mot · GO02U623 · 2000-10-05 00:00:00 — Enövernationell gemensam lagstiftning som skall beslutas av134 WTO-medlemmar - länder som befinner sig på olikautvecklingsnivåer - vore inte rimlig.En annan möjlighet är att ta fasta på den spontana konvergens avstandarder och specifikationer som uppstår på en fri marknad. Det har t.ex.inte krävts några statliga kommissioner eller multilaterala konferenser för attkomma överens om en global programspråksstandard för datorer. Trotsavsaknaden av enhetliga standarder kan de flesta datorer runt om i världenproblemfritt kommunicera med varandra. En process som skall ta framlagstiftade standarder löper alltid risken att bli föremål för improduktivsträvan att ta till vara sitt egenintresse, s.k. rent-seeking, och bör därföranvändas med försiktighet. Det krävs en noggrann analys, i varje enskilt fall,om det konkurrenshämmande ingrepp det innebär att lagstifta om standarderuppvägs av den konkurrensfrämjande effekt en gemensam standard har fördem som omfattas av den. Det finns dessutom en påtaglig risk att en lagstiftadstandard snabbt kan bli föråldrad.UtländskadirektinvesteringarU-världens problem är inte att man har för många utan för fådirektinvesteringar. Kortsiktiga placeringar, ellerinvesteringar i råvaruutvinning, förekommer i de flesta fall,även där de marknadsekonomiska institutionerna ochlagstyret är relativt svagt utvecklade. Långsiktigadirektinvesteringar på goda affärsmässiga grunder är merberoende av marknadsekonomiska institutioner ochförutsägbarhet i statsmaktens agerande. Demokrati, enfungerande rättsstat med korruptionsbekämpning och skyddför mänskliga rättigheter är sådana stabila institutioner sombefrämjar utländska investeringar. Detta innebär också attdet främsta hindret mot utveckling i flera länder är den egnaregimen, tyvärr alltför ofta understödd av andra ländersförlegade biståndspolitik.Ett avtal inom ramen för WTO som bygger på icke-diskriminering, d.v.s.att utländska investeringar skall behandlas på samma sätt som inhemska, kanreducera osäkerheten. Därmed underlättas kapitalöverföring, och samtidigtockså kunskapsöverföring och utvecklingskraft, till . Att den rikavärlden fungerar som exportör av investeringskapital och att u-världen ärnettoimportör är naturligt i en snabb utvecklingsprocess. Det handlar främstom i-världens pensionskapital som därigenom bättre säkrar framtidapensioner genom att bidra till utvecklingen i tredje världen. Frihandel ochinvesteringar är den viktigaste insats som den rika världen kan erbjuda defattiga länderna. Det är därför särskilt viktigt att inte acceptera dolda hindersom de miljö- och arbetsmiljöklausuler, som konkurrenssvaga branscher iväst så ofta begär, vare sig i handelsavtal eller i avtal omdirektinvesteringar.Det är - med undantag av direkta av FN beslutade sanktioner - aldrig rimligtatt strypa exportmöjligheterna för fattiga länder.Direktinvesteringarna är av särskilt hög kvalitet, eftersom det handlar omprivata investeringar gjorda efter individuell riskbedömning. Krisen iSydostasien har visat att volymen direktinvesteringar har berörts marginellt,medan banklån och portföljinvesteringar har genomgått betydandeförändringar.Det största problemet är ofta olika typer av statsstyrd upplåning, antingengenom att statsmakten direkt lånar upp pengar till investeringar eller genommer eller mindre diskreta signaler från statsmakten till den privata sektorn omvilka lån som bör tas respektive beviljas. Erfarenheten från ochLatinamerika visar att denna typ av investeringar ger sämre resultat och oftaleder till en osund koppling mellan det inhemska näringslivet ochstatsmakten.Roten till problemen i har inte varit för mycket marknadsekonomiutan tvärtom för lite. Brist på transparens har tillåtit staten att blandasammansin roll som lagstiftare och övervakare av spelreglerna med aktörens roll,antingen direkt genom statsägda företag, eller indirekt genom att presidenter,ministrar eller regeringspartier äger företag och banker, eller genomen incitamentstruktur i förhållandet stat-näringsliv som gynnar ett visstagerande.Fria kapitalrörelser - nejtill "Tobintull"Ett fritt kapitalflöde och frånvaro av valutaregleringarfungerar som ett kraftfullt signalsystem vad avser brister iden egna ekonomin. Att skylla bristerna på de friakapitalrörelserna är att angripa symptomen i stället för debakomliggande problemen. Det är mot den bakgrundenglädjande att de flesta länder har dragit korrekta slutsatser avden ekonomiska utvecklingen. En utveckling mot ökadtransparens, öppenhet och reformer av statsmaktensagerande främjas. Endast två länder har reagerat på denfinansiella oron genom att försöka avskärma sig frånomvärlden genom att återinföra valutaregleringar: Rysslandoch . Det senare landet har för övrigt påbörjat enviss avreglering av återregleringen!Eftersom multilaterala spelregler är viktigast för de svagaste parternainnebär sådana förbättrade möjligheter för små och svaga att