mot · GN02Fi12 · 2000-04-28 00:00:00 — Denverkliga totala arbetslösheten är därmed ännu högre än 10,3 procent.4 Vårpropositionen - från reformpolitik tillutgiftsagenda4.1 Fel politik vid fel tillfälleMed vårpropositionen markerar regeringen en klar kursändring vadgäller den ekonomiska politiken. Borta är det reformtänkande som tillstor del präglade svensk politik . I stället väljerregeringen att gå tillbaka till den politik som kännetecknade1970- och1980-talen och som till stor del låg bakom de svåra åren under det tidiga1990-talet. Trots att tillfället till reformer nu är det allra bästa försummarregeringen de strukturella reformer som behöver göras.Därmed är regeringen också på väg att göra om misstagen från 1970- och1980-talen, nämligen att öka utgifterna under högkonjunktur. Att regeringeninte lyckas hålla utgifterna under kontroll och att budgeten därmed - mittunder brinnande högkonjunktur - fortfarande visar ett stort strukturelltunderskott är ett stort misslyckande. avstår regeringen från attvidta de strukturella reformer som ekonomi är i skriande behov av.Socialdemokratisk reformpolitik är uppenbart detsamma som ökade utgifteroch ökad offentlig makt på medborgarnas bekostnad.Under 1990-talet kom att bryta med en utveckling som präglat denekonomiska utvecklingen . När lågkonjunkturen drabbadeSverige gick det inte längre att skjuta de akuta problemen framför sig.Borgerliga och socialdemokratiska politiker kommer förmodligen att fort-sätta att träta om huruvida det var som sämst 1993 eller om det svängde1993.Men det viktiga är att en grund för en förändring lades ;skattereformen, saneringspolitiken med besparingar och ny budgetdisciplin,anti-inflationspolitiken och sedermera en självständig riksbank, EU-medlem-skapet, avregleringen av telemarknaden samt pensionsreformen är någraexempel. lade regeringarna i en bra grund fördagens ekonomiska utveckling.Reformerna präglades av att de var marknadstillvända, de skapade ökatutrymme för privat sektor, och de begränsade på olika sätt de offentligautgifterna. ser vi en omvänd reformagenda. Den sker under inflytande avde krafter som ofta bekämpade 90-talsreformerna. Med vårpropositionensläpper regeringen igenom en vänsteragenda som går i motsatt riktningjämfört med 1990-talet.Ökade offentliga utgifter gör att fortfarande har en av världensmest konjunkturkänsliga statsfinanser. Därmed är risken stor att vi återigendrabbas hårt när konjunkturen vänder nedåt. Frånvaron av strukturellareformer gör att inte har förbättrat sin långsiktiga tillväxtpotential iden utsträckning som vore önskvärd. Därmed är risken stor att vi fortsätteratt halka efter i ett internationellt perspektiv. Regeringen är således på vägattmissa en stor chans att förbättra det svenska utgångsläget inför framtiden.Misstagen från förr är på väg att upprepas.4.2 Uteblivna reformer - svagheter cementerasDet är talande att regeringen i sin vårproposition inte med ett ord nämner"strukturella reformer". På flera områden klarar inte den svenskaekonomin av de krav som den nya ekonomin ställer.4.2.1 ArbetsmarknadenArbetsmarknaden är fortfarande stel och ineffektiv. I tillväxtregionernaär flaskhalsproblemen ett faktum. Trots högkonjunktur ocharbetskraftsbrist inom många branscher är fortfarande uppemot en halvmiljon människor arbetslösa eller saknar riktiga jobb. Det är numeraosäkert om arbetslösheten kan falla ytterligare utan att inflationensamtidigt tar fart. Läget på dagens arbetsmarknad kan bäst beskrivas somatt vi har den gamla tidens arbetslöshet med nya tidens arbetsmarknad.4.2.2 Sjukvård och omsorgProblemen med bristande kvalitet, kostnadsutveckling och långa köerinom sjukvården tas inte heller på allvar i regeringens proposition. Istället görs precis tvärtom; privata och alternativa lösningar vid sidan avde offentliga hotas, till och med förbjuds.Avregleringar som inom andra sektorer lett till en dynamisk utveckling tillfördel för alla inblandade parter skall således omöjliggöras inom vården