mot · GO02So363 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So363av , ()ÄldrepolitikInnehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av en medveten strategi för att möta det demografisktförändrade samhällets nya behov.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om vikten av att genom aktiva åtgärder och attitydpåverkan stärkade äldres delaktighet och inflytande i samhället.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om tillsättande av en äldreminister för ett samlat grepp kringäldrepolitiken.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om tillsättande av en äldreombudsman för att verka förförbättringar i de äldres förhållanden.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förändrade regelverk kring möjligheten till fortsattyrkesutövande efter 65-årsdagen.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om tillgången till akut- och klinikvård för personer över 65 år.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om införande av enhetstaxa inom äldreomsorgen.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om beaktande av den psykosociala aspekten i äldrevården.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om vikten av specialiserad demensvård och kvalificeradedemensutredningar.10. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av utökad samverkan mellan kommuner och landstingkring vårdkedjorna.11. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av nya former för service till äldre.12. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att beakta de äldre invandrarnas speciella förhållande iäldreomsorgen.13. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att stimulera nya former för äldreboenden.14. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att stärka den enskildes möjligheter att välja utförare av vård,omsorg och service.15. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att beakta de äldres speciella behov av närhet till samhälletsservice.16. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att uppmärksamma äldre personers utsatthet för våld ochövergrepp i utemiljö och i hemmen.117. begär att regeringen ger i uppdrag att utarbetatydliga riktlinjer för bebyggelseinriktade hinder mot brott.218.1 Yrkande 16 hänvisat till JuU.2 Yrkande 17 hänvisat till BoU.InledningDet goda livet - hela livet!Att bygga ett samhälle där alla kan åldras i trygghet är ett avvälfärdspolitikens angelägnaste mål. Det goda livet - helalivet måste eftersträvas för alla medborgare och inrymmamateriella, sociala och kulturella aspekter.Välfärdssamhällets status mäts i hög grad utifrån kriteriersom respekt, tillvaratagande och omsorg om den äldregenerationen. Kring den nationella handlingsplan föräldrepolitiken som antog 1998 råder bred politisksamsyn vad gäller honnörsord som trygghet, oberoende ochinflytande. Här finns en kontinuitet med tidigare mål liksomen samstämmighet med socialtjänstlagens principiellaformuleringar. De höga och samstämmiga målen till trotsfinns det stora brister i det svenska samhället när detgäller att förverkliga det goda livet för alla medborgare. Attkunna åldras med bibehållen värdighet måste garanterasvarje människa, men alltför många äldre har enbristande tilltro till samhällets förmåga att garantera trygghetoch oberoende och känner oro inför av livet.En sammanhållen politik med inriktning mot de äldre i samhället får inteendast handla om vård och omsorg. Det friska åldrandet, de äldre som enresurs att ta tillvara och ett väl fungerande samspel mellan generationerna ärviktiga beståndsdelar i äldrepolitiken. Även i dessa avseenden har det svenskasamhället tydliga brister. En starkt förhärskande ungdomskultur tenderar attskapa klyftor mellan generationerna. Allt för många äldre upplever också attden livserfarenhet och de specifika kunskaper man har i liten utsträckning tastillvara och därmed inte heller kommer en yngre generation och helasamhället tillgodo. En kristdemokratisk