görasina rättigheter gällande gentemot starka investerare.Fria kapitalflöden är också avgörande för de svagare länderna. Engrundförutsättning för investeringar är, som tidigare nämnts, förutsebarhetoch grundläggande marknadsekonomiska institutioner. För att det friakapitalet skall nå länderna krävs dessutom att ekonomierna är sunda ochvälskötta. I detta inbegrips att staten inte äger eller på ett otillbörligt sätt styrde finansiella institutionerna i landet. I stället måste starkarekontrollfunktioner i form av en finansinspektion eller motsvarande etableras.Det är framför allt de svagare som har att vinna på att kapitalutan onödiga regleringar kan flyttas på den internationella marknaden - helalandet drar nytta av de investeringar som söker sig dit. När regleringarnaminskas eller försvinner leder detta till kraftigt ökade strömmar av kapitaltillu-länderna. Därför är det också viktigt att planer på så kallad Tobinskatt medkraft avvisas. Det handlar inte om skatt utan om en slags tull på vissakapitalrörelser över gränser till . Bördan av en sådan tull kommer attbäras av den svagare parten, i detta fallet u-länderna.KorruptionKorruption utgör ett avsevärt hinder för såväl detinternationella som det inhemska handelsutbytet. Enkorrumperad och inkompetent statsmakt utgör ofta detpåtagligaste hindret för ett lands välståndsutveckling. Det ärdärför angeläget att bl.a. inom ramen för WTO anta etiskaregler för att bekämpa korruption. Genomkorruptionsbekämpning, bättre fungerande marknad, ett ökatkonkurrenstryck och en renodling av statsmaktensövervakande funktion förbättras villkoren framförallt för desmå företag som har svårt att fungera i ett korrumperatsystem.Korruption undergräver också internationella regler omkonkurrensneutralitet, vilket försvårar strävan till regionalt samarbete. Reglertill skydd mot deponering av farligt avfall kringgås inte sällan av korruptaförvaltningar. Korruption utgör också ett hot mot hälsa och miljö.Frågan om korruption är inte bara kopplad till den internationella handeln.Den berör också det mer traditionella biståndet. Biståndsgivarna har ettansvar att inte hålla korrumperade regimer under armarna. I de länder därregeringen utgör det största hindret för det egna folkets utveckling och engenuin vilja att genomföra reformer saknas, bör i möjligaste mån biståndet istället kanaliseras genom ideella organisationer. Erfarenheten visar att biståndtill en utvecklingsfientlig regering gör ett land fattigare. Bistånd frånSverigeoch EU skall inte ges till korrumperade statsmakter som hindrar sina folksutveckling.FNFN skapades för att försvara och utveckla människans frihetoch värdighet. , efter det slut, och på tröskelntill ett nytt millennium är möjligheterna oändligt större attsäkra frihet, fred och välstånd. Därför behövs mer ännågonsin ett FN som är relevant och effektivt. FN börfokusera på de uppgifter som FN bäst kan lösa.Ofta förknippas FN med fredsbevarande operationer och humanitära hjälp-insatser. Men FN:s verksamhetsfält är betydligt större. Inte minst är detviktigt att betona FN:s roll för att stärka den internationella rätten. FN harspelat en nyckelroll för att stoppa spridningen av massförstörelsevapen ochhar framgångsrikt verkat för att främja demokrati och mänskliga rättigheter.FN:s säkerhetsråd har ansvaret för internationell fred och säkerhet. MenFN:s förmåga att förebygga kriser och krig, bevara freden, lösa konfliktereller tvinga fram fredliga förhållanden måste stärkas. Erfarenheterna frånKosovo och visar att det finns situationer där rådet inte förmåttagera. Det viktigaste är nu att stärka säkerhetsrådets förmåga att fatta beslut.Inte minst i det krigshärjade behövs det mer än någonsin ett starkt FN.Sverige måste tillsammans med andra länder kunna ställa tillräckligaresurser till FN:s förfogande för förebyggande, fredsbevarande ochfredsframtvingande insatser. Risken är påtaglig att resursbas nuurgröps till följd av det senaste försvarsbeslutet.Det internationella regelsystemet för handel, finanser och investeringarbehöver förstärkas. Inte minst viktigt är det att få bort de tullhinder som rikaländer fortfarande har kvar för import från fattigare länder. Det behövs ocksåett multilateralt regelsystem för investeringar. WTO, IMF och Världsbankenhar avgörande betydelse.När det gäller att utrota massfattigdomen har också FN en viktig roll.Förutom goda regelsystem för handel, investeringar och finansiellatransaktioner kan FN:s olika specialorgan bidra. WHO -- kan t.ex. få en betydligt starkare roll för attgemensamt bekämpa smittsamma sjukdomar. Ett system för att tillförsäkraockså fattiga länders tillgång till avancerade läkemedel är en prioriteraduppgift.Slutligen är det viktigt att samtliga medlemsstater betalar sina fullamedlemsavgifter till FN. Generalsekreterare strävan att skapa ettmer relevant och kraftfullt FN förtjänar fulla stöd.Stockholm den 27 september 2000Bo Lundgren ()Per ()()()()()()()()()()()Per ()