mot · GO02So543 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So543av , ()Brottsförebyggande arbete - ungdomsbrottslighet1 Innehållsförteckning23 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om en tvärvetenskaplig forsknings- ochutvecklingsverksamhet.12. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om skolans möjligheter att fånga upp elever sombefinner sig i riskzonen på ett tidigt stadium.23. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om utbildning för personal inom skola och barnomsorg.24. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om arbetssätt.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om integrering av barnhälsovården, barnomsorgen,skolan, fritidsverksamhet med barnpsykiatrin och individ- ochfamiljeomsorgen.26. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om föräldrautbildning.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om barn i familjer där det förekommerkvinnomisshandel.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om barnperspektivet.9.1 Yrkande 1 hänvisat till JuU.2 Yrkandena 2, 3 och 5 hänvisade till UbU.4 Ungdomsbrottslighet4.1 InledningKriminalpolitik förknippas ofta med statliga eller offentliga åtgärder somär avsedda att rikta sig direkt mot brottsligheten. Den handlar då dels omregelverket med vidhängande straffbestämmelser, dels om denkontrollapparat med polis, åklagare, domstolar och kriminalvård som påolika sätt ska övervaka att reglerna följs. Vi anser att kriminalpolitikomfattar mycket mer, där ingår även den generella välfärdspolitiken, ensocial bostadspolitik och en skola som är öppen för alla. Förskolor ochfritidsverksamhet där barn från olika bakgrund och miljöer möts och sominte riktar sig enbart till riskgrupper är andra exempel på utvidgadkriminalpolitik. Åtgärder som bidrar till att stärka skyddsnäten för barnoch ungdomar i riskzonen eller som motverkar att stora grupper avmänniskor slås ut och marginaliseras, är minst lika eller kanske till ochmed mer betydelsefulla i det kriminalpolitiska arbetet, än det som utförsinom rättsväsendet.Vi anser att brottslighet kan förebyggas ochförhindras. Barn med behov av stöd och hjälp måste uppmärksammas på etttidigt stadium. Barnomsorgen och skolan måste få ordentliga resurser för atthjälpa barn och ungdomar med problem, så långt som möjligt i samarbetemed föräldrarna.4.1.1 BakgrundEtt ämne som väcker intresse och ofta skapar debatt ärungdomsbrottslighet och unga lagöverträdare. har någrabrutala ungdomsbrottmål rest frågan ifall ungdomsbrottsligheten har ökatoch blivit grövre till sin karaktär. En sådan uppfattning tycks få stöd i denofficiella kriminalstatistiken. Utvecklingstrender och tendenser ibrottsligheten är dock svåra att utläsa med enbart kriminalstatistiken somgrund. Statistiken redovisar endast den registrerade kriminaliteten, vilketär viktigt att komma ihåg. Statistiken speglar inte alltid, beroende på enrad olika faktorer, den faktiska kriminalitetens omfattning och utveckling.Ungdomar är den mest brottsaktiva gruppen i befolkningen i den meningenatt de begår fler brott per capita i sin åldersgrupp jämfört med personer iövriga åldersgrupper. Överrepresentationen förefaller vara högst kring , som unga män är mera brottsaktiva än unga kvinnor. År 1996lagfördes totalt 119 435 personer varav 38 118, eller en tredjedel, varungdomar i åldern . Ungdomar är dock inte den mest brottsaktivagruppen i meningen att de begår flest brott. Skattningar gör gällande att 80procent av alla brott begås av vuxna, och äldre.Trots svårigheterna med att tolka kriminalstatistiken tyder BRÅ:s senasteanalys av brottsutvecklingen på att vissa brott i ungdomsgruppen har ökat densenaste . Det är speciellt våldsbrotten som ökat kraftigt. I ettlängre tidsperspektiv har också stöldbrottsligheten tilltagit i omfattning iungdomsgruppen, även om en svag nedgång kan registreras under senare år.BRÅ:s studier tyder också på att även den samlade ungdomsbrottslighetenhar ökat . Anmärkningsvärt är att de minderårigas (10-14år) brottslighet har ökat ansenligt, och i mycket snabbare takt änbrottsligheten i åldersgruppen 15-19 år.De regionala skillnaderna är stora när det gäller ungdomsbrottsligheten iSverige. Beräkningar visar att storstadsregionerna har, per capita räknat, enmycket högre andel unga lagöverträdare än övriga landet. BRÅ:s