mot · GO02Kr235 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Kr235av , Bo (m)Kulturen1 SammanfattningBehovet av att förändra och förnya det svenska kulturlivet är stort.Internet, bredband, digital TV och andra sätt att sända och ta emotimpulser och intryck ställer krav på en annan politik som förstår vikten avanpassning och förmågan att tänka nytt.I denna motion förordar vi nödvändiga och viktiga förändringar på ettflertal olika kulturella områden. En av de bärande grunderna för de förslag vipresenterar är att staten måste renodla sitt ansvar. Det innebär i praktiken attstaten centralt bl a skall värna det gemensamma kulturarvet i form av såvälmuseer som teater och musik. Det som kan göras bättre på regional eller lokalnivå skall föras över dit.I motionen presenterar vi också en ny politik för svenska konstnärer,svensk design. Vi understryker också vikten av att funktionshindrades får rätttill ett rikt kulturliv.2 Innehållsförteckning34 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om utgångspunkterna för kulturen.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om musik.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om teater.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om inriktningen av filmpolitiken.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om grundprinciperna för den regionala försöksverksamheten.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om kulturmiljön.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om inriktningen av museipolitiken.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om litteratur.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om konstnärers villkor.10. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om design.11. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om funktionshindrade och kulturen.5 och kulturen - vårautgångspunkterKulturen ger upplevelser, identitet, samhörighet, uttrycksmöjligheter ochär ett viktigt inslag i människors dagliga liv. Ett ökat internationellt utbyteoch nya medier ger helt nya förutsättningar och även nya uttrycksformer.En hip-hopare från har mer gemensamt med en annan hip-hoparefrån South än han har med sin granne tvärs över gatan.Kulturyttringar, trender och upplevelser känner inga stats- eller landsgränser.Tvärtom har den nya tekniken och den nya ekonomin inneburit att människorsom kanske aldrig kommer att träffas ändå finner en nära och intensivkulturell gemenskap på ett sätt som det gamla samhället aldrig skulle kunnage. är också ett nytt samhälle på ett annat sätt. Gamla traditioner,gammal kultur och seder förenas med globala impulser. Detta ställernaturligtvis helt nya krav på utformningen av kulturpolitiken. Moderatasamlingspartiet är det svenska parti som tydligast har erkänt detta. Nedanpresenterar vi en politik som ger den enskilde ett större utrymme att välja justden kulturyttring han eller hon önskar och som möter den nya globalautmaningen. föreslår vi politik för att bevara och synliggöraSveriges historiska och kulturella arv.Den nya mediesituationen är en av de viktigaste förändringarna påkulturområdet. Alla är inte ense om att denna utveckling inom medieområdetär till gagn för kulturen. Vi ser här möjligheter medan vänsterpartierna mestverkar vara bekymrade över hur ett offentligt inflytande över vad somkommer människorna till del skall kunna bibehållas.Många önskar sig mer och bättre. Kulturdebatten handlar mer om resurseroch nedläggningar, mindre om innehåll och kvalitet. Stat och kommun skallinte styra innehållet men kan bidra till att ge de förutsättningar och ramarinom vilka kulturen kan utvecklas.En kultur som står fri i förhållande till politiska beslutsfattare är en viktigdel av ett demokratiskt samhälle. Kulturskaparna bör på eget initiativ ta uppde problem man vill belysa. Det av Socialdemokraterna omhuldade målet attkulturen skall motverka kommersialismens negativa verkningar är ett utslagav att politiken griper in där kulturen själv bör