mot · GO02N221 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:N221av Saarinen, ()Situationen för homo- och bisexuella i glesbygdFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om behovet av en utredning om situationen för homo-och bisexuella i landsbygd och glesbygd.Homo- och bisexuella i glesbygdDet har under historiens gång visat sig att nya tillväxtcentra uppstår därhandelsvägar möts och människor av olika kulturer lär sig samverka. Ettkreativt klimat för företagande och kultur uppstår när olika idéer möts,när "friktion" uppstår. Ett kreativt och spännande samhällsklimat är ocksåen av de viktigaste faktorerna för en orts överlevnad . Motsatsen,dvs. misstänksamhet och intolerans, gräver sitt samhälles grav.Homo- och bisexuella människor brukar berätta om svårigheterna med attbo på landsbygden. De berättar om intolerans och misstänksamhet som gördet nödvändigt att hålla en annorlunda sexuell läggning hemlig och på sikttvingar dem att flytta till en ort där de tillåts vara sig själva.Glesbygdsverkets uppgiftGlesbygdsverket har till uppgift att "stödja utvecklingen för och lämnaförslag till förbättringar med avseende på glesbygds- ochlandsbygdsbefolkningens levnadsförhållanden i olika delar av landet medtyngdpunkten i skogslänens inre delar samt skärgårdsområdena". Någotstöd, eller förslag till förbättringar, för homo- och bisexuella i glesbygdhar inte getts från . Över huvud taget ärkunskapen om gruppen homo- och bisexuella i glesbygd mycket liten isamhället och någon större studie av gruppen finns inte.Homo- och bisexuella i gles- och landsbygd lever under speciellaomständigheter. Att vara normbrytare kan vara svårare i sådana miljöer än påandra ställen. Detta visar studier av kvinnor i landsbygd gjorda avGlesbygdsverket. Vidare är kunskapen om homosexualitet som företeelse oftamindre i glesbygd, och i den kommunala verksamheten finns sällan någotsom avser att förbättra situationen. Detta intryck förstärks av denkommunenkät som RFSL genomfört i landets samtliga kommuner. Det är intehelt ovanligt att politiska företrädare i glesbygdskommuner ignorerar att detfinns homosexuella i deras kommun. Inte minst har detta framkommit isamband med partnerskapslagens införande. I ett par fall visar också att kommunen själv inte kände till att det fanns partnerskapsförrättare iden egna kommunen. Det senare är ett exempel på okunskap och ointresse förgruppens situation. För homo- och bisexuella i glesbygd kan det också varasvårt att skapa sig förebilder dels p g a av negativa attityder, dels p g a attintresseorganisationer för homo- och bisexuella sällan verkar där. Resultatetblir att många väljer att flytta till större orter, trots att de under andraomständigheter hade valt att stanna.Glesbygdsverket bör ges i uppgift att utreda levnadsförhållandena förhomo- och bisexuella i glesbygd och landsbygd samt utifrån detta ge förslagtill förbättringar. Kunskaperna om homo- och bisexuella i glesbygd vilar i dagpå vagt underlag och en större studie borde därför vara eftersträvansvärd.Vilka möjligheter har man som homosexuell att leva öppet med enpartner i glesbygd? Vilka möjligheter har man att vara öppen på sinarbetsplats, exempelvis inom vård, skola och omsorg? Vilka attityder finnsgentemot homo- och bisexualitet i exempelvis inlandskommuner?Vilka politiska initiativ har tagits från glesbygdskommunernas sida för attförbättra situationen för homo- och bisexuella? Detta är bara några av defrågor man skulle kunna undersöka.Utflyttningen från glesbygdskommunerna är ett problem för hela landet.Samtidigt framhåller homosexuella ofta att det på grund av attityder kan varasvårt att bo kvar i dessa miljöer. Att homosexuella lämnar glesbygden ärkanske inte huvudorsak till avfolkning, men det är en del av en större fråga,som berör den livgivande "friktionen", som behövs för överlevnaden i allabygder. Det kan konstateras att få glesbygdskommuner som besvarat uppger att de arbetat för att förbättra situationen. Att ta reda på vadsomkan göras, för att homo- och bisexuella skall känna att de kan stanna kvar i sinhemort om de så önskar, är ett första steg mot nödvändiga åtgärder.Stockholm den 28 september 2000Ingegerd Saarinen (mp)()()()