mot · GO02Fi617 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Fi617av , Per (kd)Allmänna bidrag till kommuner1 Innehållsförteckning23 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om kommunsektorns behov av ökade statsbidrag på kort sikt.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en ändring av EU:s gemensamma mervärdesskatteregler ochaktualiserar denna fråga under ordförandeskap inom EU.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om regeringens och förhållande till den kommunalasjälvstyrelsen.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om avskaffat utförsäljningsstopp för kommunala bostadsföretag.15. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om kommunala bolag som konkurrerar på den privata marknaden.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om konkurrensutsättning och effektivitet inom vård och omsorg.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förändring av det kommunala utjämningssystemet.8. anvisar till anslag 91:1 Generellt statsbidrag till kommuner ochlandsting för 5 utöver vad regeringenföreslagit eller således 83 481 500 000 kr.9.1 Yrkande 4 hänvisat till BoU.4 Principiella utgångspunkterEtt samhälle byggs underifrån och uppåt i olika nivåer av gemenskaper.Det börjar med familjer och det civila samhällets övriga gemenskaper ochfortsätter med lokala och regionala politiska gemenskaper till den statliganivån. Därefter kommer internationella politiska organisationer ochsammanhang mellan länder, t.ex. EU och FN. Varje nivå är ägnad att lösauppgifter som inte på ett tillfredsställande sätt kan lösas på en lägre nivå.Varje gemenskapsnivå är således i första hand kompletterande till de lägreoch inte avsedda att ersätta eller beröva dem vare sig deras uppgifter ellerfrihet. Det ingår även i den subsidiära rollen att vid behov värnamedborgares rättigheter gentemot mellanliggande nivåer.De naturliga gemenskaperna motiverar en maktfördelning sinsemellan. Enfamilj har sina uppgifter och mål, som inte kommunen ska ta över. Familjenhar också rättigheter, som kommunen ska respektera. På samma sätt harkommunsektorn uppgifter och mål, som staten inte ska ta över. Kommunalarättigheter ska respekteras av staten, såsom de har erkänts av staten genom denkommunala självstyrelsen. I en kristdemokratisk vision av följersamhällets olika delar ett subsidiärt mönster. Kommunernas roll är att varasubsidiär (stödjande) i förhållande till gemenskaperna som bygger uppkommunen, landstingen/regioner i förhållande till gemenskaperna som byggerupp dem. Staten skall i sin tur vara subsidiär i sin relation till kommunernaochlandstingen/regionerna. Bestämmanderätten över sådant de såväl naturligt someffektivast kan sköta själva ska respekteras. Den logiska konsekvensen av dettaresonemang är en maktfördelning och uppgiftsfördelning enligtsubsidiaritetsprincipen. Bevisbördan ligger på t ex staten i förhållande tillkommunerna att motivera, varför staten skall bestämma i uppgifter som liggereller borde ligga på kommunerna. Ytterligare en logisk konsekvens är attregering och riksdag skapar en ekonomiskt stabil grund för den kommunalarespektive regionala självstyrelsen med legitima och stabila skattebaser, så attden kommunala sektorn med viktiga uppgifter som undervisning, äldreomsorg,sjukvård etc. blir mindre sårbar för konjunktursvängningar. Ett sätt att ökakommunernas skattebas är att avveckla den statliga fastighetsskatten och införaen fastighetsavgift, som ger kommunerna en stabil avgiftsbas ochsom garanterar fastighetsägarna samhällstjänster i form av gatuunderhåll,brandförsvar och annan service.5 Kommunerna och välfärdenVarje kommun, landsting och region är unik med starka och svaga sidor.Den grundlagsfästa självstyrelsen gör det möjligt att med god kännedomom lokala förutsättningar och behov utforma vård, omsorg och service förinvånarna på bästa sätt. Självstyrelsen tenderar dock att urholkas i takt medatt en övervältring av ansvar för såväl