mot · GO02U211 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:U211av , ()Internationellt utvecklingssamarbeteInnehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen börställa sig bakom kraven på kraftfulla skuldavskrivningar till de fattigaländerna.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om att särskilt uppmärksamma insatser till stöd tillfunktionshindrade kvinnor.3. tillkännager för regeringen som sin mening att regeringenföreslås ta initiativ till bildande av ett genusfrågor.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförsom partnerskapsförhållande och karaktären av en form av globalregionalpolitik.5. tillkännager för regeringen som sin mening att jämställdhets-perspektivet när det gäller internationella utvecklingssamarbetebör få en förstärkt plats i arbetet inte bara på varje delområde av politikenutan ges en förstärkt plats i ett helhetsperspektiv och behandlas som ettpolitikområde i sig.6. tillkännager för regeringen som sin mening att Sverigesinternationella utvecklingssamarbete och de partnerskapsförhållandensom utvecklas inom detta bör få karaktär av en global regionalpolitik.7. tillkännager för regeringen som sin mening att aktivtbör medverka till att IT-tekniken kommer de fattigaste till del såvälgenom det bilaterala som det multilaterala utvecklingssamarbetet.8. tillkännager för regeringen som sin mening att de företag somdeltar i internationella utvecklingssamarbete skall åta sig attfölja de regler som gäller för arbetsvillkor, arbetstid, arbetarskydd,anställningstrygghet m.m.9. tillkännager för regeringen som sin mening att det svenskakatastrofbiståndet bör finansieras genom uppbyggnaden av en särskildfond, så att framtida miljö- och naturkatastrofer inte påverkar annatplanerat bistånd.10. tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen iinternationella sammanhang bör ta upp frågan om ett "early-warning-system" och i ekonomiskt avseende medverka till uppbyggnaden av ettsådant.11. tillkännager för regeringen som sin mening att regeringen medkraft bör kräva en strategi och en effektiv administration när det gällerbistånd från EU.12. tillkännager för regeringen som sin mening att den svenskaregeringen bör ställa hårdare villkor för det svenska biståndet när detgäller länder vilka som de söker bistånd bygger upp en militär-apparat.VärldsfattigdomenåterupptäcktDet övergripande målet för svenskt utvecklingssamarbete harsedan 1962 varit att höja de fattiga folkens levnadsnivå. Dettahuvudmål har kompletterats med sex delmål:- Resurstillväxt: att medverka till en ökad produktion av varor och tjänster.- Ekonomisk och social utjämning: att bidra till att skillnaderna mellanfattiga och rika minskar och att alla får sina basbehov täckta.- Ekonomiskt och politiskt oberoende: att medverka till att länderna självaskall kunna bestämma över sin ekonomi och politik och skapaförutsättningar för självständighet.- Demokratisk samhällsutveckling: att medverka till att människor får bättremöjligheter att påverka utvecklingen såväl lokalt som regionalt ochnationellt.- Miljöhänsyn: att bidra till en framsynt hushållning med naturresurser ochomsorg om miljön.- Jämställdhet: att främja jämställdhet mellan män och kvinnor.Dessa sex delmål skall betraktas som likvärdiga. Likafulltfinns det tecken på att det som i praktiken betraktats som detallt överskuggande målet varit den ekonomiska tillväxten. Deandra målen har inte fått samma prioritet.Under samma tid har politik dominerats av de s.k.strukturomvandlingsprogrammen, vilka bl.a. inriktats på att skära ned deoffentliga utgifterna. I ett avseende har dessa spelat en viss roll i en delländernär det gällt att skära ned på vissa prestige- och skrytprojekt, men i mångafallhar de haft negativa effekter och drabbat de fattigaste - i synnerhet kvinnoroch barn - i de länder där dessa program genomförts.Kritiken av de nyliberalt inspirerade strukturomvandlingsprogrammen harmed åren blivit allt hårdare, vilket bl.a. fått i WorldDevelopment Report att fokusera på fattigdomsbekämpning. Maninriktar sig nu på fattigdomsbekämpning.Klyftan mellan fattiga och rika länder har vidgats. Detsamma har skettmellan fattiga och rika inom länderna.I dag lever 1,2 miljarder människor, av dessa är kvinnor och barn, iabsolut fattigdom dvs. med mindre än . 