mot · GO02Ju929 · 2000-10-05 00:00:00 — Det måste vara en absolutplikt för skolan att informera föräldrarna om deras barn uppvisar oroandetendenser. Lärarna måste också få en kontinuerlig och aktuell fortbildningom narkotikan och dess verkningar och symptom.9 Åtgärder då brott begåttsNyfattigdom, social segregation och utanförskap är påtagliga inslag i densociala verklighet som karakteriserar praktiskt taget alla våramedelstora och stora städer. Enligt polisen kommer de flesta rånarna frånolika förorter och majoriteten uppges vara ungdomar med utländsktursprung. Rånarna är unga. Många är och därmed skickarpolisen över ärendet till socialen om de åker fast. En politik mot socialsegregation och socialt utanförskap är en av våra prioriterade uppgifter.Familj, skola och samhälle måste tidigt hindra att unga dras in ikriminalitet och drogmissbruk. Trots goda insatser går det snett för en del avvåra unga. Oavsett orsaken till misslyckandet, måste samhället tidigt fångaupp och föra dessa unga människor tillrätta. De riskerar annars att fastna idrogmissbruk, annan brottslighet och misär.En viktig komponent i uppfostran är att lära sig ta ansvar för sinahandlingar och hindra unga människor från att skaffa sig en kriminellidentitet. Här brister, enligt vår mening, det svenska rättssamhället.Det finns naturligtvis många olika skäl till varför en ung människa inlederen brottslig karriär, som i sin förlängning kan leda till allt grövre brott. Detkan bero på att den unge har saknat det stöd som de flesta föräldrar ger ochvill ge sina barn. Det kan bero på att skolan inte har tagit itu med problemenunder skoltiden. Ett är dock säkert. Det sämsta är att sticka huvudet i sandenoch inte se vad som håller på att hända. I de fall där både familj och skola harmisslyckats måste samhället ta sitt ansvar. Det är inte humant mot ungamänniskor att samhället gång på gång reagerar med en "icke-reaktion". Detgäller att ta sig an den unge. Detta är att bry sig om.9.1 Föräldrars roll under utredning och processEnligt lagen om unga lagöverträdare skall vårdnadshavare normaltinformeras när en person begått brott. Vårdnadshavaren skallkallas till förhöret och också informeras om tid och plats för rättegång. Isamma lag stadgas även att företrädare för skall närvara vidförhöret. Dessa stadganden ger uttryck för allvarliga brister i synen påföräldrar och deras roll.- Om en av föräldrarna ej är vårdnadshavare kallas han/hon varken tillinformation eller till förhör. Den förälder som inte är delaktig i vårdnadenräknas inte som betydelsefull för den unge.- skall närvara men vårdnadshavaren kallas endast tillförhör. anses viktigare för den unge än föräldrarna.- Föräldrar behöver inte kallas till rättegång. Denna utformning ger lättintrycket av att socialarbetare är viktigare än föräldrar/vårdnadshavaren.Den unge uppfattar inte detta förhållande ur den vuxnes perspektiv utanriskerar att se icke-vårdnadshavares frånvaro som ett bevis för föräldernsbristande engagemang. Enligt vår uppfattning bör föräldrar kallasoberoende av om de är vårdnadshavare eller ej. Lagen bör ocksåuttryckligen föreskriva en skyldighet för föräldrar att närvara både vidförhör och vid rättegång.Lagen om unga lagöverträdare föreskriver även att vårdnadshavare ärberättigade till ersättning enligt samma regler som gäller för vittnen. Enligtvår uppfattning ingår det i föräldrarollen att aktivt deltaga när barnet försattsig i svårigheter. Föräldrarnas närvaro bör främst ses som väsentligt för barnetoch icke för det allmänna. Rätten till ersättning för inställelse bör därförslopas för föräldrar.9.2 Registrering av minderåriga lagöverträdareI dag saknas det förutsättningar för snabba ingripanden mot ungamänniskor som är på väg att utveckla ett kriminellt beteende. Det harlänge varit ett moderat krav att även den som är och skäligenmisstänkt för brott skall registreras. Enligt vår uppfattning är det av storbetydelse för polisens kartläggning av brott och brottsbekämpning i stortatt även brott som begås