mot · GO02T217 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:T217av Waidelich, ()Infrastrukturen i StockholmsregionenFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av en utbyggd infrastruktur i Stockholmsregionen.InledningFör samhällsutveckling och tillväxt och därmed för möjligheterna att ökavälståndet för medborgarna, har möjligheterna till handel,kommunikationer och möten människor emellan alltid varit avgörande.Infrastrukturens betydelse i det sammanhanget är mycket tydlig såvälhistoriskt, som i de framtidsbilder vi målar upp. är ocksåsatsningar på sådant som trafikanläggningar och kollektivtrafik avgörandeför hur andra samhällsområden utvecklas och förstärks.Ingen enskild ekonomisk företeelse har utvecklats så snabbt i västvärldensom resandet. Men också framtidens utveckling avgörs av om vi som nation,med hjälp av starka regioner, kan konkurrera med andra. Forskningen pekarockså på att i takt med den snabba utvecklingen av t ex telekommunikationerså ökar behovet av det personliga mötet och därmed av transporter.I bor 1,8 miljoner människor. har folkmängden iStockholmsregionen ökat med närmare 200.000 personer. Att denutvecklingen kräver satsningar och investeringar i kollektivtrafik, vägar ochsådant är självklart. Arbetspendlingen inom regionen är omfattande och görStockholm till det område där drygt hälften av nationens kollektiva resorutförs.Det var en talande bild av kollektivtrafikens betydelse vi såg underpendeltågseländets värsta veckor med förseningar, irritationer, onödigakostnader, inställda tåg och försenade tåg. För dem som lever iStockholmsområdet är en fungerande kollektivtrafik avgörande för omvardagslivet ska fungera. Att hämta barnen på dagiset, att som mångajobba i en kommun och bo i en annan, att kunna ta del av regionensnaturområden och dess utbud av fritidsaktiviteter och rekreation ställersamma krav på kollektivtrafiken. Tidspressen på familjer och enskilda ärredan i dag betydande. Ett fungerande transportsystem är därför i högsta graden fråga om att underlätta för människors liv och leverne.Det är inte bara invånarnas behov av att ta sig från och till olika platsersom ställer krav på en utbyggd infrastruktur. Befolkningsökningen gör dettaockså nödvändigt och den sammansättning av näringar som finns i regionenställer krav på fungerande infrastruktur. Det gods som fraktas till och från ochinom regionen är till stor del lätt gods med högt värde som kräver snabba ochpålitliga transporter.Regionens betydelse för hela landet kan exemplifieras med det brev somlandshövdingarna i , , , ochÖrebro län sände till näringsministern : Här framhålls att deflaskhalsar inom trafiksystem som finns förvärras varjedag, att detta riskerar både bostadsbrist och att motverka tillväxten, och attenav de absolut viktigaste investeringarna i vår del av är flerjärnvägsspår över Mälaren.Stockholms län är förvisso en rik region men trots detta finns storainomregionala obalanser. Norr- och söderkommunerna har - grovt sett - storaskillnader i förutsättningar. Den södra delen måste få rimliga förutsättningaratt också utvecklas. Den tydliga kopplingen mellan infrastruktursatsningaroch t.ex. bostadsbyggande och tillväxtförutsättningar gör det angeläget attviktiga investeringar nu kan komma till stånd för att också länets södra delarska få goda utvecklingsmöjligheter.Enligt beräkningar som redovisats av bl.a Regionplane- och trafikkontoretuppgår de offentliga kostnaderna för det regionala trafiksystemet till 13.000kronor och sysselsatt länsinvånare. Av detta stod staten för knappt 27procent och länets kommuner och för . Vänder vidäremot blicken ut mot övriga delar av landet är förhållandena de omvända:1998 stod kommuner och landsting för av kostnaderna för deallmänna kommunikationerna och staten för resterande del. Av statens budgetför drift, underhåll och byggande av infrastruktur samt bidrag till trafikeringgick 1998 till län.I budgetpropositionen redovisas den länsfördelning som gjorts ide regionala planerna exkl. länsjärnvägar och lånefinansiering. Här redovisasatt av det sammanlagda anslaget i länsplanerna för fårStockholms län del av ca 2,9 mdr, vilket betyder av det totalaanslaget. Efter redovisning av utfallet var regionens andel eller11,8 procent.Det råder nog en bred uppslutning bakom uppfattningen att det är statensom måste vara huvudgaranten för finansieringen av viktigainfrastruktursatsningar. Trots detta ser vi nu hur enskilda kommuner - inteminst i vårt län - ser det som nödvändigt att förskottera eller satsa egna medelför att få en angelägen investering till stånd. Det finns också exempel frånStockholm där staden i praktiken tvingats överta ansvar och kostnader föravgörande trafikanläggningar med betydelse för hela riket. Detta är i längdenohållbart. Det borde vara självklart att samma regler gäller för statliga vägar,oavsett om de är belägna i norr, söder eller i huvudstaden.Det