mot · GO02Kr526 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Kr526av Bjälkebring, ()Barn och kulturFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs imotionen om barns och ungdomars tillgång till kultur.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs imotionen om behovet av könsindelad statistik på området barns ochungdomars tillgång till kultur.MotiveringI kapitlet 3.11 i regeringens skrivelse 1999/2000:137 "Barn- här och " finns en beskrivning av barns och ungdomarsplats i den nationella kulturpolitiken. Det hävdas att barnsmöjligheter till delaktighet i kulturlivet och tillkulturupplevelser samt till eget skapande prioriteras högtsamt att kulturen är en viktig del av skolans arbetssätt.Jag har ingenting att invända mot den beskrivningen, och jag ser medtillfredsställelse att utbildningsministern tillsatt en samarbetsgrupp förfrågorsom berör kulturen och skolan. Det finns också många goda exempel påverksamheter ute i landet - inte minst skolor där man arbetar på ett mycketbra och intressant sätt med kultur integrerad i övrig undervisning. Men somhelhet är läget ingalunda särskilt ljust.Problemen ligger inte i politikernas ambitioner utan i hur det ser ut i detfaktiska livet, ute i kommunerna. När musikskolor och kulturskolor läggs nereller det skärs i anslagen så att avgifterna blir så höga, att bara ensambarneller välbeställda föräldrars barn har råd att delta, då är verkligen inte alltgottoch väl. När biblioteken inte har råd att köpa in de böcker som skulle behövasoch skolan inte har råd att köpa teaterföreställningar eller museiinträden, dåärdet bara på papperet vi är på rätt väg.I skrivelsen står att läsa att de fria teatergrupperna står för ungefär hälftenav landets totala produktion av barn- och ungdomsteater. Jag menar att det ärimponerande med tanke på att de medel vi avsätter i kulturbudgeten till defria grupperna inte är av vad som går till teater-,dans- och musikinstitutionerna. Om man hävdar, som det görs i skrivelsen, attde fria teater-, dans- och musikgrupperna fått kraftigt utökat stöd bör vi inte glömma att dessa grupper under sammaperiod inte fått någon ersättning för kostnads- och löneökningar, vilketinstitutionerna fått, och vilket i sin tur gjort att de på många håll fått skära nerpå verksamheten. Detta i sin tur drabbar naturligtvis barnen och ungdomarnanär föreställningarna blir färre och dyrare och skolorna ännu mindre får rådatt köpa in dem.Allt är alltså inte gott och väl när det gäller barn/ungdomar och kultur,även om beslutsfattare och utförare runt om i landet gör allt de kan för attinom givna ramar uppfylla målen som ställts upp i och regeringensdokument. Av detta kan bara dras en slutsats: vi måste inför det nya seklet seöver fördelningen och organiseringen av samhällets resurser så att det blirmöjligt att leva upp till de åtaganden vi själva gjort, exempelvis i prop.1998/99:115 "På ungdomars villkor - ungdomspolitik för demokrati, rättvisaoch framtidstro". Detta bör tillkännage för regeringen. (I dettasammanhang vill jag också hänvisa till vänsterpartimotionen "Kulturpolitikmot orättvisor och för demokrati" där vi skissat ett antal förslag till hur detskulle kunna gå till att göra en sådan omstrukturering. )I Statens kulturråds "Kulturstatistik 2000", som just kommit ut, finns endel intressant statistik över hur stor andel av de olika teatrarnas besökareosv.som utgjorts av barn och ungdom. Den ger exempelvis underlag för frågorsom: Varför spelar inte och länsteaternästan några föreställningar för barn och ungdom? Men frågor som hurmånga pojkar respektive flickor som deltagit i olika kulturella aktivitetersaknas helt! Detta borde vara ett viktigt underlag för beslut om var och hursamhället ska sätta in insatser av olika slag. Kulturstatistiken liksom annanstatistik bör göras könsindelad, även - och inte minst - när det gäller barn ochungdom. Detta bör tillkännage för regeringen.Stockholm den 4 oktober 2000Charlotta L Bjälkebring (v)