bestämma.Notabelt är att det som efterfrågas som regel kommer fram på ett ellerannat sätt. Det som faktiskt produceras är ofta bra, t.o.m. mycket bra även omlångt i från allt med rimliga mått mätt håller en önskvärd eller godtagbarkvalitet.En god förankring i den egna kulturen ger nödvändig trygghet. Det härbetonas särskilt när det gäller invandrad befolkning men det gäller alla ochförtrogenhet med det nya landets kultur, är väsentlig för att den invandradeskall kunna finna sig till rätta i det nya landet.Kulturens former har kanske aldrig varit så rikhaltiga som . Aldrig förrhar så många kunnat ta del av eller medverka i ett så omfattande kulturutbud.Skälen härtill är främst utvecklingen inom medierna, internet, den ökadeinternationaliseringen och samspelet dem emellan. Antalet radio- och TV-kanaler har ökat dramatiskt och ökningen kommer att accelerera när dendigitala tekniken får fullt genomslag. Fria media är en av det öppnasamhällets viktigaste förutsättningar. Den ökade friheten i etern - motvänsterpartiernas vilja framtvingad under trycket av en kraftfull opinion ochav den tekniska utvecklingen - ger oss möjlighet att välja i ett ständigtväxande utbud. Denna utveckling kommer att fortsätta och måste leda tillförändringar av den svenska mediepolitiken.Informationstekniken utvecklas i ett tempo som innebär att lagstiftningeninte håller jämna steg. Informationsteknik ger möjligheter till kommunikationi ständigt nya former. IT kan bredda demokratin. På kulturområdet ger ITintressanta möjligheter att utveckla nya arbetsformer och öka tillgänglighetenav kulturarvet.Det är mot den bakgrunden förvånande att regeringen ännu inte är bereddatt göra den satsning som måste till på IT inom kulturområdet. Medantekniken utanför den offentliga sektorn rusar framåt, ges inte kultursektorn enrimlig chans att vara med i det främsta ledet i IT-användandet.Vi anser att staten har ett ansvar för vårt kulturarv. Det finns dessutomviktiga nationella kulturformer som staten också har ett självklart ansvar för.Kulturstödets inriktning och omfattning kunna diskuteras utan att detta sessom kulturfientligt. Statens insatser på kulturområdet bör styras motverksamheter som har nationellt intresse och som inte skulle komma till ståndutan det statliga stödet. Kulturpolitiken står inför ett strategiskt vägval somgäller inriktning och långsiktig ansvarsfördelning. Det statliga ansvaret böravgränsas och tydliggöras.Kulturens betydelse för näringslivet har blivit allt tydligare de senaste åren.Självfallet gäller även det omvända. Det är viktigt att bl a reglerna förkultursponsring görs tydligare. Det senaste årets domstolsutslag rörandeavdrag för just kultursponsring visar detta med all önskvärd tydlighet.Samtidigt skall kulturen kunna vara en fri och obunden kraft. Mångakulturyttringar är viktiga - och annorlunda - former att utövayttrandefriheten. Det kan ge perspektiv och väcka debatt. Kulturstödet bördärför kanaliseras via många bidragsgivare för att garantera den pluralismsom bör vara en utvecklad nations kännemärke. Det måste också slås fast attall kultur inte kan uppbära stöd.Betydande resurser satsas på att få människor att läsa, gå på teatrar,konserter eller i studiecirklar. Åtskilligt i denna verksamhet har varit avstortvärde för deltagarna men satsningarna har bara nått ett fåtal redan aktiva ochtill en relativt hög kostnad.Vi vill föra en kulturpolitik som leder till kulturell mångfald och rikamöjligheter att välja i ett kulturutbud av hög kvalitet. Kulturpolitikensuppgiftär att främja en sådan utveckling, inte att styra människornas val.6 Musik och teaterMusiken har sedan urminnes tider haft en stor betydelse förmänskligheten. Dansen som en del av riter och med ackompanjemang stårmycket nära musiken och är kanske lika ursprunglig. Teater har bl.a.utvecklats från religiösa riter och har sina rötter långt tillbaka och haralltid varit ett medium för berättande och igenkännande. Det gäller likaväldet antika grekiska