mot · GN02Ub34 · 2000-06-09 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Ub34av , ()med anledning av prop. 1999/2000:135 En förnyad lärarutbildningSammanfattningSverige måste sätta kunskapsutvecklingen i centrum för att kunna hållajämna steg med omvärlden in i den nya ekonomin. Lärarna spelar en av-görande roll för att skolan skall kunna utvecklas i kvalitativt hänseende.De krav som den nya ekonomin och kunskapssamhället ställer avseendekunskap och lärande har stor inverkan på lärarrollen och därmed ocksåpå hur lärarutbildningen utformas.Regeringens proposition 1999/2000:135 En förnyad lärarutbildning av-visas. En modell som kunde ha gett förutsättningar för flexibilitet har tyvärrkopplats till nedprioritering av lärarnas centrala uppgift som kunskaps-förmedlare. Propositionen är dessutom i många avseenden otydlig.Lärarutbildningen måste ses i ett framtidsperspektiv. Vi föreslår en nystruktur i lärarutbildningen i syfte att öka dennas mångfald och flexibilitet.- Det skall finnas fler lärarutbildningar som är anpassade till kraven påskolans olika nivåer.- Förläng lärarutbildningen där det behövs. Lärare i tidiga årsamt gymnasiets yrkeslärare bör ha en längre utbildningstid än vad somförslagits. Förskollärarutbildningen behöver inte förlängas.- Navet i lärarutbildningen skall vara ett allmänt utbildningsområde omminst 40 poäng, varav 10 utgörs av praktik. Området bör centreras runtpedagogiska och ämnesdidaktiska kunskaper.- Skärp antagningskraven. De individer som lämpar sig bäst som pedagogerskall antas till lärarutbildningen. Viktigt är också att lärarstuderande hargedigna kunskaper i det svenska språket.- Inför ett lärarcertifikat.- Skapa flera utbildningsvägar för blivande lärare. Härvid föreslår vi trealternativ: (1) En traditionell lärarutbildning inom ramen för högskolan,(2) fristående lärarutbildningar och (3) komplettering av tidigare yrkes-erfarenhet eller akademisk examen.- Gör en av lärarhögskolorna till en fristående lärarhögskola.- Inför ledarskapsutbildning på alla nivåer. Det är viktigt att alla blivandelärare erhåller goda kunskaper i målformulering, utvärdering och resultat-uppföljning. Lärare måste kunna sätta betyg.- Lärarutbildningen skall bygga på vetenskaplig grund. Forskningsinsatsernamåste stärkas.1 Inledning1.1 Från industrisamhälle till kunskapssamhälleSverige är på väg att ta steget in i den nya ekonomin. Vi förflyttar ossfrån ett industrisamhälle till ett kunskapssamhälle - maskiner och kapitalminskar i betydelse medan den enskilda individens insats och kunskaperblir allt viktigare. Detta sätter på ett helt annat sätt än tidigare fokus påkunskap och kunskapsbildning. Utvecklingskraften och människorsdjupare förståelse av sin tid och sina medmänniskor beror på hur väl viförmår att ta tillvara enskildas lust att lära.Den nya ekonomin är global och föränderlig till sin karaktär - den byggerpå ett fritt flöde av tankar, idéer och personer. Den är sammanlänkad i nät-verk. Trots teknikens möjligheter att minska de fysiska avståndens betydelsesker en frivillig klusterbildning av högutbildade investerare, forskare, före-tagare och entreprenörer till vissa platser som upplevs som mest attraktiva ursåväl arbets- som livskvalitetsperspektiv. Maskiner och elektronisk kom-munikation kan inte ersätta personliga möten och verkliga samtal mellanmänniskor.Den övergripande kunskapsmiljön är av strategiskt avgörande betydelse.Den som är öppen mot omvärlden och verkar för inflöden av kunniga indi-vider kommer att bli framgångsrik i denna nya tid. Den nya ekonominsutgångspunkt är gränslöshet, snarare än konserverande strukturer.En övergripande trend handlar om kunskapsutvecklingens större mångfaldoch kontinuerliga karaktär. Alla lär alltid och från många fler källor än förr.Detta understryker betydelsen av lärande genom hela livet men också av enskola som lägger den nödvändiga grunden för förståelse.Sverige måste sätta kunskapsutvecklingen i centrum. Det är kunskap somlägger grunden