behövs en mer rimlig fördelning av tillgängliga medel som tar hänsyntill befolkningsutveckling och dess påverkan på trafikintensiteten, som möterväxande behov från ett expansivt näringsliv och som stödjer kollektivresandeti en region med gemensam arbets- och bostadsmarknad där resandet är såavgörande. Det är också nödvändigt om målet om en flerkärnig region - istället för koncentration av "allt" till - ska kunna uppnås.Utöver att staten också bör ta ett betydande ansvar också förhuvudstadsregionens investeringar bör andra former kunna prövas. Med denså kallade PPP-modellen - Public Private Partnership - kan privata intressen,kommuner och staten gemensamt ordna rimliga finansieringslösningar somockså möjliggör ett snabbare iordningställande. Erfarenheter från t.ex.Storbritannien pekar också på att detta kan bli billigare änen sedvanlig finansieringslösning. Detta bör prövas i Stockholmsregionen.Den här bakgrunden ger ett tydligt besked om vikten av att satsa påStockholmsregionens infrastruktur, och att satsa i en volym som är rimlig iförhållande till länets antal invånare. För att klara landets tillväxt, för attförhindra att utvecklingen stoppas och för att möta den trafikinfarkt som idagär en bister realitet behövs både bättre vägar och en utökning avkollektivtrafiken. Behoven är omfattande.KollektivtrafikEtt som växer med 20 000 invånare behöver enkollektivtrafikplanering som är mer långsiktig än att endast se till dagensakuta problem. En rad långsiktiga satsningar måste till. Det är för helaStockholmsregionen och för angeläget med en betydandespårkapacitetshöjning förbi den så kallade Getingmidjan.Antalet pendeltågsresenärer har ökat betydligt . går pendeltågen med kvartstrafik i en stor del av nätet -dock ibland endast med halvtimmestrafik. För att bli riktigt attraktivt måstependeltågen närma sig tunnelbanan i turtäthet. Det behövs fler tåg och enutbyggd tunnelbana. Kollektivtrafiken kan bara behålla och förstärka sinställning om den upplevs som tillförlitlig, hel och ren samt trygg. Därför ärsatsningarna på en ny och fräsch vagnpark nödvändig. Den mycket lyckadesatsningen på en utbyggd snabbspårväg är ett viktigt inslag i kommandeinvesteringar. En snabbspårväg från över och tillUniversitetet och även från till vore värdefulla sträckorför att utveckla spårvägen.Dagens kollektivtrafiksystem är till stora delar uppbyggd på ett resande tilloch från länets centrala delar. För den som behöver resa på "tvären" ärkollektivtrafiken betydligt sämre vilket gör att bilen blir betydligtattraktivareför dessa resenärer. Förbättrade tvärförbindelser skapar också ett mer varieratutbud som passar flera olika resmönster. Tvärförbindelserna utanförStockholms stadsgräns måste förbättras.Busstrafiken måste få en större exklusivitet på befintliga tvärvägsträckoroch på planerade, exempelvis Förbifart . Uppdraget gäller även pådagens sträckor i riktning mot centrum. Det är ett riksintresse att Stockholmslän klarar sina allt större trafik- och miljöproblem. Egentligen är ju t.ex.länetspendeltågssträckningar en ersättning för de riksvägar som annars skulleerfordras. Därför krävs satsningar på kollektivtrafiken. Genom att enförbättrad trafiksituation i länet skapas kan detta också bidra till attnationellatrafik- och miljömål nås.VägtrafiklösningarDet behovs en "Förbifart " som kan leda trafiken runt stadensamtidigt som leden binder samman de norra och södra delarna genomkopplingen till Norrortsleden och Södertörnsleden som också är viktigatvärleder för regionen. Var och en som under rusningstid stått i deoändliga bilköerna vet att dagens vägtrafiklösningar inte håller, och i ettväxande blir situationen ohållbar om trafiklösningarna intekan ordnas.Det behövs en "". Tillsammans med ochEssingeleden bildas en "hästsko" runt stadens inre delar som är mycketangelägen för att klara trafikströmmarna.Det är en trafikinvestering som anpassats till Regeringsrättens tidigareavslag och som leds under jord vid passagen av inationalstadsparken. Det behövs bra vägar i hela länet. Då gäller det att byggaut vägarna till såväl som till . För del är enförbättrad trafik mot viktig.En ny infart till är under utbyggnad, med förskotterade medelav . För återstående del av väg 73 mellan ochNynäshamn som inte är igångsatt har en fyrfältig sträckning utretts. Däremotfinns inte vägen med i gällande Länsplan 1998-2007 och det saknasfinansiering för en utbyggnad. Hela sträckan är mycket angelägen. En nyinfart flyttar genomfartstrafiken ut från norra stadskärna ochförutsättningar skapas för en ökad hamnverksamhet och industriexploatering.Övriga sträckan är angelägen ur säkerhetssynpunkt då vägen tillhör defarligaste vägarna i hela . har tragiskadödsolyckor inträffat och över 60 olyckor med svårt skadade. En utbyggnadav hela sträckan skulle både stärka och tillvarata ställning somindustri- och hamnstad.Stockholm den 4 oktober 2000Tommy Waidelich (s)()()()()()