mot · GO02So244 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So244av , Bo (m)Trygghet för äldre genom ökad valfrihetSammanfattningDagens äldreomsorg är trots stora påfrestningar bättre än för20 år sedan. Men det finns också många kvarvarande brister.Flera uppmärksammade fall från såväl offentlig som privatverksamhet visar detta. I praktiken finns fortfarande mångabegränsningar i de äldres möjligheter att välja sinäldreomsorg.Att kunna påverka sin situation blir inte mindre viktigt . Tvärtomökar behovet av mångfald och alternativa lösningar när fysiska begränsningarsätter in. Det är nu dags att ta nästa steg mot valfrihet inom äldreomsorgen. Viföreslår en äldrepeng som ger den enskilde rätt att lösa sitt omsorgsbehovefter egna önskemål.Den enskilde får - som ett alternativ till den kommunala omvårdnadhan/hon har rätt till enligt socialtjänstlagen - disponera en peng vars storlekbestäms av omsorgsbehovet. Äldrepengen skall kunna användas för att betalaäldreomsorg såväl i hemmet som på olika former av privata äldreboenden.Rätten att kräva omsorg som kommunen ordnar kvarstår ograverad för densom väljer att inte ta ut äldrepengen. Denna kommunalt ordnade äldreomsorgkan naturligtvis - precis som - drivas såväl i offentlig som iprivatregi.En äldrepeng av den modell vi förespråkar finns ännu inte i någon svenskkommun, även om liknande reformer har genomförts i en del kommuner.Med nuvarande lagstiftning på äldreomsorgsområdet har kommunerna interätt att släppa ifrån sig så mycket inflytande och ansvar till enskildamänniskor som vi förordar.De nya möjligheter som äldrepengen innebär för de äldre skapar även enpress på kommunens egen verksamhet att förbättra både kvalitet och individ-anpassning. Kommunerna kommer vidare - med en äldrepeng - att blitvungna att anpassa sina avgiftssystem så att inte enskilda äldre drabbas av enorimligt hög avgiftsbelastning. Avgifterna bör enligt vår mening varaenhetliga i en och samma kommun. För samma tjänst skall man betala sammaavgift.Den uppgift som faller på kommunerna - att övervaka sin egenkommunala verksamhet såväl som den privata - fungerar intetillfredsställande. Den som själv är med och driver verksamheten skallnaturligtvis inte svara för kontrollen. På äldreomsorgens område finns ett stortbehov av en förstärkt statlig tillsyn. Samma krav skall ställas på allaomsorgsverksamheter, oavsett offentlig eller privat regi.InnehållsförteckningFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om brister i omvårdnaden av de äldre.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om bristande valfrihet i äldreomsorgen.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om reformer för valfrihet och alternativ i äldreomsorgen.4. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring isocialtjänstlagen innebärande ökad valfrihet genom införande aväldrepeng.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förbättringar och kvalitetsarbete i kommunernas egnaverksamhet.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om rättvisare avgifter.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en förstärkt oberoende tillsyn på äldreomsorgsområdet.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om rekrytering och personalutveckling inom vård- ochomsorgssektorn.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förutsättningarna för frivilliga insatser.10. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om äldreomsorgens långsiktiga finansiering.11. begär att regeringen tillsätter en utredning om äldreomsorgensframtida finansiering i enlighet med vad som anförs i motionen.InledningUnder har valfriheten kommit att bli allt meracentral för människor. Det beror delvis på att människorställer större krav på att få välja, men också på attmöjligheterna att välja har växt så kraftigt.Att själv få välja äldreomsorg är avgörande för att garantera äldresvärdighet. Det krävs här stor tydlighet om vad som å ena sidan är individensrättigheter och möjligheter och å andra sidan statens respektive kommunensansvar. Människor måste få träffa de viktiga avgörandena själva, annarsriskerar de att bara känna sig som objekt för samhällets omsorger.Statistiska centralbyrån (SCB) presenterade sin senastebefolkningsprognos. förväntasbefolkningen växa med knappt 200.000. Antalet barn och ungdomar förväntasminska medan personer beräknas öka med hela180.000.Fler äldre innebär emellertid inte bara ett ökat tryck på vården. Det innebärockså att det kommer att finnas en växande grupp av friska äldre som bådehar förmågan och viljan att delta fullt ut i samhällslivet samt att ta beslutochansvar för sig själva och delar av omgivningen - under förutsättning att deges möjlighet till detta.För många är tiden efter pensioneringen en lycklig tid. Många reser,studerar och lever ett aktivt liv. Dagens pensionärer har blivit allt vitalaretillkropp och själ och har därför goda medicinska och biologiska förutsättningaratt leva ett bra liv långt upp i åren.Dagens samhälle såväl som morgondagens måste låta den stora resurs somde äldre utgör få fritt spelrum. Att ta tillvara äldres kunskap, erfarenhet ochkompetens är centralt för ett samhälle som värnar individens rätt inom ramenför det gemensamma ansvaret. Vårt land har heller inte råd att avstå från att tadel av de erfarenheter som de äldre besitter.Äldres delaktighet i samhälls- och arbetslivet måste underlättas ochuppmuntras. Så sker inte i det socialdemokratiska . Vid tiden förpensionering sätts individen på undantag och fråntas många av de möjlighetertill påverkan som tidigare ansågs självklara. Äldre räknas in i enkollektivistisk gruppgemenskap.Alla äldre har emellertid inte förmånen att vara friska. Det är om dem denhär motionen handlar. Den kollektivistiska mentaliteten är särskilt påtaglignär äldre behöver offentligt stöd i olika former, och de omnämns då ofta som"våra äldre". Denna förmyndarmentalitet vänder vi oss mot. Vi föreslår istället förändrade villkor även för äldre, så att beslut flyttas från politikertillindivider. Det gör det möjligt för alla - även de som behöver vård och omsorg- att forma sina liv efter egna önskemål.Brister i omvårdnad av deäldreÖkningen av antalet äldre i de högsta åldersgrupperna ställerextra stora krav såväl på sjukvården som på äldreomsorgen.Det finns också stora skillnader i hur bra man har lyckatsmöta denna utmaning på olika håll i landet. Vissa problem äremellertid generella. T.ex. är avsaknaden av kontinuerligtillgång på läkare i de särskilda boendeformerna ett utbrettproblem. Detta medför ofta brister i den medicinskaomvårdnaden.Vi kan aldrig acceptera sådana brister inom vården. Ett exempel på hurviktigt det är med kontinuerliga läkarresurser utgör t.ex. demenssjukdomarna.Demenssjukdomar blir en allt viktigare fråga i takt med att det blir fler i dehögre åldersgrupperna. Det finns ett flertal olika demenssjukdomar som varoch en fordrar sin behandling. Många av dem som tros lida av demenslider i stället av s.k. falsk demens eller depression. Det är viktigt med läkaresom är specialistutbildade för att diagnostisera åldrandets sjukdomar. Annarsfinns en uppenbar risk att dessa personer inte får en adekvat medicinskbehandling.En annan grupp som riskerar att få sämre tillgång till bra behandling när deblir äldre är reumatikerna. I redogörs för en undersökning som visar att var femte reumatiker efterpensioneringen blivit hänvisad från reumatologkliniken till en vårdcentral förfortsatt behandling. av patienterna upplever att de blivit sämreefter denna överföring, till stor del beroende på att de förlorat kontakten medett behandlande team och att de endast får träffa läkaren på en vårdcentral därkunskaperna om den egna sjukdomen ofta är bristfälliga.Varje år insjuknar vidare cirka 30.000 personer i stroke, varav 20.000personer . Stroke drabbar främst äldre - medelåldern är - och är i dessa åldrar en mycket vanlig dödsorsak, nästan