mot · GO02K303 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:K303av , Bo (m)Alla människors delaktighet1 SammanfattningDen svenska demokratin behöver förnyas. Det måste ske för att folkstyretskall bli mer vitalt och människors delaktighet större.Vårt reformprogram är mycket brett. Det behövs en rad reformer ocksåutanför den traditionella politiken för en vital demokrati för att ge varjemänniska möjlighet att komma till sin rätt. För att kunna fungera väl ochsamtidigt ge utrymme för alla enskilda människors personliga ambitionermåste politiken begränsas till de områden där den har en exklusivuppgift. Det politiska arbetet måste utföras på ett mera personligt mandat ochmed större direkt deltagande från alla.Många människor hamnar oförskyllt i ett utanförskap som riskerar att blipermanent. Den svenska välfärdsstaten, med sitt övermått av regleringar ochhöga skatter, slår ut många från den konstruktiva samhällsgemenskapen.Särskilt invandrarna drabbas hårt.Det behövs en politik för att bryta detta utanförskap. Den bör utvecklas imedvetande om att politikens omfattning och stora anspråk är en huvudorsaksåväl till utslagningen som till den bristande tilltro många visar infördemokratins möjligheter. Den stat, det landsting eller den kommun som tar påsig alltför många uppgifter riskerar till slut att misslyckas med dem alla. Dåtar också demokratin skada.Det politiska arbetet behöver reformeras efter två linjer. För det förstabehöver bättre möjligheter för människors deltagande erbjudas. Det kan bl.a.ske genom att politiken blir mer lokal. Det lokala självstyret måste förstärkasoch regeringens möjligheter att motverka de kommunala valens konsekvenserbegränsas.Folkomröstningar, inte minst i kommunerna, bör användas för att getillfällen till direkt delaktighet också mellan valen.För det andra måste politikens politiska ansvar göras tydligare. Personvalär ett viktigt inslag i en utveckling mot tätare relationer mellan väljare ochvalda.Vi vill ge väljarna det avgörande inflytandet över vilka kandidater somväljs till de politiska församlingarna.I motionen förs härutöver fram krav bl.a. för valen och enstörre öppenhet i arbete.2 Innehållsförteckning34 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om personvalet.2. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring avpersonvalsinslaget i enlighet med vad som anförs i motionen.3. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring avgrundlagsregleringen av den lokala självstyrelsen i enlighet med vad somanförs i motionen.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om landstingen.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om folkomröstningar.6. begär att regeringen lägger fram förslag om minskat antalledamöter i i enlighet med vad som anförs i motionen.7. beslutar om ändring av arbetsformer i enlighet medvad som anförs i motionen.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om författningens utveckling på längre sikt.5 InledningIdealbilden av den politiska processen är att den skall förverkligamedborgarnas långsiktiga intressen i den politiska sfären, på ett sätt somär förenligt med medborgarnas värderingar om demokrati, rättvisa ochfrihet att välja livsprojekt. Denna idealbild förutsätter att politikerna harperfekt information om medborgarnas önskemål och att såväl politikersom byråkrater har både vilja och förmåga att på ett effektivt sättverkställa dessa önskemål. (: Om betydelsen avkonstitutionella spelregler, s. )är långt ifrån denna idealbild. Tilltron till politiken avtar.Politiska företrädare möts med misstro. Delaktigheten i samhälletminskar, bl.a. på grund av att ett allt tydligare utanförskap har kommit attdrabba framförallt unga, lågutbildade och invandrare. Många står helteller delvis vid sidan av samhällslivet till följd av långvarig arbetslöshetoch bidragsberoende.Detta är en allvarlig utveckling i ett demokratiskt samhälle därgrundtanken är att alla medborgare skall känna sig delaktiga i samhällslivetoch känna engagemang för samhällets skötsel. får inte bli ett samhälledär det passiviserande utanförskapet ersätter det aktiva medborgarskapet.