mot · GO02U413 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:U413av Biörsmark, ()SäkerhetspolitikenInnehållsförteckningFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att en ny svensk säkerhetspolitisk doktrin bör utgå från attSverige aktivt skall bidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att i likhet med de tre baltiska staterna bör sökamedlemskap i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om det nya Nato.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförts om att är en aktiv aktör i det nya Nato.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om svenskt deltagande i formandet av en europeiskkrishanteringsförmåga för såväl civil som militär krishantering.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att en europeisk krishanteringsförmåga måste skapas i fulltsamarbete med , där EU och Nato har sina respektive ochkompletterande roller att fylla.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att skall ge de baltiska staterna fullt stöd i derasansökan om medlemskap i . tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att alla europeiska forum måste stå öppna för ett demokratisktRyssland på samma villkor som för alla andra europeiska stater.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om ökade satsningar på internationella fredsbevarande ochfredsfrämjande insatser.Förändrad omvärld - nyaförutsättningarFörutsättningarna för säkerhetspolitik har påtagligtförändrats då föll. Årtionden medsupermaktsblock och konfrontation har det av en allt tätare väv av samarbete mellan fria ochalltmer demokratiska stater i . EU, Nato, ochEuroparådet samlar i byggandet av fredoch säkerhet, frihet och demokrati i hela . Genom attdessa organisationer har olika uppgifter, arbetssätt och olikakriterier för medlemskap kan stater utifrån sina respektivenationella och historiska förutsättningar därigenom maximerasitt bidrag och sin medverkan i det efter det att järnridån gick upp har dock den första euforin av staters upplösning och ofattbara mänskliga grymheter på ochi norra har visat att alltjämt behöver trovärdiga strukturer,som kan stå upp emot dem som hotar frihet, demokrati och mänskligarättigheter. Konflikten i Kosovo 1998-1999 visade slutgiltigt att dennasäkerhetsstruktur också behöver stå på militära ben.I () ingår allastater i , norra och med undantag avJugoslavien.I ingår alla europeiska stater som uppfyller dess kriterierrörande demokratisk utveckling och respekt för mänskliga fri- och rättigheter.I Nato ingår förutom , och 14 europeiska stater och sedanvåren 1999 även de forna Warszawapaktsmedlemmarna , ochUngern. Ett antal länder - bland dem de tre baltiska staterna - har söktmedlemskap i . Genom Partnerskap för fred (PFF) har Nato ettorganiserat samarbete med praktiskt taget alla medlemmar av OSSE.I EU ingår 15 västeuropeiska stater. Medlemskapsförhandlingar harinletts med 12 av de 13 kandidatländerna, däribland , ochLitauen. EU har därutöver samarbetsformer med de flesta övriga europeiskastater.Nya säkerhetspolitiska förutsättningar ställer inför nya vägval.Folkpartiet anser att den svenska säkerhetspolitiska doktrinen att "Sverigesmilitära alliansfrihet, syftande till att vårt land skall kunna vara neutralt ihändelse av krig i vårt närområde", har spelat ut sin roll. Med vårtmedlemskap i lämnade vi uttryckligen den traditionellaneutralitetspolitiken bakom oss. Som medlem i EU kan aldrig ståneutralt inför en extern aggression mot en annan medlem i EU. Som medlemav de fria demokratiska staternas gemenskap anser vi att inte hellerskulle kunna stå neutralt vid en extern aggression mot någon av våra trebaltiska systernationer. En sådan aggression skulle innebära en åtminstoneindirekt men av alla händelser mycket kraftig inskränkning i Sverigessäkerhetspolitiska förutsättningar.Trots att den militära alliansfriheten bara är ett faktiskt uttryck för attSverige inte är med i någon bindande försvarsallians, ser sig regeringenfortsättningsvis tvungen att förklara varför olika svenska internationellabidrag till att förverkliga en alleuropeisk fredsordning inte står i strid medalliansfriheten. Detta medför onödiga låsningar och bidrar felaktigt till att geintryck av att alliansfrihet fortfarande skulle vara