idépolitik framhäver alla människorslika och unika värde. I ett samhälle med dessa grundvärderingar överbryggasgenerationsklyftorna och varje människas unika livserfarenhet blir en tillgångi samhällsbyggandet. En sådan politik har som mål att tillförsäkra allamedborgare det goda livet - hela livet.De äldre blir flerDet svenska samhället befinner sig i en liknande situationsom de flesta industriländer där samhällsstrukturen förändrasså att en betydligt större del av invånarna är . ISverige inträffar den stora ökningen av andelen äldre ibefolkningen . beräknasantalet ålderspensionärer överstiga 2 miljoner. En medvetenstrategi för att möta det demografiskt förändrade samhälletsnya behov, men också ta tillvara dess möjligheter, behöverutformas i politiska processer . Den växandeandelen äldre i vår befolkning får inte definieras som ett"samhällsproblem" utan ska betraktas som ett gemensamtsamhällsansvar, men också i hög grad som en resurs atttillvarata. De äldre är ingen homogen grupp utanrepresenterar, med varje individs skiftande bakgrund ochlevnadsvillkor, en mångfald av intressen och livshållningar.Äldres delaktighet ochinflytande i samhälletDe äldres inflytande och delaktighet i beslutsprocesser ärbegränsat i många kommuner. Ofta handlar det mer ominformationsöverföring till pensionärsråd och liknande kringredan fattade beslut. De lokala pensionärsråden harsvårigheter att få till stånd ett reellt inflytande då de sällanhar någon verklig beslutskompetens i den kommunalaorganisationen. Utvecklingsinsatser saknas när det gäller denrepresentativa och direkta demokratin såväl som för dekollektiva och individuella formerna för påverkan. Följdenhar blivit att det är de traditionella formerna för engagemang- via patient-, pensionärs- eller frivilligorganisationerna -som alltmer blivit en möjlighet till brukarinflytande ochdirekt hjälp till andra äldre.Äldre människors livserfarenhet och förvärvade kompetens är enovärderlig tillgång i vårt samhälle. inställning är därföratt äldres delaktighet i samhället har stor betydelse. Detta gäller såväl ur etträttvise- som effektivitetsperspektiv. Alla bör ha möjlighet att påverkautvecklingen i samhället oberoende av ålder. Äldre behöver vararepresenterade i beslutande församlingar för samhällsliv och olikaverksamheter ska utformas så att de svarar mot äldres behov och önskemål. är de äldre kraftigt underrepresenterade på alla beslutsnivåer. I kraft avsin livserfarenhet och yrkeskompetens bör de äldre ännu oftare utnyttjas sommentorer i organisationer, partier och företag.Att stimulera och möjliggöra äldres politiska engagemang i , ifullmäktigeförsamlingar, nämnder och styrelser är i huvudsak de politiskapartiernas uppgift. Samhällsorganen kan genom olika åtgärder stimulera tillökat politiskt engagemang från de äldres sida. Vi kristdemokrater har längekrävt att en äldreminister tillsätts med uppgift att ta ett samlat grepp kringäldrepolitikens många frågor. En sådan ministerpost är inte endast en i och försig viktig symbolfråga utan leder också till att äldres samlade situation får enstörre tydlighet i debatten och beslutsfattandet. En äldreombudsman bör ocksåtillsättas för att verka för förbättring av de äldres förhållanden samt även tainitiativ till egna utredningar och lämna förslag till åtgärder.Värdesäkra pensionernaFör de äldre är ekonomisk trygghet tillsammans med en godvård och omsorg en avgörande fråga om livskvalité.Regeringen skriver i årets budgetproposition attpensionärernas ekonomiska standard ska prioriteras. Enligtvår uppfattning är dock regeringens satsning påpensionärerna klart otillräcklig och ett svek mot dengeneration som aktivt varit med om att bygga upp vårvälfärd. Det hävdas av och till att pensionärerna skulle varaden grupp som bäst klarat 90-talets krisår och att dessa leverpå i princip samma ekonomiska nivå som deyrkesverksamma. Genomsnittsberäkningar från skildatidpunkter kan ge olika bilder men den