finansiering som verksamhet frånstat till kommun ökar. som sätter människan icentrum är en grundbult för att forma ett tryggt samhälle för alla. Därförmåste kommunsektorn ges möjlighet att verka i enlighet med denfrihetsidé, som det kommunala självstyret utgör.Vi kan konstatera att den socialdemokratiska regeringen under den senaredelen av använde kommunsektorn som budgetregulator, närsaneringspolitiken bedrevs. Till följd av successivt ökade allmännaegenavgifter har t ex kommunsektorns skatteintäkter minskat meddrygt 18 miljarder, eftersom egenavgifterna är avdragsgilla. somstatsbidragen urholkades hade skatteintäkterna en dålig utveckling. Till dettakom statliga reformer om ett ökat kommunalt ansvarstagande, som intefinansierats av staten enligt den tidigare knäsatta finansieringsprincipen.Kommuner och landsting har således mött långt större besparingskrav än vadsom enbart skulle ha blivit följden av den svaga utvecklingen av de egnaskatteintäkterna.Kommunsektorns skatteintäkter påverkas i hög grad avsysselsättningsutvecklingen i den privata sektorn. långsiktigatillväxtförutsättningar hade med all säkerhet varit mycket bättre, omregeringens politik inte ensidigt inriktats på budgetsanering och alltför litepåatt förbättra företagsklimatet. Den kraftiga tillväxten ledertillkraftigt ökade skatteintäkter, men riskerar att bli kortvarig, om intestrukturellareformer också vidtas. En fortsatt hög arbetslöshet avspeglar sig i sämreutvecklingsmöjligheter och höga kostnader för många kommuner.Den ekonomiska saneringspolitiken har således varit särskilttung för kommunsektorn. En starkt förändrad ålderssammansättning hardessutom inneburit väsentligt förändrade förutsättningar och behov inom dennasektor. De höga födelsetalen tillsammans med en ökadlivslängd och därmed fler äldre människor kräver ökade resurser. Det storaskattebortfallet på grund av egenavgifterna och de etappvisa återföringarna iform av ökade statliga bidrag har därför framtvingat ett stort förändrings- ochomstruktureringsarbete inom kommunsektorn, för att uppnå ekonomisk balans.Förändringskravet har medfört både negativa och positiva konsekvenser.Verksamheterna har ofta en hög effektivitet och god kvalitet, men samtidigtutnyttjas personalen ofta alltför hårt. I vissa fall erbjuder heller inteoffentligaarbetsgivare en miljö som ger stimulans och möjligheter till utveckling ochmedinflytande. har visat att en ökande andel avkommun- och landstingsanställda är sjukskrivna för psykiska besvär. Detta äroroväckande såväl ur den enskildes som ur samhällets perspektiv.Arbetsmotivation och arbetsglädje måste återställas.Mot bakgrund av dessa erfarenheter är det riktigt att stärka den kommunalasjälvstyrelsen och förbättra planeringsförutsättningarna genom att på kort siktöka de generella statsbidragen, inte öronmärka bidrag, och på lång sikt öka denkommunala sektorns möjlighet till självfinansiering genom ökat skatteunderlagoch en skatteväxling, där den statliga fastighetsbeskattningen omvandlas till enkommunal fastighetsavgift. budgetalternativ innebär attkommuner och landsting kommer att få i ytterligare resurserunder treårsperioden jämfört med regeringens förslag. I stället för dencentralstyrda skolsatsning som regeringen föreslår, vill vi dels uppnå enhöjning av de generella statsbidragen så att kommunerna själva kan bestämmaöver resurstillskottets användning, dels att tilldelningen tidsmässigt skiftasomså att kommunerna får ett ordentligt resurstillskott.6 Budgetpropositionen för år 20016.1 Återföring till kommunsektornI budgetpropositionen återför regeringen ytterligare en delresurser till kommunsektorn. Det kanske mest uppmärksammade avregeringens insatser inom detta område är de centralstyrda resurserna tillskolan på upp till5 miljarder kronor samt resurstillskottet till sjukvården på 9miljarder kronor . Dessa resursförstärkningar måstedock ses mot bakgrund av att kommunerna och landstingen, dvs. skola,vård och omsorg, drabbades, som redan nämnts, hårt av regeringensbudgetsanering. När regeringen nu mot bakgrund av återföringarnaförsöker skapa en ljus bild av kommunsektorn, vill vi erinra om att t exdemografiska förändringar och statlig övervältring av kostnadsansvarkraftigt förändrat kommunernas och landstingens ekonomiska läge.Fortfarande har dessutom ingen kompensation getts för de ökade åtagandensom skett exempelvis för assistansersättningen inom LSS. De 3,5 miljarderkronor kommunsektorn fick vid införandet kostar kommunerna ca 15miljarder kronor. har såväl skola som äldreomsorg expanderat.