, och vi begär att man tar upp de problem medjävsförhållanden som uppstår i anslags- och stipendiefördelningen. Vi krävervärnande av den kulturella yttrandefriheten och därmed begränsning avfenomenet sponsring och vi begär att allmänhetens kulturarv ska görastillgängligt för allmänheten - genom att arkiv- och museisamlingar IT-anpassas och samordnas så att de kan läggas ut på nätet. Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning meduppdrag att ta fram förslag till hur en ekonomisk och innehållsmässigsamordning mellan kultursektorn och övriga utgiftsområden skallgenomföras i enlighet med vad i motionen anförs.2. begär att regeringen tillsätter en utredning med syfte att seöver kulturpolitikens struktur samt återkommer med förslag till åtgärder ienlighet med vad i motionen anförs.3. begär att regeringen tillsätter en parlamentarisk utredning meduppdrag att se över hyrorna för kulturens ändamålsfastigheter i avsikt attöverskjutande medel i enlighet med vad som anförs i motionen skallåterföras till kultursektorn.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om obalansen i de kulturpolitiska fördelningssystemen och omutredning av "verkningsgraden" av de medel fördelar liksomav anslagspengarnas väg genom den administrativa apparaten.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs imotionen om att uppdra åt att utreda hur stor andel av demedel rådet fördelar som kommer kvinnliga respektive manligakulturkonsumenter och kulturutövare till del.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av könsindelad statistik på alla kulturområden.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av kompetensutveckling på lokal och regional nivåsamt erfarenhetsutbyte mellan nivåerna.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att bevaka utvecklingen när det gäller kultursponsring samt attvärna yttrandefriheten i det konstnärliga skapandet.9. begär att regeringen tillsätter en utredning som i enlighet meddet som anförs i motionen ser över förutsättningarna för en samverkanoch IT-anpassning på arkiv-, biblioteks- och museiområdet så att såvälpersonal som allmänhet och forskare får tillgång till parallellsökningar iarkiven.InledningVänsterpartiet vill hävda ett kulturbegrepp som inte baraomfattar de olika konstarterna och konstområdena. Kulturenska vara pluralistisk, det vill säga stå för tolerans och respektoch den ska genomsyra alla samhällssektorer. Det ska varaen kultur som gläds åt mångfalden i kontakter mellanmänniskor, som innefattar bildningssträvanden och somsträcker sig ut till samhällets yttre miljö - till stadsbilden,bostadsområdet, gator och torg - och som finns som ennaturlig del i vården, i skolan, inom barnomsorgen. I detperspektivet är det viktigt att vi funderar över hurkulturmedlen hanteras på statlig, regional och kommunalnivå. Det är också viktigt att fundera över vilken rollkulturen spelar och bör spela i kontakterna länder emellanliksom inom landet och mellan människorna.Kulturpolitiken bör syfta till tillgång till och delaktighet i kulturen för allamänniskor i samhället. En kulturpolitik som lyckas ska då innebära att flermänniskor får tillgång till och deltar i fler former av kultur. Detta deltagandeoch detta möte mellan människa och människa liksom mellan människa ochkulturyttring är själva demokratins kärna. Kulturen och konstarterna germänniskor verktyg att kommunicera med, att uttrycka sina känslor och tankari. Vissa är bra på att kommunicera med ord och i skrift, andra med fysiskrörelse, dans, mim osv. Det viktiga är att var och en via kulturensuttrycksformer kan uttrycka sig själv och förstå andra människor ochfrämmande företeelser. Inte alla förstår att läsa en lagtext, men den moral somlagen står för kan uttryckas med olika medel, så att alla får möjlighet attpåverka samhället i den riktning de anser vara rätt. Folkbildningen med sinademokratiska arbetsformer och sin förmåga att integrera de mest skildagrupper - invandrade, funktionshindrade, personer med sociala handikapp -spelar en oerhört viktig roll för kulturen och demokratin.På detta vis blir kulturen en del av den process som ger demokratin liv.Men vi måste också ha råd att vara delaktiga i och ta del av kulturutbudet.Låga priser och starkt offentligt stöd är en förutsättning för att folk ska tasigtid till kultur. Kulturen får inte bli beroende av kommersiella aktörer för atthålla priserna nere - det är bara ett offentligt stöd som kan