i nivå medhjärtsjukdomar och tumörer. Studier visar också att hjälpbehovet efter ettslaganfall är fortsatt stort så långt som efter insjuknandet, liksombehovet av information och stöd till anhöriga. Här är det viktigt attbehandling och uppföljning sker efter senaste rön - oavsett patientens ålder.Många viktiga insatser måste också vila på hemsjukvården m.m.I och med ädelreformen övertog kommunerna ansvaret för äldreomsorgen,med undantag för den sjukvårdande verksamheten. Många äldre far illamedan kommun och landsting diskuterar vem som har ansvaret. Det är - efter ädelreformen - som många kommuner och landstinghar träffat avtal som reglerar antalet läkartimmar inom den kommunalahemsjukvården och de särskilda boendeformerna. Tyvärr handlar detfortfarande om en alltför ringa insats utan nämnvärd patientkontakt. Risken ärdärmed fortfarande stor att många människor får felaktig diagnos eller attderas besvär inte uppmärksammas.Det är nödvändigt att riva revirgränserna inom vården så att äldres behovoch medbestämmande sätts i centrum. ädelreformen löste aldrig degrundläggande organisatoriska problem vilka uppkom som följd av deförändringar som vidtogs. Detta påtalade myckettidigt.Ädelreformen innebar nya kommunala beslut om avgifternas utformninginom äldreomsorgen. Dessa avgifter har kommit att bli av detrent konfiskatoriska slaget och många äldre har fått se sina hopsparade slantarbeslagtagna utifrån regler som varit direkt inhumana. Dessutom harsituationen för den hemmavarande maken/makan blivitohållbar. Det finns de som fått lämna sin bostad för att kunna finansieraavgifterna.Vi anser att det måste löna sig att spara till sin ålderdom och att man inteskall löpa risk att straffas för detta genom orimligt höga avgifter. Nuvarandeavgiftssystem kommer på att medföra att framförallt äldremänniskor i yrkesaktiv ålder avstår från att spara, eftersom de förväntar sigatteventuellt sparande "äts upp" av höjda avgifter.Andra problem med de kommunala avgiftssystemen är attavgiftsberäkningen är svår att förstå, kontrollera och jämföra mellan olikakommuner. Till exempel använder kommunerna olika metoder för att beräknainkomst och förmögenhet o.s.v. Avgiftsnivåerna skiljer sig dessutom mycketkraftigt åt mellan olika kommuner. Enligt en undersökning av Socialstyrelsenkan skillnaderna uppgå till och vårdtagare.Men kvaliteten i dagens äldreomsorg och äldrevård är trots storapåfrestningar bättre än . Äldre bemöts med större respekt,deras självbestämmande värnas bättre och personalen arbetar inte likarutinstyrt som . Flera har eget rum eller egen bostad. Inte minststimulans från privata alternativ har drivit fram en positiv utveckling av bådeprivata och offentliga verksamheter.Det finns emellertid många kvarvarande brister. Flera uppmärksammadefall från såväl offentlig som privat sektor visar detta. Bortsett från brister i denmedicinska omvårdnaden finns andra mindre påtagliga men ändå högst reellaproblem. Många äldre tycker helt enkelt inte att personalen har tillräckligtmycket tid för dem. Precis som i sjukvården är det de mjuka faktorerna somförst får stryka på foten i ett system där politikernas inflytande sätts förebrukarnas.Bristande valfrihet iäldreomsorgenRiksdagen har tidigare angivit mål för äldreomsorgen. Vadbeträffar valfrihet betonade att sådan skulle gällasåväl den som trots stora vårdbehov ville bo kvar i den egnabostaden som för den som ville flytta till någon särskildboendeform. Den nationella inriktningen har alltså - påpapperet - varit att människor skall kunna bo kvar i ordinärtboende även med omfattande funktionshinder. Den som villoch behöver skall dock kunna beredas plats i särskildboendeform.I praktiken finns det - trots det fagra tal om valfrihet som länge har varitlegio - fortfarande betydande begränsningar i de äldres praktiska möjligheteratt välja sin omsorg. Det är - kanske med hänsyn till vanans makt - inte alltidman tänker på dessa begränsningar. Äldreomsorgen präglas fortfarande avgrupptänkande och alltför lite hänsyn tas till enskildas önskemål.