mot · GO02A806 · 2000-10-05 00:00:00 — Här måste staten och kommunernasom arbetsgivare ta sitt ansvar.Vi förordar i stället att politiken inriktas på att angripa de grundläggandeproblem som sammanhänger med rigida arbetsmarknad, det svenskaskattesystemet som tvingar kvinnorna till dubbelarbete utan möjlighet annatän för ett fåtal mycket välbeställda att köpa hushållsnära tjänster samtvälfärdsstatens stela system som inte ger utrymme för individuella lösningar.Häri återfinns en betydande orsak till dagens sneda fördelning av kvinnor ochmän inom högre utbildning och forskning. En annan sådan orsak är denoffentliga sektorns monopolställning inom traditionella kvinnoyrken ochdärmed sammanhängande svårigheter för kvinnor att få ekonomisk utdelningpå investeringar i högre utbildning.Vi anser också att det finns skäl att göra en mer total översyn av profes-sorstillsättningarna och av tjänsteförslagsnämndernas arbetsmetoder. I ettsystem med klara kriterier, där manliga nätverk och slumpmässiga fördelarinte fäller utslaget, skulle alla och i synnerhet kvinnor få en bättre möjlighetatt komma till sin rätt. Subtila men diskriminerande inslag i de manligtdominerade akademiska strukturerna måste mönstras ut.7 Kvinnors arbetsmarknad7.1 Den offentliga sektorn - en kvinnofällaTraditionellt kvinnliga arbetsuppgifter inom vård, omsorg ochundervisning är i tjänster som i huvudsak tillhandahålls av denoffentliga sektorn. På grund av de offentliga monopolen har kvinnornasarbetsmarknad kommit att bli mycket av de förvärvsarbetande kvinnorna återfinns inom denoffentliga sektorn. Många yrken är totalt kvinnodominerade. Enligt SCB:sstatistik utgör kvinnorna t ex åtta av tio grundskollärare och nio av tioanställda inom yrkena undersköterskor, sjukvårdsbiträden, vårdbiträden,barnskötare och förskollärare. Vi har alltså en starkt könssegregeradarbetsmarknad, något som även uppmärksammatoch riktat kritik mot för.Kvinnornas arbetsmarknad är sårbar. Det märks särskilt tydligt i tider näroffentlig expansion är möjlig. Många kvinnor har helt enkelt blivitberoende av ett system som håller på att kollapsa. Under socialdemokraternas"budgetsanering" har det verkat som om förutsättningarna för arbete ochförsörjning skulle vara hotade för många kvinnor som arbetar inom vårdenoch omsorgen. kan vi emellertid, bl a av demografiska skäl, se att behovetav sådana tjänster i stället växer. Uppgiften blir alltså att finna nya formerförorganisationen och finansieringen av arbetet.Inför sist nämnda uppgift står socialdemokraterna handfallna. De kan avideologiska skäl inte tänka sig att ge upp statens, kommunernas ochlandstingens monopol inom de sektorer som är traditionella kvinnoyrken. Dehävdar fortfarande att den offentliga sektorn är garanten för kvinnorsarbetsmöjligheter. Dessbättre börjar nu de fackliga organisationerna inse attkvinnor inte kan förbättra sina löner förrän de får fler konkurrerandearbetsgivare att välja mellan.Verkligheten har tvingat socialdemokraterna att göra avkallpå sin ideologi. Inom vårdsektorn råder nu brist på kvalificerad arbetskraft,särskilt på sjuksköterskor. Allt fler utbildade sjuksköterskor säger upp sinanställning hos och tar i stället anställning hos någotbemanningsföretag som har specialiserat sig på denna sektor. Närbemanningsföretaget hyr ut sköterskorna till den forne arbetsgivaren ärlönevillkoren plötligt helt andra. Vad som har inträffat är att det har uppståtten marknad även inom monopolets ram. På en marknad kan ingenarbetsgivare ensidigt diktera lönevillkoren. Hos monopolen kunde man längegöra det, och resultatet ser vi nu i form av arbetskraftsbrist.Vi anser att denna utveckling ger ett kraftfullt stöd för vårt krav på att deoffentliga monopolen skall brytas upp så att kvinnor i lika hög utsträckningsom män kan finna alternativa arbetsgivare. Kvinnors arbetsmarknad skallavregleras så att den faktiskt blir det som ligger i ordet marknad.7.2 Osakliga löneskillnader - finns dom?I