mot · GO02So299 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So299av Heister, ()Valfrihet och inflytande för handikappadeFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om den nationella handlingsplanen för handikappolitiken.2. begär att regeringen lägger fram förslag till sådan ändring avLSS att det ekonomiska ansvaret för assistansersättning återgår till staten.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om förbättringar för de funktionshindrade.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om möjligheten att välja skola och utbildning.15. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om handikappanpassning av byggnader m.m26. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att stärka individens rättsliga ställning.37. begär att regeringen lägger fram förslag om ekonomiskkompensation till den enskilde vid kommunalt domstolstrots.38. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om bidrag till handikapporganisationer.9. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om samordning vid rehabilitering.10. begär att regeringen lägger fram förslag om införande av enhjälpmedelsgaranti.11.1Yrkande 4 hänvisat till UbU.2Yrkande 5 hänvisat till BoU.3Yrkandena 6 och 7 hänvisade till KU.InledningMänniskor med funktionshinder är individer med varierade ochsärpräglade behov och önskemål. Därför måste också insatser och stöd tillfunktionshindrade utföras individuellt. Det var den bärande tanken bakomden handikappreform som infördes av enmoderatledd regering. Byggstenarna var valfrihet, självbestämmande ochintegritet. Stödet riktades direkt till enskilda människor, i stället för att gåomvägen över kommunen.Att möjliggöra för handikappade att så långt som möjligt delta i detvanliga samhällslivet är inte bara en fråga för kommunerna, utan ettgemensamt ansvar för oss alla. Det ligger också i allas intresse att ävenhandikappade får möjlighet att vara med, inte minst i familjelivet, arbetslivet,media och den offentliga debatten.Den socialdemokratiska regeringen har dock fört en politik som försvagatde funktionshindrades ställning och inflytande. Steg för steg har man urholkatden valfrihetsinriktade handikappreformen. Den socialdemokratiskahandikappolitiken bygger på storskaliga lösningar som alla handikappade -oavsett egna önskemål - förväntas anpassa sig till.Kommunerna har t.ex. fått ökat ansvar för stödet till de handikappade. Iriksdagen påpekade vi moderater att det fanns en uppenbar risk att enskildafunktionshindrade skulle hamna i kläm mellan och deenskilda kommunerna. Farhågorna avfärdades, men det går att konstateraatt de i högsta grad var välgrundade. Runt om i landet drabbas inte minst barnoch ungdomar som har funktionshinder av att det nu finns två olikahuvudmän som ansvarar för stödet.Många kommuner lever dessutom inte upp till de lagstadgade rättighetersom finns för de funktionshindrade; ett växande antal fall visar till och medatt många kommuner inte ens rättar sig efter domstolsbeslut påhandikappområdet. En förklaring är att kommunerna inte kompenserades förden ökade kostnaden när ansvaret överfördes till dem.Det är sammanfattningsvis en klar kontrast mellan Socialdemokraternasständigt vackra ord när det gäller de funktionshindrade - senast manifesterad iden nationella handlingsplanen för handikappolitiken - och den bistraverklighet som allt fler handikappade upplever just på grund av deförsämringar som Socialdemokraterna genomfört de senaste åren.Den nationella handlingsplanen en besvikelseSammantaget satsar stat, kommuner och landsting uppemot 45 miljarderkronor på olika former av stöd till funktionshindrade. Enligt ensammanställning av över anslag som riktasdirekt till funktionshindrade eller avser verksamheter som rör dennagrupp uppgår det statliga stödet till för år 2000.Kostnaderna för kommunernas insatser för personer med funktionshinderbedöms uppgå till sammanlagt inklusive