mot · GO02K366 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:K366av , ()Nya och folkomröstningFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att det avtal om och EU-medborgarnas fri-och rättigheter som skall antas i måste göras till föremål för enbeslutande folkomröstning i Sverige.Det europeiska projektetÄnda sedan slut har synen på samarbetetinom eller snarare inom efter det kallakrigets utbrott följt två linjer. Den ena linjen var denkontinentala. Ett av de första stegen i detta samarbetebyggde på en tullunion. De deltagande länderna skulleupprätta en likformig tullmur mot omvärlden, medantullskyddet inom området skulle försvinna. Att Frankrikeoch tillsammans med BeNeLux-länderna ochItalien valde en sådan lösning var inte förvånande. Den var iöverensstämmelse med dessa länders tradition. Vi får integlömma att hade haft en lång historia avprotektionism och detta gällde också till viss del Tyskland.Under 30-talet var tullhinder och andra regleringar motutlandet mycket långtgående. Det är inte fel att hävda att dekontinentala länderna i förhållandevis liten utsträckningpåverkades av liberala strömningar i motsats tillStorbritannien, vars ekonomer med som pionjärvisade hur specialisering, arbetsbyte och frihandel ökadevälfärden i världen.Storbritannien, de skandinaviska länderna, m fl såg tidigtfördelarna med frihandel, avregleringar och marknadsekonomi, även omsocialistiska politiker fick ökad sympati förregleringar. De höll dock fast vid frihandelsprinciperna. En tullunion skulleha höjt tullarna i dessa senare länder och dessutom ansågs en sådan unionleda till vissa för de olika länderna, något skilda utrikespolitiska nackdelar.Därför förkastades medlemskap i tullunionen EEC och i stället bildades ettfrihandelsområde EFTA.EEC hade ekonomiska framgångar . Tysklandsekonomi gick starkt framåt. Detta berodde på en rad olika omständigheter:Tyskland hade små kostnader för försvar, fick tillgång tillFrankrikes tidigare stängda marknad för verkstadsprodukter och Tysklandhade en helt modern produktionsapparat.Frankrike fick i gengäld en för landet välkommen marknad förjordbruksprodukter och då också möjligheter att modernisera jordbruket.EEC:s jordbrukspolitik blev dock början till nuvarande EU:sjordbruksreglering (CAP) som fått allt fler negativa drag.Storbritannien hade däremot betydande ekonomiska och strukturellaproblem delvis skapade av de två världskrigen. Skulder från andravärldskriget och betydande förpliktelser mot samväldet utgjorde bakgrundenför en destruktiv ekonomisk "stop-go-politik". Till detta kom attlabourregeringen efter nationaliserade industrier ochfortsatte planhushållningen från kriget. Detta försvagade utvecklingen av bl astål-, verkstads- och bilindustrin. Missgreppen födde också en militantfackföreningsrörelse.Storbritannien och därmed EFTA-området fick lägre tillväxt än EEC ochansågs ha misslyckats i den ekonomiskta konkurrensen medEEC. Att det var andra faktorer än olikheterna i det ekonomiska samarbetetmellan de västeuropeiska länderna som varit utslagsgivande förbigicks ihuvudsak med tystnad, när och anslöts till EEC(sedermera EG) . Inte heller diskuterades vid denna tidden federala inriktning som fanns redan i , och framväxten av denför EEC/EG speciella styrningen och byråkratin.De federala målsättningar som fanns i uppfattades av de ländersom inte tillhörde EEC:s kärna mer som luftiga mål än realpolitiskasträvanden. Denna verklighetsuppfattning har lett till att de styrandepolitikerna i framförallt de forna EFTA-staterna allt för lättvindigtaccepteratavtal som, inte uttryckligen men i praktiken, skapat en alltmer federalistisk,byråkratisk politik med allt större demokratiska underskott.Resultatet har blivit en betydande misstro mellan den politiska eliten samtnäringslivets och de fackliga organisationernas toppar och medborgarna.Detta har kommit till uttryck på en rad olika sätt . Det låga -för svenskt vidkommande - katastrofalt dåliga valdeltagandet vid EU-valetutgör ett exempel. låga valdeltagande till och detrekordhöga röstdeltagandet vid folkomröstningen om EMU beror på sammamotsättning mellan elit och folk. Även i börjar nu en betydandemajoritet - enligt opinionsundersökningar - ifrågasätta det tredjesteget vid bildandet av EMU. En majoritet vill inte byta mot euron ochallt oftare påpekas att beslutet fattats "över tyskarnas huvud".Folkomröstningar är ju inte tillåtna enligt tysk grundlag. För de styrande bådei och ute i tycks detta folkliga missnöje förvåna. Vilka kanorsakerna vara till detta?Ingen klartext om målet -en europeisk statMålet en stat - en europeisk federation - har oftast intepresenterats i klartext. utrikesminister tillhör ett av de fåtaliga undantagen. Hansfrispråkighet om det federala målet ledde också till någotsom kan liknas vid en