verklighet den storadelen av pensionärskollektivet lever mitt uppe i talar ettannat språk. Jämfört med de yrkesarbetande harpensionärernas köpkraft försämrats kraftigt senare hälft och inte minst gäller detta de sämst ställdapensionärerna.Utgiftsområde 11, Ekonomisk trygghet vid ålderdom, omfattar folkpensiontill ålderspensionärer som inte har rätt till tilläggspension, folkpension, ochtilläggspension i form av efterlevandepension, pensionstillskott såväl tillålderspension som till efterlevandepension, bostadstillägg till pensionärersamt delpension.Nu lovar regeringen i sin budget höjda pensionsbelopp men effekterna blirförsumbara för de redan hårt pressade pensionärerna. ökardärför på regeringens förslag (som endast tillför /år) genom atthöja grundavdraget till . Detta innebär en avsevärdinkomstskattesänkning för ca 1,3 miljoner pensionärer.Inkomstprövningen av änkepensionen anser varaoskälig. Därför anslår vi 770 miljoner för att ge tillbaka änkorna den utlovadeoch tidigare erhållna pensionen. Vi anser att ett ingånget avtal ska hållas!Pensionstillskottet för de sämst ställda pensionärerna föreslår vi ska ökamed ytterligare /månad . Det innebär att de sämstställda pensionärerna får del av de förbättringar somkommer att genomföras när garantipensionen träder i kraft . Detta är avbehovet påkallat. har det varit så ekonomiskt svårt förpensionärer utan eller med låg ATP. Därför är det en rättvisefråga att gedenna grupp pensionärer ett sådant tillskott att det ger dem ett drägligare liv.Av motionen för utgiftsområde 11 framgår att ramen utökas med 1.806miljoner kronor , och slutligen 900miljoner kronor år 2003.Rörlig pensionsålderDen faktiska pensionsåldern i ligger på 59-60år. Orsakerna till den förskjutning som skett nedåt är flera.De höga arbetslöshetstalen har inneburit attinte minst många offentliga verksamheter erbjuditavgångsvederlag, garantipensioner osv. Ett resultat av dessaförhållanden är att verksamheter dränerats på de erfarenheteroch den gedigna yrkeskompetens den äldre arbetskraftenkunnat tillföra. En hård arbetsmiljö med såväl fysiskt sompsykiskt påfrestande förhållanden har tvingat många tillförtida pensionering. Detta gäller inte minst kvinnor ivårdyrken. Den faktiskt låga pensionåldern i vårt land är enav orsakerna till den arbetskraftsbrist vi redan nu uppleveroch ser växande , inte minst inomvårdsektorn. Dessa förhållanden måste innebära attarbetsmiljöfrågorna ägnas stor uppmärksamhet med syftetatt skapa sådana förhållanden i arbetslivet att flera kan varafullt yrkesverksamma fram till den verkliga pensionsåldern.För de personer som kvarstår i yrkeslivet fram till rådernärmast drakoniska förhållanden. Oberoende av kompetens, personens egnaönskemål om framtiden, situationen på arbetsplatsen och i samhället i storttvingas de allra flesta att lämna sitt arbete. Gällande lagstiftning ger allarätttill pension men detta innebär inte med automatik att någonmot sin vilja ska tvingas bort från arbetslivet. På detta område bör attityderoch regelverk förändras. Ett exempel på orimliga konsekvenser av en strikt65-årsgräns är situationen för läkare, tandläkare m.fl. som hindras fortsättasinpraktik efter 65-årsdagen då de inte längre får någon ersättning frånförsäkringskassan.Inför enhetstaxa ikommunernasvårdavgifterSocialstyrelsen har på regeringens uppdrag redovisat desamlade effekterna av egenavgifterna i kommunernasäldreomsorg. Skillnaderna i vilka avgifter den enskildebetalar för hemtjänst och för särskilt boende varierar kraftigtmellan landets kommuner. Här finns behov avharmonisering av avgifterna. måste de äldregaranteras rätt att flytta från den ena kommunen till denandra med bibehållen omsorgsinsats till i princip likakostnad. Det är ofta så krångligt att räkna ut avgiftens storlekatt de äldre omöjligt själva kan bedöma hur mycket de skabetala. Här måste skapas trygghet och tydlighet så att densom är i behov av vård och omsorg från kommunens sidaockså kan