garanteraatt alla, oberoende av social bakgrund, får någotsånär lika chanser. Vilkenbetydelse priset har visar t.ex. det faktum att folk strömmar till ModernaMuseet just när det är gratis inträde liksom att det är överfullt iStockholms parker när ger gratisföreställningar, detta bara för attta ett par exempel från huvudstaden.Kulturpolitiken och kulturstödet behövs, om kulturen ska bli dendemokratibärare som den kan vara.BakgrundVänsterpartiet antog som första politiska parti ettkulturpolitiskt program . beslutade1974 om en uppsättning kulturpolitiskamål. Det rådde då en betydande politisk enighet om målenoch om att det gällde att bryta geografiska, ekonomiska ochsociala barriärer på kulturens område. Målen reviderades iett riksdagsbeslut , men i stort sett är innehållet frånsjuttiotalet bibehållet. Decentraliseringsmålet har dock tagitsbort. En viktig del kulturpolitik har varitinstitutionsbyggandet. Runt om i landet har det byggts uppinstitutionsteatrar, museer, musikinstitutioner och bibliotek.Det är kommuner och landsting som till största delen harfinansierat en imponerande kulturellinfrastruktur. Den processen är nu så gott som avslutad ochvi står inför nästa fas i utvecklingen.I 1996 års mål har man tagit bort kravet på att kulturpolitiken ska utformassärskilt med hänsyn till "eftersatta grupper" och ersatt detta med att den skaverka för "allas" möjlighet till delaktighet. Vi i anser attdennaformulering är svagare, men anser att det i dagens läge finns viktigareuppgifter än att ta strid om utformningen av målen. Vi har också tidigaremotionerat om behovet av att lägga till ett jämställdhetsmål. Det kravet har viingalunda släppt, men viktigare än att upprepa redan framförda krav anser vinu att det är att arbeta vidare utifrån de mål vi har och försöka se till att de fåren praktisk innebörd: för kvinnor och män, för barn och gamla, förfunktionshindrade och icke funktionshindrade, för flyktingar lika väl som förinvandrade och svenskfödda. Och för dem som med målformuleringkallades "eftersatta grupper". Därför har vi i den här motionen lagt fram ettantal förslag som vi menar påverkar själva kulturpolitikens struktur ochinnehåll och därmed i förlängningen människors liv och hela samhälletsdemokratiska grundstruktur. Vi har inte särskilt tagit upp folkbildningen - hurviktig denna än är som demokratiskt instrument i samhällsbyggandet - inteheller konkreta exempel på hur kulturinstitutionerna ska anpassas förfunktionshindrade. Vi har inte annat än flyktigt berört språkets och böckernasbetydelse och inte hur ett kulturellt utbyte mellan länder eller kulturellkorsbefruktning i våra invandrartäta storstadsförorter ska gå till. Detta tasuppi andra sammanhang. Vi tycker ändå att flera av de kulturpolitiska målen ärklart applicerbara på de förslag vi lägger.Om de kulturpolitiska målen försvagats till sin utformning i 1996 årsversion så är det givetvis ingen tillfällighet. På allt fler håll i landet,liksom iriksdagen, pressar den nyliberala ideologin på och vill avskaffakulturpolitiken förebärande att "folk vet bäst själva vad de vill ha" - som omsamhällets stöd inte skulle ha någon betydelse för vilka som har råd attefterfråga just det de vill ha.Den moteld som behövs är kraftigare än ett ordbyte i dekulturpolitiska målen.Vänsterpartiet menar att dessa mål är bra nog att arbeta efter tills vidare -och att det som behövs mest är att politikerna i landet, inom alla politiskapartier och alla politikområden, bringas till insikt om vad de innebär ochbörjar använda dem i praktisk politik. Därför föreslår vi bland annat enutbildning av landets politiker. Och vi hävdar att kulturen måste integrerasmed alla politikområden.De kulturpolitiska mål som antog är följande:- att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla attanvända den- att verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och tillkulturupplevelser samt till eget skapande- att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet ochdärigenom motverka kommersialismens negativa verkningar- att ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande ochobunden kraft i samhället- att bevara och bruka kulturarvet- att främja bildningssträvandena- att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturerinom landetDags att gå vidareDen svenska kulturpolitiska modellen innebär statligstyrning via kulturpolitiska riktlinjer men inom dessa ramarfull konstnärlig frihet för kulturinstitutionerna