mot · GO02Ub258 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Ub258av , Bo (m)En frigörelse av skolanSammanfattningDen svenska skolan måste frigöras från politisk klåfingrighetom den skall kunna möta höga kvalitetskrav.De senaste åren har kvalitetsbristerna i skolan blivit allt tydligare, liksomsvårigheterna för den kommunala skolan att utveckla den dynamik sombehövs för att komma tillrätta med bristerna.Friskolorna, som ökat mycket snabbt, visar vad som kanåstadkommas om lärare och skolledare får ett större ansvar för skolans arbete.Det är orimligt att inte den kommunala skolan skall ha sammaarbetsförutsättningar.Vi vill göra alla skolor till fria skolor. Lärare och skolledare också ikommunernas skolor skall tillerkännas det fulla ansvaret för respektive skolasarbete och utveckling.En sådan frigörelse kan åstadkommas genom att kommunernasdetaljstyrning avvecklas och en nationell skolpeng införs. Skolpengentilldelas varje skola i förhållande till det antal elever skolan förmårattrahera.En förändring av detta slag frigör resurser för själva undervisningen. Enambition bör vara att undervisningsresurserna ökar . Utöverde tidigare kommunala resurser som med den nationella skolpengen tillförsskolorna direkt, föreslår vi en förstärkning med för attundervisningen och kvaliteten skall kunna förbättras.Innehållsförteckning Förslag till riksdagsbeslutRiksdagen begär att regeringen lägger fram förslag till åtgärder för enförnyelse av skolan i enlighet med vad som anförs i motionen.Frigörelsens börjanUnder har skolan genomgått betydandeförändringar. Inte minst den friskolereform som genomfördesav den borgerliga regeringen har visat sig fåbetydande och positiva konsekvenser.Historiskt är skolan i ett offentligt monopol. Staten ochkommunerna har haft det helt avgörande ansvaret för och inflytandet överskolans utveckling. gick mindre än en procent aveleverna i skolor som inte var statliga eller kommunala.I dag är situationen en annan. av eleverna går i friskolor.Antalet fristående skolor uppgår till 443 med sammanlagt 46.379 elever. Förnästa läsår finns ca. 500 ansökningar om nya skolor som för närvarandebehandlas av . Elevköerna till friskolorna är oftast långa.Intresset från elever och föräldrar att söka en egen väg till kunskapen äruppenbarligen mycket stor. Samma tendens syns i lärarnas intresse för attarbeta under de former som friskolorna erbjuder. Trots allmänna svårigheteratt rekrytera kompetenta lärare har friskolorna allmänt sett haft lätt attbesättasina tjänster.En orsak till det stora lärarintresset för de nya skolorna uppges vara denutvecklings- och förnyelsekraft som skolorna uppvisar. Man är med ochbygger nytt utan de restriktioner som den offentliga skolan arbetar under.Den traditionella kritiken mot icke-offentliga skolor - att eleverna skullekomma från höginkomsttagarhem - har visat sig vara felaktig när friskolornaselevsammansättning undersökts. Elevernas sociala bakgrund visar sig vara etttvärsnitt av Sverige.Den utvecklingspotential som friskolorna visat sig ha är både glädjandeoch uppfordrande. Enligt vår mening borde fler få nytta av denna för attSverige skall kunna nå en position bland världens främsta kunskapsländer ochalla unga få möjlighet att göra sig själva rättvisa.KunskapsbristernaOm dynamiken i friskolornas utveckling är 1990-taletspositiva skolnyhet är de många kvalitetsbristerna i denallmänna skolan det mest nedslående. Dessa brister är ettdirekt hot mot tiotusentals unga människors framtid.Det här är ett urval av rapporter från de senaste åren:- Andelen elever som går ut utan betyg i ett eller flera ämnenhar ökat till 1998/99, från /98 (Aktuelltom skolan, , ).- I en promemoria till regeringen vid årets höstterminsstart framhållerSkolverket att nästan var femte elev i inte klarar att fågodkänt resultat på de nationella proven i matematik. Det är enfördubbling från 1998.- En av fyra elever lämnar utan att kunna läsa, skriva ellerräkna tillräckligt väl. Nästan en av sex elever i årskurs nio har så storabrister i engelska att de inte kan anses uppfylla ens de mest grundläggandekraven.- Andelen behöriga till gymnasieskolans nationella program har minskat till90,från . Av de 9 000 eleversom inte blev behöriga har en tredjedel utländsk bakgrund.- av gymnasieeleverna saknar betyg i både svenska, engelska ochmatematik.