överblicka kostnaderna för dessa insatser.Riksdagens roll är att sätta sådana mål för verksamheten att en god vårdoch omsorg garanteras alla medborgare i alla kommuner. Om riksdagenbeslutar om en enhetlig taxa för äldreomsorgsavgifterna måste detta innebäraatt kommunerna kompenseras för ett eventuellt inkomstbortfall. I detkristdemokratiska budgetalternativet tillförs kommunerna ytterligare 3,5miljarder kronor jämfört med regeringens förslag. Även om intäkterna från deboende på ålderdomshem och sjukhem i snitt ger kommunkassan såkan detta ändå vara avgörande för vårdkvalitén. Den kommunalaäldreomsorgen ligger efter 90-talets besparingar ofta på smärtgränsen vadgäller kvalitén. Det är ändå uppenbart att ett mera rättvist system bör kunnaåstadkommas med tanke på avgifternas relativt låga andel av den totalaekonomin.Liksom vad gäller avgifterna så varierar också förbehållsbeloppets storlekkraftigt mellan kommunerna. Beloppet ligger i spannet mellan 1.000 och2.500 kronor. hävdar i sin rapport att det är tveksamt om dennivå på förbehållsbeloppet som många kommuner bestämt ger den äldre enskälig levnadsnivå utifrån socialtjänstlagens bestämmelser omförsörjningsstöd/socialbidrag. Det ska noteras att socialbidrag är tänkt attutgåvid kortvarigt behov av hjälp och att nivån därmed är anpassad till dettaförhållande. Den äldre som belastas av höga avgifter och en låg nivå påförbehållsbeloppet ska ofta leva med detta under resten av livet. Frågan omnivån på förbehållsbeloppet måste bli föremål för samma slags övervägandeoch hantering som vad ovan sagts om enhetliga taxor och avgifter.De äldres sjukvårdDen svenska vården präglas återigen av köer till en radbehandlingar. Detta förhållande drabbar i hög grad den äldrebefolkningen negativt. har antaletvårdplatser mer än halverats. Denna drastiska neddragningmotsvaras på inget sätt av minskade vårdbehov. En av defaktorer som i själva verket leder till ett ökat behov avplatser är det växande antalet äldre i samhället. Även om denmedicinska utvecklingen inneburit att flera behandlingar ochingrepp kan göras i den öppna vården kvarstår behovet attsnarast återställa förlorade vårdplatser. Den drastiskaminskningen av platser i sjukhusvården har inte motsvaratsav en tillräcklig tillkomst av kommunala särskildaboendeformer eller en utbyggnad av . För mångaäldre innebär detta en anledning till oro och bristande tilltrotill samhällets förmåga att tillgodose deras växandevårdbehov.Äldre människor får inte, som ofta sker, utestängas från tillgången tillakut sjukhusvård eller klinikplatser av medicinska eller kirurgiska skäl.Bristen på vårdplatser tvingar i många fall landstingen att föra över äldresvårtsjuka människor i behov av kvalificerad sjukhusvård till den kommunalaomsorgen. Detta problem accentueras särskilt av extra hårdbelastning, exempelvis då det förekommer attvårdavdelningar stängs på sjukhusen.Inriktningen måste vara att återskapa minst20 000 vårdplatser. Dessa platser måste särskilt inriktas mot vården av äldresamt svårt och långvarigt sjuka. För att uppnå denna målsättning krävsytterligare resurser till kommuner och landsting . Den ökningav statsbidragen som regeringen aviserat innebär ettverkligt tillskott på endast en procent . Denna resursförstärkning tordeåtgå till att klara ökade krav inom primärvård och psykiatri. För att tillgodosebehovet av flera vårdplatser krävs tillskott till kommuner och landsting utövervad regeringen föreslagit. Därför innebär det kristdemokratiskabudgetalternativet ett sådant välbehövligt tillskott.Idag fokuseras sjukvårdens insatser för de äldre på den medicinska vårdenmedan de psykosociala aspekterna ofta glöms bort. Gruppen äldre medpsykiska besvär är dåligt kartlagd. De avvisas ofta i primärvård och psykiatrioch inom den kommunala äldreomsorgen finns det sällan kompetens atthantera dessa problem. Yngre människor har ofta ett åtgärdspaket att tillgåmedan de äldre i bästa fall erbjuds mediciner. Psykologer