och utövarna.De kulturpolitiska målen och deras närmare uttolkning ärpolitikernas verktyg. Förutom att det rått politisk enighet ommålen har det, åtminstone fram till , ocksårått full enighet mellan partierna om att det behövs en aktivkulturpolitik om målen ska kunna nås.I anser vi nu att det är dags för den andra fasen iutvecklingen av kulturpolitik. Nätet av kulturinstitutioner över landetär utbyggt eller i stort sett utbyggt och i stället för att nöja oss med en iochför sig "rättvis" kulturell infrastruktur måste vi nu våga lyfta framolikheternaför att bättre svara upp mot de skiftande behov som finns i landet ochåstadkomma en nystart i utvecklingen av kulturlivet, demokratin ochpolitikens innehåll. Vi måste granska systemet för fördelning av resurservilket nu har på nacken, utvärdera verksamheten mot målen ochrätta till det som kan bli bättre. Vi bör se över verksamhet ochstruktur. Detta för att ge bättre möjlighet åt den kompetens som finns på rådetatt spridas ut till den regionala och lokala nivån. Vi vill se en ringar-på-vattnet-effekt och undersöka om satsade resurser på ett bättre sättskulle kunna uppfylla de regionala och lokala behoven. Genom utbildningoch fortbildning av politikerna på regional/lokal nivå och med hjälp av ettreferensgruppssystem bestående av kulturutövare, menar vi att dekulturpolitiska insatserna skulle kunna bli mer träffsäkra och bättre motsvarade kulturpolitiska målen. Dessa mål måste fås att genomsyra samtligakulturpolitiska områden och även övriga samhällssektorer. Kultur i vården,kultur i skolan osv. skulle på ett naturligt sätt bli en del av såväl statensekonomi som regionernas och kommunernas. En större andel av Kulturrådetsverksamhet skulle utgöras av kompetenshöjande och uppföljande åtgärdergentemot de kulturpolitiska verksamheterna på samtliga plan, sommer av anslagsfördelning läggs ut på regionerna.Att ställa upp mål är en sak, att ta strid för kulturen en annan. Alla villverka kulturvänliga men få vill prioritera kulturen. När inköp av konst tillsjukhuset ställs mot antalet vårdplatser eller inköp av teater- ochdansföreställningar till skolan mot inköp av läroböcker - då går det att förutseatt kulturutgifterna får stå tillbaka.Måste dessa behov ställas mot varandra?Vi äger kunskap om att skapande verksamheter och kulturupplevelserfrämjar hälsa och inlärningsförmåga och utgör grunden för att kvinnor ochmän, unga och gamla ska kunna fungera som delar i en levande demokrati.Svaret borde alltså vara lätt att ge. Båda delarna behövs: vårdplatserna ochbildkonsten, läroböckerna och dansen. Men politik är lika fullt inte bara attvilja utan också att prioritera.I det budgeteringssystem vi har har kulturen en budget för sig, ochsjukvård, omsorg och skola är helt andra utgiftsområden. Det förekommervisserligen flöden emellan de olika områdena, men dessa är få och begränsadeav fasta bestämmelser.Integrera kulturen i allaverksamheterNär det gäller byggsektorn har det länge funnits en s.k.enprocentsregel - en procent av byggkostnaderna ska kunnaanvändas till utsmyckning. Tyvärr har den inte varitbindande ens för statlig byggenskap, och man har mycketriktigt inte heller nått upp till enprocentsnivån genom åren.Likafullt kunde enprocentsregeln fungera som idégivare viduppbyggnaden av ett system där en positiv och medvetenkultursyn integrerades i de flesta utgiftsområdena:utbildning, arbetsmarknad, arbetsliv, hälsovård, sjukvård ochsocial omsorg, samhällsplanering och bostadsförsörjning,allmän miljö- och naturvård osv.Det kommer givetvis fortfarande att behövas ett särskilt politikområde förkulturen. är emellertid av den åsikten att det äntligen måstehända något som ändrar det förhållande som kulturpolitiken, trots högaambitioner, inte lyckats ändra på: att tillgången till kulturfortfarandeär klassbunden och de ekonomiskt välbärgade har ökat sitt försprångoch kunnat vidmakthålla sin kulturkonsumtion med hjälp av sina pengar.Förutom en social ojämlikhet finns dessutom en geografisk sådan. Tidigarehar åtminstone för ungdomens del skolan utjämnat en stor del av skillnaderna,men i och med den nedrustning av den offentliga sektorn som ägt rum påsenare år har klyftan mellan elever från fattigare och rikare hem återigen ökat.Det har blivit följden bl.a. av musik- och kulturskolornas allt högre avgifter.Vänsterpartiet föreslår att regeringen får i uppdrag att tillsätta enparlamentarisk utredning med uppdrag att ta fram