1,6 miljardermänniskor får nöja sig med . 119 miljoner barn går inte iskolan. En majoritet av dessa är flickor. Vid slutet av 1999 var mer än 34miljoner människor HIV-smittade. Värst utsatt är befolkning, särskilti länderna söder om , och är fler kvinnor än män drabbade. Vi hari en annan motion tagit upp frågorna om HIV.De globala orättvisorna ökar. var förhållandet mellan de rikasteoch de fattigaste länderna 44-1. 2000 är det 72-1.Visserligen har välståndet i världen ökat, såtillvida att andelen mycketfattiga i världen minskat. Men likafullt har antalet fattiga i absoluta talökat.Men bilden är mer komplicerad än så. I t.ex. har samtidigtmedelklassen fått det sämre.Vad bordefattigdomsbekämpninginnebära?Solidaritet handlar inte om att den privilegierade skall få enmöjlighet att spela rollen av den barmhärtige samariten, attstilla de fattigas hunger och törst. Fattigdomsbekämpninglåter så bra och positivt att det ger intryck av att det räckermed att den rika världen delar med sig av en del av sittöverflöd. Såtillvida är det vackra ordetfattigdomsbekämpning förrädiskt. Ty även om den rikavärlden skulle lyckas med att mätta de hungrande, släcka defattigas törst och höja deras materiella levnadsstandard sååterstår det största problemet, fattigdomens mest outhärdligasida - klassamhällets sociala orättvisa.Förhållandet mellan maktlöshet och fattigdom är en problematik som ävenkommit fram i studier, Voices of the Poor, Crying Out for aChange, som bygger på tusentals intervjuer med fattiga människor i olikadelar av världen. Där skriver man exempelvis:Några flyr den mångskiftande väven av missförhållanden. Andra blir avde angrepp de blir utsatta än mer sårbara, än fattigare och än mermaktlösa. Maktlösheten överlåter till de allra fattigaste att välja mellan endålig sak och en annan lika usel. Några svarar på detta med resignation,andra med förtvivlan. Många har en anmärkningsvärd förmåga ett enviståterhämta sig och hoppas. Hos dessa finns viljan men sällanmöjligheterna. Den utmaning som möter dem som yrkesmässigt ägnar sigåt utvecklingsarbete i praktiken eller inom politiken måste finna var ochhur ett ingripande skall göras för att slita sönder maktlöshetens väv så attfattiga kvinnor och män kan erövra kontrollen över sina liv.Stannar vi i den rika delen av världen vid att uppfattafattigdomsbekämpning som ett begrepp frikopplat från fråganom makt och maktfördelning mellan länder, klasser och kön,kommer vi att vara prisgivna åt den paternalism som var såtypisk för kolonialismens och imperialismens humanitarianer.Begränsar vi oss till en snäv tolkning av begreppetfattigdomsbekämpning har vi inte kommit mycket längre ände missionärer som predikade kristendom medan CecilRhodes berövade södra på dess rikedomar.De fattigas skulderEtt av de främsta hindren för att fattigdomsbekämpningenskall få någon effekt är den enorma skuldbörda sommånga länder brottas med. Många länder befinner sig i densituationen att deras skulder överstiger vad de förmår attexportera. De saknar möjligheter att betala sin skulder. Dessaskulder är inte någon följd av att folket levt över sinatillgångar. Ofta har lånen tagits av diktatoriska och korruptaregimer som placerat pengarna i västerländska banker i ställetför att placera dem i utvecklingsprojekt.För den utvecklingen är inte enbart låntagaren ansvarig utan ävenlångivaren, som i alltför ringa grad undersökt låntagarens kreditvärdighet, dvsinte synat låntagande regimer i sömmarna, deras mål och syften. De somdrabbats av skuldsättningen är ländernas fattiga befolkning.På FN:s stora uppföljningsmöte i och på i stod skuldfrågorna i centrum. Ecuadorssocialminister, advokaten , höll ett brandtal förskuldavskrivningar och pekade på det vanvettiga i att av landetsinkomster avkrävs till att betala skulder när landets fattiga mer än fördubblatssedan 1995.En fattigdomsbekämpning värd namnet måste därför innebäraskuldavskrivningar. finns det s.k. HIPC-initiativet som innebärskuldavskrivningar. bidrag uppgår till ca . I relationtill skuldbördans storlek kan detta initiativ och agerande intebetraktas som annat än otillräckligt. Följaktligen måste HIPC-initiativetutvidgas.För att förändra de fattigas situation i världen har den s.k. Tobinskattendiskuterats, vilken innebär att man beskattar spekulativa transaktioner påvalutamarknaden. En sådan skatt på skulle kunna ge mer än 100miljarder dollar , vilka skulle kunna användas för att råda bot påvärldsfattigdomen. Den har ställt sig kritisk ochavvaktande till denna form av beskattning och pekat på teknisktadministrativa svårigheter, men med vårt tids snabba tekniska utvecklingtorde argumenten mot Tobinskatten bli allt svagare för var dag. Följaktligenär det viktigt att den följer, deltar i och driver pådiskussionen om denna och likartade former av beskattning.Alla är eniga om att skuldavskrivningar är viktiga. Men vad somkännetecknat den rika ländernas ledningar - även - har varitnjugghet så snart dessa eniga ståndpunkter skall omsättas i konkreta åtgärder.Angolanen Agualusa skriver bl.a.:Pessimism är en lyx för de lyckliga folken. I de flesta afrikanska länderär människorna optimister - annars dör de, det finns inget val. Mitt i enkatastrof skrattar de och ordnar fest med ett par öl och dansar och dansar.När de rika länderna ser dem göra detta, skakar de modfällda på huvudet;afrikanerna har förlorat förståndet... (, En framtidför , ur Emergencia, , Umeå.Medan de rika ländernas ledningar avvaktande vårdar sinatveksamheter har de fattiga världen över endast hoppet kvaratt leva på, vilket till och med det tas som en intäkt för detkloka i att förhålla sig tveksam.Vi anser att den bör ställa sig bakom kraven påkraftfulla skuldavskrivningar till de fattiga länderna, och den svenskaregeringen bör ställa sig bakom kraven på en Tobinskatt, vilket vi utvecklar ien separat motion.I paternalismens ställePå myntades begreppen "den första, andra och dentredje världen". Det var ett synsätt och en terminologi somvar sprungen ur de förhållanden som rådde under och efter denationella rörelsernas och avkolonialiseringens tid. "Moderländerna" var fortfarande rika och de f.d. koloniernavar visserligen självständiga men fortfarande fattiga. Ur dettaväxte den biståndspolitiska paternalismen. Det fanns givareoch mottagare, utvecklade och underutvecklade, över- ochunderordnad.I dag lever vi inte längre i en av supermakter tudelad värld eller i en avekonomiska beroendeförhållanden tredelad värld, utan i en enda värld medrika och mäktiga, fattiga och maktlösa. När det nationella befrielseverket ilånga stycken är avslutat och den politiska självständigheten nådd. När dennaär uppnådd är det en andra frågor som blivit viktiga: Hur ser förhållandenamellan världens rika och fattiga ut med en enda stor världsmarknad? Hur serde ut när vi har en enda stor världsmarknad? Hur skall de fattigassituation förändras i en sådan värld när det gäller materiella förhållanden ochmakt?Vi kan inte längre betrakta världen i termer av kolonier och moderländereller f.d. moderländer. Förhållandet mellan rika och fattiga i världen måste sesgenom andra glasögon - utifrån den plats de intar på världsmarknaden. Hurskapar man rättvisa i en värld, där marknaden utgör en fara för att de fattigablir allt fattigare, som det tycks finnas lika stor fara för världensfattiga att hamna utanför världsmarknaden på det sätt som stora delar avAfrika hotar att göra. Det finns en stor fara för att stora delar av baralämnas därhän.Global regionalpolitikBörjar vi betrakta vår planet som odelad medför det att vårtgamla paternalistiska perspektiv försvinner. Vi måste i ställetbörja se världen utifrån ett