Åtgärder som främjar personlig frihet och värdighet måste förenas medförnyelse av vårt lands demokratiska arbetsformer och vår författning så attallas delaktighet kan säkerställas.Moderata samlingspartiets syn på demokratin är frihetlig. Den bygger påövertygelsen att demokratin skall tjäna varje människas möjlighet attförverkliga sina personliga ideal. På den grunden vill vi sätta politiken i allamänniskors personliga tjänst.6 Demokratin måste engageraI flera rapporter har det presenterats uppgifter om hurallmänhetens förtroende för politik och politiker har minskat drastiskt. undersökning som gjorts av statsvetaren , Göteborgsuniversitet, visas t.ex. att av svenskarna har förtroendeför sina företrädare i . Under uppgav avsvenskarna att de hade förtroende för som helhet. är detendast av väljarna som uppger att de har förtroende förriksdagen. Enligt rapporten är utvecklingen mot minskat förtroende för depolitiska institutionerna en process som har pågått under en längre tid.I en rapport från och Samhälle (SNS) redovisasresultatet från intervjuundersökningar. Medborgarnas förtroende för politikeroch politiska partier har sjunkit . En jämförelse mellanvalundersökningar visar att det 1968 var sominstämde i påståendet att "Partierna bara är intresserade av folks röster, meninte av deras åsikter. ", medan det undersökning var avväljarna som instämde i detta påstående.Ytterligare en tendens som kan iakttas, enligt , är attmedborgarnas känslomässiga partianknytning har försvagats. Enundersökning visar att andelen övertygade partianhängare i harminskat från 1998. Partidemokratinskärnväljare, de som har stark politisk övertygelse, har mer än halverats desenaste 40 åren.Medborgarna förefaller alltså allt mindre engagerade i politiken och detpolitiska arbetet. Det gäller i alla samhällsgrupper. Härtill kommer emellertidatt betydande grupper hamnar utanför samhällsgemenskapen i långt meragrundläggande hänseenden än att man misstror politiker och politiskainstitutioner. Till dessa hör många invandrare, men också andra som har svårtatt göra sig gällande. Ett gemensamt drag är ofta att möjligheterna att få ettarbete är små, även i goda konjunkturer. Bidragsberoendet är stort.Uppgifter av det här redovisade slaget ger ett alarmerande intryck. Vimenar att de skall tas på betydande allvar. Tolkningen av de redovisadetendenserna är emellertid inte självklar och måste ske med noggrannhet ocheftertanke. Uppenbart är t.ex. att tilltron till auktoriteter avtagit . Det har sannolikt också drabbat politiken.En annan tolkning är att det som anses som misstro mot politiken ochdemokratin kan vara en misstro framför allt mot dess uttrycksformer. Mångamänniskor har påtagligt starkt politiskt engagemang, men finner många avpartiernas verksamhetsformer otidsenliga. Det är i så fall inte ett problem fördemokratin utan snarare för de politiska partierna.Det förtjänar också att framhållas att det är bra att människor tar ett vidgatansvar för framtiden på egen hand. Det är en utveckling som vi vill främja,bl.a. genom de förslag vi framför om en ny syn på välfärden. Det engagemangsom det personliga ansvaret innebär är väl så viktigt som någraprocentenheters förändring av valdeltagandet.7 Mycket politik som människor inte litar påI ett demokratiskt samhälle överlåter medborgarna beslutanderätten övervissa gemensamma angelägenheter till valda ombud. Det görs för att detframstår som uppenbart - eller i vart fall troligt - att de gemensammaangelägenheterna härigenom sköts bättre än om varje människa själv fickfatta beslut och ta ansvar. Det offentligas legitimitet härleds därmed urden beslutanderätt som enskilda människor mer eller mindre frivilligtavstått ifrån.En sådan syn på demokratin är starkt förpliktigande. Överlåtna uppgiftermåste av det allmänna ombesörjas i