förslag till hur enekonomisk och innehållsmässig samordning mellan kultursektorn och övrigautgiftsområden ska genomföras.Vänsterpartiet föreslår också att regeringen får i uppdrag att tillsätta enparlamentarisk utredning i syfte att se över kulturpolitikens struktur ienlighetmed vad som sagts ovan samt att återkomma med förslag till åtgärder.Sluta leka marknad medkulturhyrornaDet flyter över stora summor från kultursektorn till denövriga statsbudgeten via , som har tilluppgift att ta in marknadsmässiga hyror avkulturinstitutionerna för deras ofta gamla och sedan längeavskrivna byggnader. En till kulturutskottetinkommen skrivelse/utredning författad av på uppdrag avFinansdepartementets Expertgrupp för studier i offentligekonomi (), Leka marknad, behandlarkulturinstitutionernas hyror. Denna utredning har fört medsig att regeringen nu lovat se över hyressituationen.En del pengar flyter också från tillkulturarbetsförmedlingarna osv. (25 miljoner ). Inomregionalpolitiken har man börjat räkna med kulturverksamheterna som enintegrerad del och avsatt för sådanaverksamheter i de s.k. stödområdena. Dessa inflöden till kultursektorn är dockförsumbara i jämförelse med vad som flyter ut via Fastighetsverketsmarknadshyror.Det torde finnas olika sätt att komma tillrätta med detta problem, när manväl kommit överens om att det är ett problem. Av budgetpropositionenframgår att detta även är regeringens åsikt (Uo17, sid 26).Även framstående borgerliga samhällsdebattörer, som förre chefredaktörenvid (DN 991125), menar attkultursektorn inte mår bra av att behandlas som en del i en marknad. "Låt ossbörja med att söka begränsa marknadsekonomin till näringslivet", sägerZetterberg. Detta är en bra utgångspunkt, även om den här är uttalad av en avVänsterpartiets politiska motståndare. Om således fårpolitikernas uppdrag att sluta "leka marknad" kan kulturinstitutionernas hyrorsänkas radikalt. En annan möjlighet är att fortsätta att ta in ett överskotttillstaten för att sedan fördela pengarna inom kultursektorn. På detta vis kan detfinnas en möjlighet till omfördelning mellan exempelvis institutioner och friakulturutövare och grupper. Dock måste man givetvis tillförsäkrainstitutionerna en rättmätig del. Följden av åtgärderna får inte bli att hyransänks och motsvarande del av en institutions anslag dras in. Vänsterpartietanser att bör ge regeringen i uppdrag att tillsätta en parlamentariskutredning med syfte att se över hyrorna för kulturens ändamålsfastigheter iavsikt att överskjutande medel återförs till kultursektorn.Utvärdera anslagensverkningsgradI dag strömmar kulturmedlen genom Kultursverige viapolitiskt fastställda kanaler: Från regeringen/viaregionala/lokala organ och arrangörer till kulturutövarna föratt slutligen förhoppningsvis resultera i glädje och nytta förallmänheten/publiken. Hur mycket får publiken ut av desatsade medlen (pengar som den i princip själv satsat viaskatten)?Om vi helt enkelt skulle räkna ut vad Rikskonserter får i anslag ochdividerar det med antalet givna konserter, och sedan göra en liknandeuträkning när det gäller Länsmusiken i något län för att slutligen se vad detkostar om en musikgrupp själv säljer sin konsert direkt till publiken - såskulle vi få vi en mycket högre kostnad per föreställning förrikskonsertproduktionen än för länsmusikens dito och återigen en myckethögre kostnad för länsmusikens produktion än för musikgruppens. Detta ärantagligen inte ägnat att förvåna. Men skillnaden kan vara så stor som femgånger eller mer i varje steg! Tittar vi istället på teaterområdet så ärskillnaderna med största säkerhet inte mindre.Givetvis kan man inte bara räkna på det här enkla viset och dralångtgående slutsatser av det. De olika arrangemangen har olika stor publikoch institutionerna, organisationerna, mellanhänderna har sina uppdrag somde fått av politikerna. De ska sträva efter att nå nya grupper, de skatillgodosekrav på tillgänglighet för funktionshindrade, de har vissa kvalitetskrav osv.De ska därtill försörja sig själva - om de inte hör till den s.k. socialaekonomin, det vill säga jobbar i en ideell organisation.Vänsterpartiet vill att regeringen ser över och analyserar obalansen i dekulturpolitiska fördelningssystemen och redovisar "verkningsgraden" avrespektive anslag samt "vart pengarna tar vägen" på vägen från statskassantill konsumenten. I analysen bör även ingå att studera de idéburnapublikorganisationernas och frivilligorganisationernas