ett övergripande mål i sigför svensk säkerhetspolitik.Vår framtida säkerhet skapar vi tillsammans med andra fria ochdemokratiska stater. Det är en följd av att vi tillsammans slår vakt omgrundläggande gemensamma värden. Det förutsätter ett aktivt svensktdeltagande i alla fora som erbjuds såväl i byggande av den framtidaeuropeiska säkerhetsstrukturen som i kris- och konflikthantering.De europeiska demokratiernas säkerhet har garanterats avNato. Detta samarbete mellan och är viktigt också i framtiden.En ny svensk säkerhetspolitisk doktrin bör utgå från att aktivt skabidra till att skapa en alleuropeisk fredsordning. ska därför, i likhetmed de tre baltiska staterna, omgående söka medlemskap i . I vårt egetnärområde skulle det vara av stor betydelse om , de tre baltiskastaterna och - vilket självfallet förutsätter att det finska folket såönskar - blev medlemmar av Nato i nästa utvidgningsomgång.Det nya NatoNato har under sina byggt upp ett stortförtroendekapital. Vi vet alla att förtroende - tillit - är ennyckelfaktor i allt säkerhetsbyggande. av enighet,- då inte ett enda skott avlossades i strid -har resulterat av segrar. Nato segrade i det kalla kriget.Under 90-talet var Natos ingripande avgörande för att få slutpå kriget i Bosnien och det serbiska förtrycket i Kosovo.Natos roll på BalkanSedan FN demonstrerat sin oförmåga att skyddamänniskorna i , en av de av FN förklarade"fredade zonerna" i Bosnien, fick Natoflyg en avgörande rollnär den bosnien-serbiska krigföringen till slut stoppades. i Bosnien (sedermera omdöpt tillSFOR) gav Nato en helt ny uppgift i europeisk krishanteringefter det . Det stod nu klart för de flesta att Natohade en ny men oumbärlig roll i det europeiskasäkerhetsbygget. Det nya Nato var inte längre enbart endefensiv försvarsallians för de egna medlemmarna. Det nyaNato fick sina framtida uppgifter och förutsättningar för nyamedlemmar fastlagda vid i . Därklarades också ut att en särskild europeisk identitet inomNatos ram skulle skapas.Luftkampanjen mot från slutet av marstill blev ett första test på allvar av det nya Natos såvälmilitära som politiska förmåga. Ett test som Nato kanske aldrig på riktigtförutsett, men som man drogs in i genom såväl som denkosovoalbanska agerande. Trots en rad brister och politiskalåsningar som t ex det tidiga uteslutandet av att kunna sätta in marktrupputföll testet i militärt avseende lyckat. tvingades på knä utan attNato tvingats registrera annat än smärre materiella förluster.Trots den lyckade militära kampanjen får man nog ändå anse det politiskatestet på Natos interna sammanhållning som den mest betydelsefullaframgången för Nato. 19 stater med mycket skilda engagemang iutvecklingen på , med olika egna agendor t ex när det gällerrelationerna till och med mycket olika historiskt och inrikespolitisktbetingade hemmaopinioner, lyckades trots påtagliga påfrestningar stå enadetill dess att kampanjen var slutförd. Trots att det aldrig handlade om någotexistentiellt hot mot vare sig Nato eller någon Natomedlem.Även om Nato med insatsen för Kosovo demonstrerat sin avgörande rolloch betydelse för det europeiska säkerhetssystemet ledde insatsen till att enrad frågeställningar rests eller fått förnyad aktualitet inom Nato. Ifortsättningen vill Nato undvika att dras in i liknande sammanhang utan att habättre kontroll på utvecklingen dithän. I det sammanhanget har riskerna mednya medlemmar, som kan komma att dra in Nato i Artikel 5-förpliktelser, pånytt kommit i fokus. Tillsammans med önskan att inte bidra till ytterligarepåfrestningar i relationerna till , utöver de mycket allvarliga somKosovoinsatsen medfört, bidrar det med stor sannolikhet till att ytterligare draned på farten i utvidgningsprocessen. Inte minst när det gäller länder som detre baltiska.Utvärderingen av Kosovokampanjen har inom Nato och dessmedlemsstater lett till att man nu ser ett antal områden inom de militärasektorerna som behöver förnyade ansträngningar. I alltfler europeiskaNatostater gör man nu bedömningen att ytterligare ekonomiska satsningarmåste göras på kvalitativ förnyelse inom en rad områden, där halkatlångt efter den amerikanska förmågan. Vi kommer knappast att få se någraNatostater som påtagligt minskar sina försvarsansträngningar de