Äldre hänvisas t.ex. ofta till den boendeform eller den vård och omsorgsom det offentliga - d.v.s. kommunen - hänvisar till, något som även påpekasi Svenska Kommunförbundets äldreberednings slutrapport.Sammanfattningsvis ansåg Äldreberedningen att äldre som behöver vård ochomsorg måste få bättre möjligheter att själva välja hur de vill leva och få sinomsorg, och att denna valfrihet kräver ett ökat utbud av hemtjänster.Att framföra åsikter och kunna påverka sin situation blir inte mindreviktigt . Det är tvärtom så att behovet av mångfald och alternativalösningar ökar när fysiska begränsningar sätter in. Det är ytterst olyckligt omkommunen i det läget sätter upp gränser som i praktiken medför attvalfriheten bara omfattar möjligheten att tacka ja eller nej till den servicesomerbjuds.Möjligheterna att startanyaomsorgsverksamheterFrån socialdemokratiskt håll finns en tendens att i "luddiga"formuleringar - utan uppbackning av tillräckligt lagstöd -utlova att valfrihet skall finnas mellan olika kommunaltdrivna alternativ. är detta bara en lek med ord.Möjligheten att välja blir ju bara illusorisk så länge det intefinns en fri möjlighet för nya alternativ att etablera sig.Detta problem var länge uppenbart t.ex. på skolområdet. Innan denmoderatledda regeringen införde möjligheten att fritt välja skolagenom den s.k. skolpengen, fylldes de få efterfrågade skolorna snabbt uppmed så många elever de kunde ta emot. I praktiken tog man enligtnärhetsprincipen vanligen in de elever som bodde närmast, d.v.s. de eleversom hade gått där även om de inte fått välja. Det är socialdemokratiskvalfrihet i ett nötskal.Med skolpengen får inte bara eleverna en rätt att välja, utan också nyaskolor en rätt att etablera sig. Det banade väg för en mycket snabbutvecklingsprocess, där nya skolor startades av lärare, föräldrar, föreningarm.m. Valfriheten blev reell och påtaglig.I svensk äldreomsorg är valfriheten fortfarande en lek med ord. Långaväntetider för att erhålla en plats gör att alternativet - att vänta på någotbättre- inte framstår som särskilt attraktivt, när man väl har erbjudits en plats,oavsett vilken.Verklig valfrihet och verklig förnyelse kräver alltså att nya alternativautförare får vara med och erbjuda sina tjänster. Det gäller oavsett om de ärkooperativ, privata företag eller bara enskilda individer med en bra idé, ochdet är lika viktigt i äldreomsorgen som i skolan och barnomsorgen.Brist på alternativ inomäldreomsorgenÄldreomsorgen har öppnats upp allt mer förprivata alternativ. Det har tillfört många nya idéer, utvecklatkvaliteten och bidragit till att äldre har kunnat få del av bravård och omsorg. Personalen har också fått en förstärktställning genom att det nu finns flera olika arbetsgivare attvälja på.Det finns också sådant som borde ha hänt inom äldreomsorgen, men somännu inte hänt. finns t ex en stor konformitet. Skillnaderna mellanhur verksamheten läggs upp i olika kommuner och på olika äldreboenden ärfortfarande liten. Den kommunala sektorn har helt enkelt inte haft utrymmevare sig för brukare med individuella önskemål eller för personal med en egenidé om hur verksamheten kan förbättras.Inte heller de nya privata alternativen har kunnat råda bot på den utbreddakonformiteten inom äldreomsorgen. Den främsta orsaken är att kommunernainte vågar släppa greppet om entreprenörerna. Det utrymme som lämnas förentreprenörer på detta område begränsar sig i huvudsak till att bedriva endetaljreglerad verksamhet lite bättre och/eller lite billigare än den offentligasektorn. Mera övergripande strukturgrepp eller brukaranpassningar har varitsvåra att få genomföra.Hur har det då blivit så här? Som så ofta annars är syftet i grund och bottengott. I den lovvärda ambitionen att garantera kvaliteten reglerar man oftaverksamheten så hårt att allt utrymme för nytänkande beskärs. Man definierargod kvalitet