proposition 1999/2000:143, Ändringar i jämställdhetslagen m.m.,föreslår regeringen bl a att arbetsgivaren, i syfte att upptäcka, åtgärda ochförhindra osakliga löneskillnader mellan kvinnor och män, skallkartlägga och analysera bestämmelser och praxis om löner och andraanställningsvillkor som tillämpas hos arbetsgivaren samt löneskillnadermellan kvinnor och män som utför arbete som är att betrakta som likaeller likvärdigt. Arbetsgivaren skall bedöma om förekommandelöneskillnader har ett direkt eller indirekt samband med kön.Bedömningen skall särskilt avse skillnader mellan kvinnor och män somutför lika arbete samt grupp med arbetstagare som utför kvinnodomineratarbete och grupp med arbetstagare som utför arbete som är att betraktasom likvärdigt med sådant arbete men inte är eller brukar anseskvinnodominerat. Arbetsgivaren skall vidare upprätta enhandlingsplan för jämställda löner och där redovisa resultatet avkartläggningen och analysen. I planen skall anges vilka lönejusteringaroch andra åtgärder som behöver vidtas för att uppnå lika lön för lika ellerlikvärdigt arbete. Planen skall innehålla en kostnadsberäkning och entidsplanering utifrån målsättningen att lönejusteringarna skall genomförasså snart som möjligt och senast inom tre år.I kommittémotionen 1999/2000:A24 yrkade Moderata Samlingspartietavslag på propositionen. Där anförs bl a följande:En grundläggande svaghet i propositionen är att den bygger på attförekomsten av osakliga löneskillnader är en realitet som inte ens behöverbelysas. För den socialdemokratiska regeringen är förekomsten av osakligalöneskillnader ett axiom. Det finns emellertid forskning som visar attregeringens antagande vilar på lösan sand.Den undersökning som forskarna påuppdrag av gjorde av löneskillnader avseendetiden avlivade myten om lönediskriminering i Sverige.Den visade att skillnaderna för kvinnliga och manliga arbetare inom sammayrke uppgick till . Även på tjänstemannasidan var skillnadennärmast försumbar och kunde enligt och i huvudsakförklaras med faktorer som ålder, erfarenhet och utbildning.Såväl denna utredning som flera andra seriösa forskningsrapporter visar attdet allt överskuggande problemet på den svenska arbetsmarknaden är att denär starkt könssegregerad och att en stor andel av de svenska kvinnorna arbetarinom den offentliga sektorn, som i princip har monopol på kvinnodomineradeområden som vård, undervisning och omsorg om barn och äldre. På dessaområden har den enda arbetsgivaren - staten, kommunen eller -effektivt bromsat en anständig löneutveckling vilket har drabbat även de mänsom finns inom dessa verksamhetsområden.Det förhållandet att antalet anmälningar till (JämO) om lönediskriminering stannade vid 60 stycken, varavde flesta härrörde från den offentliga sektorn, talar också för att för attregeringen dels överdriver problemets omfattning, dels ger förslagen ipropositionen fel fokus. Om regeringen menade allvar med sitt myckna tal omatt den ser osakliga löneskillnader mellan kvinnor och män som ett avSveriges allvarligaste samhällsproblem så vore det ju bara att sätta igång ochhöja lönerna för stora kvinnogrupper inom den offentliga, av politiker styrdasektorn. De nu lagda förslagen till skärpningar av jämställdhetslagen kandärför inte uppfattas annat än som dimridåer, avsedda att visa upp enhandlingskraft som i realiteten inte finns.Propositionen behandlas i skrivande stund i arbetsmarknadsutskottet.Under en hearing som utskottet höll med företrädare förArbetsmarknadsverket (AMV), , framfördes en massiv kritik mot förslagen ipropositionen. Samtliga framhöll att arbetsvärdering inte gynnar kvinnor, attden föreslagna "domstolsmodellen" hotar den individuella lönesättningensom parterna är ense om , att förslaget ingriper i lönebildningenoch parternas fria förhandlingsrätt och att förslagen leder till ett mycket dyrtjätteexperiment som inte kommer att leda till syftet med detsamma.AMV redogjorde för ett försök att genomföra