mot · GO02So8 · 2000-09-22 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So8av , ()med anledning av prop. 1999/2000:149 Nationell handlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvårdenInnehållsförteckningFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen avslår förslaget till nationell handlingsplan för utveckling avhälso- och sjukvården.InledningMiljöpartiet de gröna tycker att det är bra att regeringen försökt ta ettgrepp om vilken utveckling man önskar se inom svensk hälso- ochsjukvård . Tyvärr når man inte hela vägen fram. Helaakutsjukvården och slutenvården lämnas utanför de bedömningar mangör, och därför kan man inte ens med välvilligt inställda glasögon kallapropositionen för en samlad helhetsbedömning. Det är synd, för det är justen sådan bedömning svensk hälso- och sjukvård skulle behöva.Men inte ens den handlingsplan som presenterats kommer att kunna lösade problem den är tänkt att lösa. Kraven på vad primärvården måste kunnaåstadkomma för att leva upp till målet om att klara bassjukvården förbefolkningen är rätt ställda. Men regeringens recept är traditionellt ochförändringstakten för långsam. Nytänkande och helhetsperspektiv saknas.Vi saknar också ett tydligt patientperspektiv i handlingsplanen. Utan enrealistisk bedömning av vilka behov patienterna har blir åtgärdernamekaniska och skrivbordsmässiga. Vår allvarligaste invändning är attregeringen underlåter att öppna möjligheten för befolkningen att välja andraspecialistläkare än allmänläkare till sin fasta och personliga läkarkontakt iprimärvården. I första hand barnläkare, gynekologer, psykiatriker ochgeriatriker. För detta krävs en lagändring.Med tanke på den situation vi har haft och har inom vårdsektorn är detviktigt att regeringen återkommer med en handlingsplan för h e l avårdsektorn. Slutligen är det viktigt och bra att det enligt tidigarebudgetöverenskommelser överförs ekonomiska resurser från försvaret tillvården eftersom det finns stora besvärande underskott i de flestalandstingen, men vi kommer ändå att yrka avslag på propositionen på grundav dess besvärande brist på helhetssyn.Kommande demografiska förändringar krävernya greppVi kommer i motionen att ge en del synpunkter på hur vården ochomsorgen bör utformas för att inför nästa sekel kunna möta medborgarnasbehov, medborgare, vilka faktiskt prioriterar vård och omsorg högst av alloffentlig service. Trots detta har hälso- och sjukvården under det senastedecenniet stått inför alltför stora besparingar. Dessa besparingar har påolika håll i vårt land inneburit att kvalitet och omvårdnad försämrats.Även inför står inför stora utmaningar: Allt färreska försörja allt fler. Andelen äldre ökar kraftigt, somfolkhälsan förbättras stadigt i denna grupp. Äldre medborgare har ofta ettlivligt engagemang i vård- och omsorgsfrågor, vilket innebär att en störredel av befolkningen framöver kommer att engagera sig i vårdens ochomsorgens innehåll samt i hur resurserna i vårt samhälle fördelas. Dettycker vi är mycket positivt.Vad saknas i regeringens proposition?En nationell handlingsplan för utveckling av hälso- och sjukvården måstevara bredare. Den måste inledningsvis beskriva det dagsaktuella läget ochutvecklingen inom hela vårdområdet och medborgarnas återkommandekrav på god vård. Den måste ärligt och öppet redovisa de storabesparingar och förändringar som skett i stället för att nöja sig meddiffusa citat av typen:"den svaga samhällsekonomiska utvecklingen har dock inneburit atthälso- och sjukvårdens resurser inte ökat i takt med behoven".En förnyad handlingsplan bör innehålla en analys av sådana för befolk-ningen så viktiga frågor som:- småsjukhusens roll och närhet till akutsjukvård,- den pågående centraliseringen av vården,- den komplementära vårdens betydelse och möjlighet till utveckling,- den förebyggande hälsovården,- rehabilitering,- tandvårdens införlivande i hälso- och sjukvården.Nya vårdmiljarderRegeringen aviserar nya tillskott till hälso- och sjukvården, vilket vi redanställt oss bakom. Det grundar sig på tidigare gjordabudgetöverenskommelser. Men; tillskottet kommer i huvudsak undernästa valperiod och blir efter fördelning på landsting och kommunermycket blygsamma summor i förhållande till de insatser sompropositionen föreslår. Regeringen