utifrån hur den nuvarande verksamheten ser ut, i stället för attutgå från varje brukares önskemål och behov. Men den enda kvalitet somdärmed garanteras är exakt samma kvalitet som i den offentligaverksamheten. Kvaliteten kan inte öka, och det blir heller inte utrymme för attutveckla nya aspekter på kvalitet.Hinder motokonventionellaomsorgslösningarDe negativa effekterna av konformitet i äldreomsorgen blirsärskilt tydliga när man betänker alla de möjligheter sominte går att realisera inom ramen för densamma. kannågon vilja ha helt andra former av hjälp, som i ställetmedför att omsorgsbehovet bortfaller. Det kan t.ex. handlaom att betala en extra slant till affären så att de kör hemtunga matvaror som man annars behövt hjälp med att bärahem, det kan handla om att anpassa bostaden till derörelsehinder eller liknande som man har eller om att flyttatill en kanske dyrare lägenhet som är mindre otillgängligtbelägen.Allt detta är åtgärder som minskar behovet av äldreomsorg men som inormalfallet inte går att finansiera via de pengar som går till äldreomsorgen. Ivissa fall kan de gå att få finansierade med offentliga medel på annat sätt,men det är ofta en besvärlig process. Många handikappade har t.ex. fått väntalånga tider på anpassade bilar, eftersom avsatta offentliga medel helt enkeltvarit för små och tagit slut mitt !Det måste för många äldre framstå som en märklig situation att detoffentliga hellre fortsätter betala för äldreomsorg, även om andra och kansket.o.m. billigare lösningar vore att föredra. Som enskild har man emellertidmycket begränsade rättigheter i en sådan situation; man har rätt tilläldreomsorg från kommunen men vill man ha något annat får man stå medmössan i hand hos någon annan instans. Detta trots att det är kommunen somsparar pengar genom den alternativa lösningen. Bristen på flexibilitet ianvändningen av kommunens medel för vård och omsorg är uppenbar.Brister i integritet ochsjälvbestämmandeInte minst saknas i nuvarande äldreomsorg en reell möjlighetför den äldre att sätta en personlig prägel på sin omgivningoch skapa sig en mera utvecklad personlig sfär. De flesta avoss är vana vid att man själv väljer vem man delar lägenheteller hus med. På kommunala äldreboenden anses detdäremot helt naturligt att kommunen placerar ihop en mängdmänniskor som inte känner varandra, i en miljö där manändå lever väldigt nära inpå varandra. Hur många i yngreåldrar skulle acceptera en sådan behandling, annat äntillfälligt när vi t.ex. är inlagda på sjukhus ?Möjligheten att välja vem man bor ihop med är en central del av denpersonliga integriteten och kan inte vara ett privilegium som uteslutandetillkommer de unga och friska. Det anses naturligt att man väljer skola åtbarnen med hänsyn till sociala skäl, men varför talas det aldrig på liknandesätt om äldreboenden?Även inom finns motsvarande problem; man förväntas somäldre vara nöjd och glad oavsett vem kommunen skickar hem. Många skullenog föredra en situation där de själva gavs ett större inflytande över vem somhjälper dem med personliga angelägenheter i hemmet. På handikappområdethar redan sådana reformer genomförts och det är svårförståeligt varför defortfarande är så ovanliga inom äldreomsorgen.Hinder för äldre att flyttaInte ens rätten att flytta till en annan kommun har alltid varitsjälvklar för äldre. Rätt till äldreomsorg har man nämligensom huvudregel bara i den kommun man bor. Andrakommuner har därför inte - annat än genom en nyligengenomförd lagändring - haft någon formell skyldighet atterbjuda plats åt de äldre som vill flytta dit. Kommunernasintresse för att öka antalet omsorgsbehövande i kommunenhar dessutom ofta varit minst sagt svalt. Detta trots att enflytt i många fall har kunnat innebära lägre kostnader förSveriges kommuner totalt sett, genom att anhöriga kunnatoch velat ta ett ökat ansvar för de äldre boende i närheten.Många omsorgsbehövande har genom dessa regler försatts i en moment22-situation. Man