globalt perspektiv och diskuteraproblemen i termer av global rättvisa när det gäller välståndoch makt. Den politik som krävs för att vi skall kunna hanterade problemen blir en sorts global regionalpolitik. En sådanpolitik skapar man inte om man ser världen genompaternalismens glasögon. Skall man uppnå global rättvisa ochgenomföra en global regionalpolitik måste rimligen bådeparterna samarbeta på lika villkor. Ingen kan se sig somgivare eller mottagare. Båda sidor måste uppfatta sig självaoch varandra som likvärdiga när det gäller resurser,oberoende om dessa handlar om lokal kännedom, kulturellaoch politiska förhållanden eller ekonomiska och tekniskaresurser. Vad det handlar om är inte givare och mottagare,utan om samarbete och ömsesidighet.Konkreta former för ettpartnerskapNär det gäller den svenska biståndspolitiken har dennaförändrats från tala om bistånd till att tala om internationelltutvecklingssamarbete och partnerskap. En förändradbenämning behöver inte förändra karaktären och inriktningenav en verksamhet. Vad det kan innebära är att med en sådanförändring följer vissa förpliktelser. Den verkligaförändringen inträder dock först efter det att den konkretapolitiken förändrats.Vad det handlar om är att syftet med verksamheten och den konkretapolitiska hanteringen av verksamheten förändras. Det gamla givar- ochmottagarförhållandet (som sitter mycket djupt rotat i svenskt biståndspolitisktmedvetande) måste ersättas med nya konkreta samarbetsformer - avgemensamma projekt, där institutioner, organisationer och företag i skildaländer samarbetar. Det blir allt vanligare att kommuner, universitet i skildadelar av världen samarbetar kring bestämda projekt. Denna förändring frångårtill viss del principen att man ger bistånd på mottagarlandets villkor ochersätter den med ett inte alldeles villkorslöst förhållande från sida.En relation som varit utan villkor ersätts med en som präglas av ökad respektoch jämlikhet mellan parterna, något som ökar erfarenheter och kunskaper påömse håll. Det är emellertid också önskvärt att regeringen närpartnerskapsprojekt planeras uppmuntrar institutioner och organisationer pådet lokala planet genom att ge resurser till dessa för att informera omprojekten och deras effekter.Det samarbete som vi skisserat här kommer sannolikt att bli alltmernödvändigt och allt lättare att genomföra i spåren av utvecklingen av modernteknik, där det geografiska avståndet på en rad områden betyder allt mindreoch kunskapsutbytet betyder alltmer. Detta för att vår tids stora steg iproduktivkrafternas utveckling inte skall gå de fattiga områdena i världenförbi.Ett partnerskapsförhållande torde vara lättast att etablera mellaninstitutioner och organisationer, men mer svårhanterligt när det gäller företag.Företag är i första hand ute efter att gå med vinst - en drivkraft somhistorisktsett varit till förfång för världens fattiga. För att företag skall ingå i ettpartnerskapsförhållande kan de knappast göra det med vinsten som enda syfteoch mål. Det måste också handla om att de företag som deltar i Sverigesinternationella utvecklingsarbete uppmanas att följa och regleraarbetsförhållanden, arbetstid, arbetarskydd, sociala skyddsnät och långsiktigtarbeta med införande av regler som liknar dem som reglerar arbetsmarknadeni Sverige.Vi menar att partnerskapsprojekt mellan svenska och utländska företagskall ha det klara syftet att förbättra arbetsförhållanden, arbetarskydd ochsociala skyddsnät för dem som deltar och arbetar i det. Målet är som i andradelar av utvecklingssamarbetet att uppnå en hållbar utveckling, därmiljöhänsyn och jämställdhet är en integrerad del. Detta bör somsin mening ge regeringen till känna.IT och det internationellautvecklingssamarbetetInom det internationella samarbetet spelarinformationsteknik, IT, en allt större roll.Forskningssamarbete kan pågå mellan universitet på olikakontinenter och information/kommunikation via Internet kanförekomma i de mest avlägsna byar. Därför har