mot · GO02K353 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:K353av , ()Demokratisk styrning av EU-politiken1 Förslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening att den sittandeFörfattningsutredningen ges tilläggsdirektiv för att ändra grundlagen såatt kan delegera makt till ett riksdagsorgan, exempelvisEU-nämnden, som skall kunna binda regeringen för en politiskhandlingslinje inför beslut om förordningar och direktiv i EU:sministerråd i enlighet med vad i motionen anförs.2 Försvagad ställning för riksdagenI samband med den svenska folkomröstningsdebatten om EU vardemokratifrågorna och frågan om självbestämmande centrala.Fortfarande är dessa frågor, enligt olika undersökningar, viktigast dåväljarna värderar det svenska EU-medlemskapets för- och nackdelar.Medlemskapet har påtagligt urgröpt innehållet i centrala delar avregeringsformen. Det gäller t.ex. dess första paragraf om att all offentligmakt utgår från folket och dess fjärde paragraf om att stiftarlagar.Förvisso ligger en icke obetydlig del av lagstiftningsmakten kvar iriksdagen. Men den delas numera med EU:s institutioner i allt störreutsträckning. stiftar de viktigaste EU-lagarna, vilka harföreträde framför svensk lag, inklusive grundlagen. I detta system gesväljarna inte sista ordet. De har ingen möjlighet att utkräva ett samlatpolitisktansvar av den församling som stiftar de lagar som medborgarna måsteunderordna sig. Vi kan bli bundna av beslut vilka regeringen motsatt sig iministerrådet som väljarna bara kan rösta bort den svenskaregeringen genom att ändra sammansättning. Indirekt kan svenskaväljare påverka ministerrådets sammansättning. Men då rör det sig endast omde 4 av 87 röster som har tilldelats.Riksdagen, som enligt grundlagen sägs vara folkets främsta företrädareoch landets lagstiftande församling, har vare sig formell eller reell makt överde lagar som bestäms i EU. Visserligen samråder regeringen medEU-nämnden innan besluten tas i ministerrådet, men regeringen har ingenskyldighet att följa råd. Många frågor som tidigarebeslutade om har alltså i första hand förts över för beslut på regeringsnivå.Men i praktiken är många lagar redan beslutade av tjänstemän i Coreper, deständiga representanternas kommitté som representerar ländernasutrikesdepartement, innan de går till formellt avgörande i rådet.3 Alltmer makt till EUKommissionen har ensamrätt på att föreslå lagar. Ingen direkt folkvaldledamot i har denna rätt, inte heller någon riksdag ellerregering.Kommissionen antar också egna rättsakter. gör ingenskillnad på om en rättsakt är bestämd av ministrarna i rådet, eller avEU-kommissionens tjänstemannakollegium. De har likvärdig status ochföreträde framför nationell rätt. Det finns exempel på hur EU-kommissionenoch , både indirekt och direkt, har tvingat att ändrapolitik och lagar. Ett näraliggande exempel är alkoholpolitiken. Sverigetvingades ändra en viktig del av denna, nämligen prisinstrumentet, närkommissionen krävde att skulle överge sina införselbestämmelser.Riksdagskommitténs referensgrupp för EU-frågor har i en promemoriapresenterat en exempelsamling på mål vilka påverkat den svenska riksdagensbeslut.EU-medlemskapet lägger också en hämsko på möjligheter attstifta nya lagar i de fall de förmodas vara tveksamma i relation till EU:sregelverk.Ett stort demokratiskt problem är det som brukar kallaslagstiftningsutrymmets upptagenhet. Det innebär att om EU har antagit enbindande norm på ett område, så har EU mutat in detta område som sitt eget.Då är det inte längre möjligt med en nationell rättsakt på detta område.Därmed kommer EU efterhand i realiteten att få "exklusiv" kompetens på alltfler områden och får allt mindre betydelse som lagstiftande organ.När lagstiftningsmakt flyttas från demokratiska parlament till ministernivåändras även karaktären av beslutsfattandet, från öppenhet