kan inte få äldreboende i kommun X om man inte redan bordär, och man kan heller inte flytta dit om man inte får äldreboende! Även förpersoner med hemtjänst har det naturligtvis ofta känts otryggt att lämna enkommun för en annan. Någon garanti har ju t.ex. inte funnits för att hemhjälpkommer att erbjudas i lika stor utsträckning i den nya kommunen. Varjekommun gör ju en egen s.k. biståndsbedömning.Möjligheten att välja äldreboende i annan kommun har slagits fast i lag,men kan ännu inte sägas gälla i praktiken. En uppföljning av Socialstyrelsenvisar att antalet ansökningar om flyttning till annan kommun i och för sig harökat, liksom antalet bifallna ansökningar. Trots detta har dock inte andelenpersoner som erhåller plats förändrats nämnvärt. Anledningen är att det imånga kommuner finns en brist på platser vilket gör att väntetiden i mångafall blir lång.Problemen ser liknande ut vad gäller möjligheten att flytta utomlands.Inom EU finns en rätt att ta med sig vissa sociala förmåner närman flyttar. Denna rätt gäller bl.a. pensioner. Förmånerna betalas då ävenfortsättningsvis ut från hemlandet, där de har tjänats ihop.Rätten att ta med sig sociala förmåner när man flyttar gäller dock inte förde offentliga medel som finansierar äldreomsorgen. Respektive EU-land harvar för sig utvecklat ekonomiska och organisatoriska system för att erbjudahälso- och socialtjänster till äldre människor.För utländska medborgare som flyttar till gäller att dessaautomatiskt får rätt till svensk äldreomsorg, oavsett var de tillbringat sittyrkesverksamma liv. Man kan emellertid inte utgå från att reglerna - varkenformellt sett eller i praktiken - ser ut på detta sätt i andra länder. Och ävenomde gör det på många håll så kommer en ökad internationell flyttbenägenhet attutsätta dessa system för betydande påfrestningar. Trycket kan bli hårt påäldreomsorgen i vissa länder där det är populärt att pensionera sig.Det kan med fog ifrågasättas om endast personer som klarar sig utan olikaformer av äldreomsorg - eller som har egna ekonomiska resurser attfinansiera äldreomsorgen med - skall ha möjlighet att flytta.Storskalig offentligstyrning aväldreomsorgenDet är uppenbart att det i stor utsträckning inte är de berördaäldre som styr äldreomsorgens utveckling. Frågan är vem detegentligen är som styr och enligt vilka principer.I hög grad är det naturligtvis kommunerna som har styrt äldreomsorgensutveckling. Men de professionella gruppernas och statens inflytande skall inteheller underskattas. Socialhögskolorna har länge utgjort en av de främstarekryteringsbaserna till verksamhet, och ger en erfarenhets-och värdegemenskap åt de administrativa och ledande grupperna där.Homogeniteten i utbildningsbakgrund inom svensk socialtjänst är slående.Det har även vuxit fram en betydande mängd forskning på området präglat avdenna homogena tankevärld. De som arbetar med socialtjänstfrågor, inomcentral förvaltning, inom kommunförbunden samt inom universitetsvärldenhar ofta samma utbildningsbakgrund och korsbefruktar därmed inte varandramed idéer och tankar i den utsträckning som vore önskvärt. Dessutomutestängs personer med andra erfarenheter som kan ha en mer öppen attitydtill hur verksamheter kan bedrivas. Professionaliseringen medför således bådeförtjänster och risker.Vid sidan av kommunernas och de professionella gruppernas inflytande påområdet har även staten spelat en betydelsefull roll. Staten har t.ex. genomolika former av statsbidrag till kommunerna påverkat utvecklingen aväldreomsorgen. Genom specialdestinerade statsbidrag har t.ex. statenstimulerat vård och omsorg i ordinärt boende, d.v.s. i hemmen. Vad beträffarsärskilda boendeformer har man på olika sätt stimulerat ny- och ombyggnadav sådana.Det har skett omfattande förändringar i äldreomsorgens struktur, meneftersom de inte drivits fram av brukarna är det svårt att veta om de är braeller dåliga. har låtit undersöka kommunernas kostnader iåtta kommuner.