reprimand av den egna regeringen ochandra högt uppsatta politiker inom EU.Men varför har inte en upplyst allmänhet kunnat utläsa vad som var pågång i de olika avtalen?När det gäller och EMU har både politiker ochekonomer, framförallt i , framhållit att EMU obestridligen ledertill en stat. Det går inte, har det betonats, att ha en penningpolitikfriståendefrån de olika ländernas finans- och skattepolitik. Dessa politikområden utgörden hårda kärnan för en självständig nation. Detta har förnekats - säkerligenmot bättre vetande - av alla dem som såg den federalistiska utvecklingen somnågot oundvikligt och gott. Senast har utgjort ännu ett stegpå vägen mot en federalistisk politik. En bredare diskussion om detta avtalhar saknats. En av orsakerna till detta har hängt samman med att avtalet harvarit ytterst svårtillgängligt. Detta sätter fokus på ytterligare ett probleminomEU-politiken.För att belysa detta måste vi se på det olika avtalens konstruktion ochfärdriktning. I slogs fast att "grunden lagts för en allt närmareunion" och "en gemensam kommersiell politik". För yttervärlden var EEC enekonomisk tullunion men för de invigda grundarländerna hade man anträttvägen till en federal union. I första artikeln till heter detatt"detta avtal utgör ett nytt steg i den process som syftar till att skapa en alltfastare union" och i avtalet stadgades om EU-medborgarskap. Medborgarnafick också ett pass, en flagga och en nationalsång, allt saker som brukarkänneteckna en nation.Maastrichtavtalet har således spelat en avgörande betydelse för unionensutveckling. Den skapade en rad nya gemensamma institutioner inom EU.Avtalet som innehöll 7 titlar, 17 protokoll och 33 deklarationer skapade eneuropeisk union (artikel A), medborgarskap i denna union (artikel B) somockså innehöll målen för en ekonomisk och monetär union, en gemensamutrikes- och säkerhetspolitik med målet att skapa ett gemensamt försvar, ettnära samarbete inom rättväsendet och en cementering av acquiscommunautaire. Artikel C innehöll de första tecknen på att man önskadeskapa en gemensam konstitution. Avtalet innehöll 8 titlar, 34 protokoll och 58 deklarationer.Lagstiftningen i avtalen bygger på en för oss svenskar främmande ochförvirrande metod. Ett nytt avtal ersätter inte ett gammalt utan i ställetinförsändringar i alla de gamla avtalen. Detta innebär att ocksåinnehöll ca 300 sidor ändringar och tillägg till tidigare avtal ända frånEuropeiska stål- och kolunionen till , Europeiska enhetsakten ochMaastrichtavtalet. Detta innebär att , om inte hänsyn tas tilländringarna i alla de andra avtalen, blir ett tomt skal eller, uttryckt på ettannat sätt, ett administrativt skelett. Till detta kommer att avtalet om deneuropeiska unionen har delats och fått en helt ny numrering, vilket görlagarna ännu mer svårlästa. Som politiker utan juridiska specialkunskaper iEU-rätt är det en mardröm att sätta sig in i vad förslagen verkligeninnebär. I gav ut en bokpå enbart 350 sidor, som ställde samman texterna från de olika avtalen ochgjorde en tabell med tre kolumner, som gjorde jämförelser möjliga för attbelysa de antagna förändringarna. Utan denna bok hade säkerligen debrittiska parlamentsledamöterna haft samma svårigheter som vi i . Nuhar de i stället visat sig vara de mest insatta i EU:s avtal och också de mestkritiska mot EU:s ambitioner.Denna omfattande beskrivning av de svårigheter som möter svenskamedborgare och svenska politiker att hålla sig á jour med den förändradelagstiftningen inom EU har ett viktigt syfte. Avtal av den betydelse som det ärfråga om kräver mycken tid för själständig analys. Godkännandet av nya avtalmåste kräva både bättre och mer informativa sammanställningar av den typsom publicerar men också längrehandläggnings- och motionstider vid beredningen av dessa avtal. Eftersomavtalen dessutom djupast sett berör den svenska suveräniteten bör avtalenantas eller förkastas genom beslutande folkomröstningar.Att godkänna har redan det varit att gå ett steg för långt.I allt fler beslut har man övergett reglerna om consensus till förmån förmajoritetsbeslut som nya politikområden gjorts till angelägenheterför EU.Det nu aktuella avtalet -NiceavtaletUnder ordförandeskap skall ett avtal om EU:skonstitution förhandlas fram. Det skall bland annat innehållanya regler om medlemsländernas röstetal samt antaletkommissionärer från de olika länderna. För de mindreländerna som , , etc betyder dettamindre inflytande. Det är de stora länderna som på grund avsin storlek i praktiken kommer att kunna diktera besluteninom EU. Något annat är inte att räkna med.Motivet för den nya konstitutionen är den förestående utvidgningen avländer från . Hur skall dessa kunna anpassa sig till de regleringarsom finns inom EU, inte minst inom jordbruks- och livsmedelsområdet? Ärinte risken stor, att