närmasteåren.Nya medlemmarEfter av förhandlingar inbjöds , ochUngern vid i attförhandla om medlemskap. Vid iWashington hade 16 medlemmar utökats till 19. IWashington antogs ett nytt strategiskt koncept. Därigenomhar krishantering blivit en av huvuduppgifterna för det nyaNato. Huvuduppgifterna är således inte längre helt knutna tillArtikel 5.Vidare antogs i en aktionsplan för hur nya medlemmar skakunna anslutas till Nato. Samtliga ansökarländer, däribland de tre baltiskastaterna, nämndes uttryckligen som tänkbara nya medlemmar.Förutom de baltiska staterna står nu nio länder i kö för medlemskap. PFP-samarbetet omfattar ett tjugofemtal länder. Medelhavsdialogen med länder iNordafrika omfattar sex länder. Det euro-atlantiska partnerskapsrådet har 43medlemmar, inklusive . Allt detta visar att Nato är den i särklassviktigaste organisationen för fred och säkerhet i Europa.Nato har utvecklats till att fullt ut fylla rollen som detmilitära benet i den alleuropeiska säkerhetsstruktur som många efterlyste efterden europeiska kommunismens fall. Det nya strategiska koncept som antogsvid jubileumstoppmötet i fullbordar utvecklingen motett nytt Nato.I detta nya Nato är redan djupt engagerat, med anpassning av detsvenska försvaret för att gemensamma operationer, med mängder avgemensamma PFP-övningar, med svenska officerare i Natohögkvarteret, ensvensk ambassad inne på området och - sist, men naturligtvis viktigast -svensk trupp under Natobefäl i militära operationer. Att inte ha en sådanposition att vi också kan utöva maximal påverkan på den organisation vi är såoerhört beroende av för vår egen säkerhet är enligt uppfattninginte rimligt.Europeisk krishanteringEU bildades för att bryta en tusenårig tradition av krig. Fred iEuropa förblir det allra djupaste syftet. Samarbetet i unionenmåste vara så tätt att krig mot en annan unionsmedlem intebara framstår som absurt utan också praktiskt ogenomförbart.Ju fler länder som kommer med i unionen, desto större blirdet område där interna krig inte kan förekomma.Men EU:s roll som främjare av fred måste få konsekvenser också utanförunionens territorium. Det är t ex djupt olyckligt om europeiska länder genomhistoriska eller andra bindningar hamnar på olika sidor i konflikter i andradelar av världen. Helt oacceptabelt är att olika EU-länder exporterar vapen tillbåda sidor i pågående krig.Framtidens säkerhetspolitik måste i mycket högre grad än gårdagens byggapå icke-militära metoder. Vi ser t ex österut som denviktigaste förbättring av långsiktiga säkerhet som kan tänkas.Genom Amsterdamfördraget fick EU ökade befogenheter inom utrikes-och säkerhetspolitiken. EU fick här möjligheter att utföra humanitära insatser,fredsbevarande samt fredsskapande uppgifter. Dessa uppgifter specificeradesvid toppmötet i . Där beslöts att EU senast år2003 ska införa en militär kapacitet för att kunna genomföra krishanteringoch fredsbevarande uppgifter. En styrka på 60 000 man ska kunna vara redoatt sättas in för dessa uppdrag. EU ska också ha en ständig politisksäkerhetskommitté och införa en samordningsmekanism för civilkrishantering.Efter EU:s misslyckande på framstår det som oerhört angeläget attEU har förmåga att kunna agera i sitt eget närområde och kunnatillhandahålla personal och resurser för konflikthantering och fredsbevarande.VEU:s institutionella och operativa strukturer bör fullt ut integreras i dengemensamma säkerhetspolitiken.Regeringen säger sig vara beredd att bidra till arbetet med att utforma eneuropeisk krishanteringsförmåga, vilket vi givetvis välkomnar. Menfortfarande är det oklart hur regeringen ställer sig till den militära kapacitetsom EU är på väg att bygga upp och då i nära samarbete med Nato. Det blirmer och mer uppenbart att EU:s gemensamma säkerhetspolitik inte barakommer att handla om den civila krishantering som regeringen talar om.Alltfler inser vikten av att kan agera också med militära medel vidkrishantering i , där inte nödvändigtvis ser sig tvunget att spelaen ledande roll. Trots detta ser svensk socialdemokrati och den svenskaregeringen som sin huvuduppgift att förklara vad europeisk krishantering inteär och varför den därför inte står i strid med svensk alliansfrihet. Svensksocialdemokrati förmår inte sluta att titta