mot · GO02So287 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So287av Skånberg, (kd)Tidsgränser vid sena aborterFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om implementering i svensk lagstiftning av WHO:srekommendation om när juridiskt sett skall räknas som barn.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om praxis för gränsen för hur sent i graviditeten aborter fårbeviljas.MotiveringMed början uppmärksammade mediaatt vården av barn som föds för tidigt varierar vid landetssjukhus. Särskilt uppmärksammades en liten flicka som föttsvid i när graviditeten hadefortskridit mellan . Vid Akademiskasjukhuset ges de barn som föds så tidigt intensivvård ochhögkvalitativa medicinska insatser, till skillnad frånexempelvis i och andrasjukhus med liknande resurser. Läkare i och Umeåsom forskat kring prematurfödslar och prematurvårdenhävdar att man inte inledningsvis kan se vilka av barnen somkommer att överleva, varför samtliga barn måste ges fullintensivvård. föds i ca 50 barn igraviditetens 23:e eller . Med dagens omvårdnadkan man rädda knappt 20 av dem.Dessa tidiga födslar aktualiserar ett dilemma inom svensk sjukvård,nämligen förhållandet mellan för tidiga födslar och sena aborter.När lagen om fri abort infördes kunde läkarna rädda barn som föddes ivecka 28. Gränsen för när de allra senaste aborterna fick utföras sattes därförtill vecka 24. På så vis hade man goda marginaler mellan när ett barn kanräddas vid en för tidig födsel och de sena aborterna.1980 kunde läkarna rädda livet på för tidigt födda i 27:e graviditetsveckan.1990 var man nere vid . kan man, som nämnts ovan, ienskilda fall i rädda barn som föds så tidigt som i 23:egraviditetsveckan. Amerikanska läkare vid och MiamiChildrens Hospital i har i några enstaka fall lyckats rädda barn födda i21:a och 22:a graviditetsveckan (11november 1985, full dokumentation redovisades i ,anförande 104).Ett problem starkt kopplat till frågan är fastställandet av hur långtgraviditeten fortskridit. När graviditetens längd fastställs med hjälp avultraljudsdiagnostik är felmarginalen plus/minus , därefter ända . Påpekas bör även att felmarginalenär ännu större när det gäller till exempelvis barn som är tillväxthämmade.Under 1997 utfördes 158 aborter måstetillstyrka aborten. Av dessa beviljas några av rent sociala skäl ända upp till22:a graviditetsveckan. Detta har väckt en del reaktioner. Mestuppmärksamhet rönte kanske läkaren debattartikel iDagens Nyheter . Utifrån sin och sina kollegors erfarenheterav just abortverksamheten inom sjukvården skrev hon bland annat: Svenskakvinnor beviljas legala aborter av bland annat sociala skäl ända upp till 21:agraviditetsveckan. Vid nästan exakt samma tidpunkt i graviditeten kan ett förtidigt fött barn räddas av läkarna. Vad händer, känslomässigt och moraliskt,med dem som tvingas bära ut dessa gamla, 25 centimeterlånga, tunga ?Men även det förbund som organiserar obstetriker och gynekologer har isin helhet reagerat. krävde för obstetrik ochgynekologi en lag som stoppade de allra senaste aborterna - en anpassning tillinternationell praxis. Regeringens svar var då nekande.Man bör även ha i åtanke att , , redan1989 rekommenderade medlemsstaterna att gränsen för när ett blir ettbarn skall gå vid 22:a graviditetsveckan. Om man bl.a. betänker denfelmarginal när det gäller fastställandet av graviditetens längdmed ultraljud är det oacceptabelt att inte ha någon säkerhetsmarginal mellansena aborter och den tidpunkt då definieras som barn, liksom dentidpunkt då man räddar för tidigt födda.Den statliga utredningen Den gravida kvinnan och fostret - två individer(SOU 1989:51) säger i sammandrag om förhållandet foster-kvinna, att fostretinte enbart kan ses som en del av kvinnans kropp, men att det långt fram igraviditeten är beroende av kvinnans kropp för sin utveckling. Även om bådaär