enlighet med utställda löften och medhögsta kvalitet. Det är knappast någon överdrift att påstå att i dagens Sverigebrister såväl fullföljandet av utställda löften som de offentliga beslutenskvalitet. Att så många vänder politiken ryggen kan i hög grad förklaras av attdemokratins karaktär av kontrakt mellan väljare och förtroendevalda blivitdiffust, eller t.o.m. upphört att gälla.När kontraktsidén är synlig och respekterad finns inte någraspärrar mot den ohämmade expansionen av politikens verksamhetsområde.Detta leder inte bara till att mer än vad som är rimligt flyttas från denenskildes till det offentligas beslutssfär - det leder dessutom till att deuppgifter det offentliga anförtros sköts allt sämre. När mycket ansvarcentraliseras blir det ofrånkomliga resultatet inte bara individuellafrihetsförluster utan också kvalitetsbrister. Det offentliga klarar helt enkeltinte av att leverera vad som utlovats. Det föder en naturlig och välmotiveradmisstro mot den som utlovat så mycket men som inte klarar av att uppfyllasina löften.Kvalitetsproblemet understryks av att mycket i politiken fungerar enligtgamla normer. En överbelastad politik som arbetar med förlegade metoder ären drivbänk för ett missnöje som inte låter sig botas med skenåtgärder.Det bör sägas tydligt och utan undanflykter: Människor som kännermisstro inför det som politiken åstadkommer har ofta goda skäl för sinanegativa reaktioner. Trots de skatter och avgifter som svenska folket i dagbetalar finns det på många ställen stora brister inom vården, skolan ochbarnomsorgen. Välfärdsstatens institutioner lever inte upp till deförväntningar människor har rätt att ställa på dem med beaktande av attvanliga löntagare med normala inkomster betalar nästan två tredjedelar avsina samlade arbetsinkomster i skatter och avgifter.Stora offentliga åtaganden skulle kanske lättare kunna fördras om det intesamtidigt var så att möjligheterna att påverka innehållet i åtagandena var såsmå. Det politiska systemet är uppbyggt kring gamla beslutsmodeller sominte har förändrats i samma takt som samhället utvecklats. Kollektivalösningar används fortfarande, trots att individuellt avpassade lösningarefterfrågas. Förändringar sker långsamt eller inte alls. Många medborgareupplever att det i princip är omöjligt att påverka beslutsprocesserna.Som om inte detta vore nog har också de politiska beslutens innehåll oftakommit att slå mot de medborgare som har svårast att hävda sina rättigheter.Den kollektiviserade arbetsmarknaden, för att bara ta ett exempel, drabbarhårdast de allra svagaste grupperna. Arbetsmarknadslagstiftningen somhindrar dem som inte har arbete från att ta sig in på arbetsmarknaden. Det ären slående paradox att en politik som en gång tillskapats till stöd för svagakommit att bli ett hot.Fler hamnar därmed utanför samhällslivet. Antalet långtidsarbetslösa harökat vid varje lågkonjunktur. Undersökningar har också visat att t.ex.långvarig arbetslöshet ofta leder till en mer eller mindre permanent utslagningfrån arbetsmarknaden. Arbetslöshet är dessutom den främsta orsaken tillsocialbidragsberoende. Det är främst unga, lågutbildade och invandrare somhamnar i denna onda cirkel.Enligt en rapport från en arbetsgrupp, ledd av docenten i ekonomiskhistoria , "Från bidrag till arbete", ingår i vissa förortermindre än hälften av befolkningen i arbetsför ålder i arbetskraften och knappten tredjedel av befolkningen är faktiskt sysselsatt. Antalet personer som ärlångvarigt beroende av socialbidrag har i princip tredubblats under 1990-talet.Den sociala rörligheten har slutat att fungera för stora delar av de utsattagrupperna. Socialbidraget fungerar inte längre som ett yttersta skyddsnät vidtillfälliga ekonomiska problem utan har blivit en permanent försörjningskällai stället för arbete eller andra mer lämpliga lösningar. Bidragsberoendepassiviserar individen och utslagning från arbetsmarknaden leder till känslorav maktlöshet.I diagrammet visas socialbidragsutvecklingen