dramat som medeltidens mysteriespel och de samtidaolika teaterformerna, vilka ofta i sig förenar dessa olika uttrycksformer,måhända tydligast visat i den moderna musikalen.Främst teater och dans har alltid betraktats som ett sådant inslag i kulturensom har varit en statlig eller uppgift. Många av dess former ärstationära, kostsamma och kan inte göras "lönsamma" i gängse mening.Modern teknik har gjort musiken flyttbar/bärbar och för avnjutandet meralokaloberoende. Därför är också musiken lättare att ta del av på en reellmarknad även om mycket av dess förutsättningar baserar sig pågemensamfinansierade faktorer. Särskilt musik och dans är konstformer därman både kan vara skapare/deltagare och lyssnare/åskådare, men även teaternhar länge givit utrymme för eget deltagande. För att få ut mesta möjliga avdessa konstformer måste det finnas skickliga professionella utövare, som bådekan underhålla och vara förebilder för amatörkulturen.Både i den allmänna skolan, i kulturskolorna och via föreningslivet iövrigt, t.ex. i ideella organisationer som kyrkor eller scout- ochnykterhetsrörelserna, bör det ungdomliga nyskapandet, som en viktig väg in ikulturens värld, främjas.I en värld med ökad internationalisering är musik, teater och dans bland debetydelsefullaste kontaktförmedlarna mellan kulturer. Stöd till sådant gerpositiva effekter till skillnad från seminarier och utlandsresor förUngdomsstyrelsens folk.Kulturen i allmänhet, och så också musik, teater och dans, har ett värde isig och behöver inte försvaras med motiveringar om deras brukbarhet i andrasektorer, men kan konstateras att de har en stor betydelse för t ex:- infrastrukturen i ett område, och därmed etablerings- ochrekryteringsmöjligheter,- vården (sjuk-, åldrings-, hälso-, social- och kriminalvård),- näringslivet i området i ett flertal avseenden,- skola och utbildning, och inte minst folkbildning,- internationell marknadsföring och som inkomstgivande exportprodukt.Musik, teater och dans ingår i kulturarvet, i det kulturella minnet, iidentiteten. Dess roll har liksom allt annat ändrats genom tiderna. Demånga bruks-, regements-, nykterhetsloge- och fackföreningsorkestrarnastid är förbi, men även om de inte längre spelar samma roll, är de också endel i det som måste vårdas och om möjligt brukas i moderniserad form.Det finns ett nationellt ansvar för kulturen på vissa områden. Statensuppgift bör i de här berörda fallen koncentreras till att ta ansvaret förnationella institutioner som Kungl. Operan, , ett antal genrecentra(Folkmusik, blåsmusik, jazzmusik och tonsättare för att nämna någraexempel), vilka får ett nationellt uppdrag att vara notcentrum,förebilder/lärare etc. till fromma för övriga orkestrar/teatrar i landet.Dessutom bör staten svara för en rimlig geografisk spridning av utbudet så attdet finns en regionstruktur för symfoniorkestrar, operor och dansteatrar.Arbetet vid institutionerna inom dessa sektorer måste vara långsiktigtstabilt. Ofta måste solister av olika slag bokas kanske fem, i förväg. Dåhåller det inte med hoppande ettårsbudgetar och treårsplaner. För musik,dans- och teaterinstitutioner bör gälla ett system av avtal mellan huvudmänoch institution. Sedan måste båda parter hålla sig till det avtalet och dessramar. Därmed dras också en klar skiljelinje mellan långsiktigt renodlatekonomiskt ansvar och det innehållsligt konstnärliga som måste anpassas tillde givna ramarna.En viktig fråga är utbildningen till professionell utövare ochupprätthållandet av kvalitetskriterier. Här kan staten ha en roll, men intenödvändigtvis. Viktigast är att branschen ställer upp kraven och att dessa intekan kringgås, som har kunnat ske genom att t.ex. människor utbildatspå teaterområdet på en för låg nivå, med låg kvalitet och med en vandringfrån skolan direkt ut i arbetslöshet. Genom arbetsmarknadsåtgärder har desedan genom undermåliga prestationer sänkt teaterns och dansens anseende.Hela arbetsmarknadssynen inom kulturens område måste ses över.Konstnärliga