för ökad ekonomisk tillväxt och välstånd. Det är också kun-skap som lägger grunden för kulturell utveckling. Fokus skall ligga påkunskapsutvecklingens högst personliga karaktär.Lärarna har en avgörande betydelse för att skolan skall kunna utvecklaskvalitativt. Ansvaret för att välja innehåll och arbetssätt för att uppnå denationellt fastställda målen ankommer på lärarna. De krav som vi förväntaross att framtiden ställer på skolan innebär behov av förändringar avundervisningen. Därmed berörs i högsta grad lärarrollen och lärar-utbildningen. Lärarens huvuduppgift är att ge eleverna sådan undervisningatt dessa tillägnar sig goda kunskaper och färdigheter. Egna kunskaper ärhärvidlag en förutsättning för att lärarna skall kunna lära andra. Förutomgedigna teoretiska och praktiska kunskaper i sina ämnen måste emellertidläraren också ha förmåga att stimulera och entusiasmera, att leda och vägledaoch att samverka med hemmet, skolan och arbetslivet. Läraren måste ocksåha förmåga att vara flexibel och utvecklingsbenägen i en föränderlig värld.Detta ställer krav på den blivande läraren och framför allt på lärar-utbildningen.Regeringens proposition En förnyad lärarutbildning är märklig i mångaavseenden. Det mest anmärkningsvärda är dock att propositionen utgör enanakronism. Regeringens förslag utgör ett kraftigt steg bakåt i tiden och ut-vecklingen. Genom den "förnyelse" av lärarutbildningen som föreslås slussasdet svenska utbildningssamhället tillbaka flumskola: enhetlig,grund och kravlös. En modell som kunde givit förutsättningar för flexibilitetoch ökad mångfald har tyvärr kopplats till nedprioritering av lärarnas ochskolans kunskapsförmedlingsuppgifter. Inte ens avseende lärarutbildningenförmår regeringen anlägga ett framtidsperspektiv. Vi återkommer till pro-positionens delförslag i det följande.1.2 Situationen i lärarkåren i dagArbetsmarknadsstyrelsens siffror visar hur bristen på lärare har ökatdramatiskt på bara . ökade antalet tommaplatser med 313 procent.Varannan lärarstuderande för årskurserna 4-9 hoppar av sina studier.Bristen på grundskolelärare i årskurserna 4-9 beräknas uppgå till 20 procentår 2003 om inte antalet utexaminerade lärare ökar. Många lärare lämnarockså skolan . Det finns en stor frustration bland lärare över att intefåutrymme för sin professionalism.Ytterligare ett problem är den könsmässiga snedfördelningen i av alla lärare i är kvinnor och om trenden håller i sig ärandelen om uppe i . Männen flyr läraryrket och lärar-utbildningen - andelen män inom den svenska lärarkåren är lägre än genom-snittet i OECD-länderna.Även åldersmässigt har lärarkåren problem. Tre av fyra lärare i varår 1995 . Den svenska lärarkåren är den äldsta i Europa.De svenska lärarna ligger långt efter i löneligan och undervisar betydligtmindre än genomsnittet. Det är bara och av som har lägre lärarlöner än Sverige.I dagens gymnasieskola har knappt hälften av yrkeslärarna utöver sinarbetslivserfarenhet högskoleutbildning eller yrkestekniska högskole-utbildningar. De övriga har, förutom arbetslivserfarenhet, "bara" tvååriggymnasieutbildning eller motsvarande. Det kunskapssamhälle som i dagväxer fram även inom dessa yrkesområden medför ett ökat behov avkontinuerlig kompetensutveckling.2 Propositionens innehåll och kritik av densamma2.1 En enhetlig lärarexamenRegeringen vill inrätta en samlad lärarexamen med en helt ny struktur.Den nya lärarexamen bör ersätta åtta av de elva lärarexamina som finns . Examen föreslås omfatta kursfordringar om lägst 120 och högst 220poäng. Lärarutbildningens struktur skall ändras till att omfatta trehuvudområden:1. Ett allmänt utbildningsområde, omfattande 60 poäng, varav 10 verksam-hetsförlagda. Detta område skall dels innehålla centrala kunskapsområden,dels tvärvetenskapliga ämnesstudier.2. Ett utbildningsområde med inriktning mot ämne om minst 40 poäng, varav10 verksamhetsförlagda. Dessa inriktningar bör svara mot de ämnes-områden den blivande läraren avser att arbeta med, exempelvis en vissålderskategori.3. Ett utbildningsområde med specialisering, omfattande 20 poäng, som skallavse fördjupning, breddning, komplettering eller nya perspektiv på kun-skaper som inhämtats under område ett och två.Regeringens förslag om en enhetlig lärarutbildning förtjänar kraftfullkritik. Den nya lärarutbildning som här föreslås är ett skarpt avsteg frånskolans och lärarkårens identitet som förmedlare av kunskaper.