dessa länder skadas i sin ekonomiska utveckling på sammasätt som det forna genom en alltför snabb återförening medVästtyskland? Inte minst i har man börjat bli kritisk till den utvecklingsom nu förestår. Vad polacker och andra östeuropéer vill ha och behöver ärtillgång till marknader och möjligheter att ta över, inte minstlåglöneproduktion. Det är på detta sätt som tillväxt skapas både i länder sompå grund av kommunistisk planhushållning hamnat på efterkälken och i demer lyckligt lottade västeuropeiska industriländerna. Regleringar,regionalstöd, billiga krediter eller gåvor brukar mera sällan skapa en sundutveckling. Små länder har ofta större möjligheter att kasta av sigunderutvecklingen. och är två exempel på detta. Attingå i en stat - eller ett område som vill bli en stat -beskär sannnolikt utvecklingsmöjligheterna.EU:s beslut om fri- ochrättigheter i BiarritzI skall EU-länderna ta ställning till den s kChartern om EU-medborgarnas fundamentala rättigheter.Dokumentet som skall behandlas innehåller en radbestämmelser om sociala och arbetsrättsliga rättigheter(regleringar), som i och för sig redan finns i . Det ärdock en stor skillnad mellan nationella regleringar ochregleringar inom EU. Att ta bort nationella regleringar gårbra, om det finns en majoritet för detta. De kan ju ha visatsig vara skadliga på grund av förändrade socialaförhållanden och näringslivsförhållanden. Att ta bort ellerförändra regleringar inom EU är sannolikt totalt omöjligteller åtminstone ytterligt svårt. Till detta kommer att de nunämnda dokumenten också innehåller legala och juridiskabestämmelser som uppfattas som självklara för ossskandinaver, britter och irländare. De bör därför inte görastill föremål för en lagstiftning på det sätt som framgår avförslaget. Några av förslagen måste dessutom rubriceras somodemokratiska och frihetsinskränkande.I april antog förslag om regler om erkännande avpolitiska partier. Partistöd skulle utgå till de godkända partierna, medan departier som inte godkänts undanhölls partistöd. Sådan regler tycks mycketfrämmande från svensk horisont. Detta är en åtgärd som strider mot tolerans,något som demokrati måste vila på. Med tolerans avses att alla ska fåframföra sin mening - hur avskyvärd vi än tycker att den är. Tolerans innebärockså att politiska åsikter som anses avskyvärda skall bekämpas med alla tillbuds stående medel. Dock får inte yttrandefriheten beskäras. Olagligahandlingar som våld, missfirmelse etc skall bekämpas med de lagar ochpåföljder som redan finns.En artikel i den föreslagna rättighetskatalogen talar omfrihetsbegränsningar av ett anmärkningsvärt slag. Sådana kan användas om"mål som är av allmänt intresse för unionen" ifrågasätts. En annan artikeltalar om "missbruk av rättigheter". I denna förbjuds EU-medborgare attarbeta för förändringar av EU:s charter för medborgerliga rättigheter.Att svenska medborgare skall ges rätt att underkänna en grundlag som påväsentliga punkter inskränker, inte vidgar, de medborgerliga friheterna bordevara en självklarhet. Om inte, går tankarna tillbaka till bok "Rid ". Ingen svensk politiker skall få trösta oss med att vadsom står i EU:s rättighetskatalog endast är "högtidsord utan substans".För min del tror jag att svenskarna, precis som de kloka och erfarna mänsom en gång gav dess konstitution, tycker att fri- och rättigheter ärsjälvklara sanningar och egentligen inte behöver några omfattanderättighetskataloger. Politiker som talar ett annat språk och som har levt i enannan kulturkrets är vår och som vi över huvud taget inte vet vem de är kaninte ge oss eller försäkra oss om rättigheter som vi tycker är självklara i etttolerant och demokratiskt samhälle. Allra helst inte när det finns förslag attsamtidigt skapa redskap för att minska våra självklara, grundlägganderättigheter. Även här kan hjälpa oss att se det självklara. Vikan i hans böcker om de fattiga småländska utvandrarna och samma fattigamen strävsamma invandrare till påminnas om vårt frihetsarv.När danskarna sade nej till euron i sin folkomröstning, var det i grunden ettnej till att avstå från sin självständighet. Om avtalet i innehåller en nykonstitution och en rättighetskatalog för EU-medborgare, måste svenskafolket ha rätt att säga nej till detta avtal.EuropavänÄr jag då motståndare till EU. Ja, på det sätt EU harutvecklats . Däremot är jag en Europavänlångt före EU. Det är därför min plikt att varna för enutveckling inom EU som leder fel och i värsta fall kan skapasplittring och konflikter både mellan styrande och styrda,mellan olika grupper av människor och mellan människormed olika språk och tradition, dvs mäniskor av olikanationalitet. För att undvika en sådan utveckling måstemedborgarna själva ta ställning till de stora avgörandeEuropafrågorna.Stockholm den 4 oktober 2000Margit ()