till mer avslutenhet. Beslut som tas av ministrar mellan stater är av tradition mindreöppna och begränsade för insyn. Och EU:s lagar bestäms av ministrar trots attde innehållsmässigt är inrikespolitiska. Denna avparlamentarisering leder tillatt beslutsfattandet blir alltmer anonymt och svårtillgängligt för medborgarna.Inte sällan blir politiken offentlig först i samband med att ett beslut fattas.Som exempel kan nämnas de långtgående besluten om EU:s militäriseringunder senare år. Utvecklingen har gått mycket snabbt, besluten har kommitslag i slag och regeringen har ställt sig bakom allt utan att någon egentligdebatt har förts om konsekvenserna för vår militära alliansfrihet och deninternationella säkerhetspolitiska situationen. Ett liknande exempel ärhanteringen och beslutet om Schengenavtalet.4 Svårt för medborgarnaEU-medlemskapet har också inneburit att tjänstemännens makt har ökat.Det gäller tjänstemän som finns med i olika arbets- och expertgrupper ochsom delegerats förhandlingsrätt om lagars innehåll. Till detta ska läggasjuristernas stora politiska makt, trots att historiskt valt att inteinrätta domstolar där jurister, i stället för folkvalda tolkar, bestämmerlagars innebörd.Politiken har blivit mer av en angelägenhet för experter och teknokrater,något som gjort att viktiga politiska frågor blivit alltmer abstrakta ochoöverskådliga för medborgarna. I EU:s institutioner - kommissionen,och den gemensamma - är kvinnorna kraftigtunderrepresenterade. Endast 5 av 20 kommissionärer är kvinnor. EG-dom-stolen har 1 kvinnlig domare av 15, och samtliga 9 generaladvokater är män. Icentralbankens ledning som består av sex personer är en kvinna. Den skevakönsrepresentationen visar sig också i chefstjänsterna och de högatjänstemannabefattningarna i institutionerna. Det är uppenbart att EU:smålsättningar om en långtgående jämställdhet mellan könen inte har sattnågra spår vad gäller makten och inflytandet inom EU:s institutioner.5 Förändrad demokratisynFortfarande finns det en stark uppslutning kring demokratin i det svenskapolitiska etablissemanget. För att motivera att den nationellaparlamentarismen och demokratin försvagats som en följd avEU-medlemskapet kan man se att en stegvis omtolkning avdemokratibegreppets innebörd har skett . Folketsdeltagande och väljarnas oinskränkta rätt att utkräva ansvar av defolkvalda har tonats ner som den parlamentariska demokratins kärna. Istället har effektivt beslutsfattande alltmer gjorts synonymt meddemokrati. Ökad EU-makt leder till ökad effektivitet, resonerar man fråneliternas sida.Med en sådan syn på demokratin är medborgerligt inflytande och kontrollsnarast ett hinder. Folkligt deltagande är, med andra ord, inte något somförstärker demokratin utan tvärtom försvagar den.Denna nya definition av demokratin passar den politiska praktiken somhand i handske. Den legitimerar maktförskjutningen från parlament tillregeringar, liksom en mer framskjuten ställning för tjänstemän och experter ipolitiken, som den accepterar en mer passiv roll för medborgarna.EU-medlemskapet har påskyndat och förstärkt denna elitisering av politiken.Men bara för att man påstår att EU-medlemskapet har lett tilleffektivitetsvinster, enligt den egna definitionen, behöver det nödvändigtvisinte vara sant i praktiken. Det visar inte minst de praktiska erfarenheternainom EU. är majoritetsbeslut den vanligaste beslutsformen.Jordbrukspolitiken är ett exempel på en politik där majoritetsbeslut hartillämpats . Men denna politik måste anses som allt annat än effektiv.Många menar också att EU:s administration och byråkrati, med desshierarkiska och byråkratiska styrningsprinciper, är närmast motsatsen till etteffektivt beslutsfattande.Det unika med EU är inte enbart tillämpningen av majoritetsbeslut. Detallvarliga, ur demokratisynpunkt, är att majoritetsbesluten binder