mot · GO02U617 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:U617av , ()VärldsfattigdomenFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad imotionen anförs beträffande kampen mot världsfattigdomen.Kampen motvärldsfattigdomenPoor people live without fundamental freedoms of action and choice thatthe better-off take for granted. They often lack adequate food and shelter,education and health, deprivations that keep them from leading the kindof life that everyone values. They also face vulnerability to ill health,economic dislocation, and natural disasters. And they are often exposedto ill treatment by institutions of the state and society and are powerlessto influence key decisions affecting their lives. These are all dimensionsof poverty.Så inleds sammanfattningen av WorldDevelopment Report 2000-01. Banken konstaterar att denpolitik som drivits världen över misslyckats.Medelinkomsten i de rikaste 20 länderna är 37 gånger så storsom medelinkomsten i de 20 fattigaste - ett gap somdubblerats . I , Sydasienoch söder om växer antalet fattiga ständigt. Deländer som utsatts för nyliberal chockterapi iEuropa och har mer än tjugodubblat antaletmänniskor som lever på mindre än . I rikaländer är det mindre än 1 av 100 barn som inte lever till sinfemte födelsedag, medan det i de fattigaste länderna kan varaupp till av barnen som får sätta livet till.Det är positivt att konstaterat att politiken misslyckats. Mendå man letar i rapporten efter de konkreta åtgärderna blir man besviken. Ävenom rapporten talar väl om den så misskrediterade välfärdsstaten, så vill man iallt väsentligt fortsätta bedriva den politik som effektivt rivit nervälfärdsstaterna i land efter land . Först och främst på bankensprogram står fortfarande att minska risktagandet för privata investerare ochriva ner alla hinder för det globala utbytet av varor och tjänster.I de fattiga länderna ska de investerare som enligt banken tillsammans medteknologiska framsteg är de främsta drivkrafterna för att skapa jobb ochinkomster garantera en stabil skatte- och valutapolitik, stabila regler förinvesteringar, sunda finansiella system och en klar och transparentaffärsmiljö. Korruption ska motarbetas - däribland favored monopolies vilketska läsas som de statliga företagen. Länderna ska också öppna sina marknaderför konkurrens, och även om banken vill att man ska genomföra dettaöppnande för världsekonomin omsorgsfullt och planerat så lyser de storalångivarnas intressen igenom. Genom att tvinga fram ett öppnande av tredjevärldens marknader får de multinationella företagen goda möjligheter tillbilliga investeringar när en av utländsk konkurrens utslagen inhemsk industriköps upp till reapris och industrivärldens arbetare kan hållas på mattan genomständiga hot om att flytta dit arbetskraften är billigare. På så sätt etablerasdenkoloniala strukturen återigen när de fattiga länderna producerararbetsintensiva varor för att kunna betala sina rekordstora lån samt köpa inmer avancerade varor från den kunskapsintensiva industrin i västvärlden ochÖstasien.De rika länderna ska öppna sina marknader fullständigt för import frånfattiga länder - en politik så god som någon annan men om man som bankenundviker att tala om villkoren på arbetsmarknaden så skjuter den högt förbimålet. Världens fattiga gynnas inte av att hela världen blir en endaspotmarknad där länder utan sociala och fackliga rättigheter för arbetareobehindrat kan konkurrera med länder där arbetarna har en starkare ställning.Tvärtom riskerar det att konservera ett system där de fattiga länderna blirleverantörer av billiga varor till västvärlden.Analysen och målsättningarna hos är lovande, men bakomfasaden döljer sig tyvärr samma gamla nyliberala politik. Det är denna politiksociala rörelser världen över protesterar alltmer högljutt emot. Världen harnog med resurser för att försörja alla. Människan klarar av att placera folk påmånen och producera de mest fruktansvärda vapen för att mer omsorgsfullt takål på varandra, men enligt de nyliberala ideologerna har vi inte råd attavskaffa världsfattigdomen. De röster som höjs för att sätta ekonomin ifolkets tjänst, i stället för att placera hela samhällen i tjänst hos enekonomiskmodell som misslyckats , förtjänar att tas på allra störstaallvar.Sverige spelar en nyckelroll i kampen för en rättvisare världsordning, somen alliansfri stat med starka internationalistiska traditioner. Därför behöverSverige en mer offensiv politik i dessa frågor. Denna politik kan i korthetsammanfattas kring följande punkter:Att sluta upp kring Jubel 2000 med fleras krav om en avskrivning av defattiga ländernas skulder. Även om den partiella nedskrivning som nuprocessas är bättre än ingenting, kommer fortfarande de fattigaste länderna attstå i ett fullständigt kolonialt förhållande till västvärlden då skulderna är såpass stora i förhållande till ländernas BNP.Att driva på i IMF och för ett förändrat ekonomiskttänkande där man slutar ställa krav på liberalisering av ekonomierna för att fånya lån. Lärdomarna från visar med all önskvärd tydlighetatt de strategier som lagts upp i för ländernas ekonomiskautveckling inte nått önskvärt resultat, och talet om demokrati och delaktighetär ju onekligen en chimär om det egna folket inte ens får en möjlighet attpåverka sin egna ekonomiska politik.Att genomföra en höjning av biståndet till av BNI samt att iinternationella sammanhang kräva att alla industriländer lever upp till"anständighetens gräns" om av BNI.Att resa krav på institutionella förändringar i Bretton Woods-institutionerna så att de underställs och sammansättsefter mandatfördelningen där; en reform som drastiskt skulle öka de fattigafolkens inflytande över det världsekonomiska systemet.Att inom EU och FN kräva genomförandet av en s.k. tax påinternationella valutatransaktioner, för att minska de skadliga kortsiktigaströmmarna av spekulationskapital.Att ställa krav på att alla medlemsländer i WTO ska följa om arbetares rättigheter.Stockholm den 2 oktober 2000Lena ()()