ochomsorgen. Ideologin får här gå före omsorgen av patienter och personal.Regeringens förslag om maxtaxa inom barnomsorgen är ytterligare ettexempel på hur offentliga lösningar gynnas på andras bekostnad.4.2.3 UtbildningÄven inom skolan kännetecknas verksamheten ofta av bristande kvalitet,trots personalens ansträngningar. Detta har i sin tur gett upphov tillproblem med rekryteringen av kompetenta och utbildade lärare. Trots dethotas såväl friskolor som privata alternativ av regeringen. Dettasamtidigt som föräldrar, elever och även lärare i allt större utsträckningväljer andra skolor än de offentliga.4.2.4 BostadspolitikenVad gäller bostadspolitiken syns heller ingen vilja till förändring ochreformering. Trots att det nuvarande systemet med satsningar påkommunala bostadsföretag och regleringar leder till skyhögaboendekostnader, en stel och trögrörlig marknad samt ett oacceptabeltslöseri med skattebetalarnas pengar motsätter sig regeringenavregleringar och ökad konkurrens. Faktum är att det lågabostadsbyggandet hotar tillväxten i många storstadsregioner.4.2.5 InfrastrukturenViktiga infrastruktursatsningar, som exempelvis vägbyggen i tillväxt-regionerna, har lagts på hyllan. Utbyggnaden av bredband och tillgäng-ligheten till dessa skall till stor del finansieras med statliga medel, vilketförefaller mycket märkligt med tanke på den snabba utveckling somkännetecknar IT-sektorn.4.2.6 SkatternaNågra förslag om sänkta skatter för företagande och nya arbetstillfällenåterfinns inte i regeringens proposition. Detta trots de uppenbarakonsekvenserna av höga skatter i kombination med internationaliseringoch rörliga skattebaser. Den svenska dubbelbeskattningen och den högaförmögenhetsskatten gör att företagen i allt större utsträckning flyttar uteller säljs till utlandet. Regeringen skriver i propositionen att den avseratt "tillsätta en särskild utredning med uppgift att förbättrakunskapsunderlaget om internationaliseringens betydelse för olikaskattebaser och den framtida skattestrukturen". Det innebär således attregeringen ännu saknar en strategi för hur denna utveckling skall mötas.De höga inkomstskatterna bidrar också till denna utveckling, samtidigtsom de hindrar ett högre arbetskraftsutbud.Vad gäller fastighetsbeskattningen skriver regeringen att upphörandet avfrysningen av taxeringsvärderna kommer att leda till kraftigahöjningar av fastighetsskatten. "Regeringen avser därför att återkomma ibudgetpropositionen med förslag som begränsar ökningen av skatteuttaget",skriver regeringen i propositionen och klargör därmed att det blir höjdafastighetsskatter, frågan är bara med hur mycket. "Ytterst bestäms nivån på skatterna av de välfärdspolitiska ambitionernaför bl.a. skola, vård och omsorg. Välfärden måste finansieras", skriver rege-ringen i vårpropositionen, vilket visar dess statiska synsätt påskattepolitiken.Skattesänkningar ses som en restpost i budgeten, inte som ett sätt att nåtillväxt och högre välfärd. Välfärd i sin tur definieras som politisktinflytandeöver medborgarnas vardag.4.3 Svag budgetpolitik4.3.1 UtgiftsökningarTrots att regeringen har ett närmast unikt tillfälle att genomföranödvändiga förändringar i syfte att stärka långsiktigaekonomiska styrka görs exakt det motsatta; mitt under en konjunkturtoppökar de offentliga utgifterna. Det är just under en högkonjunktur som detär extra viktigt att hålla utgifterna under stark uppsikt, och att i ställetstärka statsfinansernas motståndskraft gentemot konjunkturnedgångar.Genom att öka utgifterna bevarar regeringen i stället statsbudgetenskonjunkturkänslighet, som gör att vi riskerar att ånyo drabbas extra hårtunder nästkommande lågkonjunktur.Statsutgifterna som andel av BNP minskar , men detberor helt på att BNP ökar . I nominella termer ser vi enkraftig ökning av utgifterna. Räknat i fast penningvärde kommer utgifterna,exklusive statsskuldsräntor, under innevarande mandatperiod att öka medomkring . Detta har bland annat lett till att regeringeninte lyckats hålla utgifterna under