År 1993 fanns ca 850 000 skolbarn. är det över en miljon.Äldreomsorgen kommer med inverterade befolkningspyramid attleda till successivt växande åtaganden för kommunerna. Bara vården avungefär 120 000 demenssjuka kostar kommunerna ochlandstingen . Socialbidragen, som minskat med 1-1,5miljarder, har fortfarande en oroväckande hög andel bidragstagande, som bordebefunnit sig i arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller omfattats av ettheltäckande studiestödssystem. Även många studenter får socialbidrag för attklara uppehället.Meningen är enligt socialtjänstlagen att socialbidrag ska vara ett ytterstaskyddsnät och stå för ett tillfälligt ekonomiskt bistånd. Vid hög arbetslöshetövervältras emellertid statens kostnader på kommunerna, eftersom framför alltmånga långvarigt arbetslösa uppbär socialbidrag. I enstorstad som med socialbidragskostnader kring för1999 kan det röra sig om av bidragstagarna, som egentligen är ett statligtansvar.6.2 KommunkontosystemetKommunkontosystemets viktigaste syfte är att skapa konkurrensneutralitetmellan externt och internt upphandlad verksamhet. Systemet ersätter denmoms, som kommuner och landsting betalat vid val av externa tjänster istället för egen regi (ingående mervärdesskatt) inom icke-skattepliktigverksamhet som sjukvård, tandvård, social omsorg och utbildning,eftersom avdragsrätt följer momsplikten. finns det emellertidett antal stora problem som behöver åtgärdas, för att såväl offentlig somprivat verksamhet skall kunna bedrivas på lika villkor. Dessutom harsystemet med ett konto hos för kommunerna och ett förlandstingen kommit i ekonomisk obalans, vilket lett till en ackumuleradskuld hos kommunsektorn till staten. Obalansen kommer av attkommunsektorns uttag från kontona varit större än insättningarna.Naturligtvis är det otillfredsställande med ett system, där inbetalningarna ärbaserade på antalet invånare men uttaget på hur mycket som läggs ut somexterna tjänster i enskilda kommuner och landsting.Regeringen gör ett litet nummer av att det ackumulerade underskottet påkonton i tas över av staten. Det jämställs med ettresurstillskott. Problemet är att systemet är defekt, och eftersom regering ochriksdag ansvarar för de institutionella ramarna måste systemet åtgärdas.Annars hotas statens trovärdighet. Höjda avgifter inom kommunkontosystemetkan komma att äta upp de redan haussade resurstillskotten till kommuner ochlandsting, vilket lätt skulle kunna uppfattas som ett manipulativt drag avregeringen. Systemet måste helt enkelt ändras. En viktig väg för regeringen äratt verka för en ändring av EU:s gemensamma mervärdesskatteregler. En sådanändring skulle ge möjlighet att mervärdesskattebelägga nu skattebefriadeområden, vilket innebär avdragsrätt för ingående skatt. Denna fråga bör drivasinformellt redan under ordförandeskap inom EU.6.3 Går det så bra för ?Regeringens upprepade tal om att det går bra för har ännu intemärkts i någon större omfattning inom den samlade kommun- ochlandstingssektorn. Stora befolkningsförändringar såväl inom som mellankommuner och landsting har istället lett till kraftigt ökadeåtaganden som resurser dragits in av staten. hade av kommunerna, 180 av 289, ett negativt resultat före extraordinäraposter. För att klara balanskravet, om det hade gällt 1999, måste dettaåtgärdas . tycks innebära en klar förbättring, mensituationen är ändå bekymmersam för alltför många. För landstingen vardet enbart två som klarade kravet 1999. Under innevarande år är detytterligare tre eller fyra, men fortfarande en klar majoritet, som har storaproblem.