enskildastater, oavsett deras vilja, att följa de lagar och beslut som EU bestämt,liksomatt EG-rätten har getts företräde framför nationell rätt. EU-beslut utanvetorättvåldför sig därför direkt på ländernas demokrati.6 Andra mål än demokratiEU som organisation har egentligen aldrig haft demokratin som mål. Näreuropeiska bildades var motivet att gagna freden,inte att utveckla demokratin. Tanken var att nationella demokratier skullefrånhända sig bestämmanderätten över kol- och stålproduktionen. Dennaskulle i stället överföras till ett överstatligt organ, höga myndigheten, sominte skulle kunna påverkas av de ingående ländernas demokratiskastyrelseformer.Inte heller den inre marknaden har demokratins utveckling som mål.Motivet är i stället ekonomisk integration. Demokratin ansågs vara ennationell fråga. Integrationen var, och är, ett mål i sig och inte ett medel föratt lösa faktiska problem som finns inom och mellan medlemsstater.Likaså har det demokratiska perspektivet inte funnits när planerna förEMU formulerades. Här har det i stället handlat om att ytterligare frigöramarknadskrafter och finanskapital utan inblandning från politiker ochdemokratiska institutioner.Att EU ska röra sig i en riktning, mot mer och mer integration, är denbärande tanken i unionsprojektet. Det saknas därför exempel på hur maktåterflyttats från EU till de nationella demokratierna. Inom EU är sådanatankar närmast tabu. De anses som "antieuropeiska". För i den europeiskaintegrationens namn tvingas länderna på marknadslösningar, inte som en följdav "globaliseringen" utan av EU-samarbetets konstruktion.Fram till var EG:s befogenheter begränsade.Medborgarna i medlemsländerna upplevde inte bristen på demokrati som ettalltför stort problem. De frågor som ändå stod människor närmast bestämdesnationellt. Men efter de tre viktiga fördragsändringarna; Europeiskaenhetsakten, och Amsterdamfördraget, har kritiken motEU:s maktambitioner och odemokratiska karaktär tilltagit i styrka. I dagspänner EU över de flesta politikområden. Och detta i en organisation somsaknar grundläggande demokratiska mekanismer.7 ingen lösningDet finns även anhängare av en EU-stat vilka har insett unionensdemokratiska brister. De vill därför skapa ett tvåkammarsystem därministerrådet ska representera staterna och där skarepresentera väljarna. Det är en modell hämtad från . Båda kamrarnamåste ge sitt stöd för att en lag ska kunna träda i kraft.Denna federalistiska inställning är i sin teoretiska och formellakonstruktion demokratisk. Men frågan är om den ärgenomförbar? Den folkliga entusiasmen för en europeisk federation harförmodligen aldrig varit så frånvarande som för närvarande.I har man byggt en demokratisk förbundsstat i generationer. Dennastat har många av de förutsättningar som är nödvändiga för att en stat skauppfattas som något så när legitim och naturlig, bl.a. ett gemensamt språk ochgemensamma medier för opinionsbildning. Detta saknas i Europa.Nya lagar och reformer förbereds inte med gemensamma diskussioner, inteheller valen till . Det finns förvisso Europapartier medgemensamma EU-program, men dessa program har i regel diskuterats fram avnågra hundra personer.Valdeltagandet till har också minskat sedan direktvaletinfördes . Det genomsnittliga valdeltagandet för samtliga EU-länder varvid detta tillfälle år. hade det fallit till 52,4procent. Bortser man från länder som har röstplikt och de länder som 1999samtidigt hade nationella val så blev det genomsnittliga valdeltagandet så lågtsom . Då är det inte endast väljare i länder med EU-kritiskabefolkningar som avstår från att rösta. Ett av de mest EU-positiva länderna,, hade lägre valdeltagande än Sverige.Den sociala snedfördelningen i deltagandet i EU-valen är också påfallande.Väljare med arbetarklassbakgrund deltar i betydligt mindre utsträckning änövriga. Borgerliga partier blir