de av fastställda utgiftstaken.Man har tvingats fatta nya beslut om nya och högre utgiftstak. Från vad somgällde har utgiftstaken de kommande två åren höjts med 5 miljarderkronor. höjs taket med , jämfört med 2002.Samtidigt har regeringen genom diverse trixande låtit vissa utgiftsökningarligga utanför utgiftstaken (se nedan om budgettrixande).Tabell 4.1 De statliga utgiftstaken, mdr kronorTabell 9: (2000 2001 2002 2003 )Regeringen har med tiden också tagit en allt större del av den så kalladebudgeteringsmarginalen i anspråk. Denna är avsedd att vara en buffertför oförutsedda utgifter, exempelvis om den ekonomiska utvecklingenblir sämre än väntat. Den ekonomiska utvecklingen har snarare blivitbättre än väntat, men likväl har regeringen använtbudgeteringsmarginalen till planerade utgiftsökningar. Från att tidigareha varit fastställd till harbudgeteringsmarginalen krympt till 2,3 miljarder kronor.Någon beredskap för oförutsedda utgiftsökningar har regeringen såledesinte. Ett exempel är de ökade kostnaderna för sjukpenningen. Regeringenhar antagit att dessa kostnader kommer att öka med 12,8 miljarder kronormellan 1999 och 2003, medan , , harprognostiserat ökningen till 16,9 miljarder kronor.Från regeringens stödpartier hörs allt hårdare krav på att utgiftstaken skallhöjas ytterligare, alternativt helt slopas, samt att budgeteringsmarginalenskall tas i anspråk till planerade utgiftsökningar.Att statsbudgeten visar ett strukturellt underskott under högkonjunktur ären god indikation på att regeringen är på väg att förlora kontrollen överutgifterna. uppgår underskottet till . ökarunderskottet ytterligare till . Statens löpande verksamhetuppvisar således underskott. Att regeringen ändå kan visa ett överskott ibudgeten beror helt på engångseffekter, som överföringar av pengar från AP-fonderna till statskassan samt intäkter från förväntade företagsförsäljningar(se nedanstående tabell).Tabell 4.2: Statsbudgetens saldo, mdr kronorTabell 10: (2000 2001 2002 2003 )Källa: Regeringens vårproposition 2000Det strukturella underskottet i statsbudgeten visar med tydlighet att densvenska ekonomin långt ifrån är "färdigsanerad", vilket regeringenförsöker ge sken av. Talet om av "vi nu kan betala med egna pengar" ärsåledes till stor del en bluff. Risken är i stället stor att vi möter nästakonjunkturnedgång med ett betydande strukturellt underskott istatsfinanserna.4.3.2 Urholkad budgetprocess - regeringens budgettrixandeFör att klara utgiftstaken har regeringen genom budgettrixande gömtundan stora utgiftsökningar. På olika sätt har regeringen, genombokföringsmässiga manövrer, som knappast skulle klassas som godbokföringssed, nettoredovisat utgifter, belastat statliga företag medutgifter, lagt utgifter helt utanför statsbudgeten och spridit ut utgifterunder . På detta sätt har man gjort det möjligt attutgiftsökningarna inte omfattas av utgiftstaket. uppgår dettatrixande till totalt (se tabell).Tabell 4.3: Regeringens budgettrixande, mkr kronorTabell 11: (Åtgärder 2001 2002 2003 )Det största beloppet gäller kostnaden för stängningen av . Fördet första är alla ersättningsbelopp för stängningen av Barsebäcknettoberäknade, d.v.s. beräknade exklusive bolagsskatt på 28 procent.Det gäller såväl ersättningen till som ersättningentill . Ersättningar som utgår vid expropriation och andraliknande intrång är normalt alltid skattepliktiga. För att kunna göraavsteg från denna princip har regeringen tvingats att i propositionenlägga fram en särlag om skattebefrielse vid kärnkraftsavveckling. En merrimlig ordning som stått i god överensstämmelse med budgetlagens kravpå bruttoredovisning hade varit att låta utgående ersättningar varaskattepliktiga och att räkna upp ersättningsbeloppen i motsvarande grad.För det andra är det i avtalet inskrivet att ersättning till skallräknas av mot bolagets årliga utdelning till staten. Ersättningen uppgår tillsammanlagt . Eftersom utdelning undersenare år har uppgått endast till är bolagets utdelnings-kapacitet