måste finnas föräldres behov inom primärvården, inom psykiatrin och i den kommunalaverksamheten. En form av sådan verksamhet kan vara att inrätta enseniormottagning där äldre kan få rådgivning, samtalsstöd och psykoterapi.Ett ökat antal mycket gamla ställer krav på kommunernas förmåga att geen god vård och omsorg till det ökande antalet personer meddemenssjukdomar. För de dementa ska det finnas specialiserad vård ochsärskilda gruppboenden. Krav måste ställas på kvalificeradedemensutredningar som underlag för beslut om vårdinsatser. Det är ocksåangeläget att det finns sådana särskilda vårdprogram för demenssjuka somklarlägger hela vårdkedjan. Dessa frågor berör kommuner och landstingtillsammans.Värdighet, smärtstillande vård och en varm omvårdnad i livets slutskedeska garanteras alla människor. Som en del i den värdighetsgaranti vikristdemokrater föreslår ingår det som en självklarhet att ingen ska behövasluta sina dagar ensam. Livets slutskede rymmer ofta många svåraomständigheter. Till kroppslig smärta kan också komma stark oro ochexistensiell ångest. Den personal som har att hantera denna vård måste fåadekvat utbildning så att man känner trygghet i sin svåra yrkesroll och kanbistå den döende såväl kroppsligt som känslomässigt. Hospicevård, dvs. enhemlik form av vård i livets slutskede måste vidareutvecklas.Samverkan mellanvårdhuvudmännenÄdelreformen, som trädde i kraft , innebaren uppdelning av roller och ansvar för äldres vård ochomsorg mellan landstingskommuner och primärkommuner.Generellt kom huvudmannaskapsförändringen att innebäraen stark fokusering på äldreboendet. Många slitnasjukhemsavdelningar byttes mot särskilda boenden medtillgång till eget rum med hög standard. Genomfördauppföljningar och utvärderingar pekar på såväl positivaeffekter av Ädelreformen som en del påtagliga brister. Ennegativ effekt blev att sjukvårdsaspekten kom attunderordnas boende och omvårdnad.Sett ur den enskilde vårdtagarens perspektiv är det särskilt allvarligt omdet råder oklarhet kring ansvarsfördelningen mellan å ena sidan landstingetsansvar och å andra sidan kommunens. För äldre människor med tilltagandevård- och omsorgsbehov är nuvarande gränsdragningar, och ofta oklaraansvarsfördelning mellan huvudmännen, en orsak till otrygghet. All vård ochomsorg måste därför primärt utgå från den enskilda människans behov ochendast sekundärt från de organisationsformer och ansvarsfördelningarsamhället valt. Begrepp som "klinikfärdig" och "medicinskt färdigbehandlad"är tillkomna utifrån ett organisatoriskt perspektiv och inte med den enskildavårdtagarens situation för ögonen. Dessa begrepp måste nu ersättas av ettarbetssätt där vården utgår från en individuell vårdplan i samråd mellanvårdtagare, sjukvårdens och kommunens företrädare och i förekommande fallde anhöriga. Därmed undviks de enskilt pressade situationer som innebärotrygghet för den enskilde och inneboende betalningskonflikter mellanvårdgivarna. I förlängningen kan sådan samverkan kring vårdplaneringen ledatill en gemensam beställarorganisation där tillgängliga resurser tillvaratas påett effektivt sätt. Det bör bli möjligt för kommuner och landsting att bildagemensamma nämnder. Man skulle då kunna komma överens om vilken partsom ska vara huvudman för en viss verksamhet. Kommun- ochlandstingsförbunden har pekat på denna fråga i en skrivelse till regeringensom har tillsatt en utredare för frågan. Det är angeläget att kommafram till lösningar på en situation som innebär otrygghet och enförsämrad vård för ett stort antal äldre.Det finns anledning att se över lagen om betalningsansvar, som tillkom vidÄdelreformens genomförande. Situationen har förändrats påtagligt sedandess, bland annat på grund av den kraftiga minskningen av vårdplatser påsjukhusen. Det finns en risk att vårdplaneringen börjar så sent som närkommunen via fax får meddelande om att en patient är färdig att lämnasjukhuset. Förhållandet bör vara att en personlig vårdplan läggs