därför överrepresenterade.Grundproblemet är att har mycket svag politisk legitimitetbland EU-ländernas väljare. Till detta finns naturliga förklaringar.Parlamentet har vuxit fram uppifrån för att ge EU-systemet en demokratiskfasad, inte som en följd av människors kamp för inflytande och demokratiskarättigheter, vilket har varit fallet beträffande de nationella parlamenten.Samtidigt har fått alltmer makt på de nationella parlamentensbekostnad. har , i motsats till ,betydande makt över EU:s lagstiftning.8 Hur kan demokratin stärkas?Vad bör då göras för att förstärka det demokratiska inslaget i svenskEU-politik?Vänsterpartiet hyser inga illusioner om möjligheterna att omvandla EU tillfungerande demokrati. Men däremot kan och bör initiativ tas för att förstärkariksdagens inflytande över EU-politiken.Sverige bör bli mer aktivt när det gäller att verka för att makten överviktiga frågor förs tillbaka till medlemsländerna. Det gäller t.ex. huvuddelenav jordbrukspolitiken men även många andra områden. De nationellaparlamenten måste ges initiativrätt i en eller annan form. Kommissionensinitiativmonopol måste brytas. bör lyfta fram dessa frågorgenom att föreslå ett program för EU-politikens långsiktigautveckling. Detta utvecklar i en särskild motion till åretsriksmöte.Det är också viktigt att förstärka roll. Riksdagskommitténsreferensgrupp har utarbetat en rapport där många positiva förslag förs framoch där mycket matnyttig information finns med om EU och riksdagen.Förslagen syftar dock främst till att höja ambitionsnivån i förden egna hanteringen av EU-frågorna. Kommittén föreslår förbättringar förutskottens och kammarens beredning av EU-frågorna. Kommittén föreslårfler debatter och att utskotten ska kunna ta initiativ för att åstadkommatillkännagivanden från . Man betonar att och dess organmåste komma in på ett tidigt stadium, helst innan kommissionen publicerargrön- och vitböcker.Andra förslag är t.ex. uppföljning av EU-rättsliga beslut, ökadkunskapsinhämtning, bättre återrapportering till från regeringenssida, samt bättre information till allmänheten.Allt detta välkomnar vänsterpartiet.9 Regeringen ska kunna bindasEU-medlemskapet har inneburit att regeringen övertagit rollen somlagstiftare från på de områden där EU har kompetens att antabindande rättsakter. borde som lagstiftande församling hakontroll och styrningsmöjligheter över de lagstiftningsfrågor somriksdagen skulle ha beslutat om, om inte varit medlem, men somnu beslutas i ministerrådet. I EU gäller det förordningar och direktiv somhar direkt tillämpning före svenska lagar.Men detta låter sig inte göras med dagens organisation av riksdagensEU-arbete. Tidsrytmen stämmer inte. När de viktiga lagförslagen ska hanterasunder hösten så sker det vanligtvis . Då ärriksdagen och dess utskott överlupna med frågor kring budgeten. Påförsommaren, då stänger, kommer många av de viktigastelagförslagen. är också stängd då det kommande ordförandeskapetinom EU presenterar sitt arbetsprogram . referensgrupp är det i början av åretsom har tid att följa EU-arbetet ingående. Detta duger inte. Då blirdet ändå regeringen som bestämmer över lagarna, inte den lagstiftandeförsamlingen, riksdagen.I anses motsvarigheten till , Europaudvalget, varadet viktigaste utskottet för . I har EU-nämndinte alls samma tyngd och har blivit allt mindre uppmärksammad.Presskonferenser i anslutning till nämndens sammanträden har blivit en arenaför ministrar att föra fram sina ståndpunkter. kan det hävdas att dendanska motsvarigheten har sin tyngd genom långvarig tradition avminoritetsregeringar och inte genom en stark konstitutionell ställning. SkulleDanmarks regeringar bli starkare så skulle också Europaudvalget bli likamaktlöst som den svenska , är en synpunkt som ofta framförs.Men det är inget argument för att inte stärka den svenska ställninggentemot