mot · GO02So468 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So468av Vänerlöv, ()Psykiskt funktionshindrades utanförskapFörslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen låter utreda de neuropsykiatrisktfunktionshindrades levnadsomständigheter.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att beakta sambanden mellan neuropsykiatriska störningar ochkriminalitet såväl i det brottsförebyggande arbetet som i en merbehandlingsinriktad kriminalvård.MotiveringDet finns en politisk vilja, över alla partigränser, att hjälpa de svaga isamhället, men trots det fördjupas välfärdsklyftorna. Inte bara i det att deframgångsrika får det bättre, utan framför allt genom att de allra svagastegrupperna får det sämre - att utslagningen ökar.Det börjar i skolan. Eleverna som tappar kontakten med undervisningenblir dåligt rustade för vuxenlivet. De löper stor risk att hamna bland dem somaldrig kommer in i arbetslivet, inte ens under en högkonjunktur med storefterfrågan på arbetskraft. Många går ännu allvarligare problem till mötes.Konstellationen skolmisslyckande - missbruk - kriminalitet är särskilt vanligbland pojkar och för med sig en skrämmande hög överdödlighet i unga år.Utvecklingen hänger på ett förståeligt vis ihop med det modernasamhällets villkor, där utbildning blir allt nödvändigare, där kraven ökar inomnästan alla yrkesområden vad gäller kunskaper, förmågan tillvidareutveckling och förmågan att kommunicera och samarbeta - ett samhälledär det individuella ansvarstagandet betonas mer . För de allraflesta människor är dessa villkor i tiden stimulerande och positiva, men deresurssvaga blir allt oftare ödesbestämda förlorare. Deras utsatthet harförstärkts ytterligare genom att stödet till de allra svagaste i skolan tunnatsutoch genom att de senaste årens neddragningar också innefattat kommunernasstöd och behandling för barnfamiljer och ungdomar med psykosocialaproblem.Orsakerna till den negativa sociala utveckling som antytts här ärvarierande och komplexa. handlar det om en obalans mellan å enasidan individens grundläggande, delvis ärftligt betingade begränsningar iintellektuellt och känslomässigt hänseende och, å andra sidan, föräldrarnasmöjligheter att stödja barnets utveckling och omvärldens förväntningar ochkrav. Härom är alla överens och härav följer också att förståelse och kunskapfinns att hämta från såväl biologiska som psykologiska och socialaperspektiv.Den samlade tvärvetenskapliga kunskap som finns tillgänglig äromfattande och ger goda men delvis outnyttjade möjligheter attförbättra livsvillkoren för många av dem som är sämst ställda. Deninnebär också outnyttjade möjligheter att förebygga sådan social problematiksom hela samhället far illa av - missbruket och kriminaliteten. Gapet mellantillgänglig kunskap och dess tillämpning är särskilt stort vad gäller människormed de neuropsykiatriska funktionshindren som yttrar sig i bl.a.koncentrationssvårigheter, intellektuell uttröttbarhet, bristandeimpulskontroll, DAMP/ADHD, dyslexi, svårigheter att avläsa och förståandra människors känslomässiga kommunikation. (DAMP, dysfunktion ifråga om avledbarhet, motorik och perception; ADHD,uppmärksamhetsstörning/hyperaktivitet. )Forskningsresultaten från och flera andra länder har mycketsamstämmigt visat att cirka hälften av barnen med DAMP/ADHD tidigt visarsådana beteendestörningar som med skrämmande hög träffsäkerhet förebådarmissbruk och kriminalitet och i vuxen ålder. Inombarnpsykiatrin talar man om trotssyndrom hos barn som redan frånförskoleåldern är starkt konfliktbenägna och som visar ett varaktigt mönsterav negativistiskt, fientligt och trotsigt beteende. Termen uppförandestörningbeskriver något äldre barn som upprepade gånger kränker andras rättighetereller grundläggande sociala normer och regler. All forskning - social,kriminologisk och psykiatrisk - visar att barn med dessa beteendestörningarmycket ofta får allvarliga sociala anpassningsproblem senare i livet. Den närakopplingen till neuropsykiatriska störningar, främst DAMP/ADHD, kanockså uttryckas i att hälften av alla barn med sådana latent antisocialabeteendestörningar har DAMP/ADHD, som i sig är ytterligare en riskfaktorvad gäller sociala problem. Från vuxenperspektivet blir dessa samband likatydliga; en tredjedel av alla blandmissbrukare och närmare hälften avinternerna i svenska fängelser har DAMP/ADHD fullt ut eller i olika graderav utläkning.Det görs här och var engagerade och värdefulla insatser för barn,ungdomar och vuxna med DAMP/ADHD, men det saknas ett lättillgängligt,sammanhängande stöd som svarar mot de drabbades mångfacetterade behov.Vuxna med DAMP/ADHD har nästan ingenstans att vända sig för att fåkunnig hjälp, men man kan skönja en positiv utveckling. Uppskattningsvishar av unga vuxna i kvarstående svårigheterrelaterade till DAMP/ADHD. Det innebär ca 40 000 individer i Sverige.Hälften av dem - ca 