boende.Därav avsåg större delen () kostnader för insatser enligt LSSoch . Vad gäller landstingens kostnader för insatser tillfunktionshindrade finns fortfarande bristfälliga uppgifter.Det delade ansvaret för de handikappade medför tyvärr att de offentligasatsningarna inte alltid är effektivt samordnade, vilket medför brister ivälfärden. För många individer som är i behov av stöd leder det dessutom tillatt man måste ha kontakt med många tjänstemän på många olikamyndigheter; kommunen, och bara för attnämna några.Inte minst därför vore det bra med ett samlat grepp för att förbättrahandikappolitiken. Men regeringens handlingsplan för handikappolitiken -som presenterades - har uppenbara brister och är på fleraviktiga punkter oklar. Allmänna deklarationer om att stärkafunktionshindrades ställning och om att handikapperspektivet skallgenomsyra alla samhällssektorer följs inte upp av några förslag till konkretaåtgärder.I stället för konkreta förbättringar av det offentliga stödet till dehandikappade försöker regeringen sätta upp mål för vad andra - d.v.s.kommuner och privata företag - skall göra. Socialdemokraterna försöker pådetta sätt skyla över det faktum att de inte prioriterar de handikappade.Försämrade villkor för personlig assistansVi är inte minst besvikna över att propositionen om nationellhandlingsplan inte innehöll några förbättringar av rätten till personligassistans. Just den personliga assistansen har mycket väl tydliggjort denenskilde handikappades eget inflytande och rättigheter.I propositionen togs tyvärr heller inte några steg för att föra ut övriga delarav stödet bättre till de direkt berörda eller för att öka valfriheten. LSS gerutöver den personliga assistansen rätt till tio särskilda insatser som tillexempel avlösar- och ledsagarservice, rådgivning och annat personligt stöd,bostäder med särskild service samt daglig sysselsättning.Det totala antalet personer som får stöd enligt LSS har skattats till omkring50.000 personer. Omkring en tredjedel av alla beviljade insatser enligt LSSgäller barn och ungdomar upp till . fanns totalt cirka 30.000personliga assistenter i . Cirka 17.200 assistenter fanns i kommunernaoch 11.200 assistenter i företag och kooperativ. Därtill beräknas 1.000-2.000assistenter ha anställningsavtal med ersättningsberättigade som självaadministrerar assistansen.Av dessa siffror framgår inte minst att valfriheten verkligen har fåttfotfäste och inte bara finns "på papperet". Men även om utvecklingen i mångaavseenden har varit positiv så finns ändå betydande hot mot valfriheten. Denhandikappreform som genomfördes av den borgerliga regeringen innebar attsvårt funktionshindrade personers rätt till assistans garanterades av staten.Efter de senaste årens försämringar ställs funktionshindrades rätt tillassistansmot - och jämförs med - andra gruppers behov i den kommunala budgeten.Följden av förändringarna har bl.a. varit att inställningen tillfunktionshindrades rättigheter blivit mera negativ bland politiker ochhandläggare i kommunerna. På sina håll framställs LSS som en "gökunge" ikommunernas sociala budget, ett åtagande som tränger ut andra viktigabehov, och funktionshindrade med stora assistansbehov uppfattas t.o.m. somprivilegierade i förhållande till andra grupper i samhället.I den dagliga verksamheten i kommunerna hänvisas ofta till ökningen avantalet funktionshindrade med rätt till assistans när brister inomäldreomsorgen påtalas. På motsvarande sätt ställs funktionshindrade eleverskrav på stöd och assistans i skolan mot det allmänna behovet av skolpersonaletc.Moderaternas förslag om förbättringar för defunktionshindradeMålet med assistansersättningen - att underlätta för funktionshindrade attintegreras i samhället - får enligt vår uppfattning inte på detta sätt ställasmot andra behov i kommunernas budget. Det kan i och för sig finnas falldär vårdbehovet är så omfattande att det uppenbarligen