mot · GO02Sf603 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Sf603av , ()Kostnader för asyl- och flykting- politikenFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en begäran om redovisning av de totala kostnaderna ochintäkterna för asyl- och flyktingpolitiken från 1985.Motivet för mitt förslagEtt mycket debatterat ämne bland medborgarna är flyktingpolitiken.Många upplever denna som icke representativ för folkmajoriteten, vilketbekräftats i många attitydundersökningar. Dessutom finns det enligtundertecknad en bred uppslutning om att kostnaderna för asyl- ochflyktingpolitiken inte fullt ut redovisas. Detta har inneburit att olikasummor, många kanske felaktiga, figurerar i debatten. Det vore således avstort värde om korrekta kostnader redovisades. Tyvärr verkar det svårt attfå gehör för detta.Riksdagens revisorer, där flera riksdagspartier är representerade, nekade ijuli 1997 att utreda flyktingpolitikens kostnader! Beslutet innebär i praktikenatt inte vill att svenska folket skall få uppgifter om kostnaderna ienmycket omstridd fråga. Politikerna debatterar gärna skatter, arbetslöshet,utbildning, EMU, sjukvård m.m. I och för sig mycket viktiga frågor. Däremotär man i stort kollektivt emot att diskutera vår, jämfört med övrigavästvärlden, unika flyktingpolitik. Att ämnet är mycket omdiskuterat ochkritiserat bland väljarna, politikernas uppdragsgivare, verkar inte betyda någoti sammanhanget. En sammanställning från avattitydundersökningar om svenska folkets åsikter avseendeflyktingpolitiken, visar nämligen, att är kritiska till den fördapolitiken. Många medborgare menar att flyktingpolitiken är orättvis, för dyr,att endast fåtalet asylbeviljade är politiska flyktingar enligt internationellakonventioner. Man anser sig se bevis på en misslyckad politik, ävenom politiker och media gör en hel del för att dölja misstagen ochmisslyckandena.Kritiken har givetvis inget med rasism eller främligsfientlighet att göra,utan handlar om att många medborgare inte förstår varför skall klaradet som andra EU-länder och övriga västvärlden inte anser sig kunna hantera.Inget annat EU-land eller något parti av betydelse driver flyktingpolitiken isvensk riktning. Har alla andra fel? Vad har för unika förutsättningarsom alla andra saknar? Majoriteten av asylsökande har erhållit asyl baseradpå egna svenska regler, vars like saknas i , , ochTyskland. Inte kan väl våra närmaste grannländer beskyllas för rasism ochfrämlingsfientlighet? statistik bekräftar uppgifternaavseende asylskäl och antal. Även i de riksdagspartier som vill behålla ellerutöka nuvarande flyktingpolitik finns många kritiska sympatisörer. Dettanonchaleras av de politiker vilka föredrar att agera efter mottot: Kartan gällerföre verkligheten.I logikens namn borde de politiker och partier som försvarar nuvarandeflyktingpolitik uppmana sina sympatisörer som är kritiska mot politiken attinte rösta på det egna partiet. Så kommer dock knappast att inträffa, ty dåriskerar vissa politiker och partier att få agera på annan arena än . Någon måtta får det vara på principtrohet. Avslaget frånriksdagsrevisorerna kan på goda grunder misstänkas bero på attflyktingpolitikens kostnader är provocerande höga och utmanande. Därför inte offentliggöra dem. Om detta inträffat i en diktatur hade svenskapolitiker unisont talat om odemokratiskt beteende. I kallas det för en"demokratisk process. "En del svenska politiker visar i stället öppet förakt för demokrati,yttrandefrihet och väljare. Detta genom att ställa sig bakom"tyckaretablissemangets" och den självutnämnda åsiktspolisens rop och skallpå uteslutning, yrkesförbud och akademisk ofrihet för offentliga personer,som för fram folkmajoritetens åsikter i flyktingfrågan. Agerandet vittnar omatt behovet av - kunskapslyft - i ämnen som demokrati, etik och juridik finnsäven bland icke arbetslösa!Det bör poängteras att kritik mot flyktingpolitiken inte skall riktas motenskilda eller grupper av asylsökande eller asylbeviljade! Dessa har, vilket ärnaturligt och förståeligt, lyssnat på signaler om ett land i med resursersom alla andra saknar. All kritik, och det finns mycken sådan, skall riktas motansvariga politiker, vilka tilltrott sig ha egenskaper som efter beslutensgenomförande dessvärre inte vidimerats!Våren 1997 skrev jag till revisorer och framförde önskemålom att de skulle utreda kostnaderna för flyktingpolitiken. Min begäranbaserades på kännedom om revisorernas resurser och kompetens. Jag villesjälvfallet inte ha uppgifter om budget, vilket brukar varastandardsvaret då frågan ställts till statsråd. Det jag ansåg borde utredas ochoffentliggöras var flyktingpolitikens totala kostnader i runda tal och givetvisäven inkomsterna. Revisorerna svarade att de var tacksamma för min begäran.Däremot ville man inte utreda det jag begärde, utan hänvisade till tidigareutredningar.Revisorernas avslag innebär att de myter och sägner som förekommerbland medborgarna om flyktingpolitikens kostnader får näring. Eller är det såatt de kanske inte är myter och sägner, utan äger viss riktighet?Uppenbarligen finns kompetens för att utreda kostnaderna för asyl- ochflyktingpolitiken . Frågan blir: Vill man utreda? Omsvaret blir nej - varför, frågar sig säkert många. Agerandet från Riksdagensrevisorer, sanktionerat av riksdagspartierna, visar att i en fråga som djuptengagerar många medborgare skall dessa nonchaleras. Det är självklart så attriksdagsrevisorerna måste prioritera i sitt arbete. Men att man väljer bort enfråga som verkligen är omdiskuterad kan bara förvåna.Enligt vissa politiker kostar flyktingpolitiken inget, utan ger i ställetekonomiskt överskott, även om storstäderna, t.ex. Malmös kraftigt ökandekostnader för socialbidrag motsäger detta. Varför då inte tala om de storaekonomiska och andra förtjänster flyktingpolitiken påstås innebära? Enkorrekt dokumentation om flyktingpolitikens påstådda ekonomiska vinsterskulle givetvis punktera mycket av kritiken mot politiken. Är svaret att manvarken vill eller vågar?Stockholm den 21 september 2000Sten ()