Ämneskunskapernas andel av lärarutbildningstiden minskades redan vidden förra lärarutbildningsreformen - något vi ställde oss mycket kritiskatill. Vi avvisar varje fortsatt steg i denna riktning. Liksom flertaletremissinstanser anser vi att förslaget brister i behovs- ochkonsekvensanalys. Utredningen är oklar och kan svårligen ligga tillgrund för beslut.Lärarens huvuduppgift som förmedlare av kunskap har glömts bort.Beskrivningen av lärarrollen som presenteras i propositionen är i detnärmaste förlöjligande i sin avsaknad av konkreta begrepp. Lärar-utbildningen beskrivs som ett "kunskapsprojekt" och kunskaperna abstra-heras tills det inte förefaller finnas något konkret kvar att lära - eller läraut.Man koncentrerar sig från regeringens sida på att diskutera förutsättningarnaför "hur kunskap bildas" men uppehåller sig så lite som möjligt vid ett reelltinhämtande av sagda kunskaper och hur dessa skall komma till användning.Lärarstudenterna skall fostras till deltagande observatörer, inte till kunnigahandledare.Det mest graverande felet i propositionen är att den eftersträvade bredd-ningen av läraryrket sker på bekostnad av gedigna ämneskunskaper. Fokusför lärarutbildningen måste självfallet vara att läraren skall behärska dekunskaper han eller hon skall förmedla vidare till eleverna. Läraren måste haen djup och fast ämnesgrund att stå på inför sitt värv. Avsaknad därav ledertill bristande förtroende från eleverna och osäkra och textbundna lärare.Idén att lärare skulle behöva en bred men grund lärarutbildning för attkunna samarbeta i arbetslag är föråldrad. Den allt snabbare utvecklingstaktenoch kunskapssamhällets komplicerade sammansättning ställer krav påflexibla lösningar. Samarbetet lärare emellan är viktigt, men förutsätteringalunda att samtliga lärare har samma utbildning. Tvärtom är en avpoängerna med arbetslag att professionella individer med olika kompetens-profil kan samverka. Vi måste därför finna en gemensam plattform för läraremed olika bakgrund och olika inriktning, snarare än att sträva efter att "slätaut vecken". En av skolledningens främsta uppgifter är att skapa en sådangrund för samarbete mellan olika lärare. Det är ett tecken på brister iledarskapet när samarbete i detta avseende inte fungerar. Modellen förlärarutbildningen synes vara det väsentliga i regeringens proposition.Förslaget genomsyras av resonemang kring organisatoriska frågor menbrister i diskussion om utbildningens innehåll och den pedagogiska tekniken.En proposition om lärarutbildningen måste fokuseras på individen. Man kanaldrig dölja det individuella misslyckandet inom ramen för ett arbetslag.Däremot kan arbetslaget fungera som ett stöd för den enskilde läraren.Förslaget leder till bisarra konsekvenser för enskilda lärartyper. Det angesatt det skulle vara tillräckligt med 120 poäng för att bli yrkeslärare pågymnasiet, men att det skulle krävas 140 poäng för förskollärarexamen. Attsammanföra pedagoger som arbetar med så skilda grupper som barn, äldrebarn, unga vuxna och vuxna inbjuder till problem, och det är förvånande attregeringen inte har insett detta.Det torde vara ett av bättre förslag att man påpekarvikten av praktik i ett tidigare skede i lärarutbildningen. Det är synnerligenviktigt att lärarstuderande tidigt under sin utbildning ges gedigen möjlighettill praktik. Den studerande kan utifrån erfarenheter av skolans vardagutforma frågeställningar och önskemål att ta med sig inför sina vidarestudier. kan man också urskilja vilka individer somsaknar den pedagogiska och sociala förmåga som krävs för att