i backspegeln, när framtidformas.Fred och säkerhet i är odelbart. måste på alla sättmedverka i ansträngningarna att bygga upp en krishanteringsförmåga ocksåmed militära medel. måste sluta agera ständig bromskloss med ettängsligt sneglande i backspegeln på en förlegad alliansfrihet. Hänsyn tillalliansfrihetens hanterande på hemmaplan får inte heller göra att seren utpräglad europeisk lösning som mindre svår att acceptera för att den intepå samma sätt kolliderar med oron för alltför nära relationer till ochNato.Den transatlantiska länken är hörnpelaren i den europeiskasäkerhetsordning vi nu bygger. En europeisk krishanteringsförmåga måstedärför skapas i fullt samarbete och förtroende med . EU och Nato harbåda sina respektive och kompletterande roller att fylla i det europeiskasäkerhetsbygget. EU ska inte ta över uppgifter som Nato har bättre möjlighettill och är bättre lämpat att sköta.EU:s säkerhetspolitik måste utvecklas så att även de alliansfria ländernakan delta. Beslut bör tas med kvalificerad majoritet men möjligheten tillkonstruktivt veto, dvs att ett land kan välja att stå utanför men inte hindra deandra att gå vidare, bör kvarstå.Vårt säkerhetspolitiskanärområdeBaltikumFörutsättningarna för svensk säkerhetspolitik har förändrats igrunden med det slut. Upplösningen avSovjetunionen och alldeles särskilt , ochLitauens återkomst som fria och demokratiska stater vidÖstersjöns sydöstra kust har skapat ett säkerhetspolitiskt lägei vårt närområde som saknar historiskt gynnsamt motstycke.Det är därför en huvuduppgift för svensk utrikes- och säkerhetspolitik attgöra allt för att medverka till att de tre baltiska staterna integreras såfullständigt som möjligt i de framväxande europeiska samarbetsstrukturerna.Ökad säkerhet för , och betyder ökad säkerhet förSverige.Estland, och har alla tre sökt medlemskap i både EU ochNato. Ingenting kan så aktivt bidra till ekonomisk och social utveckling ochstabilitet i de tre baltiska staterna som ett snabbt medlemskap i den europeiskaunionen. Ingenting kan så aktivt bidra till säkerhetspolitisk förutsägbarhet ochstabilitet för de tre baltiska staterna som ett snabbt medlemskap i . Attunderlätta och skapa opinion för medlemskap i och Nato för ,och är därför ett starkt svenskt säkerhetspolitiskt intresse.Den för ett omoraliskt dubbelspel, när den å ena sidanöppet hävdar ansvar för fred och säkerhet också iÖstersjöområdet och å andra sidan passar inför de baltiska staternas önskanom Natomedlemskap under hänvisning till att inte kan ha någonuppfattning, då vi själva inte är med i Nato.RysslandUtvecklingen i är traditionellt av mycket storbetydelse för säkerhet. Med det slut,, de tre baltiska staternas frigörelseoch om än trevande inträde i samarbetet mellanfria och demokratiska stater i , har förutsättningarskapats för fredligt och förtroendefullt samarbete mellanRyssland och alla dess grannar i . Det är därför av storbetydelse att alla europeiska fora står öppna för ettdemokratiskt på samma villkor som för alla andraeuropeiska stater. Inte heller utvidgningen av EU eller Natofår i förväg begränsas eller rum för någon del av Europa.Det finns emellertid anledning att varna för att riskerna för en fortsattupplösning av den ryska statsmakten är betydande. Kosovokrigetdemonstrerade internationella svaghet på ett kanske alltför tydligtsätt.Moskva spelade ett högt spel i krisens inledning och lyckades bara genom attbyta strategi i krisens slutskede och genom ett mer konstruktivt agerande, ochdärmed påskynda reträtt, skaffa sig utrymme för fortsatt samarbetemed det demokratiska och USA.Bilden av som ett svagt och splittrat land har efter valet avVladimir till ny rysk president något förändrats. I motsats till sinföregångare har visat mer handlingskraft när det gäller att ta itu med deinterna problem som landet brottas med, fast den politiska, ekonomiska ochsociala situationen på intet sätt kan sägas vara stabil. Putins uttaladepositivainställning till mera samarbete med EU och är också en faktor sompåverkat Rysslandsbilden till det bättre.Samtidigt är situationen i mycket svårbedömd. Det är för tidigtatt göra någon bedömning av Putins egentliga ambitioner och avsikter så vittavser fortsatta demokratiska och ekonomiska utveckling samt