vill mycket, och det är fint och bra,men en mer realistisk bedömning måste göras. Patienterna är inte i behovav nya glädjekalkyler. Flera av våra representanter i landsting uttalar attde ofta omnämnda vårdmiljarderna redan är intecknade i landstingensbudget.LäkarresurserRegeringen räknar inte ens själv med att lösa allmänläkarbristen inomöverskådlig tid. Målet på 1 500 invånare per allmänläkare kräver 2 000nya befattningar. Trots att regeringen undersökt alla till buds ståendemedel kommer tillskottet att bli maximalt 170 nya allmänläkare . År2010 har vi fortfarande inte nått upp till dagens målsättning. Samtidigtutlovar handlingsplanen att ambitionsnivån i primärvården ska höjas vadgäller läkarinsatserna. Om de äldre ska få bättre tillgång till läkare i desärskilda boendena och i hemsjukvården måste självfallet läkartimmar iden vården stiga jämfört med . En kraftig satsning ska enligt hand-lingsplanen även göras på området psykisk ohälsa i alla åldersgrupper. Ettområde som är kraftigt underförsörjt. Vårdcentralerna ska dessutomhålla öppet dygnet runt.En bättre planering av personalförsörjningen måste göras. Detta gäller allayrkesgrupper. Vårdtjänsterna måste helt enkelt flytta ut i den öppna vården.Många fler sjuksköterskor, läkare, sjukgymnaster och arbetsterapeuterkommer att behövas i den bassjukvård som primärvården ska klara framöver.De ekonomiska stimulansåtgärder som regeringen nu vill satsa på för attförstärka äldrevård, psykiatri och primärvård måste tydligt riktas så att desystemfel hälso- och sjukvården så länge brottats med försvinner.Det finns betydligt fler läkare på landets sjukhus, och betydligt färre inomprimärvården. Det handlar förstås om villkoren, om arbetsförhållanden, omutmaningen i arbetet, om status och om möjligheten att utvecklas på olikasätt. Situationen kommer att bli än värre då 40-talisterna ärutslitna eller pensioneras. borde se till att ha en viss överproduktionav utbildade läkare, även om det kostar en del extra att utbilda dessa. Flerbehöver också göra längre praktik inom primärvården. Då skulle sjukvårdenockså slippa den ryckighet som betecknat personalsituationen, meddyra speciallösningar, arbetsskador, läkarstafetter o.s.v.Om villkoren blir bättre på dessa vårdområden skulle man också kunna fåen del av de läkare som slutat i den svenska sjukvården att återvända. Det gårockså att använda den personal som inte är läkare på ett effektivare och merstimulerande sätt. Många uppgifter behöver inte göras av läkare. Här handlardet om långtgående kulturella förändringar. Det finns en hel del exempel påhur man, på platser där läkartätheten minskat, framgångsrikt lyckats överförauppgifter till andra grupper inom vården. Det handlar om att se vilkenkompetens som redan finns och utnyttja denna, men också utvecklakompetensen bland andra grupper.Distriktssköterskan - en första vårdnivåDet saknas ett resonemang om vad som händer om landstingen inte kanorganisera vården så att en fast läkarkontakt är möjlig att få för den somså önskar. Trots stora ansträngningar att rekrytera och i många fallgenerösa ekonomiska erbjudanden till enskilda distriktsläkare, är intressetfrån läkarna svagt för att etablera sig i glesbygd och påmindre orter. Det är inte en särskilt ny företeelse att läkarservicenupprätthålls med hjälp av så kallade "stafettläkare", som knappast kanbetecknas som "en fast läkarkontakt". I dessa områden är det framföralltdistriktssköterskorna som är den fasta punkten i primärvården.I praktiken finns det flera vårdcentraler som, i liknande fall men ävenannars, organiserat om sin verksamhet. Distriktssköterskan fungerar som denförsta vårdnivån. Hon kan själv klara av en hel del patientfall, andra slussarhon vidare till läkare. Inte minst läkarna tycker att deras arbete blir mermeningsfullt, de behöver inte belastas med hälsoproblem som egentligen intekräver deras insats. Resultaten visar att läkarnas medicinska kompetensutnyttjas bättre, kötiderna minskar och patienterna är nöjda. I , Kanadaoch finns flera vetenskapliga studier som visar att sjuk-sköterskor med lång erfarenhet gör lika säkra bedömningar som läkare när detgäller att ge råd, sätta in vissa behandlingsåtgärder, avgöra vilka patientersom behöver röntgenundersökas och ta ställning