förmedlakunskap. Det bör dock poängteras att ämneskunskaper inte inhämtas ute "påfältet", utan att tanken bakom praktiken är att redan inhämtade kunskaperskall ges en annan dimension. Ämnesteori kan inte ersättas av praktik. Enökad verksamhetsförlagd del av lärarutbildningen får inte ske på bekostnadav ämnesstudier.2.2 Lärarens rollDen snabba och oförutsebara utvecklingen ställer skolaninför nya utmaningar, vilket lett till att läraryrket är viktigare - ochsvårare - . Skolans uppgifter har vidgats och samhället harblivit alltmer komplicerat. Eleverna kommer från vitt skilda miljöer ocholika kulturer, som kraven på resultat och att lära sig nyaarbetsmetoder, som exempelvis IT, har höjts.I den allmänna debatten talas det ofta om lärare som en homogenyrkesgrupp. Det är fel. Det finns uppenbara skillnader i såväl behovet avämneskunskaper som av pedagogisk inriktning beroende på undervisnings-uppgiften. Detta betyder dock inte att det inte finns en "gemensam yrkes-identitet" bland lärare. Regeringen förutsätter att en i långa delar gemensamutbildning och en enhetlig lärarexamen skall skapa en sådan yrkesidentitetoch homogenisera lärarkåren. Regeringen bortser dock i detta avseende frånde stora skillnader som finns mellan olika lärargrupper med olika ålders-inriktning. Det finns inga entydiga bevis för att en omfattande ålders-integrering skulle fungera bättre än nuvarande system, vilket regeringenborde ha beaktat i sin proposition.I propositionen sägs det: "Historiskt sett har lärarens roll varit att lära utoch ensidigt styra undervisningen." Det är inte sant, vare sig man ser tillläraryrket i ett historiskt perspektiv eller till hur läraren arbetar . Enförutsättning för att nå de nationella målen är att enskilda elever får enindividuellt anpassad undervisning. Detta är också välkända fakta förgrundskolans och gymnasieskolans lärare, även om det av olika skäl kan varasvårt att realisera i det enskilda fallet.Många lärare undrar nog också över vilken information regeringen har omde samtal som förs lärare emellan när man skriver: " I allt större ut-sträckning måste lärare också kunna föra pedagogiska diskussioner i olikalärargrupper." Pedagogiska samtal hör till vardagsarbetet i alla lärargrupperoch förekommer även regelbundet med övrig personal på många skolor.Dessa och liknande formuleringar som ifrågasätter lärarnas professionellakompetens är närmast oförskämda. Däremot är arenorna för pedagogiskasamtal och debatter alltför få i dagens skolväsende.2.3 Lärares kompetensutvecklingRegeringen föreslår att varje kommun och landsting skall ansvara för attmöjligheter till kompetensutveckling ges för den personal som har handom utbildningen. Kommuner och landsting skall vinnlägga sig om enplanering av personalens kompetensutveckling. En plan förkompetensutveckling bör finnas för varje skola.I avtal 2000 finns en bestämmelse om tid för kompetensutveckling,innebärande att det för varje heltidsanställd och verksamhetsår skall avsättas104 timmar. Variationen är stor mellan kommuner och skolor - det är påintet sätt sagt att alla lärare får lika mycket tid för fortbildning varje år.Detkvalitativa innehållet i kurserna varierar också i hög grad. Yrkes- ochkompetensutvecklingen bland lärare har inte varit så framgångsrik som manhade hoppats. Det har generellt sett inte skett några förändringar eller för-bättringar sedan kommunerna tog över ansvaret för fortbildningen.Regeringens förslag att döpa om fortbildning till kompetensutveckling ochatt reservera särskilda utbildningsplatser för kompetensutveckling är ettviktigt, men inte tillräckligt steg. Regeringen beskriver först och främststaten, respektive kommuners och enskilda skolors ansvar för att kompetens-utveckla lärare. Staten skall alltjämt ha det övergripande ansvaret för mål-styrning och uppföljning, medan kommunerna skall tillhandahålla denkompetensutveckling som lärarna är i behov av. Regeringen belyser behovetav goda möjligheter till fortbildning för lärare, men