- Andelen gymnasieelever med slutbetyg har minskat. Av de 94 300 sombörjade sitt tredje år på gymnasieskolan var det 79 procentsom erhöll slutbetyg . Läsåret innan fick 83 procentslutbetyg (Gymnasieskolans kursprov , ).Det skall inte uteslutas att skolan uppvisatåtminstone vissa av de brister som här har redovisats. Genomdet betygssystem som används anges påmycket också vad som betraktas som inte godkändakunskaper. En spade kallas därmed för en spade.Att vissa kunskapsbrister möjligen kan ha funnits länge är emellertid enklen tröst för de elever som lämnar skolan utan de bästa av förutsättningarnaför att skapa en bra framtid. Grundläggande kunskapsbrister kommerdessutom att bli än allvarligare allt eftersom kunskap blir den alltmerdominerande förutsättningen för ett rikt liv.I det som brukar benämnas kunskapssamhället riskerar den som frånbörjan halkat efter att få det allt svårare att komma i kapp. När ny kunskapständigt måste läggas till gammal blir det svårt för den som inte har någongammal kunskap att lägga den nya på.Den kommunala skolan arbetar också under betydande ekonomiskasvårigheter, trots att de svenska skolanslagen tillhör de högsta i världen.Mycket försvinner på vägen från de politiska församlingarna tillundervisningen. Kostnaderna för skollokalerna är ofta höga.En ny väg till en skola förallaSocialdemokraternas förhållningssätt gentemotfriskoleverksamheten är tvehågsen på gränsen till negativ.I den praktiska politiken säger socialdemokraterna i kommunerna nästanregelmässigt nej till nya friskolor. Argumenten är ofta sökta och avvisasnormalt i slutgiltiga prövning.Friskolor förefaller vara acceptabla så länge de är få. De skall vara"alternativ" till den offentliga skolan, men inte mer. Alla skolor får inte blialternativ till varandra.Gentemot kvalitetsbristen i skolan är socialdemokraterna överslätande ellerbortförklarande. I stället för att bekymra sig över att en ökande andel aveleverna inte klarar vad de borde, gläds man över att de inte är fler.Den högtidliga frasen "En skola för alla" är helt enkelt utan innehåll.Det finns dock en väg till att verkligen göra den svenska skolan till enskola för alla. Det är emellertid inte samma skola utan många olika skolorsom svarar mot mångfalden av elevkrav. För att förverkliga en skola av dennakaraktär krävs emellertid att man inför friskolornas utveckling och denallmänna skolans kvalitetsproblem förhåller sig tvärtom mot vadsocialdemokraterna gör . Friskolornas dynamik måste spridas till helaskolväsendet och de tydliga kvalitetsbristerna tas på stort allvar.Båda dessa saker vill vi göra.Vår utgångspunkt är att skolans problem inte är vare sig dess elever ellerdess lärare. Inte heller är det läroplanen eller andra mål skolan har. Problemetär i stället skolans monopolistiska organisation som styr och låser.Medarbetarnas kraft tas inte tillvara.Lösningen ligger därför i en förnyelse av varje skola på ett sätt som frigörkraften. Det är en sådan lösning vi nu vill introducera.Alla skolor fria skolorPrinciperDet allmänna har ett ansvar för att alla unga får möjlighet atttillägna sig de kunskaper ett gott och berikande liv kräver.Detta statens åtagande är lika för alla elever.Staten kan emellertid inte ge någon kunskaperna. Det är den enskilde självsom genom ofta hårt arbete måste utveckla de kunskaper han eller honbehöver, respektive har särskild fallenhet för att tillägna sig.Ju mer personlig utbildningen är, desto större är också förutsättningarnaför att den skall bli framgångsrik. Den industrialistiskt sammanhållna metodgenom vilken undervisningen förmedlats måste få ge vika för enundervisning riktad till varje elev individuellt. Det ställer krav på en skolasom minst av allt är monopolistisk till sin karaktär.Med ett personligt perspektiv på skolans uppgift blir det tvärtom naturligtatt eftersträva en organisation med så stor variation som möjligt, inom denyttre ram som läroplanen anger. Alla skolor måste vara fria att uppfylla sinaelevers förväntningar.En sådan skola blir mer hänsynsfull gentemot sina elevers läggning ochintressen men också mer stimulerande för sina medarbetare. Lärarna blir -åter - skolans medelpunkt.Den vitalitet som varje skola på detta sätt ges möjlighet att utvecklakommer direkt eleverna tillgodo. Men skolorna kommer också att berikavarandra. Sammantaget kommer skolorna att utgöra ett långt mycket merdynamiskt skolsystem än det har i dag.Det hela kan också uttryckas så här:Det är inte rättvist att dagens kommunala skolor inte får chansen att verkapå samma villkor som friskolorna. Det vill vi ändra på.Vägen ditDet skolpengssystem som infördes av den borgerligaregeringen är det mest radikala i världen. Denförändring den socialdemokratiska regeringen genomfördeefter valet ändrar inte detta intryck.Systemets enkelhet är grunden till dess framgång. En godkänd friskola fårsamma offentliga stöd som den allmänna skolan. Varje skola har därefter attsjälv hushålla med sina resurser, men inom