mot · GO02MJ527 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:MJ527av , ()Hanteringen av djurkadaver i NorrlandFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en rimligare hantering av djurkadaver och annat animalisktavfall främst i Norrland.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att samtliga församlingar i skall undantas fråninsamlingskravet.MotiveringEn av de mera svårbegripliga och kostsamma effekternaekonomiskt och miljömässigt av medlemskap i det sätt på vilket djurkadaver och annat animaliskt avfallfrån jordbruk, hästanläggningar och slakterier numera måstehanteras. Oavsett om ett djur har dött en alldeles naturlig död,avlivats av någon orsak eller dött av okänd anledningbetraktas det som riskavfall och detta måste numera fraktastill särskild destruktionsanläggning, ofta mycket långt bort.Det kan i vissa fall handla om att frakta döda djur eller slakteriavfall frånsödra till i , en frakt på ibland upp till 80 milenkel resa. Längre norrut i blir det fråga om transporter på iblandännu längre sträckor till destruktionsanläggningar i eller Finland.Det föreskrivs nämligen i EU-direktivet 90/667/EEG att avfall av dettaslag skall samlas in för bearbetning i särskild steriliseringsanläggning. Itraditionell, nitisk, svensk anda har utfärdattillämpningsföreskrifter omfattande 20 sidor text i SJVFS 1998:34 somfullbordar ibland helt absurda regler. Endast vissa församlingar Norrlandsinland, liksom enstaka mindre djur, har undantagits från regelverket.Det vällovliga syftet med bestämmelserna i denna fråga har angetts vara attförbättra smittskyddet. Men antalet självdöda eller nödslaktade djur iförhållande till den enorma areal som står till förfogande för nedgrävning är inorra mycket lågt. Det absurda läget uppstår då man försöker tillämpaexakt samma regler i det ytvida norra som i tättbefolkade delar avEuropa med stor djurhållning.Idag varnar dessutom många veterinärer för att effekterna av dettaregelverk för förbättrat smittskydd kan bli det rakt motsatta. När de lastbilarsom utför insamlingen av döda djur far omkring från gård till gård med dödadjur, finns naturligtvis en betydande risk för att djurrester, blod ochkroppsvätskor läcker ut och spiller över på fält och gårdsplaner från decontainrar och lastflak som används. Detta i sin tur medför paradoxalt nog attrisken för smittspridning ökar i stället för att minska. En hantering somtidigare, med lokalt omhändertagande genom t ex utläggning i skogsmark,nedgrävning eller kompostering på förefallermycket säkrare och bättre ur alla synpunkter.Den enda vetenskapliga undersökningen som gjorts av bl.a.Lantbruksstyrelsen (föregångare till ), Statensveterinärmedicinska anstalt och djurhälsovården, hävdade att bl.a. avsmittskyddsskäl kunde hela undantagas från dessa regler. I dennafråga är EU-reglerna ett direktiv, ingen förordning, vilket innebär att vi harmöjlighet att i bestämma hur tillämpningen bäst kan ske.Nuvarande ordning får, utöver att den är mycket tveksam ursmittskyddssynpunkt, fullkomligt orimliga ekonomiska konsekvenser fördjurägare och slakterier. För den enskilde kan bortforslandet av ett enda störredjur kosta . Och för ett slakteri kan det handla om fleramiljoner i extrakostnader . En redan sviktande ekonomisk lönsamheturgröps ännu mera.Miljöeffekterna av de många och långa transporterna är en annan negativfaktor i sammanhanget. Från slakterierna i berörda områden handlar det omflera transporter med dieseldrivna lastbilar.Mycket förbryllande är också de gränsdragningar som gjorts för dispensfrån detta regelverk. När en större mängd kreatur omkom vid en storbrand iHälsingland denna sommar gick det att få dispens så att de döda djuren fickomhändertas vid den kommunala avfallsanläggningen. Men när en annan gårdi landskapet drabbades av felfunktion i en kraftfoderanläggning och mångadjur bokstavligt talat åt ihjäl sig tvingades bonden att skicka de döda, meninte smittsjuka djuren, till en destruktionsanläggning med kostnader på som följd.Innan nu gällande förordning trädde i kraft sköttes hanteringen av dödadjur och slaktavfall i en konstruktiv dialog mellan berörda företag, ansvarigaveterinärer och kommunala företrädare. Såvitt bekant fanns inte från någothåll anmärkningar mot förfarandet.Även om det kan smärta att tvingas ändra ett beslut som börjatgälla, måste sunt förnuft kunna få råda även i detta fall. Vi manar därförriksdagen att ge regeringen till känna vad som ovan sagts omkadaverhanteringen i Norrland.Stockholm den 28 september 2000Sven ()()()