20 000 individer - har troligen uttalade socialaanpassningssvårigheter.Att uppmärksamma de neuropsykiatriska störningarna förbättrarmöjligheterna till habilitering och till att kunna förebygga de socialakomplikationerna. Hörnstenarna är härvid information och stöd tillföräldrarna, som ofta känner sig otillräckliga och ogrundat skyldiga tillbarnens tillkortakommanden. Reaktionerna från vuxna i omgivningenförstärker ofta föräldrarnas skuldkänslor. Belastningen på den ensammamamman, som själv har koncentrationssvårigheter och stresskänslighet ochsom skall orka vara ett stöd för sitt överaktiva barn, kan inte bli annat änövermäktig. Ofta lever den familjen också med en svår ekonomisk stress. Enanpassad skolmiljö är mycket betydelsefull. I vissa fall är även medicineringaktuell.Det finns goda förebilder, bl a från , vad gäller att särskilt intensivtoch mångfacetterat stödja barn och föräldrar, när sociala problem uppståtteller är nära förestående. Det norska samhället har uppmärksammat deneuropsykiatriskt funktionshindrades utsatta situation och bl a, genom ettstortingsbeslut, tillskapat regionala utvecklingscentra. Det pågår också enpolitiskt förankrad utvecklingsprocess som fokuserar på barnen meduppförandestörning och deras familjer, där man söker ta till vara all nykunskap.I har uttalat att de neuropsykiatriskastörningarna, med sina skadliga sociala följder, utgör ett viktigtfolkhälsoproblem, vilket det förvisso är, när det visat sig utgöra enbetydelsefull bakgrund till psykisk ohälsa i vidare mening, social utslagning,missbruk och kriminalitet som berör många. Flertalet av dem som har kvarsvårigheter upp i vuxen ålder, befinner sig mycket långt ifrån WHO:sdefinition av hälsa: "Hälsa är ett tillstånd av fullständigt fysiskt, psykisktochsocialt välbefinnande, ej blott frånvaron av sjukdomar och handikapp." Ettövergripande mål i , gemensamt för bl.a. kommunerna, hälso- ochsjukvården och folkhälsoinstitutionerna, är att minska klassojämlikheten påhälsoområdet. Med den målsättningen får man inte blunda för den grupp avunderprivilegierade individer, som diskuteras här.Det offentliga har förhållit sig kluvet eller passivt till deneuropsykiatriska funktionshindren, särskilt vad gäller vuxna. Det finnsansatser; t. ex. har Allmänna arvsfonden beviljat medel förundervisning och utveckling inom området, men inga uttalanden har gjortsfrån statsmakterna där man tagit någon ställning till den här gruppen, till attproblemen existerar och hur dessa individers behov bör prioriteras. Imassmedia förekommer kritiska debattinlägg, där man strider om hur vanligastörningarna är, var - eller om var man skall dra gränsen mot vad som fårräknas som "normalt" och om hur man bäst benämner svårigheterna. Det voreolyckligt om den debatten skymde de drabbades svårigheter och behov.Denna motion vill väcka frågan om de neuropsykiatriskt stördas utsattasituation. Stödet som barn och vuxna med neuropsykiatriska funktionshinderär i behov av, involverar många av samhällets stödfunktioner: ,skolan, vuxenutbildningen, , barn- och vuxenpsykiatrin,missbruksvården, kriminalvården m. fl. Stödet, som dessa institutionerförmedlar, kunde bli till så mycket större hjälp och mer engagerat om detgrundades i en bättre insikt om hjälptagarnas svårigheter. Det är angeläget att,i samverkan med de drabbades intresseorganisationer, penetrera vad deneuropsykiatriska funktionshindren innebär i olika livssituationer (iutbildningssituationer, i arbetslivet, i föräldrarollen m.m.) och att i störreutsträckning än anpassa samhällets stöd till deras behov.Socialstyrelsen bör får uppdraget att utreda levnadsvillkoren för människormed neuropsykiatriska funktionshinder och att föreslå hur samhällsstödet skakunna förändras, för att bättre än svara mot deras behov.Den höga förekomsten av neuropsykiatriska störningar bland dem somhamnar inom kriminalvården har inte tillräckligt uppmärksammats ochej resulterat i något handlingsprogram. Endast undantagsvis har klienternasfunktionshinder diagnosticerats. Aktuell statistik (där dessa klienter beskrivssom personlighetsstörda) visar att fängelsestraffen har katastrofalt dåligåterfallsförebyggande effekt; återfaller i brottslighet, varav56 % i våldsbrottslighet. Internerna tänkes under fängelsevistelsen komma tillinsikter, som skall göra dem bättre rustade för framtiden. När de, medoförändrad stresskänslighet och impulsivitet, åter konfronteras medverklighetens krav, uppstår igen det kaos som föder desperation ochoöverlagda handlingar - trots alla goda insikter och föresatser. Här finnssäkert goda möjligheter att minska återfallen i brottslighet, liksom att primärtförebygga brottslighet. och bör i bredsamverkan utreda hur kunskapen om dessa samband kan implementeras i detbrottsförebyggande arbetet, i kriminalvården och i en återfallsförebyggandehabilitering.Stockholm den 4 oktober 2000Ingemar Vänerlöv (kd)