skyddsvärda måste man, enligt utredningen, ibland låta den enes intressengå före den andres varvid fostrets intressen bör väga tyngre allt eftersomfosterutvecklingen fortskrider. Utredningen anser vidare att ett iprinciphar rätt till utveckling och rätt att födas, som utredningen ställersigfrågan om detta gäller undantagslöst.Det är anmärkningsvärt att inte införlivat i sin lagstiftning derekommendationer som WHO lagt fast, att från vecka 22 ska ett missfallbenämnas förlossning och benämnas barn. har inte hellerimplementerat som i ingressen deklarerar att barn harrätt till lagligt skydd även före födelsen.Det är oacceptabelt att aborter beviljas så sent i graviditeten att det finnsrisk för att gränsen för livsduglighet utanför kvinnans kropp tangerats ellerhar passerats. Det är nu hög tid att ta konsekvenserna av de medicinskaframsteg som gjorts sedan tidsgränserna fastställdes . Såväl försjukvårdspersonalens skull, som för barnens skull och efterlevnaden avbarnkonventionen, är det nödvändigt att jämnåriga barn aldrig riskerar att i ettrum på sjukhuset aborteras och i rummet bredvid räddas till livet. Slumpenska inte få avgöra i den svåra frågan om liv och död.I en interpellationsdebatt ställdes en fråga tillsocialministern angående vilka åtgärder regeringen avsåg att vidta medanledning av , WHO:s, rekommendation omförhållandet foster-barn, implementeringen av samtbegäran av för obstetrik och gynekologi. Socialministernsvarade att han inte ville föregripa den förnyade behandlingen av frågan inomStatens Medicinsk-Etiska Råd (SMER). När frågan upprepades senarehade SMER likväl inte behandlat frågan.Praxis kring de senasteaborternaNuvarande praxis är att har fri abort upp till 18:egraviditetsveckan. Därefter får abort endast utföras omSocialstyrelsens Rättsliga Råd lämnar kvinnan tillstånd tillåtgärden. Sådant tillstånd får lämnas endast om "synnerligaskäl" föreligger för aborten, och tillstånd får inte lämnas omdet finns anledning att anta att fostret är livsdugligt ävenutanför moderlivet. Som en följd av detta anser StatensMedicinsk-Etiska Råd att den övre gränsen för abort ska gåvid den tidpunkt då fostret enligt svensk lagstiftning blir ettbarn. I lagtexten finns således ingen sista tidpunkt för abortangiven, men fostret får ett starkare skydd i takt med att detutvecklas. Rådande praxis är att abort inte beviljas efterutgången av 22:a graviditetsveckan.Enligt proposition 1994/95:142 om fosterdiagnostik och abort bör inteförändring ske i detta tillvägagångssätt, så att någon övre gräns skrivs in ilagstiftningen för hur långt fram under graviditeten abort får ske. Ävenfortsättningsvis skall rättsliga råd ha som uppgift att följautvecklingen och vid behov ompröva den i praxis tillämpade tidsgränsen.Tillståndsgivningen skall anpassas till den aktuella forsknings- ocherfarenhetsnivån och vid behov skall Rättsliga rådet ompröva sin praxis så atten betryggande tidsmarginal till livsduglighet även fortsättningsvisföreligger för tillstånd till abort. Kring begreppet livsduglighet finnsåtminstone ytterligare två faktorer att ta hänsyn till.Förändringar i praxisRättsliga rådets praxis kring sena aborter har successivtförändrats till följd av den medicinska utvecklingen. Närlagen om fri abort infördes kunde läkarna rädda barn somföddes . Gränsen för när de allra senaste aborternafick utföras sattes därför till 24:e graviditetsveckan. På så vishade man goda marginaler - - mellan när ettbarn kunde räddas vid en för tidig födsel och de senasteaborterna.1980 kunde läkarna rädda livet på för tidigt födda i 27:e graviditetsveckan.1990 var man nere vid vecka 25. kan man rädda barn som föds så tidigtsom i 23:e graviditetsveckan och det finns barn som lever som är födda ivecka 22.Man kan även se att Rättsliga rådet gradvis har avslagit en större del avansökningarna om abort vid graviditeter