till när deras egen kompetensinte räcker.Motivet för beslut att ge distriktssköterskorna (och flersjuksköterskekategorier) viss receptförskrivningsrätt har bland annat varit attde ska kunna fullfölja sina patientbesök utan att behöva blanda in läkare iverksamhet som de själva har kompetens att klara av. Detta är ett sätt atteffektivisera vården och spara såväl läkartid som tid för patienten.Handlingsplanen skulle vinna på att tydligt uttrycka att distriktssköterskanskompetens måste användas och utvecklas så långt det är möjligt.Läkarmedverkan inom kommunaläldreomsorgNär det gäller den medicinska kompetensen inom den kommunala äldre-vården är det självklart viktigt att man har tillgång till den personal sombehövs för att bedriva en tillfredsställande medicinsk omvårdnad. Läkar-medverkan och andra medicinska insatser behöver bli bättre. Det hindrardock inte att man skall vara försiktig med att förändra huvudinnehållet iomsorgen.Som det ser ut har man satt fokus på brister i den medicinskaomvårdnaden, vilket är riktigt på många håll, men det får inteundanskymma att det också finns allvarliga brister i omsorgens bemanningdär man allvarligt eftersatt de mest existentiella behov. Lösningen är då inteatt ensidigt satsa på en medicinsk utveckling av den kommunala vården utanatt utveckla bägge, med bibehållandet av omsorgskulturen.Människan är inte i huvudsak sjuk för att hon blir äldre, utan behöver vidvissa sjukdomstillstånd insatser från sjukvården. Dessa insatser skall dånaturligtvis vara tillfredsställande utan att "hemmet" skall behöva göras omtill ett fullfjädrat sjukhus. Sjukvårdsutbildningar bör dessutom i högre grad ännu ha som utgångspunkt att de stora grupperna patienter i hög grad utgörs aväldre människor och därför fordrar utökade kunskaper om både det friska ochsjuka åldrandet. Det skulle kunna öka förståelsen mellan olika yrkesgrupperoch förbättra samverkan mellan dessa, istället för krav att förändrahuvudmannaskapsgränser. Över huvud taget bör samverkan mellan kommunoch landsting utvecklas genom fler avtal som mer tar sikte på vad sombehöver göras än vem som skall betala för varje enskild uppgift.Läkarnas arbetsuppgifter bör dessutom specificeras på samma sätt somman gjort när det gäller sjuksköterskorna.Ökad mångfaldDet är positivt att regeringen uttalar en ambition om att mångfalden avvårdgivare i primärvården ska öka. Det saknas dock en tydligviljeinriktning i propositionen om att öka möjligheterna för enskildayrkesutövare som önskar att etablera egen verksamhet i primärvården.Texten öppnar inte upp på det positiva sätt som det finns förväntningarpå.Det är väsentligt för hälso- och sjukvårdens utveckling att nya idéer skakunna realiseras, och många anställda vill få möjlighet att utifrån olikapatientbehov utveckla verksamheten och sina egna yrkesroller genom attdriva vård i egen regi. Även om reglerna för upphandlingsförfarande av sjuk-vårdstjänster ännu inte är färdigberedd i , borde regeringen idetta sammanhang tydligt ha deklarerat ett intresse av att undanröjabesvärande och onödiga hinder i nuvarande regelverk. Risken är annars storför att det endast blir de stora entreprenörerna som kommer att kunna etablerasig i hälso- och sjukvården.Kulturella skillnaderNär det gäller forskning och utveckling pekar man i propositionen på attforskning inom primärvården bör uppmärksamma skillnader i villkormellan personer med olika etnisk och kulturell bakgrund.För att inte ytterligare stärka ett "vi och dom" -perspektiv anser Miljö-partiet att det är mer verkningsfullt att byta perspektiv och istället fokuserapåde strukturella problem som finns i samhället. På ett omedvetetsätt bemöter vi ofta människor olika beroende på deras kulturella bakgrund.För att hitta sätt att förbättra mötet med primärvården för personer med annanbakgrund än svensk bör forskningen belysa hur rasism medvetet ochomedvetet kommer till uttryck inom primärvården, såväl på institutionell nivå(rutiner m.m. som har en diskriminerande verkan) som på individuell nivå(hos de anställda). Vilka konsekvenser får det för den enskilde patienten ochför grupper av patienter, och hur ska vi kunna nå fram till en förändring? Detär angelägna frågeställningar att belysa vidare.Stockholm den 22 september 2000Thomas ()()