mot · GO02Fö711 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Fö711av Lilliehöök, ()Förbättrad katastrofberedskapFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen begär att regeringen lägger fram förslag om ansvar ochberedskap för åtgärder i samband med katastrofer.Motiv för mitt förslagUnder drabbades av svåra stormar, och undersommaren 2000 drabbades av svåra översvämningar. ISkåne försvann elektriciteten i en hel kommun och rasade helahus ner i floderna av vatten. Erfarenheterna från dessa situationer visar attansvaret för beredskap är mycket oklar när en katastrof hotar. I bådafallen löstes problemet på olika sätt med gemensamma ansträngningar hosolika instanser. Nästa gång kan det emellertid lika gärna sluta mycket illanär olika aktörer inte vet vem som skall bestämma och vem som skallgöra vad. När hela samhället hotar att stanna måste någon kunna göranågot åt situationen.Har det hänt en olycka och det behövs en snabb räddningsinsats, harräddningstjänsten ett klart ansvar och staten betalar via Räddningsverket.Räddningsledaren har ett klart ansvar och har befogenheter att vidta åtgärder,inkalla folk och begära resurser. När någon har skadats eller riskerar attskadas, om inte räddningsinsatser sätts in omgående, har vi system medinstitutioner och lagar som fungerar för åtminstone själva räddningsinsatsen.När något inträffar förväntar sig de flesta att det finns en "katastrofmyn-dighet" och allmänheten anser nog att denna myndighet är länsstyrelsen.Osäkerheten är emellertid stor och riskerar att bidra till förvirringen i ettkanske redan kaotiskt läge. I samband med stormen i var förväntan hosallmänheten i stort att var den som skulle agera. Dock inte alla,och det upplevdes inte som självklart av alla företag, kommuner ochmyndigheter att informera om läget. I början lär det t.ex. havaritvissa problem att få information om situationen för telefoni och teleledningar,ett centralt problem eftersom kommunikation är avgörande i krissituationer.Någon krisbuffert i form av pengar att tillgå finns inte. I samband medstormarna i begränsades resurser till att kunna beslutaom batteridrivna drivmedelspumpar. De statliga resurser som är att tillgåfinns främst inom Försvarsmakten. Dessa resurser finns det mycket småmöjligheter att utnyttja med nuvarande lagar och författningar.Försvarsmakten skall visserligen kunna stödja samhället vid storapåfrestningar i fred men har inga speciella pengar för detta och skalluttryckligen inte heller dimensioneras för sådana civila uppgifter.Försvarsmakten kan t.ex. inte återkalla lediga värnpliktiga för att hjälpa tillvid olyckor som inträffar . Pliktlagens tjänstgöringsskyldighetomfattar militära ändamål och inte annat arbete som främjar staten eller andrasamhällsintressen. När räddningstjänstlagen är tillämpbar, kan försvaret dockmedverka. Mot betalning kan försvaret dock medverka när arbetet främjar ettallmänt samhällsintresse. Så var fallet t.ex. vid de häftiga snöfallen i Gävledär Försvarsmakten kunde bistå vid "en svår snöröjningsuppgift". Detkraftiga snöfallet innebar dock varken någon svår påfrestning ellerräddningstjänst, då det inte fanns någon skadad eller direkt risk att någonskulle skadas. De kraftiga neddragningar som görs inom Försvarsmakteninnebär också att stora delar av vårt land knappt har några militära resurser.Begreppet svåra påfrestningar i fred har behandlats och diskuterats imånga år utan att det har bringats klarhet i vad detta innebär eller vem somansvarar. Att det inte finns någon penningbuffert för katastrofsituationerförvärrar läget, eftersom ansvaret riskerar att ständigt bollas över till någonannan för att slippa undan att sitta kvar med kostnaden. När t.ex. enväderkatastrof i form av en häftig storm eller snöfall är på väg är det oklartvem som ansvarar och skall agera för att förebygga till och med i en situationnär man med hög sannolikhet vet vad som kommer att hända.1998 sammanställdes en rapport om hanteringen av svåra påfrestningar därdessa problem tydligt beskrevs. Redan då påpekas att länsstyrelserna bör haett områdesansvar att samordna berörda samhällssektorer och svara förinformation. Länsstyrelserna borde också kunna prioritera och fördela statligaresurser. Den genomgång som därefter inletts har inte resulterat i någraförslag, och förslag väntas inte heller under detta år. Arbetet bör nu geshögsta prioritet innan nästa katastrof inträffar.Stockholm den 3 oktober 2000Anna Lilliehöök (m)