av minderåriga lagöverträdare kan omfattas avpolisens misstankeregister. Därmed skulle bl.a. möjligheterna till snabbaingripanden mot unga som är på väg att spåra ut förbättras betydligt,vilket måste tillmätas stor brottsförebyggande betydelse.En 15-åring som grips av polisen kan till synes ha ett alldeles "rent"förflutet, medan han i själva verket kan ha gjort sig skyldig till ett flertalbrott.En möjlighet till registrering skulle ge polisen och andra rättsvårdandemyndigheter en betydligt mer klar bild av den gripne och den situation hanbefinner sig i. Vidare skulle en registrering möjliggöra en mer rättvisandestatistik över brott som begås av barn . Att så kan ske ärnaturligtvis av stor betydelse vid planering av brottsförebyggande åtgärder iallmänhet och insatser mot ungdomsbrottslighet i synnerhet.Införandet av ett registreringsinstrument skulle vara mycket värdefullt ipolisens arbete med att kartlägga och bekämpa ungdomsbrottsligheten. Det ärförvånande att regeringen inte tillmätt detta faktum betydelse,särskiltsom regeringen i proposition 1994/95:144, Riktlinjer för registrering avpåföljder, uppgav att misstankeregister skall användas främst för samordningav olika brottsutredningar beträffande samma person. I konsekvens härmedbör regeringen ta initiativ till lagstiftning som ger polisen möjlighetattregistrera även personer som skäligen kan misstänkas för brott.9.3 MedlingEn viktig komponent i uppfostran är att lära sig ta ansvar för sinahandlingar. är det viktigt att hindra unga från att skaffa sig enkriminell identitet. Ett sätt att motverka att unga människor, som påbörjarett asocialt leverne, identifierar sig med vanekriminella är att låta de ungakänna att de får ta ansvar för sina handlingar. Här brister den svenskamodellen. Bristen består i att inget åtal väcks. kan en ung människauppleva att påföljder som döms ut är en icke-reaktion från vuxenvärlden.I stället tar över och den unge får hjälp att finna skulden tillsitt beteende utanför sig själv.Den borgerliga regeringen (1991-1994) gav Riksåklagaren () i uppdragatt utarbeta en modell för hur s.k. medlingsverksamhet skulle kunna bedrivas.Av olika skäl blev uppdraget inte redovisat förrän långt efter den angivnatiden. När väl redovisning skett avvaktade regeringen med att följa upp RÅ:sförslag. fattade beslut om att inte avvaktaytterligare beredning från regeringen. uttalade att det börankomma på regeringen att genast utarbeta en samordnad och rikstäckandefortsatt försöksverksamhet, och denna försöksverksamhet bör inledas så snartsom möjligt.De åtgärder som regeringen har vidtagit med anledning av riksdagensbeslut består av ett uppdrag till Brottsförebyggade rådet (BRÅ) ochKommittén för brottsförebyggande arbete att stödja enskilda projekt. skall den särskildautredaren presentera sin utredning.Av BRÅrapporten framgår att det fortfarande finns behov av ett tydligareregelverk för hur åklagarna, och i viss mån polisen, skall förhålla sig tillmedlingsverksamheten. Ett sådant tydligare skulle kunnamedlingsverksamheten ytterligare genomslagskraft. Enligt vår uppfattningstred regeringens saktfärdiga agerande mot beslut, som innebar atten rikstäckande medlingsverksamhet skulle sättas igång . Regeringenbör nu vidta de åtgärder som föreslås i BRÅrapporten.9.4 FamiljegruppskonferensPå har man tillämpat ett system för ungalagöverträdare, som just syftar till att lära den unge att ta ansvar för sinahandlingar utan att domstol och kriminalvård behöver bli involverade.Detta sker i form av s.k. familjegruppskonferenser. I en sådan, som skalläga rum efter brottet och som förutsätter att den unge erkäntbrottet, deltar gärningsmannen, föräldrar och andra närstående samt offret(om denne samtycker) och till offret närstående personer. En samordnare,utsedd av staten, deltar i den roll som framgår av ordet samordnare. Ävenpolisen är företrädd genom den lokala ungdomspolisen. kan en överenskommelse träffas, som sedanenbart stadfästs av domstol. En viktig komponent är att den unge skall