iHerrgården, som är ett delområde i i med drygt 4.000invånare. Diagrammet visar hur socialbidragsnivåerna mitt under 1980-taletshögkonjunktur steg, för att formligen explodera under 1990-taletslågkonjunktur och sedan stanna kvar på en extremt hög nivå.Diagram. Andel socialbidragstagare i Herrgården, 1985-1997, i procentSamtidigt som individens maktlöshet ökar, minskar dennes vilja ochförmåga att ta eget ansvar. Ju mindre man känner att man kan påverka,desto större misstro hyser man som regel mot politikerna och samhället.En parallell tendens är att alltfler frivilligt väljer att ställa sig vid sidanompolitiken. Skälen härför kan vara olika och konsekvenserna både positiva ochnegativa. Ett exempel är att allt fler satsar på privata pensionslösningar. Detärbra att så sker, men naturligtvis särskilt tänkvärt när orsaken är att manfinneratt de olika socialförsäkringssystemen är otillräckliga eller opålitliga ochdärför väljer att pensionsspara själv. Åtskilliga av landets cirka 5 miljonerpensionssparare gör det uttryckligen därför att man inte litar på att statenskallhålla sitt ord.Till sist skall det också understrykas att den institutionella samverkan nuväxer också internationellt, inte minst inom EU. Genominternationaliseringen tillförs det demokratiska systemet ytterligare en nivå.Även på denna nivå måste medborgarna ges möjlighet till inflytande ochdelaktighet inom ramen för en klar arbetsfördelning. Subsidiariteten bjuderockså att inte i grunden nationella beslut onödigtvis förs över till nivåer somär högre än nödvändigt.8 Förnyelse av politikens och demokratinsarbetsformerFör att komma tillrätta med delaktighetens och deltagandets problemmåste det ske en förnyelse både av politikens innehåll och av demokratinsarbetsformer. Den växande grupp av medborgare som inte känner sigdelaktiga i samhället måste minskas. Ju mer delaktig man känner sig,desto aktivare blir man och desto större ansvar tar man. Alla människorsdeltagande i utövandet av de gemensamma åtgärderna måste främjas.Vad som behövs är en ny relation mellan enskilda och det offentliga.Politikens verksamhetsområde kan inte definieras på samma sätt somvid demokratins genombrott . behövs detmindre politik än och den politik som behövs är inteheller av samma slag som den som ansågs angelägen vid . snabbt föränderlig värld kan inte politiken ha ambitionen att lägga allttillrätta utan skall snarare bistå med nödvändiga verktyg så att enskilda kan tamer ansvar själva.Ett sådant förhållningssätt är naturligt då allt fler i vårt land har alltbättreutbildning, vilket gör det lättare för dem att ta huvudansvaret för sin egenframtid. Paradoxalt nog tar politiken en rekordstor plats i människorsdagliga liv trots att deras förutsättningar för att ta eget ansvar aldrig harvaritstörre än nu.Utgångspunkten för förnyelsen av demokratins arbetsformer måste vara ettåterupprättande av den grundläggande föreställningen om att demokratin ärett kontrakt mellan enskilda människor och det allmänna. Det fårkonsekvenser på många plan, också på författningen, vilken skall ange degrundläggande reglerna för hur demokratin skall fungera.Vår nuvarande grundlag färdigställdes ochbörjan av , då den allomfattande politikens glansdagar rådde.Den är därmed mer rätteligen att betrakta som en produkt som sätter punkt fören tidsepok snarare än inleder en ny. Med beaktande av detta framstår detsom uppenbart att den svenska författningen behöver förändras för att störreutrymme skall kunna ges åt enskildas frihetssträvanden, vilja att ta ansvar ochintresse för att mer direkt kunna påverka skötseln av de gemensammaåtagandena.Vårt reformprogram är mycket brett. Det behövs en rad reformer utanförden traditionella politiken för en vital demokrati för att ge varje människamöjlighet att komma till sin rätt. För att kunna fungera väl och geutrymme för alla enskilda människors personliga ambitioner måste politikensamtidigt begränsas till de områden där den har en