ger inga konkretaexempel på hur en sådan skall se ut, förutom att peka på att "breddning avkunskaper" hos yrkesverksamma lärare kan ske inom ramen förlärarutbildningen. Man underlåter återigen att beakta behovet av gedignaämneskunskaper. Regeringen beskriver härefter hur kompetensutveckling avyrkesverksamma lärare skall verka som ett led i personalförsörjningen.Variationer mellan årskullar kan vara stora, konstaterar regeringen ochmenar att lärarna genom till exempel vidareutbildning bör kunna medverkatill en viss utjämning av lärarbehovet för olika åldrar. Vi avvisar bestämtsynen på lärares fortbildning som en arbetsmarknadsmässig utjämnings-faktor.Med tanke på regeringens återkommande hänvisningar till det livslångalärandet som ett centralt begrepp i utbildningspolitiken är det förvånande inte på ett tydligare sätt fokuserar på hur navet för detta lärande -lärarna - skall fortbildas.2.4 ForskningsanknytningRegeringen föreslår att resurserna för forskning och forskarutbildning ianslutning till lärarutbildningen och den pedagogiska yrkesverksamhetenskall öka. Berörda lärosäten skall få i uppdrag att inom sina ramar vidtaåtgärder för att förstärka utbildningsvetenskaplig forskning ochforskarutbildning i nära anslutning till lärarutbildningen. Resurser inomramen för utgiftsområde 16 skall fördelas dels via det föreslagnaVetenskapsrådet till forskningsprogram som i nationell konkurrensbedöms ha hög vetenskaplig kvalitet, dels till lärosäten som i samverkanmed andra lärosäten bygger upp forskarskolor. Nytillkomna resurserskall huvudsakligen användas till forskningsprogram och forskarskolor inära anslutning till lärarutbildningen inom vilka universitet ochhögskolor skall samverka.Regeringen föreslår att alla universitet och högskolor där lärarexamen fåravläggas skall ha ett särskilt organ med ansvar för grundläggande lärar-utbildning och för forskning som knyter an till sådan utbildning. Viduniversitet och högskolor med vetenskapsområde skall det särskilda organetha ansvar också för sådan forskarutbildning som knyter an till lärar-utbildningen.Vi noterar att regeringen inte tagit fasta på kommitténs förslag ominrättandet av utbildningsvetenskap som ett separat vetenskapsområde.Propositionen är således i denna del i överensstämmelse med vår reservationmot kommitténs betänkande.Inrättandet av en speciell kommitté för utbildningsvetenskap inom ramenför det föreslagna är en organisatorisk åtgärd utan egentligtsyfte, varför vi avslår detta. Det föreslagna vetenskapsområdet, innefattandelärarutbildning och pedagogisk yrkesverksamhet, skulle bli ett både smaltoch litet vetenskapsområde i förhållande till de fyra vetenskapsområden somnu finns. Risken är uppenbar att det kommer att bli ett forskningens A-respektive B-lag, vilket inte på något sätt gynnar forskningen inompedagogik och skola.Alla högskolor och nya universitet måste profilera sig. måste ha ettforskningssystem som syftar till kvalitetsstyrning snarare än kvantitets-styrning. Förslaget om en egen "vetenskapskommitté" leder till motsatsen.Applicerar vi argumentationen i ett bredare perspektiv vore det givet attockså andra för skolan och lärandet centrala områden, som exempelvis språk,skulle ha sina egna vetenskapsområden. Vår uppfattning är att en utökningav vetenskapsområden inte skall ske på kasuistiskt baserade grunder. Strävanbör vara att ha ett mycket begränsat antal vetenskapsområden som ett medelatt sätta fokus på forskningens kvalitet.Vi noterar att ett stort antal universitet, däribland och ,avstyrker förslaget att inrätta ett nytt vetenskapsområde. De, liksom vi,ställer sig tveksamma till om ett särskilt vetenskapsområde överhuvudtagetskulle leda till den vidgning av forskningen som regeringen eftersträvar.Vidare påtalas risken att traditionella gränser mellan vad som hör till lärar-utbildningens kärna och vad som inte hör dit förstärks. Sammantagen med detendenser till uttunnande av ämneskunskaper och specialisering som före-slagits i