mot · GO02U4 · 2000-11-08 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:U4av , ()med anledning av skr. 2000/01:2 Att förebygga väpnade konflikterFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att förebyggandet av väpnade konflikter borde ha satts in i ettinternationellt maktpolitiskt perspektiv.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att en mer fullödig och mindre ensidig redovisning, en meringående analys och ett bättre tillvaratagande av de erfarenheter som desenaste årens arbete av konfliktförebyggande och krishantering gett,borde ha legat till grund för de åtgärder regeringen föreslår i sinskrivelse.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förhållandet mellan förebyggande av väpnade konflikter ochvapenproduktion och vapenexport.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att regeringens skrivelse borde innehålla ettjämställdhetsperspektiv och ett barnperspektiv på frågan omförebyggande av väpnade konflikter.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om resursfördelningen mellan EU:s krishantering och Sverigesinsatser till förebyggande av väpnade konflikter.Det internationella maktperspektivetRegeringen förklarar i sin skrivelse Att förebygga väpnade konflikter (Skr2000/01:2):Tyngdpunkten i våra insatser har dock - i likhet med det internationellaagerandet överhuvudtaget - legat på militär och i viss utsträckning civilkrishantering. Att förebygga en konflikt har aldrig blivit enprioriterad uppgift för världssamfundet, trots att insikten om att det ärbättre att förebygga en konflikt än att tvingas söka hejda den, och när denmisslyckats, ta hand om dess följder.Just dessa rader i regeringens skrivelse är ett korrekt konstaterande avrådande förhållanden som det ger upphov till enviktig och avgörande fråga: När världssamfundet väl vet vad som är bäst,varför handlar det inte i enlighet med sin insikt? Det måste finnas enorsak till denna djupa klyfta mellan insikt och handling.Det enda rimliga svaret är att "världssamfundet", uppfattat som enhelgjuten enhet, trots sin insikt inte helhjärtat sluter upp bakom det sompåstås i citatet ovan. Med andra ord: Det som förklaras i regeringens skrivelseär inte en sanning.Under det präglades världssamfundet, i FN:s gestalt, av tvådominerande stormakters agerande och handlande. har den enastormakten, /fallit tillbaka och förmår inte framträdasom jämbördig motpart till den andra stormakten, . Återstår sålunda en enda väl och stark makt i världen.Detta förhållande borde rimligen sätta en ganska specifik prägel på läget ivärlden, på världssamfundet, FN, på förhållandena inom en rad andrainternationella organisationer. Det borde rimligen också påverka synen påkonflikter - deras upphov, förlopp och upplösning. Något sådant perspektivfinns inte alls i regeringens skrivelse. Istället förklarar regeringen:Det internationella samfundet kan därför på ett annat sätt än tidigare sökaförebygga väpnade konflikter utifrån varje konflikts unika karaktär utansamma hänsyn till stormaktsrelationer.Slutsatsen blir sålunda att, eftersom en av de två stormakterna försvunnitfinns det inga stormakter kvar. finns som stormakt. Detär en ytterst egendomlig form av matematik.En enkel inventering av de många konflikter som pågår i världen, ellerhåller på att utvecklas, torde visa att på varje kontinent på olika sätt ärinblandat i flera olika konflikter, inklusive den europeiska. Likafullt finnerregeringen inget gemensamt drag i dessa konflikter. Ingenstans antyds att vårplanets enda stormakt, starkare än någonsin, skulle finnas med i detvärldspolitiska spel där konflikter - väpnande och icke väpnade - utgör enavgörande del. Vår tids enda stormakt nämns knappast vid namn närregeringen författar en skrivelse om hur väpnande konflikter bör hanteras.Regeringen skriver också att stormaktskonflikter från det kalla krigetersatts med inomstatliga konflikter. Detta är bara delvis ett korrekt påstående.I själva verket är det en ytlig och ofullständig beskrivning av vår tidskonflikter. Vi har i flera fall sett hur , dominerande inom Nato, genomsitt uppträdande i ställde för orimliga krav, vilka intekunde leda fram till annat än bombningar av med åtföljandeserbiska hämndaktioner mot kosovoalbanerna, bombningar som Jugoslaviensnye president, , beskrivit som folkmord. och Nato fungeradehär inte som konfliktlösare utan som "konfliktutlösare". De människor, varsmänskliga rättigheter man förklarade sig vilja försvara, prisgavs försvarslösaåt serbiska terrorförband. Nato och bröt mot folkrätten med hänvisningtill de mänskliga rättigheterna. När det kom till kritan prisgav man såvälfolkrätten som de mänskliga rättigheterna.Vi har kunnat se hur och bombat med hänvisningtill en egen självrådig tolkning av FN-resolutioner. Dessa bombningar hartillsammans med ekonomiska sanktioner resulterat i vedervärdigaförhållanden för det irakiska folket, stärkt diktator politiskaställning, åsidosatt och komprometterat FN och fått offren för sanktioner ochbombningar att närma sig ett folkmords proportioner: 500 000 barn har dötttill följd av och självrådiga uppträdande och brott motfolkrätten - brott mot folkrätten som i praktiken också innebär brott motmänskliga rättigheter.USA är inblandat i konflikten mellan och , där målet är fredmellan dessa två folk utan att man uppfyller folkrättens villkor och återlämnarav ockuperade områden till palestinierna.I flera fall har ställt FN inför fullbordat faktum. Världssamfundet hari