analys tyderdock på att seriebrottsligheten är större i storstadsregionerna än i övrigalandet, dvs. en stor andel av brottsligheten i storstäderna begås av en mindreandel personer, jämfört med brottsmönstret i övriga landet.Många ungdomar har gjort något straffbart, men bara en litendel fastnar i kriminellt beteende. Av de som lagfördes återföll 43procent av lagöverträdarna i brott jämfört av dem mellan 18-20 år.Tillgrepp av fortskaffningsmedel - bilstöld - är ofta inledningen på en långoch allvarlig brottskarriär, det visar en BRÅ-undersökning (rapporten). Mer än var fjärde person, som i sin debut lagförts fördetta brott, kommer i sitt fortsatta liv att tillhöra den lilla gruppen kroniskabrottslingar, som står för hälften av brotten i landet. Rån är ett annatdebutbrott med hög risk. Där blir var femte lagförd kronisk brottsling. Ärstöld det första brott en person lagförs för är risken bara aningen mindre.Debutåldern är också ett tydligt tecken på hur den fortsatta brottslighetenkommer att gestalta sig. Den som är vid den första lagföringen haren kraftigt ökad sannolikhet att lagföras igen och att utvecklas till kroniskbrottsling. Sannolikheten är som störst om den första lagföringen gällerbilstöld.4.1.2 Det börjar tidigtUngdomsbrottslighet är i allt väsentligt ett manligt fenomen även om detfinns tendenser till ett ökat antal unga kvinnor i brottsstatistiken.Orsakerna till detta kan finnas i familjestrukturen, mediernaskönsrollsskildringar m.m.Allvarlig kriminalitet utvecklas mycket sällan utan föregående problemunder barndomen och nästan aldrig efter (Daleflod, 1996).Majoriteten av de ungdomar som lagförs för brott återkommer dock inte inomen treårsperiod (v. Hofer och , 1996).En typisk brottskarriär börjar med busstreck i närområdet. Ju långvarigareoch mer omfattande en pojkes engagemang i denna typ av relationer är, destosvårare blir vägen tillbaka till ett socialt acceptabelt liv. Sammanfattningsvisgäller att den som börjar begå brott tidigt med större sannolikhet fastnar i enbrottskarriär som vuxen, än den som börjar med detta under senare delen avtonåren.Hos BUP är majoriteten pojkar . Dessa barnuppmärksammas redan av barnavårdscentralen och av skolhälsovården. Detfinns ett nära samband mellan brottslighet och sociala problem. Fem till tioprocent av samtliga barn och familjer har en tung psykosocial problematik(och , 1990). Relationerna till föräldrarna är också klartbetydelsefulla.Sedan 1970-talet ligger ungdomsbrotten på en stabil, ganska hög nivå.Dessutom visar undersökningar och studier att barns sociala hälsa försämrats.Barn som behöver särskilt stöd inom barnomsorgen, andelen elever igrundskolan med behov av särskilt stöd och anmälningar till socialtjänstenhar ökat . Ökningen gäller både barn som far illa ochungdomar med missbruk, kriminalitet m.m.Det saknas inte kunskap om hur kriminalitet uppstår, tvärtom får vi gångpå gång bekräftelse på att den som blivit misshandlad som barn löper störrerisk att bli en person som misshandlar. Problemet är samhällets oförmåga attta dessa kunskaper på allvar.Det finns undersökningar som visar att mellan avbarnen i har det jobbigt hemma. Från samhällets sida har man dockaldrig lagt ner resurser på att utbilda dagispersonal och lärare i hur manhanterar föräldrarna. Att ifrågasätta föräldrar är svårt, det måste göras medbibehållen respekt för dem. Det mest brottsförebyggande vi kan göra är attsatsa på metodutveckling i skolan. Vad som behövs är professionell,psykologiskt utbildad personal. Vidare behövs samverkan mellan olikamyndigheter. Hela kedjan - mödra- och barnavårdscentraler, förskola, skolaoch socialtjänst - måste samarbeta för att stödja föräldrar och barn. Att byggaupp relationer till barn och föräldrar är grunden för att kunna hjälpa. Och detförutsätter förmåga till empati.Det är ofrånkomligt att vuxna är auktoriteter för barn. De existentiellavillkoren är sådana. Förutsättningarna för hur man blir auktoritet har dockförändrats. Gårdagens lärare och föräldrar var auktoriteter bara genom attvara vuxna. Dagens och morgondagens lärare måste arbeta hårt för att dels fåtill stånd kontakt och tillit, dels behålla detta i relationen.Sex- sjuåringar kommer till skola/barnomsorg och visar vilsenhet ochvrede direkt i handling. Personalen fokuserar tidigt på dessa barn, derasbeteenden och kontaktbehov. Barnen