propositionen, bidrar ett särskilt vetenskapsområde inomlärarutbildning och pedagogik till att ytterligare fjärma lärarkåren från sinhuvuduppgift: att förmedla kunskap.Vi avslår också förslaget om att varje lärarhögskola skall inrätta ett organmed övergripande ansvar för lärarutbildningen och dit hörande forskning.Enligt vårt förmenande skall lärarhögskolorna ha självständighet att beslutakring liknande frågor själva, utan att staten styr logistik och organisation.2.5 StyrningI propositionen anges att regering och riksdag bör utöva en starkarestyrning av lärarutbildningen på grund av lärarutbildningens uppgift attgarantera en likvärdig skola.Vi ifrågasätter denna attityd, eftersom den leder till onödig detaljreglering.Det finns ingen anledning att utöva en starkare styrning av lärarutbildningenän av annan högskoleutbildning. Tvärtom är det vår uppfattning att lärar-utbildningen måste bli en integrerad del av den högre utbildningen.Det är viktigt att ha klart för sig att lärarna kommer att verka i en skolamed många olika inriktningar och variationer. Den målstyrning som skallprägla skolväsendet framöver berikas om lärarutbildningen ges möjlighet attvara flexibel och anpassningbar.Ett av de största problemen i dagens skola, enligt en rapport från , är grundskoleelevers bristande förmåga att tänka kritiskt ochanalytiskt. Det ankommer på lärarkåren att utveckla denna förmåga, varfördet är nödvändigt att låta lärarutbildningen präglas av dylikt tänkande. Engedigen kunskapsuppbyggnad och kritisk reflektion är inte förenligt med endetaljerad styrning av föreslagen karaktär. Det finns ingen anledning förstatsmakterna att detaljstyra lärarutbildningen. Det får förutsättas attlärarhögskolorna har kapacitet nog att skapa en utbildning som förbereder deblivande lärarna för ett arbete enligt läroplanerna. Regeringen skall sätta uppramar för utbildningen, men inte detaljstyra vilka kurser som skall läsas.2.6 RekryteringRegeringen föreslår att det vidtas åtgärder för att få en bred rekryteringav lärare inom alla undervisningsområden och en lärarkår som så långtmöjligt speglar befolkningens sammansättning samt för att tillgodosespecifika rekryteringsbehov.Vi välkomnar förslaget om att på ett generöst sätt validera ochtillgodoräkna sökandenas tidigare studier och yrkeserfarenheter. Människormed annan akademisk utbildning eller gedigen yrkeserfarenhet skulle kunnaberika skolan med sina kunskaper.Vi håller med propositionen avseende reflektionen att man måste kunnarekrytera kompetenta lärare till skolan och uppmuntra dem att stanna kvar.Vi anser dock inte att, som propositionen anger, skolreformerna, läraravtalet,eller ett närmande mellan skolan och högskolan är tillräckligt för att skapaincitament för en lärarkarriär.Sänkta förkunskapskrav kommer att sänka läraryrkets status. Som enkonsekvens av förslaget till breddning av lärarutbildningen föreslås också en"huvudingång" till utbildningen: en bred öppning där något val avseendeinriktning eller ämnesområden inte behöver göras i samband medansökningen. Till följd härav föreslås en ny "standardbehörighet", som enligtkommitténs förmenande per definition inte kan omfatta erforderligaförkunskaper för alla de i programmet ingående kurserna. Det är över huvudtaget anmärkningsvärt att regeringen i en proposition om lärarutbildningenöppet anger att man generellt sänker förkunskapskraven för antagning. Vadsom dock främst förtjänar kritik är att kravet på förkunskaper i svenska sänkstill Svenska kurs B. Det är inte acceptabelt att inte ställa krav på gedignakunskaper i det svenska språket hos dem som skall lära ut kunskaper tillskolbarn, med språket som främsta verktyg.Vi anser att det är viktigt att ha en bred rekryteringsbas. Men viktigare änatt lärarkåren speglar befolkningssammansättningen är att alla lärare hargedigna kunskaper för sina uppgifter. Detta inkluderar hög medvetenhet omelevers olika förutsättningar och erfarenheter samt frågor om kvinnligt ochmanligt i skolan.