beoffret om ursäkt. Överenskommelsen kan innehålla olika sätt att gottgöraoffret, samt vilka krav i form av exempelvis ideellt arbete för någonfrivilligorganisation som den unge skall uppfylla. Samtliga närvarandevid familjegruppskonferensen skall komma överens ochöverenskommelsen skall sedan följas upp. Någon ansvarig på den ungessida utses. Om det brister i den unges genomförande avöverenskommelsen skall normalt rättegång hållas.Bland fördelarna med familjegruppskonferensen kan särskilt framhållas attden unge tvingas se sin egen roll, att föräldrarna involveras som huvudaktöreri den unges liv och att andra personer i den unges närhet blir medaktörer i denunges liv.På en del håll i har den nyzeeländska modellen blivit förebild förverksamhet. Enligt vår uppfattning bör regeringen nu gå vidare och ta initiativtill en försöksverksamhet med efterföljande utvärdering.10 Nytt påföljdssystem för unga brottslingarI BRÅ:s undersökning om vilka omvärldsfaktorer som kan vara styrandeför brottsligheten i landet (Brottsförebyggande rådetsframtids- och omvärldsanalys, BRÅ 1994:1) understryks behovet av attingripa mot en liten grupp (pojkar till ) i nedre tonåren som, omingenting görs, blir den kärna på ett par hundraåterfallsförbrytare som svarar för den övervägande delen av den grövrebrottsligheten.Av detta kan vi alla dra slutsatsen att det är bättre att reagera , än attbehöva låsa in dem när de passerat vissa åldersgränser och lämnatsocialtjänsten för gott. Så som det är kommer reaktionen ofta för sentoch saknar dessutom ofta verkan. Den unge upplever att han har fåttsamhällets tillstånd att fortsätta att begå brott. Först då den brottsligaverksamheten har pågått tillräckligt eller tagit sig synnerligenallvarlig form och han dömts till fängelse upptäcker den unge plötsligt attsamhället har reagerat på hans brottslighet. Nuvarande ordning är minst sagtotillfredsställande. Som straffsystemet är utformat sviker samhället den ungenär man tydligt visar att man misstror dennes förmåga att ta ansvar för sinahandlingar.I en rad uppmärksammade fall har tonårspojkar somhamnat i bråk gått långt utöver gränserna för ett vanligt slagsmål och brutaltmisshandlat sin antagonist till döds. I vissa fall har domstolen dömt till vårdenligt socialtjänstlagen, i andra fall har man dömt till fängelse. Attdomstolarna enligt det nuvarande påföljdssystemet tvingas döma personerunder till fängelsestraff är ett nederlag för rättssamhället och ocksåtveksamt utifrån konventionsgrundade åtaganden. Bl.a. har ifrågasatts omSverige bryter mot , vars regler rör personer under 18 år.Konventionen uppställer inte något absolut förbud mot frihetsberövande avbarn , men om det sker skall barnet inte placeras tillsammans medvuxna om detta inte är till barnets bästa, vilket det självfallet sällan är.Sverige har förbundit sig att följa konventionen även om den inte är direkttillämplig som svensk lag.Upprepade gånger har regeringen uttalat att insatserna mot ungalagöverträdare har en viktig brottsförebyggande roll. Trots det tog detnärmare innan fick ta ställning till regeringens förslag omettnytt påföljdssystem för unga lagöverträdare (prop. 1997/98:96, bet.1997/98:JuU21). De nya reglerna trädde i kraft den 1 januari 1999.Enligt vår mening byggde beslut om påföljder för ungalagöverträdare på den felaktiga utgångspunkten att det är lämpligt att detöverlåts åt att ta hand om verkställighet avungdomspåföljderna. Detta skall, enligt vår uppfattning, vara en uppgift förkriminalvården. Dagens ordning medför att ungdomarna lätt kan inbilla sig attsamhället ser mildare på deras lagöverträdelser än vuxnas. Detta i sin tur lederalltför ofta till att den unge i fortsättningen inte avstår från att begå brott. Vianser att påföljdssystemet för unga lagöverträdare behöver en genomgripandeöversyn där utgångspunkterna skall vara att verkställigheter av påföljderockså för unga skall ske inom kriminalvården.10.1 Avskaffa påföljden överlämnande av vård inomsocialtjänstenDet nya påföljdssystemet för unga