berättar med sina handlingar attomvärlden inte är att lita på. Lundaprofessorn har studeratpersonlighetsstrukturen hos ungdomar som varit placerade på institutionerunder bland annat 80-talet och 90-talet. Han menar att många av ungdomarnai tidig ålder upplevt fruktan i oproportionerligt stor omfattning, på bekostnadav förnöjelse. Konsekvenserna av detta blir att barnet tidigt utvecklar enöverdriven beredskap för attack mot omgivningen (uppgifter hämtade urartikel av i ).Att bemöta dessa barn med ensidiga bestraffningar och hårda tag är attytterligare tala om för dem att de är omöjliga och till och med farliga. Dessabarn behöver möta tillitsfulla, varma och handfasta vuxna. Den tillitsbrist sombarnet visar redan i sex- sjuårsåldern kan repareras. Det krävs riktadeinsatser.Föräldrarnas primära uppgift att var närhetspersoner kan inte bytas ut, mendäremot kompletteras med andra vuxenrelationer. En känslomässigtfrånvarande förälder är likväl en förälder för barnet. Barnen behöver en vuxensom kan hjälpa dem att arbeta fram tillit. Arbetet med att etablera tillit ochgöra den hållbar tar tid, men det är ett aktivt botemedel. Skolan är ett av debästa ställena där barn kan få hjälp. Där finns man . Se därförtillatt varje barn, som visar att det behöver reparera tilliten till andra,omedelbartfår möta en vuxen som följer barnet så länge det behövs (uppgifter hämtadeur artikel av i ).5 Åtgärder i dagsläget5.1 Myndigheternas insatserDe ungdomar som har familjer som av olika skäl inte orkar taföräldraansvaret, vad händer med dem? Hur upptäcks dessa barn?Socialtjänstens insatser för barn och ungdom är att med särskilduppmärksamhet följa utvecklingen hos dem som visat tecken till en ogynnsamutveckling.Det finns alltså ett ansvar för ungdomar med missbruksproblem och ungalagöverträdare samt ett ansvar för att motverka att ungdomar hamnar inomkriminalvården.Svensk välfärdspolitik har byggts upp av generella insatser och likabehandling av alla t.ex. barnhälsovård, barnomsorg, skola etc. Medanresiduell socialpolitik, dvs. riktade insatser, har utförts av socialtjänsten.Dessa verksamheter grundas i mångt och mycket på motsatstänkande.Ungdomar i riskzonen är en ganska avgränsad målgrupp. Men mellan olikamyndigheter uppstår rollförvirring. Polis (tvång, omhändertagande),socialtjänst (riktade insatser, vård), skola/barnomsorg (generella insatser).Under det senaste decenniet har dock samarbetsformerna successivt blivitfastare men bedrivs ännu mycket trevande. Samarbetet har inte varitproblemorienterat. Gränsdragningsfrågorna uppmärksammades avUngdomskommittén 1993.Nuvarande brottsförebyggande arbete bygger på:- Medborgarinitiativ på lokal nivå,- situationell ansats,- generell välfärdspolitik.Insatserna borde kanske bestå av resurser i form av fritidsledare och andravuxna nätverk som aktivt kan stödja och hjälpa barnen. Barnen måste fåvuxenhjälp för att se och uppleva en mening, ett sammanhang och fåredskap att hantera situationer. En social beredskap att ta hand ompåfrestningar.6 Forskning6.1 Orsaker, åtgärder och resultatForskningen som beskriver resultaten av insatser motungdomsbrottslighet är inte särskilt omfattande. Den som finns ger intemycket underlag för optimism. Inga effekter kan påvisas när manstuderat:- tidig reaktion på begångna brott (, 1988),- vistelse på § 12-hem,- ungdomsprojekt och föreningsstöd (anpassad för riskzonsungdomar).Den socialkriminologiska forskningen har bland annat visat attotillräckliga resurser i föräldrarollen och avvikande eller störandebeteende hos ett barn är två grundläggande riskfaktorer som är möjliga attobservera relativt tidigt. Men det sägs inte mycket om vilka insatser somverkligen ger resultat för barn med en dålig prognos. Dessutom förfogarinte barnhälsovården över de insatser som krävs.Generellt sett är det en allmän uppfattning bland dagens forskare attåtgärder är mest effektiva om de vidtas vid tidig ålder. Frågan är vilkaåtgärder och hur de bör utformas.Enligt forskningen finns det ett komplext samband av faktorer bakom enindivids utveckling till brottsling. Ett exempel är barnets relationer tillföräldrarna, både fadern och modern. Åtgärder för att minska benägenhetenatt begå brott ska i första hand koncentreras till s.k. riskfamiljer medföräldrarsom av olika skäl inte klarar av sin föräldraroll (, 1991). Sarneckimenar också att åtgärder som syftar till att försvåra genomförandet av brottger snabbare och synligare effekter. Detta skulle emellertid innebära en vissform av inskränkningar, minskad tillgänglighet till varor i snabbköp, striktareregler för lås, regelbundet deltagande i olika medborgaraktiviteter m.m.