Åtminstone ett par invändningar bör göras för att få en helhetsbild av detekonomiska läget inom kommunsektorn. Först och främst bör konstateras attbokslutsresultaten inte säger något om hur de gamla har det, om stressadeskolbarn känner lust att lära, om lärare gläds åt att få lära ut, om varförsjukskrivningarna fortfarande ökar eller om funktionshindrade får den hjälp dehar rätt till. Vidare bör noteras att det inte är samma resultatbegrepp somanvänds vid jämförelserna. När det gäller löneskatt på pensioner ochskatteintäkter har lämnat rekommendationer. Dessaär inte tvingande förrän om men praktiseras redan nu av en delkommuner medan andra inte gör det. Valet av redovisningsprincip bestämmersåledes om man klarar balanskravet eller ej.Att budgetar och jämförelser kan se olika ut visar även regeringensbudgetproposition för . Då prognostiserades de kraftigt ökadeskatteinkomsterna för kommunsektorn till , men vid ennärmare granskning var de inte alls så stora. Effekten av regeringensskattesänkningsförslag, de minskade avdragen mot kommunalskatten för denallmänna pensionsavgiften, på ingick i de av regeringenredovisade ökade skatteinkomsterna. Men denna del av skatteinkomstökningenreglerades enligt finansieringsprincipen genom en sänkning av det generellastatsbidraget med motsvarande belopp. Ytterligare ca av deökade skatteinkomsterna förklaras av att slutavräkningen av skattemedel från år1998 betalas ut . Den underliggande utvecklingen av skatteinkomsternaför kommunsektorn , ca , var alltsåinte mycket större än normalt vid en medelgod konjunktur. I reala termer varden till och med lägre än den skatteinkomstökning som skedde mellan 1994och 1995 som en följd av den kraftiga konjunkturuppgång somfyrpartiregeringen lämnade efter sig.6.4 Brott mot den kommunala självstyrelsenEn principiellt viktig invändning mot såväl satsningen på skolan som max-taxeförslaget, men även mot andra förslag vad gäller t ex begränsningar avkommunernas och landstingens frihet att förvalta sitt realkapital i form av tex bostäder och sjukhus, utgår ifrån den grundlagsfästa kommunalasjälvstyrelsen. Specialdestinerade statsbidrag och diktat om vad kommuneroch landsting får göra eller inte får göra, är direkta brott mot intentionenbakom den kommunala självstyrelsen. Enbart genom undanglidandetolkningar kan den nuvarande majoriteten gång på gång nonchalera dennagrundläggande maktfördelningsprincip. Ledningen inom t exKommunförbundet, med den socialdemokratiske ordföranden i spetsen, tycker att det är "trist att ständigt behöva påtalabetydelsen av generella statsbidrag". Bakom de starka men diplomatiskaformuleringarna finns uppenbarligen en besvikelse och uppgivenhet överden socialistiska majoritetens sätt att vilja detaljstyra vad statsbidragen tillkommuner och landsting skall användas till. Vi menar att det är ettuppenbart brott mot den kommunala självstyrelsen och vill snarare minskakommunernas och landstingens ekonomiska beroende av staten genom att1) öka den kommunala skattebasen genom skatteväxling, 2) respektera denkommunala självstyrelsen med såväl lagstiftning som statsbidrag samt 3)förstärka skatteintäkterna genom en radikalt annorlunda näringspolitik.6.5 Underfinansierat "maxtaxeförslag"Den underfinansierade maxtaxan inom förskolan, som ska realiseras 2002efter helomvändning i frågan, är inte bara ytterligare ett sättatt med ekonomiska medel söka styra barnfamiljernas val av barnomsorg.Den kan också tvinga kommunerna att prioritera bort annan angelägenverksamhet för att finansiera det socialdemokratiska vallöftet. Regeringenhar avsatt och för 2003för allmän förskola, rätt till förskola för barn till arbetslösa och maxtaxainom förskola och skolbarnsomsorg inklusive den s.k. kvalitetssäkringen,varav är för maxtaxan.Förutom att reformen