lagöverträdare gäller sedan den 1januari 1999. Vår kända inställning är att reaktioner på brottfrämst är en uppgift för rättsväsendet. Mot den bakgrunden kunde vi inteställa oss bakom beslut, även om det innebär att påföljdenöverlämnande till vård enligt nu kommer att stramas uppgenom att domstolen ges en mer aktiv roll i de mål det här är fråga om.Enligt vår uppfattning borde dock inte riksdag och regering ha stannat härutan gått vidare och fullt ut överlåtit reaktionerna på brott åt rättsväsendet.Det går nämligen inte att bortse från de risker som är förenade med ett fortsattanvändande av en påföljdsform som är i vanrykte. Bortsett frånde principiella invändningar som kan göras mot förslaget rörande t.ex.sammanblandningen av strafftänkande och frivilligbaserad vård, kritik somockså framförts av bl.a. BRÅ och , torde förutsättningarna föratt återupprätta respekten - inte minst bland unga människor - för påföljdenöverlämnande till vård enligt vara mycket små. En påföljdsformsom är så intimt förknippad med misslyckanden bör enligt vår mening inteligga till grund för ett framtida påföljdssystem för unga lagöverträdare.Mot denna bakgrund framför vi ånyo vårt krav på att påföljdenöverlämnande till vård enligt bör avskaffas.10.2 Ungdomsstraff bör införas för ungdom i åldern15-17 årDet har länge varit en uttalad målsättning att unga lagöverträdare skalldömas till fängelse i så liten utsträckning som möjligt. Den särbehandlingav ungdomar som framgår av domstolarnas val av påföljder ochstraffmätning är ett utslag av tanken att ungdomar, och då framför alltungdomar i åldern , bör dömas till fängelse endast iundantagsfall. Risken för skadeverkningar som är förenade med ettfängelsestraff är särskilt påtaglig för unga personer. Det anses inte rimligtatt straffa ungdomar som begår brott lika hårt som vuxna. De som dömstill fängelse bör av samma skäl ha kortare straff än de vuxna.Vi anser att det inte går att helt avvara frihetsberövande påföljder förungdomar. Straffsystemet måste även för de unga tydligt markera var gränsengår. Enligt vår förfäktade uppfattning måste utgångspunkten varaatt det är domstolen som skall bestämma längden av ett frihetsberövande, närett sådant är påkallat.För oss är det angeläget att finna nya former för att påverkställighetsstadiet tillgodose ungdomars särskilda behov av sociala ochkurativa insatser. Verkställigheten skall syfta till att återanpassa den ungetillett socialt ordnat liv. Detta kan åstadkommas genom att införa en ny särskildform, benämnd ungdomsstraff, för att verkställa fängelsestraff för de yngstalagöverträdarna i åldern . Enligt vår mening bör verkställigheten avdet frihetsberövande straffet ske inom kriminalvårdens ram istället för isocialtjänstens regi.10.3 Inrätta särskilda kriminalvårdshemVårt förslag till påföljden ungdomsstraff kommer att skilja sig från vanligverkställighet av fängelsestraff, bl.a. genom att straffet bör verkställas påsärskilt inrättade kriminalvårdshem. Vid utformningen av dessa hem börman ta till vara erfarenheterna från paragraf 12-hemmen. Tillkriminalvårdshemmen bör rekryteras personal som har särskild erfarenhetav att arbeta med ungdomar. Kriminalvårdshemmen bör också ha enhögre personaltäthet än inom kriminalvården i övrigt. Utformningen ochlokaliseringen av hemmen bör ske med utgångspunkt frånbehandlingsbehovet och det pedagogiska innehållet.Inom kriminalvården skiljer man mellan öppna och slutna anstalter,beroende på säkerhetsgraden. Eftersom ungdomsstraff skall vara enfrihetsberövande påföljd måste det även vid kriminalvårdshemmen finnasmöjlighet att begränsa den unges rörelsefrihet och hindra att han avviker.Utgångspunkten skall givetvis vara att den unge inte placeras under merslutna förhållanden än vad som krävs i det enskilda fallet. Det begränsadeantalet unga som kommer att omfattas av den nya påföljden gör att detknappast finns underlag att inrätta kriminalvårdshem av olika säkerhetsgrad. Istället bör hemmen inrättas så att de kan utnyttjas på ett flexibelt