(jämför alkoholproblematiken).7 Förslag till åtgärder- En tvärvetenskaplig forsknings- och utvecklingsverksamhet inom detbrottspreventiva området bör byggas upp tillsammans med medicin,psykologi, sociologi, socialt arbete och pedagogik. Det finns ytterst fåpersoner i som arbetar med forskning kring brottspreventivafrågor. Ett brett studium av de sociala insatsernas effekter påbrottsligheten, socialt förebyggande samt brottsförebyggande är nu skildaspår i forskningen.- Samhället måste tydliggöra de krav som ställs på allasamhällsmedborgare, som ett verkligt stöd finns för dem sombehöver detta. Barnen måste få sin rättmätiga chans även om en delföräldrar inte klarar av att ge sina barn den. Redan när barnen är små måstesamhället gå in och stötta föräldrarna. Pengar måste avsättas så att skolaoch fritid kan stötta alla barn och ungdomar som behöver stöd. Det ärviktigt att skolan har en organisation för att ta hand om barn och ungdomarmed problem. Trots att man på ett mycket tidigt stadium upptäcker vilkabarn som finns i riskzonen sker anmälan till alltför sällan.Forskning visar att åtgärder som sätts in på ett tidigt stadium är effektivast.Därför är det betydelsefullt om skolan och fångar upp dessabarn och ungdomar redan när de är små. För att skola, barnomsorg ochfritidsverksamhet ska kunna ta detta ansvar krävs att resurser läggs ned påatt utbilda personalen i hur man t.ex. hanterar föräldrarna. Det mestbrottsförebyggande vi kan göra är att satsa på metodutveckling i skolan.- måste likaså få resurser att stötta barnen och derasfamiljer, så att insatserna tillsammans får antalet ungdomsbrottslingar attminska. måste bedriva brottsförebyggande verksamhettillsammans med de övriga verksamheterna. Inom borde enavdelning för samordning och samarbete mellan socialtjänst, skola ochpolis etableras.- Barnhälsovården, barnomsorgen, skolan och kommunalfritidsverksamhet måste integreras med barnpsykiatrin och individ- ochfamiljeomsorgen. Det finns en gråzon där ansvarsfördelningen är oklar.Det är viktigt att det finns tillräckligt med vuxna i barns miljö som kan setill att barn och ungdomar i en utsatt situation får den vård och det skyddsom de behöver samt den vägledning som är väsentlig för den ungesutveckling. Barn med låg självkänsla som är dåligt integrerade i samhälletär i fara. Det är viktigt att tidigt träna barnen i förmågan till impulskontrolloch empati.- I finns ett nationellt program, Föräldravägledning, och sedan år1995 finns ett brett upplagt vägledningsmaterial för föräldrar med barn iförskoleåldern. I varje kommun finns ett team som har fått särskildutbildning och som fungerar som hjälp i arbetet med att förmedla kunskapom barn. Vissa kommuner i har också infört föräldrautbildning. Viser gärna att ett nationellt program liknande det i tas fram även iSverige. Enligt regeringens skrivelse "Barn här och " (skr.1999/2000:137) finns inga statliga resurser avsatta för särskilda statsbidragför föräldrautbildning, inte heller presenteras några förlag till lagändringari betänkandet (SOU 1997:161). Inom en överskådlig framtid borde dockstatliga medel avsättas för detta ändamål. Vi anser vidare att regeringenborde avge en tydlig programförklaring som ger mödra- ochbarnhälsovården ansvaret för den föräldrastödjande verksamheten undergraviditeten och barnets tidiga levnadsår. Det är även betydelsefullt attpapporna får stöd i sin föräldraroll.- Hänsyn till barnets bästa, barnperspektivet, ska genomsyra alla beslut.Trots det står barnperspektivet oftast i motsatsförhållande till ettvuxenperspektiv. Vid kvinnomisshandel är risken stor att även barnen ärutsatta för fysiskt och psykiskt våld. Familjestrukturen där mammanmisshandlas är oftast patriarkalisk och barnen formas i en skadlig könsroll.Om arbetssättet är att stödja hela familjen riskerar man ibland att bortsefrån att barnen har egna behov av hjälp och stöd. Det är dock mycketviktigt att också barnen i dessa familjer får adekvat behandling.Stockholm den 29 september 2000Matz ()()()()()()()Per ()()()()()()()()()