är ett brott mot den kommunala självstyrelsen ochförmodligen mot den av staten knäsatta finansieringsprincipen innebär denenligt beräkningar som gjorts av omkring 1,5-2miljarder kronor i merkostnad för kommunerna utöver regeringens belopp.Vidare bör den socialdemokratiska regeringens motiv för den s.k.kvalitetssäkring som endast utgår till de kommuner som inför maxtaxan starktifrågasättas. Dels anser således inte Socialdemokraterna att alla barn iförskolaär i behov av ökade resurser utan bara de som väljer det som staten bestämt,dels riskerar dessa pengar att användas för att kommunerna ska klara enbibehållen kvalitet när maxtaxan minskar kommunernas inkomster.Kristdemokraterna avvisar regeringens planer på en statligt bestämd maxtaxaoch föreslår i stället en familjepolitik för ökad mångfald och valfrihet inombarnomsorgen.7 Vård och omsorg"Att åldras med livet i behåll" är ett önskemål som delas av mångamänniskor. Principen om alla människors lika och okränkbara värdeinnebär att våra önskemål när det gäller var vi vill bo när vi behöver vårdoch omsorg, vem som skall utföra den och på vilket sätt vi vill ha hjälpen,skall kunna tillgodoses. Att klara värdiga villkor inom vården även närlivslängden ökar och antalet äldre blir fler borde vara en positiv utmaningför kommunsektorn. Men enligt regeringens skrivelse 1999/2000:102Utvecklingen inom den kommunala sektorn, brister det här inomkommunsektorn på flera punkter. En av flera orsaker är otillräckligaekonomiska resurser.Långtidsutredningen, Äldreberedningen och HSU 2000 är tre utredningarsom gemensamt visar att kommuner och landsting behöver rejält förstärktaresurser för att klara framtidens behov. kan konstateras att helavårdområdet har genomgått en stor strukturomvandling som medfört enförändrad arbetsfördelning mellan kommuner och landsting sombehoven ökar. Genom ädelreformen gavs kommunerna ansvar för omsorgenom de äldre, senare även för funktionshindrade och psykiskt sjuka inom denöppna vården. Landstingen har kvar ett delansvar för den öppna vården genomprimärvård och läkarinsatser i särskilda boenden. De brister som funnits ivårdkedjan mellan huvudmännen har förbättrats, men ändå finns mycket kvaratt göra för att klara en trygg och stabil vårdkedja för alla.Kristdemokraterna har agerat för tydliga utfästelser tillmedborgarna om vad de har rätt att förvänta sig. Värdighetsgaranti för vårdenär ett uttryck för denna form av trygghetskontrakt och har genomkristdemokratiska kommun- och landstingspolitiker runt om i landet införts iflera kommuner, landsting och regioner.Bristen på vårdplatser tvingar landstingen att till omvårdnad föraöver svårt sjuka människor i uppenbart behov av sjukhusvård somkommunerna saknar praktiska förutsättningar att klara av. Underbemanningenoch bristen på medicinsk kompetens inom äldrevården förvärrar situationen. Påde återstående sjukhusplatserna samlas de mest vårdbehövande patienterna,vilket kräver ökad och inte minskad bemanning, förlängda och inte förkortademedelvårdtider.Antalet vårdplatser på sjukhusen har reducerats så mycket att det blirstörningar i patientflödet och flera kliniker påverkas. Den drastiskaminskningen av antalet vårdplatser har inte heller blivit kompenserad genom enmotsvarande utbyggnad av sjukhem, ålderdomshem eller av hemtjänsten.Därför bör inriktningen vara att skapa 20.000 nyavårdplatser. Dessa vårdplatser bör främst gälla de vårdformer där behoven avsjukvård och omvårdnad är störst, d v s vård av svårt och långvarigt sjuka ochäldre.De resurser som finns till kommunsektorns förfogande de närmaste årenkommer inte att räcka till för att kapa de långa vårdköerna, tillgodose behovenav äldreläkare med geriatrisk och psykiatrisk kompetens, hållautbyggnadstakten för äldreboenden och gruppboenden av olika slag eller att getillräckligt stöd till människor med psykisk ohälsa. Vidare är det intetillfredsställande att avgifterna för äldreomsorg skiljer så mycket mellan olikakommuner. Avgiften