närdet gäller relationerna till omvärlden. saknas verkligt fungerandedemokratiska institutioner i . svaga ekonomiska situationriskerar att leda till att landet tvingas söka inkomstkällor genom t exförsäljning av försvarsmateriel till odemokratiska och opålitliga länder. Redanidag exporterar vapen till diktaturstaten , vilket enligt våruppfattning är ett klart destabiliserande bidrag till den i vissa avseendenexplosiva säkerhetspolitiska miljön i . agerande gentemotTjetjenien är ett annat exempel på oberäkneliga agerande. Denurskillningslösa ryska militära kampanjen mot , där är och harvarit starkt pådrivande, kräver kraftfulla fördömanden från och deinternationella samfundens sida.Ryssland utgör inget militärt hot mot något annat självständigt land iEuropa. Men den interna utvecklingen i inger fortfarande betydandeoro. Den utgör främst ett betydande hot mot invånarna i . Ettdemokratiskt utgör knappast något militärt hot mot vare sig ,eller . I ett där ledningen i inte längreförmår utöva någon ledning, finns däremot betydande risker - främst förRyssland men också för dess grannar, i till exempel Baltikum.De närmaste fem till tio åren kan därför komma att bli avgörande för debaltiska staternas framtid. En lokal rysk krigsherre i grannskap,som överväger en militär utpressning mot någon av de baltiska staterna, kanräkna med en mycket mer förutsägbar reaktion från omvärlden om dessa ärfullvärdiga medlemmar av EU och särskilt Nato än tvärtom. Denna ökadeförutsägbarhet är det främsta skälet till varför säkerheten skulle öka för debaltiska staterna vid ett medlemskap i . Omvänt skulle det förstärkaintrycket av att de baltiska staterna befinner sig i ett gråzonsområde, om avÖstersjöns strandstater de ensamma, tillsammans med , lämnadesutanför Natomedlemskap.Sveriges deltagande iinternationella insatserSverige har en lång tradition av deltagande i fredsbevarandemilitära insatser i FN:s regi. Det har givit det svenskaförsvaret värdefulla erfarenheter att bidra medi de fredsbevarande och fredsskapande insatserna i ,, Bosnien och senast i Kosovo. Dessa insatseri europeiska konflikthärdar är mer påtagligt också ett sätt attmedverka i att skapa förutsättningar också för vår egensäkerhet i . De illustrerar att fred ochsäkerhet främjas genom ett aktivt deltagande i internationellainsatser särskilt i och dess närområde. Internationellainsatser är en integrerad del av det svenska försvaretshuvuduppgifter.Under Unprofor-insatsen och därefter den Natoledda Iforinsatsen iBosnien hade tillsammans med mindre kontingenter i ochMakedonien en betydligt större numerär närvaro i det än vidärefter haft inom ramen för SFOR i Bosnien. Av rena budgetskäl har densocialdemokratiska regeringen kraftigt minskat den svenska internationellanärvaron. Det har helt saknats grund för detta - de lokala behoven har inteminskat. Särskilt påtagligt framstod denna socialdemokratiskabudgetrestriktion, när den svenska KFOR-insatsen krävde att den svenskaSFOR-kontingenten togs hem . Våra nordiska grannländer har relativtsin befolkning alla en högre förmåga till internationella insatser än vadSverige tycks ha.Turerna kring SFOR och KFOR blev särskilt oacceptabla när insatsen iKosovo tog över att få på plats. Den politiska förlamningen iRegeringskansliet har givetvis en stor andel i detta, men det kan inte uteslutasatt det också är uttryck för en oacceptabel oförmåga hos Försvarsmakten att itid planera och förbereda insatser som den i Kosovo. Det är särskilt allvarligtdå denna insats kunnat förutses . Hur ska det då bli vidett behov av en insats som uppstår under mycket kortare tidsrymd?Det svenska försvaret måste redan i omedelbar närtid ges förutsättningarför internationella insatser av en storleksordning 2 till 3 gånger dennuvarande. Efter valen i är utvecklingen på mycketosäker. måste vara berett på att kunna utförafredsbevarande och fredsfrämjande insatser om nya konflikter blossar upp.Utrymme för detta saknas dock helt i den nu föreslagna budgetpropositionen.I försvarsmotion föreslås att ytterligare 500 miljoner kronortillförs anslaget 6:2 Fredsfrämjande truppinsatser genom en omfördelningfrån anslaget 6:1 Förbandsverksamhet och beredskap m.m.Stockholm den 5 oktober 2000Karl-Göran Biörsmark (fp)()()()