exklusiv uppgift. Detpolitiska arbetet måste utföras på ett mera personligt mandat och med störredirekt deltagande från alla.9 En politik som motverkar utanförskapDet finns i dagens samhälle strukturer i form av bl.a. orimliga skatter,regleringar för företagande och en snedvriden arbetsmarknadslagstiftningsom effektivt hindrar dem som inte har arbete från att ta sig in påarbetsmarknaden. Många unga, lågutbildade och invandrare har till följdav dessa strukturer svårt att hävda sig, vilket riskerar att leda tillutslagning med socialbidragsberoende som följd. Med sådanaförutsättningar är det svårt, och upplevs ofta som omöjligt, att känna är delaktig i samhället och den politiska processen.För att inte oåterkalleligen skall splittras är det nödvändigt attkomma tillrätta med det växande utanförskapet. Det förutsätter att vårt landöppnar sig för initiativ, kreativitet och företagsamhet i dessa ords allravidastebemärkelse och att politiska hinder mot människors skaparkraft avlägsnas. Demänskliga och demokratiska vinsterna av sådana förändringar är stora för heladet svenska samhället, men särskilt viktiga för alla som inte får chansenatt komma till sin rätt.Ett första villkor för att känna sig delaktig i samhället och uppleva att mankan vara med och påverka beslutsfattandet är att kunna verka sommedborgare i alla hänseenden. En naturlig första angreppspunkt blir därmedatt försöka lösa långtidsarbetslösheten och utslagningen frånarbetsmarknaden. Genom att lösa dessa problem läggs grunden för socialt ochekonomiskt innanförskap och intresse för den politiska beslutsprocessen.Problemet med utslagningen från arbetsmarknaden kan lösas genom attden sociala rörlighet som har upphört att fungera återskapas. Den socialarörligheten, d.v.s. möjligheten att av egen kraft, genom exempelvis ökadearbetsinsatser och studier, kunna skapa sig ett bättre liv änföräldragenerationen är en fundamental drivkraft i samhället. Utan den socialarörligheten förlorar medborgarna lätt hoppet om att kunna förbättra sinlivssituation.Vi föreslår för vår del följande:- Förnya arbetsmarknaden. Skyddet av dem som har arbete får inteutformas på ett sådant sätt att andra stängs ute. AMS-politiken bär en stordel av skulden till att många misslyckats med att ta sig in påarbetsmarknaden, trots en uppåtgående konjunktur.- Sänk skatten på arbete. Arbetslöshet är inte detsamma som att arbetesaknas. Ofta är arbetet emellertid för dyrt för den som behöver få detutfört. Och ofta är det skatten som gör arbetet omöjligt att utföra.- Öka yrkesutbildningen. Det finns en tydlig brist på yrkesutbildadarbetskraft. Det kan staten motverka genom att görautbildningserbjudandena mer varierade.- Förstärk rörligheten. Välstånd kräver rörlighet, social och geografisk. ISverige är rörligheten för liten. Det förstärker många människorsutanförskap.- Ge människor större möjlighet att välja, bl.a. barnomsorg och skola.10 En begränsning av det politiska uppdragetDet politiska uppdragets omfattning måste begränsas. Politiken skall intevara allomfattande, utan lösa uppgifter som inte lika bra eller bättre kanlösas på något annat sätt. Mot bakgrund av vad som ovan anförts ompolitikens bristande förmåga att leverera vad den lovar måste det till enförändring både av politikens omfång och dess sätt att verka.Tilltron till politiken bygger på att dennas utformning står i samklang medmänniskors krav och förväntningar. Så är det inte men så måste det återbli!Vi vill mot denna bakgrund förorda en förnyelse av det offentligauppdraget enligt följande riktlinjer:- Staten och kommunerna skall inte göra sådant som andra kan göra bättre.Företag skall drivas av företagare, inte av staten och kommunerna.- Det offentliga skall finansiera tjänster som innebär en omfördelning avrisker mellan individer eller som syftar till lika förutsättningar, men lämnavalet av tjänsternas innehåll till den enskilde.- Det offentliga skall dra nytta av erfarenheter som gjorts av andra. Dennödvändiga infrastrukturen byggs bäst i samverkan mellan offentligt ochprivat.