exempelvistotalt avsatts förforskningssamarbete med universiteten i ,, och . Mindre känt ärspännande försök med telestugor på landsbygden och islumområden, där framför allt fattiga barn och ungdomar somkanske aldrig kommer i närheten av ett universitet snabbt kanta till sig den nya tekniken.I budgetpropositionen framgår att fortsatt satsning på IT-relateradforskning är angeläge ( sid 44), men lika självklart är att användningen av ITbör komma samtliga delar av utvecklingsbiståndet till godo. Ytterligaresatsningar på projekt med telestugor inriktade mot de fattigaste välkomnas.Sverige bör aktivt medverka till att IT-tekniken kommer de fattigaste, dvs. istor utsträckning kvinnor, till del genom såväl det bilaterala som detmultilaterala utvecklingssamarbete. Detta bör som sin mening geregeringen till känna.Fattigdomen i ett annatmaktperspektivOvan har vi diskuterat och kritiseratfattigdomsbekämpningen i ett traditionellt maktperspektiv -där det handlat om förhållandet mellan fattiga och rika iallmänhet.I alla hittillsvarande samhällen har det funnits klasstrukturer vilka angivitekonomiska förhållanden och maktförhållanden, en uppdelning avmedborgarna i fattiga och rika, mäktiga och maktlösa. Men har detfunnits en annan maktstruktur, skild från klasstrukturen, som handlar omförhållandet mellan könen. Männen har inom samhällsklasserna varitöverordnade kvinnorna. Männen har varit de som haft makt, medan kvinnornahaft att underordna sig männen. På ett allmänt plan kan man tala om att detfinns ett klassförtryck som det finns ett könsförtryck. På ett konkretplan vävs dessa båda strukturer samman och bildar tillsammans merkomplicerade mönster av förtryck, av över- och underordning i samhället. Detär nödvändigt att analysera och studera dessa båda maktstrukturer både varför sig och hur de länkas samman med varandra om de skall kunna upplösasså att klasskillnader kan utjämnas och kvinnoförtryck bekämpas ochjämställdheten mellan män och kvinnor erövras.Vänsterpartiet har pekat på detta vid åtskilliga tillfällen, bl.a. när detgällerförhållandena inom . I biståndsdebatten har vi oftaunderstrukit att det är kvinnorna som konkret står för det tunga arbetetvärlden över, inte minst i de fattiga delarna av den. Fattigast i världen ärkvinnorna. De gör det tyngsta arbetet. Likafullt har de mindre makt änmännen.Är en kvinna drabbad av funktionshinder, som begränsar hennesarbetsförmåga eller hindrar henne helt från att utföra arbete befinner hon sig ien oerhört svår situation. Förutom att hon allmänt sett i många länder intevärderas som fullvärdig människa, kan hon inte ens värderas som arbetskraft.Därför krävs särskilda insatser till stöd till funktionshindrade kvinnor. Dettabör som sin mening ge regeringen till känna.Det är allmänt vedertaget att det skall finnas ett jämställdhetsper-spektiv när det gäller internationella utvecklingssamarbete.Jämställdhetsaspekten, förklaras det, skall finnas med i alla delar när vi talarom internationellt utvecklingssamarbete (mainstreaming). När det kommer tillkritan har man dock kunnat iaktta en tendens till att jämställdhetsaspektenlikafullt försvinner. Mainstreaming till trots tenderar jämställdheten mellankvinnor och män att osynliggöras.Av detta torde man kunna sluta sig till att jämställdhetsaspekten måste tasupp både när man diskuterar vår politik för internationelltutvecklingssamarbete i bi- och multilaterala sammanhang samt i politiskadiskussioner på alla stödjer ett centrum för miljöekonomi iGöteborg och . Miljöfrågor ochfrågor rörande mänskliga rättigheter är frågor som under de två senastedecennierna vuxit i betydelse på ett internationellt plan. Men det harjämställdhetsfrågorna också. Men något genusstudier harinte bildats. Det räcker ingalunda med att hänvisa till ,där man tar upp frågor om mänskliga rättigheter. Det torde framgå med allönskvärd tydlighet av bl.a. de förhållanden som beskrivs i en annan motion avVänsterpartiet som tar upp frågan om s.k. hedersmord.Ett institut för globala genusfrågor skulle kunna bygga upp ettforskningssamarbete och kunna fungera som en svensk bas förkonsultuppdrag för Sida. Detta bör som sin mening ge regeringentill känna.Mål för det internationellautvecklingsarbetetOm man skall diskutera mål för politik när detgäller internationellt utvecklingssamarbete borde följandeaspekter av det svenska internationella utvecklingssamarbetetsärskilt framhävas.