arbetsvärdering ochlöneanalys enligt förslaget 1995-1997 för alla de 11.000 anställda. Trots storentusiasm och god vilja från alla avtalsslutande parter hade man bara lyckatsarbetsvärdera av de anställda. Därvid hittades ett flertaloförklarade löneskillnader på gruppnivå men bara ett fåtal osakligalöneskillnader på individnivå. Tidsåtgången blev perarbetsvärdering till en kostnad av styck. Hela projektet kostade22 . AMV:s slutsats blev att metoden var för resurskrävande iförhållande till vad den gav i utbyte. Projektet lades därför ner.Det finns cirka fyra miljoner anställda i . Med utgångspunkt från dekonstaterade kostnaderna i kan man räkna fram attpropositionens förslag kommer att kosta arbetsgivare minst 14miljarder kronor om året.Eftersom det finns en majoritet i utskottet för ett bifall till propositionen,trots den massiva kritik som sålunda framförts mot den, hyser vi ingaillusioner om annat än att kommer att besluta enligt regeringensförslag. Vi föreslår emellertid att i sådana fall också beslutar attdeaktuella ändringarna blir föremål för en utvärdering efter det att deträtt ikraft. Att döma av erfarenheterna från AMV bör det gå attkonstatera att kraven på arbetsvärdering och löneanalyser medför merarbeteoch kostnader för såväl offentliga som privata arbetsgivare som inte står inågon rimlig proportion till de små resultat som eventuellt kan uppnås.En medarbetares lön skall återspegla hennes arbetsinsatser, kompetens,engagemang och resultat i arbetet. Myten om att det genom arbetsvärderingskulle vara möjligt för lagstiftaren, domstolen eller JämO att anvisa någraobjektiva faktorer som skall ligga till grund för lönesättningen bör avlivas engång för alla. Till syvende och sist är värdet av ett arbete vad någon är bereddatt betala för det.8 Kvinnligt företagandeEnligt en undersökning av ökar detkvinnliga företagandet i men ligger ännu lågt internationellt sett.Ett stort problem för kvinnligt företagande i är att de områden därmånga kvinnor ofta skulle vilja starta eget är föremål för statliga och isynnerhet kommunala monopol. Barnomsorg, sjukvård, äldreomsorg ochundervisning är sektorer där kommunerna i princip har monopol på attbedriva verksamhet. De kreativa kvinnor som till exempel skulle vilja startaegna arbetssjukgymnastkliniker kan enbart göra det inom borgerligt styrdalandsting där etableringsfrihet råder.Ett annat problem för kvinnligt företagande är den osunda kommunalakonkurrensen som ofta slår hårt mot just kvinnors företagsområden.Kommunala gym eller städservice som dumpar priser med hjälp avskattemedel utgör ett hot mot den kvinnliga entreprenörsandan (Kommunalföretagsamhet - ett hot mot småföretagen, 1999). Inte sällan gerregeringen dessutom starta-eget-bidrag med den ena handen medan man medden andra handen rycker undan förutsättningarna för att bedriva den sålundastartade egna rörelsen.Vi anser att det är otillständigt att staten och kommunerna bedriververksamhet på sådana områden där det finns en privat marknad, eftersomtillgången till skattemedel möjliggör en underprissättning som snedvriderkonkurrensen. Staten och kommunerna borde i stället upphandla sådanatjänster på den privata marknaden efter ett anbudsförfarande i fri konkurrenspå lika villkor.Vi anser därför att det är nödvändigt att skärpa kommunallagens förbudmot näringsverksamhet och att införa effektiva sanktioner vidöverträdelse av ett sådant förbud.Moderata Samlingspartiet har ambitionen att skapa bästanäringsklimat. Det innebär också ett gynnsamt klimat för kvinnligtföretagande. Vi vill göra det möjligt för svenska kvinnor att bli egnaföretagare genom att:- skatten på arbete och företagande sänks,- arbetsmarknaden avregleras och moderniseras,- etableringsfriheten stärks inom sektorer som är offentliga monopol,- avknoppningar från offentligt bedriven verksamhet uppmuntras,- marknaden för hemnära tjänster öppnas upp genom en skattereduktion.Stockholm den 2 oktober 2000Mikael ()()()()()()()()()