- Skatterna får inte vara högre än att varje människa har möjlighet att ståpå egna ben. Beroendet av politiken får inte gå så långt att en nyunderklass skapas.11 Större personligt ansvar11.1 PersonvalDe uppgifter politiken skall sköta måste ombesörjas med hög kvalitet ochmed största möjliga kontakt mellan väljare och förtroendemän. Vi ärövertygade om att ett större mått av personligt ansvar i politiken tjänardetta syfte.Allmänhetens förtroende för politiker har, som vi tidigare framhållit,minskat . I en undersökning som gjorts vid Göteborgsuniversitet uppgav av väljarna att de hade förtroende förriksdagen som helhet. Motsvarande siffra under var 50 procent.Människor tenderar emellertid att uttrycka större förtroende för politiker jumer kunskap de har om dem. Ett mer renodlat personvalssystem skulledärmed kunna leda till att väljarna får bättre kännedom om de kandidater somställer upp i val, vilket i längden skulle kunna leda till förbättraderelationermellan väljare och valda. Detta i sin tur, skulle kunna bidra till att stärkaallmänhetens förtroende för de valda. Ju mer en väljare känner att det ärmöjligt att påverka vem som skall bli ens representant i eller ikommunen och ju bättre kunskap man har om den personen, destoangelägnare känner man sig ha att rösta i de allmänna valen. Ett mer renodlatpersonvalssystem skulle även innebära att de valda känner ett större ansvargentemot sina väljare. Personvalssystemet innebär därmed möjlighet tillstörre personligt ansvarstagande både för väljare och valda.I samband med partiöverläggningar 1993 enades partierna om att fr.o.m.1998 års val förstärka personvalsinslaget i valsystemet såtillvida att manskulle införa s.k. preferensröstning enligt vad som benämns den danskamodellen. Preferensröstning innebär att partierna nominerar kandidater somväljarna sedan väljer att lägga en personröst på genom att kryssa för en (1)kandidat på valsedeln. Tanken bakom personvalsinslaget var att väljarna istörre utsträckning än tidigare skulle kunna påverka ordningen blandkandidaterna.Den statliga personvalskommittén argumenterade för att man skulle införaen försiktighetsspärr. Inledningsvis borde denna ligga på mellan 5 och 10procent. Slutligen stannade kommittén för en nivå på av partietsröster i valkretsen vid riksdagsval och vid kommunal- ochlandstingsval. Vid efterföljande partiöverläggningar kom partierna överensom att inför valet följa upp kommitténs förslag om att sätta spärrnivånför personval till vid och vid kommunal- ochlandstingssval samt val till Europaparlamentet.Enligt Rådet för utvärdering av val (SOU 1999:136) var det 29,9procent av väljarna som personröstade i riksdagsvalet . Motsvarandesiffra för kommun- respektive landstingsfullmäktigevalen var 35,2 och 29,0procent. Andelen riksdagsledamöter som är personvalda uppgår till , bland kommun- och är andelen 21,7respektive . Det visade sig också att personvalet fick påtagligtlågt genomslag i de största valkretsarna. Majoriteten i Rådet kom, trots dennaiakttagelse, fram till att resultatet av val visade att balansen mellanväljarnas och partiernas inflytande fick en i vart fall godtagbar avvägning.Vi delar inte denna uppfattning utan vill i stället ta bestämda steg för att geväljarna ett avgörande inflytande över vem eller vilka som i ,kommunen och landstingen skall representera respektive parti. Så somsystemet är utformat , med färdiga kandidatlistor framtagna av partiernaoch relativt höga spärrgränser, är personvalsinslaget snarare fråga om enmöjlighet till en i marginalen ändrad ordning för hur mandaten skall fördelasinom ett parti än ett regelrätt personval.Vi anser mot denna bakgrund att det är angeläget att stärka personvaletgenom att ge väljarna makten över vem eller vilka på respektive lista somskall väljas. Det kan vitalisera demokratin och bidra till en ny och närmarerelation mellan väljarna och de politiska förtroendemännen.