efterhand tvingats att ställa upp på utrikespolitiska agerande och efterväpnade ingrepp från Natos sida och med bristande resurser ta i itu med ettfreds- och försoningsarbete, vilket som i Kosovos fall kan ta generationer attöverbrygga.I flera fall har den tongivande stormakten i dagens värld avstått att betalasin medlemsavgift till FN på det att organisationen ekonomiskasvårigheter och i flera fall inte kunnat ingripa. FN:s ingripande på Östtimorblev valhänt. När det gäller har, sedan det upphörde,mycket lite kunnat göras för att skapa fred, trots att det var somunderstödde och Sauidarabien i "talibaniseringen" av landet. Underflera år har krävt att det borde finnas en FN-rapportör om brottmot mänskliga rättigheter i . Någon sådan har inte utsetts. MenUSA satsar enorma summor på plan C för att bekämpa knarkmaffian.Resurser som i stor utsträckning sannolikt kommer att bekämpa FARC-gerillan.De kontinentvisa redovisningarna av särskilda prioriteringar somregeringen gjort är magra och tämligen intetsägande. När det gäller konflikteri berörs inte någonstans det lågintensiva kriget i ellersituationen i , inte heller konflikten mellan och Etiopien.Vänsterpartiet anser att ett internationellt maktpolitiskt perspektiv bordeingått i regeringens skrivelse. Detta vill vi att som sin mening skallge regeringen till känna.Ofullständig redovisning av erfarenheterI sin skrivelse pekar regeringen också på några exempel där regeringenskonfliktförebyggande verksamhet visat sig framgångsrik, medan denutrikespolitik som regeringen bedrivit när det gäller internationellakonflikter och som lett till misslyckanden eller till diskutabla resultat, intediskuteras alls. Som exempel kan anges utvecklingen i f.d. FederativaRepubliken . Detta är anmärkningsvärt eftersom det är av sinamisstag man har mycket att lära.En mer fullödig och mindre ensidig redovisning, en mer ingående analysoch ett bättre tillvaratagande av erfarenheterna från de senaste årens arbete avkonfliktförebyggande och krishantering borde ha legat till grund för deåtgärder regeringen föreslår i sin skrivelse. Detta vill vi att somsinmening skall ge regeringen till känna.Förebyggande av väpnade konflikter ochvapenproduktionI regeringens skrivelse finns inte heller något om vapenproduktionens ochvapenexportens betydelse när det gäller att förebygga väpnade konflikter.Det är ganska egendomligt att regeringen i en skrivelse om väpnadekonflikter inte skriver ett ord om vapen och vapenproduktion. Även dessaaspekter på frågan om förebyggande av väpnade konflikter borde habelysts i regeringens skrivelse. Detta vill vi att som sin meningskall ge regeringen till känna.Jämställdhets- och barnperspektiv saknasJämte kvinnorna är det barnen som drabbas värst i samband med krig ochväpnade konflikter.När det gäller jämställdhetsaspekten på förebyggandet av väpnadekonflikter sägs endast att man avser att: "Aktivtbidra till att anlägga ett tydligare jämställdhetsperspektiv ikonfliktförebyggande, bl.a. genom att föra in jämställdhetsfrågan i analyserav insatser och i dialog med samarbetspartner. "Detta löfte är det enda som sägs om en stor och komplexfråga i en skrivelse som omfattar 55 sidor. Det är generande magert. Någotbarnperspektiv finns överhuvudtaget inte med i skrivelsen. De offer somdrabbas värst av väpnade konflikter måste i något avseende ha något atttillföra en diskussion om förebyggandet av sådana konflikter.De senaste årens debatter om krig, fred, konflikter och jämställdhet tycksha gått skrivelsens författare praktiskt taget helt förbi.Vänsterpartiet anser att regeringens skrivelse borde innehålla ettjämställdhetsperspektiv och ett barnperspektiv på frågan om förebyggandet avväpnade konflikter. Detta vill vi att som sin mening skall geregeringen till känna.Resursfördelning och trovärdighetEn av de viktigaste punkterna i svensk utrikespolitik harvarit att praktiskt taget vid varje möjligt tillfälle i internationellasammanhang framfört och poängterat betydelsen av att ingripa ikonflikter innan de övergått till väpnade sådana, till krig eller folkmord.Detta kan knappast ha undgått någon som följt svensk utrikespolitik.Likafullt satsar inte några större resurser på att förebygga väpnadekonflikter om man jämför med vad satsar på EU:s krishantering,vilken består i satsning på att bygga upp militära resurser för att hanterasitua-tioner då väpnad konflikt redan utbrutit. Det vore mer logiskt att Sverigeutifrån vad man ideligen understryker i den internationella diskussionensatsade mer på förebyggande av väpnade konflikter än på EU:s krishantering.EU:s krishantering kan vara hur frivillig som helst; deltagandet av och till idenna verksamhet ger inte någon bild av ett land som handlar i enlighet medsina principer. Den inkonsekvens som kommer till uttryck vid en jämförelsemellan utrikespolitiska deklarationer och vårt lands handlandeskapar inte någon trovärdighet. Istället får man en bild av ett land som sägersig satsa på förebyggande ingripanden men som i praktiken satsar åtskilligtstörre resurser på militära insatser, exempelvis inom EU:s ram. Ord är en sak,resursprioritering en annan.Vänsterpartiet anser följaktligen att resursfördelningen mellan och insatser till förebyggande av väpnade konflikterborde stå mer i överensstämmelse med av ofta deklareradeståndpunkter när det gäller förebyggande av väpnade konflikter. Detta vill viatt som sin mening skall ge regeringen till känna.Stockholm den 8 november 2000Lars ()()()()()()()