insatser och hur dessakan värderas.Detta kan göras som en del i någon av ovannämnda utredningar ellerutanför dessa. Vi föreställer oss att det är lämpligt att uppdraget läggs ut påoberoende forskare.Kulturutövare och publik bestårav kvinnor och mänVänsterpartiet har tidigare begärt att regeringen ska ges iuppdrag att utvärdera fördelning avkonststödet för att klargöra om det förekommerkönsdiskriminerande skillnader. Den nya utgåvan avKulturstatistik, som tagits fram av , är mycketvälkommen och ett välbehövligt hjälpmedel i politiken.Tyvärr innehåller den mycket litet av könsindelad statistik.Vid läsningen är det lätt att glömma bort att kulturutövareoch publik består av kvinnor och män och i statistiktablåernaoch grafikerna finns inte mycket att hämta för den som villveta exempelvis hur många av de 72 miljoner böcker somfolkbiblioteken lånat ut totalt under1998 som lånats avkvinnor resp. män. Studieförbunden redovisar dock trogetsina studiecirkeltimmar könsuppdelat, och de konstnärligahögskolorna har så gott som genomgående flerutexaminerade kvinnliga elever än manliga.Men hur stor del av de statliga kulturresurserna kommer kvinnorna ochflickorna till del, sammanlagt? Hur mycket får de kvinnliga kulturutövarnajämfört med de manliga? Kulturen är härvidlag ett intressant område,eftersom kvinnornas ställning där på vissa håll är stark. Vi känner till att"dentypiska teaterbesökaren är en välutbildad kvinna i någon storstadsregion"medan "den typiska icke-besökaren är en manlig lågutbildad äldre personbosatt på landsbygden eller en mindre ort", men sedan kommer vi inte mycketlängre.Ett exempel på könsobalans har vi fått via uppgifter från . På 20 statligt finansierade långfilmer har endast 5 bidrag gåtttillkvinnliga filmskapare/regissörer. Då hjälper det inte mycket att antaletkvinnor utexaminerade från är lika stort som antaletmän.Vänsterpartiet anser att bör få i uppdrag att ta fram svar påfrågorna hur mycket av de medel rådet fördelar som når ut till kvinnorrespektive män i deras egenskap av passiva utövare (publik/lyssnare/tittare)resp. aktiva (professionella konstnärer och amatörer inom olika konstarter).Kulturrådet bör redovisa uppdraget i sammanhållen form och med en analysav resultaten. Ett sådant underlag är en förutsättning för att politikerna skakunna ta ställning till eventuella åtgärder.Kulturrådet bör även få i uppdrag att inför kommande utgåvor avkulturstatistiken eftersträva könsindelad statistik på samtliga områden.Utbyta erfarenheter och spridakompetenserMånga kulturpolitiska beslut fattas i kommuner,landsting och regioner. Det är helt i linje medVänsterpartiets politik att kulturpolitiken förs ut på regionalnivå och på så sätt kommer närmare dem de berör, och viräknar med ytterligare regionalisering av kulturpolitiken.Likaså räknar vi med att kulturen alltmer skakomma att genomsyra fler sakområden. Vi välkomnar ensådan utveckling men ser att den kan komma attmedföra problem om inte vissa behov som kommer upp idetta sammanhang uppmärksammas . Kulturfrågornasprids och kommer att spridas på allt fler händer. Detta skerockså när kulturnämnderna i många kommuner slås ihopmed exempelvis fritid och skola.De kulturpolitiska mål som antagit är den grund somkulturpolitiken i landet ska vila på. Kunskap om och insyn i vad dessa målgrundar sig på och innebär är inte alltid en självklarhet för alla debeslutsfattare som får kulturfrågor på sitt bord. Och utvecklingen går alltsådärhän att dessa blir ännu fler.Kulturrådet har en stor samlad kompetens och tjänstemännen där harmånga kontakter och mycket information som fler skulle ha nytta av att ta delav. Lika väl är vi övertygade om att det finns mycket kunskap, informationoch erfarenhet att föra över från den lokala/regionala nivån till den statliga.Vänsterpartiet anser därför att bör få i uppdrag att regelbundetgenomföra samlingar för erfarenhetsutbyte med beslutsfattare på regional ochkommunal nivå och därtill att erbjuda ett program för kompetensutvecklingför de politiker och andra beslutsfattare som kan vara aktuella isammanhanget. Förslagsvis sker det genom att göröverenskommelser med resp. kommun, landsting eller region.Överenskommelsen ska även omfatta fördelningen av det ekonomiskaansvaret och den ska ta upp frågan hur utbildningen ska undgå att bli enengångsinsats som snabbt faller i glömska när nya politiker och tjänstemän tarvid utan att den befästs som ett återkommande inslag.