otillräcklig för att man skall kunna reglera skulden vid etttillfälle. Iavtalet har emellertid detta lösts på så sätt att skulden förutsätts bliamorteradunder en fyraårsperiod med mindre. Att på detta sätträkna av utgifter mot väntade inkomster är enligt vår mening helt oförenligtmed budgetlagens krav på bruttoredovisning.För det tredje förutsätts i avtalet att vissa ersättningar uppgår tillsammanlagt , och detta belopp kommer i enlighet medvedertagna budgetprinciper att betalas ut över anslag på budgetens utgifts-sida. Men genom att fördela utbetalningarna blirbelastningen på de takbegränsade utgifterna respektive år tämligen begränsadoch kommer inte att överstiga 340 miljoner kronor.Den andra stora posten är kommunernas momsskuld till staten.Denna efterskänks , vilket i praktiken blir ett bidrag till kommunerna sominte redovisas över budgetens utgiftssida.Den ovan beskrivna metoden att använda medel från budgeteringsmargi-nalen till planerade utgiftsökningar är också det en form av budgettrixande.Till följd av detta kräver vi att regeringen återkommer till meden fullständig redovisning av ovanstående utgifter samt hur dessa skallrymmas inom utgiftstaken.När den reformerade budgetprocessen togs i bruk vardess främsta syfte att uppnå en stramare behandling av budgeten för attSverige därigenom skulle få bukt med de höga och ständigt höjda utgifts-kvoterna. Att regeringen nu urholkar processen och kringgår budgetlagen ärmycket allvarligt. Den internationella samarbetsorganisationen , somtidigare uttryckt sin uppskattning och förhoppning över den nya svenskabudgetprocessen, skriver i sin senaste rapport om ekonomi:"Budgeteringsmarginalen har tillåtits minska alltför snabbt, vilket lett tillattnödvändiga åtgärder uteblivit".Tabell 4.4: Budgeteringsmarginalen, mdr kronorTabell 12: (2000 2001 2002 2003 )Källa: Regeringens budget- och vårpropositioner. I de fall beslutskiljer sig frånregeringens redovisas regeringens förslag inom parentes.4.3.3 Budgetens konjunkturkänslighetSedan 1996 har regeringen fört en politik som ökat de offentligautgifterna som överstiger omfattningen på tidigare utgiftsminskningar.Detta präglar i hög grad inriktningen av vårpropositionen. Att regeringenägnat sig åt ökade utgifter och diverse ekonomiskt trixande i stället föratt ta sig an de strukturella problem som dras med har bidragittill att ett annat välkänt problem kvarstår; statsbudgetenskonjunkturkänslighet. Detta har varit ett problem sedan mycket lång tidoch har också varit anledningen till att statsfinanser drabbatsextra hårt vid lågkonjunkturer. Detta var tydligt inte minst i början av1990-talet, då den borgerliga fyrpartiregeringen övertog enekonomi vars statsfinanser försvagades okontrollerat.Hade regeringen fullföljt en politik för att hålla utgifterna underkontroll hade utgiftskvoten varit väsentligt lägre. Att regeringen underden aktuella högkonjunkturen avstår från att vidta strukturella reformerinnebär således att denna statsfinansiella konjunkturkänslighet kvarstår. Detbådar inte gott den dagen konjunkturen vänder nedåt. Det enda sättet attminska budgetens konjunkturkänslighet är att sänka skatterna och att sänkautgifterna. Eftersom det är höga skatte- och utgiftskvot som görbudgeten konjunkturkänslig räcker det inte med att bara göra det ena. Såhöga skattekvoter och utgiftskvoter som gör att utgifterna, främst deinom socialförsäkringssystemet, snabbt stiger vid en konjunkturnedgång,som skatteintäkterna lika snabbt minskar. Enligt Konjunkturinsti-tutets beräkningar innebär en nedgång i BNP att budgetsaldot(som andel av BNP) försämras med 0,6-0,. Det gör desvenska statsfinanserna till de mest konjunkturkänsliga bland de nordiskaländerna, som alla i en internationell jämförelse ligger högt vad gällerkonjunkturkänslighet. Det omvända, att statsfinanserna förstärks snabbt,händer naturligtvis vid en konjunkturuppgång, vilket vi nu alltså ser.För nästa år beräknas statens inkomster till (av BNP), varavskatter svarar för . Detta är visserligen