fast redan vidinskrivningen på sjukhuset.Omsorg och serviceUnder minskade antalet mottagare avkommunal hemtjänst med 100 000 personer somantalet äldre i befolkningen ökade med 170 000. Denöversiktliga bilden är att kommunerna på grund av minskaderesurser valt att koncentrera vård- och omsorgsinsatserna tillde mest behövande. Detta har inneburit en kraftig minskningav det totala antalet äldre som får hjälp från den offentligaäldreomsorgen. Utvecklingen är djupt oroande och förmånga äldre leder detta till försämrad livskvalitet ochensamhet. Den kontakt som insatser har getthar ofta inneburit det enda men välkomna avbrottet i enisolerad livssituation. När kommunernas hemtjänst såpåtagligt begränsas från vardaglig service till renavårdinsatser måste de äldres ensamhet och kontaktbehovtillgodoses genom andra åtgärder. På detta område kan ensamverkan ske med olika ideella organisationers väntjänstoch liknande. De stora servicebehov som många äldre harmåste tillgodoses i andra former och av andra utförare änden kommunala . För att underlätta tillkomstenav sådan service bör avdragsrätt medges för hushållsnäratjänster.Närståendes vårdinsatserDe närståendes, främst anhörigas, roll inom äldreomsorgenär ovärderlig. Det ligger i sakens natur att dessa insatser intekan mätas eller värderas i precisa tal men viss forskningpekar på att upp emot två tredjedelar av omvårdnaden skötsav närstående som maka/make, barn, släkting eller vän.Detta förhållande gäller också en betydande del av renasjukvårdsinsatser. För många är tillgången till en anhörig isjälva verket en förutsättning för man ska kunna vårdas ihemmet. Detta gäller inte minst vid vård i livets slutskede.Att närståendevårdaren uppmärksammas på ett positivt sättoch att hans/hennes insatser underlättas innebär storaekonomiska besparingar för den offentliga vården men ärockså en ovärderlig trygghetsfråga för den enskildavårdmottagaren.De anhörigas insatser är en omsorg som oftast sker i det tysta med ettvårdansvar som är ensamt och psykiskt påfrestande. En nybestämmelse i socialtjänstlagen markerar dock ansvar för attgenom stöd och avlösning underlätta för närstående som vårdar personer medfunktionshinder, långvarigt sjuka och äldre. Det ankommer på kommunernaatt särskilt uppmärksamma och stödja dessa insatser och det är av stort värdeom det finns en tydlig kontaktpunkt dit den anhörige kan vända sig för rådoch stöd. En anhörigkonsulent, kurator eller liknande bör finnas i varjekommun. Kommunerna bör informera sig om vilka närståendevårdare somfinns och om deras behov av stöd för att kunna fullgöra sin viktiga uppgift.De närståendes vårdinsatser behöver alltså underlättas och stödjas. Det kanhandla om materiell ersättning och stimulansåtgärder somavlösningsmöjlighet, utbildning osv. Individuella planer bör upprättas därvårdtagaren, vårdgivaren och den närstående kommer överens om insatsernasomfattning och villkoren för desamma. Frivilligorganisationerna har en viktigroll som komplement till vårdhuvudmännens anhörigstöd. De insatser somgörs bör därför ske i nära samverkan med både de anhöriga och berördafrivilligorganisationer.Forskning kring och utveckling av de närståendes engagemang i vårdenbehöver stimuleras. Det stimulansstöd som Anhörig 300 inneburit behöver fåen fortsättning och i den kristdemokratiska budgetmotionen anslås ytterligare200 för detta viktiga ändamål. Vi utvecklar vårsyn på anhörigvården i en särskild motion.Inför en värdighetsgarantiDet ställs allt större krav på främst kommunerna när detgäller att tillgodose behovet av en värdig vård och omsorgtill äldre människor. För många är den kommunalaäldreomsorgen den helt avgörande trygghetsfaktorn. Desenaste årens radikala bantning av de kommunalaekonomierna har inneburit kännbara ingrepp även i dennasektor. Ett antal spektakulära vårdskandaler och den debattsom följt kring vårdens och omsorgens innehåll har skapaten berättigad oro hos många äldre och deras anhöriga.