regeringen. Redan i grundlagsutredningen (SOU 1993:14) anförde ledamot, , ien reservation följande:Nämnden borde alltså ges en betydligt mera aktiv och styrande roll. Denborde när så är möjligt och vid behov se till att ärende behandlas avriksdagen och i andra fall bör den själv kunna fatta beslut som ska varavägledande för regeringen.Riksdagen bör ge regeringen till känna att den sittandeFörfattningsutredningen ges tilläggsdirektiv för att ändra grundlagen såatt kan delegera makt till ett riksdagsorgan, exempelvisEU-nämnden. Detta organ ska kunna binda regeringen för en politiskhandlingslinje inför beslut om förordningar och direktiv i EU:sministerråd.Det avgörande är att ett representativt organ tillsätts som kan följaEU-besluten under hela beslutsprocessen. Däremot bör detta organ inte idetalj klavbinda regeringen så att alla dörrar stängs för eventuellakompromisser.10 EMU - ett stort bakslag för demokratinDen ekonomiska och monetära unionen, EMU, är kanske det tydligasteexemplet på hur demokratin alltmer hamnar på undantag i EU. Dengemensamma , , sköter självständigt penningpolitikenutan någon rätt för folkvalda och regeringar att påverka politikensutformning. De sex tjänstemännen i direktionen, ECB:s verkligamaktcentrum, går inte att avsätta och deras långa mandatperiod ikombination med att de inte kan utses för en ny period, är ägnat attytterligare förstärka oberoendet till demokratiskt valda politiker ochfolkliga opinioner. Dessutom är protokollen inom ECB hemligstämpladetill skillnad från den svenska där protokollen offentliggörsredan efter två veckor.De som försvarar denna konstruktion försöker ofta ge sken av attpenningpolitiken är objektiv och neutral och därmed står över de politiskaintressen och motsättningar vilka gör sig gällande på de flesta andrapolitikområden.Det är ingen nämnvärd överdrift att jämföra med hur de krafter i Sverigesom motsatte sig demokratins införande resonerade;politiken måste skötas av experter och kompetenta (i realiteten de rika ochkapitalägarna), vanligt folk (arbetarklassen och kvinnorna) förstår inte sitteget bästa och klarar inte av att fatta kloka och långsiktiga beslut till gagnförhela samhället. Men då liksom nu handlar det bara om att säkragenomförandet av en viss politik. Det är inte neutralt, objektivt eller uttryckför något slags gemensamt samhällsintresse att sätta mål om prisstabilitet föreexempelvis ökad sysselsättning. Ett mål som dessutom blir styrande och sätterramar för den ekonomiska politiken i vid mening.Denna inriktning på politiken är fastlagd i fördragen. Det innebär attviktiga delar av den ekonomiska politiken inte går att förändra via väljarnasönskemål i val till nationella parlament. Vad väljarna än tycker så liggerpolitiken fast. För att genomföra en förändring måste alla länder vara överenssamtidigt, vilket självfallet gör det mycket svårt att få till stånd enförändring.På detta sätt har man i realiteten dragit undan viktiga delar av denekonomiska politiken från folkligt och demokratiskt avgörande. Detta ärockså själva syftet med centralbankskonstruktionen. Vare sig i val eller i denlöpande politiken ska väljare och folkvalda kunna påverka politikensutformning.Frågan om Riksbank har utvecklat i en särskildmotion till årets riksmöte.11 Minska klyftanAtt bekänna sig till och hylla demokratin som princip görs ochstundligen bland toppolitiker i och de andra EU-länderna.Samtidigt ser vi hur den politiska praktiken glider allt längre bort från dendemokratiska princip som man så högtidligt hyllar. Vissa statsvetaremenar att vi är på väg in i en era vilken kan benämnas sompostdemokratisk. Än kanske vi inte är där men menar attdet är hög tid att fatta beslut som väsentligt minskar klyftan mellan dendemokratiska retoriken och den mindre demokratiska praktiken.Stockholm den 4 oktober 2000Gudrun ()()()()()()()()()