en nedgång jämfört medde två föregående åren, men dels beror denna nedgång på en högre BNP, delsökade skattekvoten kraftigt både 1998 och 1999. , 1995, varskattekvoten . Utgifterna hamnar på 53,4 procent.Att skatterna, liksom utgifterna, i stort sett är oförändrade i nominellatermer innebär att det handlar om en tillfällig förbättring somsnabbt vänder åt andra hållet när konjunkturen och därmed också BNPvänder ned.Genom att avstå från strukturella reformer både vad gäller intäkter ochutgifter är regeringen således på väg att missa chansen att skapaförutsättningar för att en nedgång i konjunkturen inte skall slå lika hårt motstatsfinanserna som tidigare.Det internationella kreditvärderingsinstitutet , som hartill uppgift att betygsätta länders kreditvärdighet, meddelade så sent som islutet av mars att det inte är aktuellt att höja kreditbetyg. Etthögre betyg hade lett till lägre upplåningskostnader för staten. Motiveringentill den uteblivna höjningen var just de konjunkturkänsliga statsfinansernaoch farhågor om att statsskulden på nytt kan komma att öka närkonjunkturläget försämras.Diagram 4.1: Statsbudgetens konjunkturkänslighetDiagrammet visar försämringen i budgetsaldot räknat från respektivelands konjunkturtopp till respektive landskonjunkturbotten . För gäller förändringenav budgetsaldot över perioden1989-1993.4.4 Ingen EuropapolitikDet är talande att Europapolitiken knappast alls tas upp ivårpropositionen. Vad gäller EMU skriver regeringen: "har valtatt inte delta i valutaunionen från starten. håller dock dörrenöppen för ett senare inträde." Det är anmärkningsvärt att Sverigesregering flyr från det faktum att vi är med i valutaunionenäven om vi inte deltar i dess tredje fas. Det är också anmärkningsvärt attregeringen inte tagit någon aktiv ställning i denna fråga. Otvivelaktigt hardenna senfärdighet negativa konsekvenser för Sverige.Nästa vår skall vara ordförandeland inom EU, och sannoliktkommer regeringens tveksamhet inför EMU att vara en betydande nackdelunder ordförandeskapet. Exempelvis kommer , trots ordförande-skapet, inte tillåtas närvara vid samtliga möten. Detta kommer än mer atturholka vår förmåga att påverka beslutsfattandet när det gäller den inremarknadens förverkligande och de ekonomiska förutsättningar som skallgälla både för denna och för den europeiska centralbanken.Även inflytandet inom EU, utöver det ekonomiska området, kommer attpåverkas negativt av att hålls utanför stora delar av beslutsprocessen.Den osäkerhet som kännetecknar den svenska Europapolitiken har redandrabbat såväl svenska konsumenter som företag.Osäkerheten om den svenska kronan blir än mer påtaglig till följd av attregeringen ännu inte redovisat när man tänker sig att besluta om huruvidaSveriges fulla deltagande i eurosamarbetet skall ske.Det faktum att regeringen valt att samarbeta med två EU-fientliga partiertalar för att osäkerheten om och euron kommer att bestå, detta trotsatt Europapolitiken formellt står utanför samarbetet. Eftersom det i längdenär omöjligt att skilja Europapolitiken från inrikespolitiken talar mycket föratt och kommer att ha ett inflytande även på dettaområde.5 Den ekonomiska politikens riktlinjer5.1 Mål för den ekonomiska politikenSvensk ekonomi måste kunna uppnå en långvarig tillväxt med stabilastatsfinanser. Ett växande inflationstryck måste hållas tillbaka bådegenom offentliga besparingar och ett privat ökat sparande.Reformpolitiken skall utformas så att hög tillväxt kan förenas med låginflation och en sund löneutveckling. Det ställer krav på avregleringaroch en moderniserad arbetsmarknad samt sänkta skatter och lägreoffentliga utgifter. Den ekonomiska politiken måste varautbudsorienterad.De offentliga finansernas sårbarhet för konjunkturella svängningar måsteminska för att ge privat sektor goda förutsättningar för tillväxt över tiden.Den enskilde medborgarens beroende av offentliga utgifter måste minska.Saneringen av statens finanser måste fortgå genom en minskning av deoffentliga utgifterna.Det svenska skattetrycket skall ner i nivåer somger konkurrenskraft i ett globalt perspektiv. Konkurrenstrycket skall vara starkt genom avregleringar ochgenom att fullt ut deltar i den inre marknaden och så snart sommöjligt inför den gemensamma valutan. Lönebildningen måste vara flexibelinom ramen för en individualiserad arbetsmarknad och en skattepolitik somslår vakt om kunskaper och kompetens.