yrken inom dans, teater och musik lämpar sig ovanligt illa för"fast" anställning. Nya anställningsformer, baserade på projekt,kombinationstjänster och ett brett etablerande av bemanningsföretag m.m.måste utvecklas.Flera huvudmän kan samarbeta kring utnyttjandet av en institution. Olikakombinationer kan skapas, och då självfallet inom samma sektor som t.ex. därGöteborgsmusiken arbetar som egen civil orkester, spelar som flygvapnetsorkester i ceremoniella sammanhang och verkar som lärarresurs försmåorkestrar. Teatrar kan i mera omfattande samverkan än nu med företagoch utbildningsanstalter erbjuda utbildning med avseende på offentligtframförande, talteknik m.m. Andra områden där samverkan kan vara av storbetydelse och borde utnyttjas mera är mellan kulturinstitutioner ochetermedia. Till detta kommer nya kombinationer av media som bara förnågra år sedan var okända. Här borde många nya möjligheter yppas för densom har öppna sinnen. Att agera på det området är inte en statlig uppgift påannat sätt än att eventuella regelhinder i form av t.ex. föråldrad lagstiftningmåste undanröjas.Andra typer av samverkan kan skapas genom att de verksamma självakontaktar varandra. Genom en ökad respekt för varandra synes samverkanmellan den religiösa/andliga sektorn och den profana också vara meraförekommande. Kyrkornas lokaler som konsertlokaler och de olikasamfundens eget musikliv har mycket att ge. Detta kan utvecklas mera,framför allt när nu i sin nya ställning också kan känna sigfriare i utövandet av många verksamheter.För de verksamma inom dans, teater och musik finns en del problem avskattekaraktär som verkar hindrande, och förenklingar måste vidtagas.Eftersom flera av yrkesutövarna inom denna sektor inte kan vara verksammaett normallångt arbetsliv i sitt konstnärliga yrke, har just för dem ett systemmed personliga utbildningskonton en stor betydelse när en ny yrkesutbildningmåste till.Politikens uppgift skall vara att skapa ett sådant allmänt samhällsklimatsom underlättar och t.o.m. lockar till skapande verksamhet. Det skall varanaturligt både att ta del av ett professionellt utbud av teater, musik och dansoch - att själva deltaga efter egen förmåga i skapandet .Avslutningsvis vill vi understryka vikten av upphovsmannaregler ochersättningar som innebär att skapare av t.ex. musik eller teater garanterasersättning för sina verk.7 FilmenFilmen - och de andra bildmedia som gått i dess fotspår - har ungefär ettsekel på nacken. har den också kommit att betraktas ocherkännas som en egen konstform. Från en situation där filmen ansågs varaen annan form av teater och också genom sin smidiga distributionsforminte bara kom att konkurrera med utan till en stor del konkurrera utteatern, fungerar de båda konstformerna nu parallellt och kan i olikahänseenden komplettera varandra, som t.ex. i Laterna Magica - teatermed inslag av film.Nya tekniker och distributionsformer har också medfört att filmen harförnyats, kan beses i hemmet som TV-inslag, via video eller genom t.ex. realplayers på Internet. Genom den ännu så länge bara påbörjade tekniken meddigital film/bildöverföring kommer ytterligare förnyelser att ske. Samtidigtfinns en tendens till ökade besök på biograf. Film är alltså redan nu mycketmera än bara bilder på en celluloidremsa.Den svenska filmpolitiken har lagts fast i ett filmavtal mellan staten ocholika branschorgan, vilket förnyats så sent som . Något vi ställde ossbakom. Genom avtalet kan ett antal nysatsningar göras och tillskotten skergenom insatser från såväl den privata som den offentliga sektorn. I det senarefallet har detta förutsatts ske genom omfördelning inom kultursektorn så attytterligare skattebelastning kan undvikas. En del av utformningen kan kommaatt ifrågasättas av EU, men med tanke på att unionens linje är att det skallslåsvakt om den europeiska filmproduktionen, som skydd för språk, kulturer ochintegritet, torde inte problemen med den svenska utformningen komma att bliav större omfattning.Filmen