och det s.k. förbehållsbeloppet ska vara så konstruerat kan bo kvar och ha en hygglig levnadsstandard även när makan/makenflyttat till ett äldreboende. är det förmodligen få människor som kräverinkomstrelaterad taxa inom landstingen.Andra slags insatser som inte biståndsbedöms av kommunens socialtjänstutan kan efterfrågas fritt bör också vara på en rimlig nivå. Ett införande avKristdemokraternas förslag med skattereduktion för hushållstjänster skulle idetta sammanhang vara av stor betydelse för människor som behöver visshjälp. För att klara både vårdens direkta behov och möjliggöra för kommunernaatt införa en slags enhetstaxa för äldreomsorgen krävs ett tillskott av resursertill kommunsektorn. De medel som står till kommunsektorns förfogande denärmaste åren räcker inte. Därför behövs enligt ett tillskottför att uppnå värdiga villkor inom vård och omsorg.7.1 Läkemedel och högkostnadsskyddLäkemedlens roll i hälso- och sjukvården har utvecklats mycket starkt ochbidragit till snabb och effektiv läkning och lindring för storapatientgrupper. Kostnaderna för läkemedel har ökatkraftigt. Den snabba kostnadsutvecklingen har lett till att man i debattenhävdar att det förekommer överförbrukning av läkemedel, att systemet försubventionering av läkemedel inte är kostnadseffektivt osv. Det finns ocksåuppgifter som visar att det är stora geografiska skillnader i förskrivning ochnyttjande av flera nya läkemedel. Förskrivningsrätten för läkare harifrågasatts liksom förfarandet vid godkännande samt prissättningen. Imånga landsting försöker man via överenskommelser öka användningen avgenerica, dvs. kopior av etablerade kända preparat med lägre kostnader.Det har i flera studier även dokumenterats att billiga och av patent intelängre skyddade läkemedel kan ha god och ibland lika god påvisbar effektsom nya, betydligt dyrare medel. Med en mer allmän tillämpning av redankända hälsoekonomiska modeller skulle sådana jämförelser kunna leda tillbättre val av läkemedel för såväl patient som vårdgivare. måstebehovet av fortsatt forskning och utveckling tillgodoses.En del av läkemedelsdebatten har gällt patienternas egenavgift i systemet.På några få år har den höjts kraftigt. Riskerna för att patienter avstår frånatt taut ordinerade läkemedel kan därmed ha ökat. har därförröstat emot den senast genomförda höjningen av egenavgiften ihögkostnadsskyddet för läkemedel. kan konstateras att aviseringenav höjda högkostnadsskydd sannolikt lett till hamstringsliknande inköp införhöjningen av egenavgiften.Av vårdens resursfördelning har en omfördelning skett till en starkt ökandeandel av läkemedel. Ökningen av kostnaderna för staten och landstingen harsuccessivt ökat för att hamna på . och staten preliminärt kommit överens om enöverföring av kostnadsansvaret för förmånssystemet för läkemedel. På grundav den kraftiga kostnadsutvecklingen har staten tillsatt en utredning, för attfåbättre kontroll. slutliga ställningstagande till överföringenav finansieringsansvaret från staten till landsting/region kan inte ske förrändenna översyn redovisat sina resultat.Orsakerna till den ökade konsumtionen av läkemedel är givetvis flera, menleder ändå fram till den angelägna frågan om läkemedel fortsättningsvis kaninta en så framträdande särställning vid fördelningen av vårdens resurser.Svaret är 'ja', om löftet om den medicinska nyttan infrias. Detta leder tilluppfattningen att en förstärkning av hela vård- och omsorgssektorns resursnivåär viktig för att kunna ta till vara såväl läkemedel som andra insatser tillgagnför patienten. Vi kan inte riskera att läkemedel ekonomiskt tränger ut andradelar av vård och omsorg. Detta kräver att huvudmännen fortsätter effektiviseraverksamheterna, där så är möjligt. Arbetet inom och medläkemedelskommittéerna bör således väga tungt.I har vi haft ett s.k. högkostnadsskydd för avgifter isjukvården. Utgångspunkten för högkostnadsskyddet är att ingen avekonomiska skäl skall tvingas avstå vård och behandling.