längre framskridna än 19:e-20:egraviditetsveckan. En undersökning av Rättsliga rådets praxis beträffandeaborter efter gjordes av Utredningen om det ofödda barnet. Iutredningens slutbetänkande, SOU 1989:51, bilaga 2, finns resultatetredovisat i tabellform. Att rådets praxis skärpts beträffande mycket senaaborter framgår av undersökningen. Så beviljas exempelvis inga aborter avsociala skäl i 22:a graviditetsveckan, däremot i 21:a.Hänsyn måste tas tillfelmarginalOm livsdugligheten vore den enda faktor som Rättsliga rådethade att ta hänsyn till, när det gäller hur långt fram igraviditeten abort skall beviljas, skulle gränsen 1975 satts till28:e graviditetsveckan och inte 24:e. 1999 skulle gränsensättas till 23:e eller 24:e och inte vid den 22:a. Anledningentill att så inte är fallet är den felmarginal man måste väga in ifastställandet av hur långt graviditeten fortskridit.När graviditetens längd fastställs med hjälp av ultraljudsdiagnostik ärfelmarginalen plus/minus , däreftermellan . Påpekas bör även att felmarginalen är ännu större närdet gäller barn med vissa skador eller som är tillväxthämmade.Säkerhetsmarginalen är således det andra Rättsliga rådet har att ta hänsyn till.WHO:s rekommendationfrån 1989Statens Medicinsk-Etiska Råd har även visat att en tredjefaktor bör vägas in i frågan om hur långt fram i graviditetenabort skall beviljas och det är en rekommendation frånVärldshälsoorganisationen, WHO. Redan 1989rekommenderade WHO medlemsstaterna att gränsen för närett blir ett barn skall gå vid 22:a graviditetsveckan.Svensk förening för obstetrik och gynekologi, SFOG, har ien skrivelse till föreslagit att enutredning bör tillsättas i syfte att ändra folkbokföringslagenså att gränsen för vad som skall anmälas som barn följerWHO:s rekommendation. Detta bland annat för att fåstatistik som är jämförbar med andra länder som redan följerrekommendationen. Men de svenska gynekologerna ochobstetrikerna menar även att just detta att man inomprematurvården kan rädda barn i graviditetens 23:e eller 24:evecka gör att gränsen för vad som skall anmälas som barnbör flyttas till 22:a graviditetsveckan.Statens Medicinsk-Etiska råd har i ett yttrande som behandlar denna frågauttryckt att denna ändring skulle innebära att motstridiga besked lämnadesjust med tanke på de senaste aborterna. Anledningen är enligt SMER:sresonemang att barn inte får aborteras. Däremot tar rådet inte konsekvensernaav detta resonemang och förordar en sänkning av den övre abortgränsen, utanistället föreslår SMER en besynnerlig halvmesyr i tillämpningen av WHO:srekommendation. Den enda rimliga lösningen i förhållande till tillämpningenär emellertid att justera tidpunkten för de senaste aborterna till vecka 20beaktande felmarginalen på 2 veckor.En förändring av abortpraxis äratt följa abortlagstiftningenAbortlagstiftningen är formulerad på ett sådant sätt att enviss flexibilitet skall råda och ändringar kunna göras utifrånden medicinska kunskapen om fostrets livsduglighet utanförmoderlivet. I abortlagen finns inbyggt att medicinskaframsteg skall få en direkt inverkan på hur långt igraviditeten abort skall vara tillåtet.Samtidigt finns en rädsla för att göra förändringar i abortlagen och desstillämpning. Det finns de som menar att de medicinska framstegen inte skallpåverka hur länge under graviditeten rätten till abort skall gälla - vilket medall tydlighet strider emot abortlagstiftningens formuleringar. Andra menar attinga förändringar får göras i abortlagstiftningen med anledning av de följderdet kan få i ett internationellt perspektiv. När det gäller förändringar iförhållande till lagtextens formuleringar om livsduglighet och praxis böremellertid noteras att dessa praxisändringar inte innebär förändring avlagtexten utan tvärtom en följsamhet till en oförändrad lagtext.Stockholm den 27 september 2000Tuve Skånberg (kd)()