är ett medium - en konstform - som mycket talar till den ungagenerationens mycket större bildintresse och bildmedvetande. I olika formerspelar den därför en allt större roll, och kan förväntas fortsätta därmedframöver. Både i skolan och kommer detta att vara fallet. En bättremedieutbildning och mediefortbildning för personer i undervisningsyrkenkommer därför att bli nödvändig.Filmen är också en viktig näringssektor, alltifrån produktion tilldistribution. Genom filminspelningar får många människor inom områdensom teater, ljussättning, ljudteknik, filmning, attributtillverkning och all"kringservice" som behövs arbete. Genom att underlätta för produktion i olikadelar av landet skapas inom dessa områden en bättre arbetsmarknad,som miljövalsmöjligheter ger bättre möjligheter till förnyelse ochutveckling av filmen.Filmen bör arbeta på sin egen marknad. Med genom antydd samverkanoch därtill genom samverkan med utbildningssektorn kan storasynergieffekter vinnas. På kontinenten har det skapats ett antal s.k. FilmCommissions, som skulle kunna kallas produktionsresurscentra. Där kanfilmbolagen hyra den personal, den utrustning och de studiolokaler sombehövs. Delägare i sådana produktionscentra kan t.ex. varafilmproduktionsbolag, TV-bolag och företag som kan ha nytta av samverkanmed filmsektorn och av att den har verksamhet i området. Sådana bordeuppmuntras även i vårt land. Även här bör det finnas ett intresse för denprivata sektorn och den offentliga att mötas i samverkan.Genom ett sekels arbete med film har det skapats ett betydelsefullt filmarv,som måste tas om hand. Detta ligger även i branschens intresse. Vi menardock - liksom i andra frågor på kulturminnesvårdens område - att mer kundegöras och att en extra ansträngning - t.ex. genom ett Film-SESAM-projekt -skulle kunna rädda flera filmer som riskerar att förstöras.Även om mediefrågor behandlas i en särskild motion vill vi ändå härmarkera vår inställning till public service-verksamheten. I en verklighet sominnebär ett allt större utbud av TV- och radiostationer med ett, i storutsträckning, internationellt utbud, är det viktigt att public service-bolagenharett utbud av program som inte har ett lika stort genomslag. Det handlar t.ex.om drama, musik och samhällsprogram som inte ges samma förutsättningar idet kommersiella medieutbudet. Det är också viktigt att public service-kanalerna visar program som speglar det svenska kulturlivet.8 KulturmiljöAtt bevara och vårda kulturmiljön är åtminstone delvis en gemensamuppgift. Det bör betyda att skattemedel skall kunna användas för att säkrade ekonomiska förutsättningarna. Även enskilda ägare skall kunna fåbidrag, och vid en kulturmiljöförklaring skall ägaren tillförsäkras rimligekonomisk ersättning.Riksantikvarieämbetets (RAÄ:s) roll skall renodlas till att vara centralsektorsmyndighet, utan egna genomföranderesurser. Verksamheten vid bl.a.Birka skall överföras till annan huvudman. RAÄ skall inte ägna sig åtarkeologiska undersökningar i egen regi. Lagen om offentlig upphandling() skall tillämpas vid upphandling av arkeologiska undersökningar.Privata alternativ, som kan bidra till metodutveckling och rationaliseringarskall uppmuntras, med starka vetenskapliga krav. Arbetsföretagets kostnaderför undersökningen skall kunna vägas mot dess omfattning. Ej undersöktaområden skall kunna säkras för eventuella senare undersökningar. Kostnadenför undersökningar som krävs för att privata fastigheter skall kunnaexploateras skall stå i rimlig proportion till exploateringens lönsamhet.Överkostnader skall täckas med statliga bidrag.Privata fastighetsägare skall kunna få renoveringsstöd förbevarandeåtgärder på för kulturmiljön värdefulla byggnader. En svenskNational Trust skulle kunna säkra att kulturmiljöer bevaras och görstillgängliga för allmänheten. Även kommuner skall kunna ge bidrag tillkulturmiljövårdsinsatser. Taxeringsvärden och fastighetsskatt skall kunnaanvändas för att möjliggöra att insatserna inte blir orimligt betungande.