- att ha formen av omfördelning av resurser och makt mellan fattiga och rikaområden i världen,- att det fick formen av ett partnerskapsförhållande och karaktären av enform av global regionalpolitik,- att de företag som deltar i ett sådant internationellt utvecklingssamarbeteskall underkastas vissa bestämda regler när det gäller arbetsvillkor,arbetstid, arbetarskydd, anställningstrygghet m.m. samt- att jämställdhetsperspektivet och miljöhänsyn får en framskjuten plats iarbetet inte bara på varje delområde utan även i ett helhetsperspektiv.Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.Miljökatastrofer ochkatastrofbiståndUnder senare år har flera länder i världen drabbats avomfattande naturkatastrofer. De som drabbas är de fattigaländerna - länder där människor levnadsstandard är låg, derasbostäder bräckliga och tillfälliga och infrastrukturen svag.Översvämningar, stormar och skyfall har inneburit oerhördaumbäranden för befolkningen. Grundorsaken till dessanaturkatastrofer är de klimatförändringar som inträffat tillföljd av den massiva industriella utvecklingen i världens rikaländer.I långa stycken kan man se att det är motsträvigheten hos de rika, indu-strialiserade ländernas ovilja att begränsa sina utsläpp och sina energiförbruk-ning som resulterar i katastrofer och lidanden för befolkningen i de fattigaländerna.En omfattande fallstudie om hur miljö- och naturkatastrofen Mitchdrabbade , om de bakomliggande orsakerna till denna katastrof ochförslag till åtgärder har gjorts av organisationen , In debt todiaster - What happened to after Hurricane visar med stor tydlighet att dessa naturkatastrofer inte ärolyckshändelser orsakade av naturens nyckfullhet som drabbar dessa länder,utan att andra än de drabbade bär ansvaret för vad som sker.I rapporten från föreslås en rad åtgärder för att skapa ettvarningssystem när det gäller annalkande naturkatastrofer, ökat stöd tillbyggandet av säkra hamnar och mycket annat.Sverige bör i internationella sammanhang ta upp frågan om ett s.k. early-warning-system och medverka ekonomiskt till uppbyggnaden av ett sådant.Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.Det svenska biståndet är vidare så utformat att när det inträffar storakatastrofer så drabbas det övriga biståndet. Därför bör i stället en fond förkatastrofbistånd byggas upp. Detta bör som sin mening geregeringen till känna.Bistånd för utvecklingFattigdomen i världen är möjlig att utrota. Den ojämlika ochorättvisa fördelningen av livsmedel, teknik och kunskap ochden bristande kontrollen över råvaror i stora delar av världenleder till enorm rikedom hos stora företag och privatpersonersamtidigt som miljarder människor lever i extrem fattigdomoch svält.Den rika världens livsstil och koloniala maktanspråk förorsakar torka,skogsskövling, grundvattenbrist, miljökatastrofer, etniska konflikter, socialtsönderfall och i slutändan brott mot mänskliga rättigheter. Därför måste ensolidarisk politik utformas på alla områden. Gemensam säkerhet krävergemensam utveckling som kan leda till gemensam rättvisa. Att leverupp till sina internationella åtaganden för miljö och handel är avgörande förvåra insatser för att bekämpa fattigdomen.I denna helhetssyn har ett stort och kvalitativt bistånd sin givna del. För attbiståndsmålen skall kunna uppnås krävs att biståndsnivån höjs. Bistånd är ennödvändig och väsentlig del av en politik för global rättvisa. Men en rättvisvärldshandel är väsentligt viktigare. Det grundläggande felet med dagensvärld är inte att biståndet är för litet utan att det behövs.