sätt, t.ex.genom att en avdelning inom hemmet kan hållas låst.Vid valet av kriminalvårdshem bör stor vikt fästas vid den unges behov avbehandling och utbildning. Kriminalvårdshemmet bör ha ett nära samarbetemed på den unges hemort, så att påbörjad behandling kanfullföljas efter frigivning.Vi anser fortfarande att den nya påföljden, sluten ungdomsvård, skallverkställas på särskilda kriminalvårdshem i kriminalvårdens regi, i särskildakriminalvårdshem i enlighet med beskrivningen ovan.10.4 VerkställighetsreglerI betänkande som avlämnades (SOU1993:76) föreslog utredningen att lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt (KvaL) skulle ersättas med en ny lag med benämningen lagen omverkställighet av fängelsestraff (fängelselagen). Av riksdagsbeslutet våren1998 med anledning av regeringens proposition 1997/98:95, Ändringar ikriminalvårdslagstiftningen, framgår dock att det inteanses föreligga några skäl att införa någon ny verkställighetslagstiftning.Vi delar inte dåvarande riksdagsmajoritets uppfattning. Vi anser attregeringen bör ta initiativ till en utredning med uppdrag att lämnaförslag till en ny verkställighetslagstiftning, benämnd fängelselagen. I detsammanhanget bör även lagstiftningen om verkställighet av ungdomsstraffberedas. Angeläget är dock att frågorna rörande verkställighet avungdomsstraff bereds skyndsamt och ges förtur.När det gäller ungdomar måste behandlingsaspekter tillmätas störrebetydelse. Den nya verkställighetslagstiftningen bör därför utformas så att ettstörre utrymme ges för att kunna ta hänsyn till sådana aspekter, utan attstraffet för den skull kan sägas urholkas.Vid kriminalvårdsanstalterna råder sysselsättningsplikt, men de intagnaanses inte vara skyldiga att genomgå vård eller behandling mot sin vilja. Enannan sak är att personalen på olika sätt försöker påverka och motivera denintagne till att genomgå vård eller behandling. Vid verkställighet avungdomsstraff bör däremot vård och behandling vara ett så grundläggandeinslag att den unge, i likhet med vad som gäller vid paragraf 12-hemmen, börvara skyldig att genomgå den vård och behandling som han kan anses vara ibehov av eller som allmänt sett kan bedömas vara av stort värde för honom.Undantag bör dock göras för åtgärder som är av medicinsk natur. Självklartskall den unge under verkställigheten beredas möjlighet att fullgöra eventuellskolplikt.10.5 Särskilda regler för ungdomsstraffSom framgått ovan bör de flesta regler i en ny verkställighetslagstiftninggälla även för verkställighet av ungdomsstraff. Med hänsyn till de ungasspeciella behov föreslår vi att det på vissa områden införs särskilda reglerför verkställighet av ungdomsstraff.10.5.1 Placering i avskildhetI likhet med vad som gäller för intagna i kriminalvårdsanstalt börhuvudregeln vara att de unga, bortsett från i anslutning till dygnsvilan,vistas i gemensamhet med de andra intagna på kriminalvårdshemmet. Detär dock ofrånkomligt att även unga ibland måste kunna placeras iavskildhet. Med hänsyn till de skadliga effekter som en sådan placeringkan medföra bör den unge kunna hållas avskild från övriga intagna endastom han inte kan förmås att hållas till ordningen på grund av att han ärvåldsam eller påverkad av berusningsmedel. Placering i avskildhet börinte gälla mer än i 24 timmar.10.5.2 Vistelser utanför kriminalvårdshemmetI likhet med den som är intagen på kriminalvårdsanstalt bör den som ärintagen på kriminalvårdshem ha vissa möjligheter att vistas utanföranläggningen. Med hänsyn till permissioners och andra former avutevistelsers stora betydelse för att motverka skadliga följder avfrihetsberövandet och för att underlätta anpassningen i samhället börreglerna kunna vara mer generösa för ungdomar än vad som gäller förvuxna intagna på kriminalvårdsanstalt. Fritidsvistelser har här storbetydelse. Den unge bör vidare kunna beviljas frigång för att delta i t.ex.undervisning eller arbetsträning. När det gäller ungdomar kan man alltidutgå från att det finns ett behov av särskilda