Övergripande mål för den ekonomiska politiken är att skapa förutsättning-ar för ekonomisk tillväxt och full sysselsättning. Vi ser som ett långsiktigtmål att ha en sådan reallöneutveckling att kan återföras till denposition bland de rikaste länderna inom OECD-området som vi hade i börjanav . Vi eftersträvar en sysselsättningsutveckling där ingen som stårtill arbetsmarknadens förfogande skall behöva gå arbetslös. Tillsammansmed en social skattepolitik skall detta ge ett minskat bidragsberoende.Den ekonomiska politiken och tillväxten kan därigenom sammantaget ledatill en utveckling där det blir bättre för alla. Nya jobb och en god tillväxtbetyder mest för dem som har det svårt. skall vara ett samhälledär alla kan ge sitt bidrag till välfärden och där alla kan vara med och ta delav utvecklingens möjligheter.Genom att sänka utgifts- och inkomstkvoterna medan konjunkturen ärstark skapar vi förutsättningar både för en långsiktigt stabil tillväxt ochstatsfinansiell styrka gentemot konjunkturnedgångar. Våra föreslagnaskattesänkningar vad gäller företagande, ägande och sparande är inte expan-siva i den meningen att de är inflationsdrivande, utan är i ställetutbudsdrivande, vilket är inflationsdämpande. Våra inkomstskattesänkningarsom är balanserade av minskade offentliga utgifter ger ett ökat arbets-kraftsutbud. Det är i budgetperiodens senare del, vilken präglas av någotlägre tillväxt, som dessa slår igenom fullt ut. Våra förslag tillprivatiseringaroch ökat sparande minskar efterfrågetrycket och skärper utbudsinriktningenav politiken.5.2 Bättre balans mellan privat och offentlig sektorDe problem som kommit att prägla den svenska samhällsekonomin är tillstor del strukturella till sin natur. De har uppstått och förstärkts till följd av ett alltför högt skattetryck, en alltför stor offentligsektor och ett alltför omfattande regelverk som begränsar medborgarnashandlingsfrihet. Det krävs en ny ekonomisk politik som leder tillstabilitet, ökar friheten, stärker incitamenten till arbete och utvecklingsamt främjar privat ägande, sparande, företagande och konkurrens.En mycket stor andel av den förvärvsarbetande befolkningen är ocksåsysselsatt inom den offentliga sektorn. Syftet har varit att tillförsäkramedborgarna god tillgång på service inom områden som sjukvård,utbildning, kommunikation, m.m. I realiteten har offentliga monopol ochrestriktioner kommit att hämma utvecklingen och serviceutbudet inom dessaområden.Tillväxtkraften i ekonomin försvagas, och de nya jobben blir färre. Detinnebär att när stat och kommun inte förmår infria utställda löften tillmedborgarna, saknas alternativ. De allra flesta kan heller inte välja de jobbsom finns, eller som skulle kunna växa fram, eftersom skatterna tar en så stordel av de inarbetande inkomsterna i anspråk. Genom att den offentligasektorn lägger beslag på så stor del av resurserna blir också den privatasektorns förmåga att erbjuda nya arbetstillfällen otillräcklig.Offentligt monopol, omfattande transfereringar och inskränkt valfrihetleder till minskad frihet för medborgarna, felaktig fördelning och sämreutnyttjande av de totala ekonomiska resurserna. Trögheten i stora, ickekonkurrensutsatta offentliga system ger dålig effektivitet.På medellång sikt bör de offentliga utgifterna tas ned till under 50 procentav BNP, vilket medför att skattetrycket kan sänkas till en nivå motsvarandegenomsnittet för EU.Flertalet EU-länder har även de ambitionen att sänka skatterna, varförskattetrycket inom EU gradvis kommer att närma sig OECD-nivån. Det blirdå på lång sikt naturligt för att närma sig OECD-nivån.