Ägaransvaret måste anses utgöra en positiv kraft i kulturvårdsarbetet, menkan ibland behöva förstärkas. Pedagogiska upplysningsinsatser är då attföredra framför myndighetspåbud.9 MuseerMuseerna hör till de viktigaste förvaltarna av det gemensamma minnet.Sektorn präglas av en bred folklig uppslutning, många frivilliga krafterägnas åt t.ex. hembygdsföreningarna men också åt specialmuseer av olikaslag. Det kan noteras att den vedertagna definitionen av museumutestänger merparten av dessa från att delta i t.ex. gemensammamarknadsföringsprojekt. Deras framtid är osäker.Möjligheten för dem som gör en arbetsinsats för vårt kulturarv att få göraavdrag för sina kostnader, på samma sätt som t.ex. idrottsengagerade,skulle kunna fungera som ett verkningsfullt kulturstöd.Den statliga museisektorn behöver få en tydligare struktur.Myndighetsfunktionerna kan med säkerhet samordnas, medan denutåtriktade verksamheten präglas av decentralisering och fördelat ansvar.Stödfunktioner som administration och lönehantering, men ocksåmagasinering och konservering, behöver samordnas. Samlad upphandling kanvara ett sätt att rationalisera denna verksamhet. Gemensamma magasin skullekunna erbjuda rationella förvaringsmöjligheter för känsliga föremål. En sådanordning skall inte vara ett alternativ utan bara ett komplement till välordnadestudiesamlingar i museets närhet.Begreppet nationella uppdrag behöver utvecklas på museiområdet. Denuvarande ansvarsmuseerna bör ersättas med en ordning där olika museer,oberoende av huvudman, tilldelas väldefinierade nationella ansvarsuppdrag,där den statliga finansieringen regleras i ett flerårigt avtal. Storflexibilitetmåste gälla när detta system utvecklas, det kan gälla ansvar för allt frånsamordningen av en hel museisektor till att vårda och visa ett enskilt föremålav stort nationellt värde. En liknande metod bör kunna användas när det gällerdet regionala och lokala ansvaret.Vi vill poängtera museernas betydelse för forskningen. Vi vill ocksåunderstryka vikten av att de ges goda förutsättningar att kunna bedriva godforskning.Avslutningsvis vill vi uppmärksamma det faktum att många museermoderniserat sitt sätt att arbeta. Ett tydligt exempel på detta ärNaturhistoriskariksmuseet och Cosmonova. Detta nya sätt att arbeta måste spridas ochuppmuntras. De medel som avsatts i nästa års budget för museipedagogik gerförutsättningar för intressanta nya sätt att bedriva museiarbete på.10 LitteraturBoken är en viktig kulturbärare. Tidig kontakt med läsandet är en väg in iett framtida kulturintresse. Författare skall ges bättre möjligheter att levapå sitt författarskap. Det betyder t.ex. att de skatteregler som diskuterasunder andra rubriker i denna motion också bör gälla författare.Biblioteksersättningen är en viktig inkomstkälla. Med modern datateknikborde en större del av ersättningen kunna direkt tillfalla de författare vilkasböcker varit mycket utlånade. Författarfondens roll som försörjningsinstansmåste förändras. En Bok för Allas vuxenutgivning bör upphöra, den övrigaverksamheten lämnas ut till upphandling. De nya litteraturstödsformernamåste utvärderas. Både skolbibliotek och folkbibliotek är viktigakulturinstitutioner, även om bibliotekens roll har förändrats och kommer attfortsätta förändras i och med tillgången till den nya tekniken i form av t.ex.Internet.Bibliotekslagen bör upphävas, eftersom vi anser att det i grunden ärfelaktigt att styra kommuner på det sätt som lagen innebär. Dessutom har detvisat sig att antalet bibliotek i kommunerna faktiskt minskar med den nyalagen i stället för tvärtom. Åtgärder som stimulerar samarbete mellan olikabibliotek (som t.ex. i ) är viktiga rent kulturpolitiskt.Länsbiblioteksfunktionen kan med fördel läggas ut på entreprenad. Ävendriften av folkbibliotek kan upphandlas. Stor vikt skall läggas på IT-utveckling när det gäller t.ex. katalogtillgänglighet.11 Konstnärers villkor"Du är din egen trädgårdsmästare. Du vattnar själv ditt livsfrö.