stödåtgärder, som ibland kantillgodoses genom frigång. För att underlätta den unges anpassning tillsamhället bör den unge också kunna placeras på behandlingshem,familjehem eller liknande. Under sådan vistelse bör den unge ha någonform av strukturerad sysselsättning, t.ex. ordnad skolgång, praktisktarbete eller deltagande i behandling. För alla utevistelser bör kunna ställasupp villkor, t.ex. beträffande anmälningsskyldighet och vistelseort.10.5.3 Disciplinär bestraffningInte minst när det gäller ungdomsbrottslingar kan det uppstå behov avdisciplinära åtgärder. När det gäller ungdomar bör dock, förutom de nubefintliga sanktionsformerna varning och tidstillägg, endast avdrag påekonomisk ersättning övervägas.10.5.4 KontrollåtgärderDe unga som tas in på kriminalvårdshem kommer, liksom intagna påkriminalvårdsanstalt, att ha möjlighet att upprätthålla kontakten med sinaanhöriga och andra, bl.a. genom brev och andra försändelser. I KvaL(Lagen om kriminalvård i anstalt) finns bestämmelser som gör detmöjligt att av säkerhetsskäl granska försändelser till och från de intagna.Reglerna skiljer sig mellan öppna och slutna anstalter. När det gällerintagna på kriminalvårdshem bör försändelser få granskas förundersökning av om de innehåller något otillåtet föremål ellermeddelande om planläggning av brott, rymning eller liknande, när detfinns anledning att anta att de innehåller något sådant föremål ellermeddelande samt, när det gäller sökande efter otillåtna föremål,stickprovsvis.Om det inte är uppenbart obehövligt bör den unge kroppsvisiteras när hananländer till kriminalvårdshemmet. Kroppsvisitation bör vidare få göras närdet finns anledning att anta att ett otillåtet föremål skall anträffas på denunge,när han återkommer efter vistelse utanför kriminalvårdshemmet, när han skallta emot eller har haft okontrollerade besök samt stickprovsvis eller ianslutning till en större undersökning som av säkerhetsskäl görs av ettutrymme som han har eller har haft särskild anknytning till. Utöver detta skalläven ytlig kroppsvisitation kunna göras, om den bedöms nödvändig avsäkerhetsskäl och endast syftar till att söka efter vapen och andra farligaföremål.Den unge skall i princip vara skyldig att lämna blod-, urin- ellerutandningsprov för kontroll av att han inte är påverkad avberoendeframkallande medel eller dopningsmedel. Den unge skall kunnakroppsbesiktigas när det finns anledning att anta att ett otillåtet föremålskallanträffas på honom. Ytlig kroppsbesiktning skall även få företas i de fall somanges ovan beträffande kroppsvisitation.10.6 Begränsa restriktionerna för att döma18-21-åringar till fängelseI rättspraxis saknas entydiga svar på i hur stor utsträckning den brottsligesungdom beaktas vid straffmätningen enligt 29 kap. 7 § BrB och hur högtstraffvärdet skall vara för att motivera ett frihetsberövande av ungamänniskor. Domstolarna synes ha iakttagit den restriktivitet medfrihetsberövanden för unga lagöverträdare som lagstiftaren avsett. Någonanledning att anta att detta förhållande skulle ändras kan inte ansesföreligga. Kravet på synnerliga skäl för att över huvud taget kunna dömanågon i åldern till frihetsberövande påföljd bör finnas kvar.Det är också för denna åldersgrupp som behandlingsbehovet är mestuttalat. Vid bedömningen av behovet av särbehandling förtjänar också attnämnas att personer betraktas som barn i FN:s barnkonventionoch att enligt artikel 37 punkt c i konventionen barn bör hållas åtskilda frånvuxna vid avtjänande av frihetsberövande påföljd, om det inte anses vara tillbarnets bästa att inte göra detta. Den nya verkställighetsformen som viföreslår, benämnd ungdomsstraff, bör därför i princip förbehållas dennaåldersgrupp. Detta innebär i princip att reglerna om fängelse kommer att gällaför verkställighet av frihetsberövande påföljd först för den som fyllt 18 år.Skälen för straffrättslig särbehandling är över huvud taget inte särskiltstarka för ungdomar . Dessa är rättsligt sett myndiga ochbör därför fullt ut ges ansvar för sina handlingar.