gränser.Ekonomiskt har alltså de fristående och de allmänna skolorna sammavillkor. Det är rätt och det är rättvist. I fråga om arbetsvillkoren släparemellertid den allmänna skolan efter. Det är inte rimligt eftersom mer än 95procent av eleverna därigenom inte får del av alla de utvecklingsmöjlighetersom ligger inom räckhåll.Em skola är inte fri. Den tvingas följa den kommunalaskolledningens direktiv. Den kan inte fritt förfoga över sina resurser.Kommunerna styr de samlade resurserna politiskt.Från elevernas perspektiv är den kommunala skolan ofta något man blirtilldelad snarare än något man väljer själv. Där man bor skall man normaltockså studera. Den sammanhållna skolan, som den kommunalaskolverksamhten ofta benämns, blir därmed också segregerande.Bostadspolitikens orättvisor fortplantas in i unga människors utbildning.Så kan inte den viktiga utbildningen få skötas. Vi föreslår att engenomgripande frigörelse och förnyelse av den svenska skolan genomförs. Debästa erfarenheterna från friskolorna skall kunna förverkligas vid alla skolor.Praktiskt kan detta ske genom att finansieringsansvaret för skolan flyttasfrån kommunerna till staten. En nationell skolpeng införs. Vi inlederfrigörelsen med grundskolan.Skolpengen tilldelas skolorna - friskolor och kommunala skolor - efter hurmånga elever de förmår attrahera. Särskilda tillskott ges för bl.a.handikappade elever.Att skolpengen tilldelas skolorna direkt innebär en radikal minskning avrisken för politisk styrning och en lika radikal förstärkning av deprofessionella lärarnas och skolledarnas ansvar och inflytande. Den i dagdominerande relationen skola-kommunledning ersätts med relationen skola-elev-föräldrar.Den nationella skolpengen ger skolledningen möjlighet att lägga skolanspengar där de gör störst nytta. För höga lokalkostnader kan t.ex. bytas motbättre läromedel eller mer stimulerande arbetsvillkor för lärarna. Skolpengenundanröjer de hinder som de kommunala skolorna har att tillgodose justsina elevers intressen.Det hävdas ibland att friskolornas utveckling gjort att kommunala skolorfått stänga. Även om sådana farhågor sällan besannats borde olyckan av att enoattraktiv skola inte klarar elevernas och föräldrarnas krav ses i ett merkonstruktivt perspektiv.När makten flyttas från politiker till eleverna och föräldrarna finns det inteskäl att förfasa sig om valen går i en annan riktning än vad de kommunalapolitikerna tänkt sig. En nedlagd skola motsvaras ju av att eleverna någonannanstans funnit ett bättre val; allt naturligtvis under förutsättning attkonkurrensvillkoren är lika. Att det blir så garanteras av att skolpengen görsnationell.Det stora problemet är att många elever saknar möjlighet att ta sigifrån en skola som inte motsvarar kraven. Skulle en skola med den valfrihet vivill introducera läggas ner förorsakar detta möjligen problem för denkommunala skoladministrationen, men inte för de elever som funnit och valten bättre väg till kunskapen.Ge undervisningen vad den behöverVi föreslår att de exakta formerna för den frigörelse av skolansom vi här har redogjort för skyndsamt utreds. Regeringenbör för presentera ett förslag i sådan tid attomläggningen kan ske höstterminen 2002.För att möjliggöra en bästa möjliga övergång från det uttjänta skolsystemettill det nya bör den kombineras med en resursförstärkning. Härigenom blir detockså lättare för skolorna att säkerställa den del av resurserna som kommersjälva undervisningen till del. Ett förstahandsmål bör vara att tillundervisningen återvinna vad som i många skolor under de senaste tio årenfått anslås till ökade lokalkostnader.I dag fördelas kostnader på följande sätt:Källa: Aktuellt om skolan, , 2000Vår ambition är att den del av skolans totala kostnad som gårtill undervisningen skall kunna förstärkas med åtminstone 10procent. Den fria dispositionsrätten i varje skola över helaskolbudgeten kommer att verka i den riktningen.Vi förordar därutöver att ytterligare tillförs detnationella skolpengssystemet utöver vad som följer avöverföringen av skolans kostnader till staten från kommunerna. Sammantagetinnebär detta att mer än ställs till skolornas förfogande,direkt och utan avbränningar.GenomförandetDen förändring av skolan som vi föreslår måste genomförasmed kraft och målmedvetenhet. Den bör ses som ettavgörande steg för in i kunskapssamhället och somen injektion av dynamik och framtidstro med bäring långtutanför själva skolan.Regeringen bör återkomma till med enredovisning av hur introduktionen av den nya skolan skall genomföras ochhur så många som möjligt skall kunna engageras i denna.Stockholm den 29 september 2000Bo Lundgren ()Per ()()()()()()()()()()()Per ()