finns andra ochbättre vårdlösningar än genom personlig assistans.I dessa fall kan det offentligas betalningsansvar - t.ex. för dubbleradeassistenter på heldygnsbasis - förefalla orimligt långtgående och därigenomundergräva allmänhetens och inte minst lokala politikers uppslutning bakomassistansreformen. Vi moderater motsätter oss därför inte alternativalösningar på särskilt stora vårdbehov.Tyngdpunkten i den personliga assistansen måste - om reformenlångsiktigt skall kunna försvaras i tider av ökande behov t.ex. inomäldreomsorgen samt tilltagande svårigheter i personalrekryteringen - ligga påett personligt stöd i vardagslivet utanför bostaden. Tyngdpunkten kan inteligga på enklare vård- och stödinsatser i hemmen som ofta skulle kunna lösaslika bra eller t.o.m. bättre t.ex. inom ramen för ett handikappanpassatgruppboende.För att garantera den enskildes rätt till assistans har vi moderater föreslagitatt hela det ekonomiska ansvaret för assistansersättningen skall återgå tillstaten. Regeringen har i stället föreslagit att ett utjämningssystem skallinrättas för att avlasta de kommuner som har särskilt höga kostnader förpersonlig assistans. Vi moderater säger nej till ett sådant utjämningssystem.Vi anser att problemen kunde lösas på ett mycket bättre sätt om detekonomiska ansvaret för assistansersättningen återgick till staten.Vidare anser vi allmänt att den personliga assistansen är så pass hårtreglerad att den inte bör finansieras med kommunalskattemedel och generellastatsbidrag. Ett system där staten i princip fattar alla viktiga beslutsamtidigtsom kommunerna får betala är i sig problematiskt ur en demokratisksynvinkel och leder till frågor om vilken innebörd regeringen vill gebegreppet självstyrelse.En uppenbar risk med ett utjämningssystem är också att kommunernaunder skulle inrikta sin verksamhet på att förändrabidragssystemet, istället för att åstadkomma en bra och effektiv verksamhet.De konkreta förslag som funnits har dessutom premierat kommuner med enhög kostnadsnivå och därigenom uppmuntrat till "kreativ bokföring" och fuskute i kommunerna.Vi har drivit frågan att personer som fyller skall fåfortsatt rätt till personlig assistans även efter att pensionsåldern uppnåtts.Vivälkomnar att regeringen nu - av tillkännagivanden frånriksdagen i denna fråga - föreslagit att en sådan rätt införs. Det är ett steg irätt riktning, om än litet och senkommet.Vi anser dock även att schabloniseringen av ersättningen skall slopas ochreglerna kring densamma i princip skall återgå till vad som gällde före den 1september 1997. Vi anser också att rätten till personlig assistans under skoltidoch vid vistelse på dagcenter etc. skall återinföras.LSS behöver också vidareutvecklas för att de funktionshindrade igörligaste mån skall få likvärdiga betingelser som andra samhällsmedborgare.Rätten till föräldraskap fastslås i , som hargodkänt.I den proposition som låg till grund för LSS fördes ett resonemang om attföra in ett femte kriterium, nämligen rätten till föräldraskap. Då detta ansågsvara en komplicerad fråga aviserade den dåvarande regeringen att man villeåterkomma till i denna fråga. Tyvärr har så inte kunnat ske menfrågan är fortfarande aktuell.Om unga funktionshindrade skall ges möjlighet att bilda familj och leva påsamma villkor som icke funktionshindrade, måste LSS/stärkas vadgäller föräldraskapet.Därför bör det övervägas att ett femte kriterium läggs till som innebär attutifrån de behov som föräldraskapet genererar skall även dessa tillgodoräknassom grundläggande behov.Detta är dock en, som redan tidigare påpekats, komplicerad fråga, varfören noggrann beredning bör göras så att inte tillägget påverkar annan, förfrågan, relevant lagstiftning.Vidare föreslår vi ett särskilt bostadsstöd till funktionshindrade på 100miljoner kronor. Kortfattat kan här nämnas att vi anser det orimligt attfunktionshindrade skall tvingas söka socialbidrag för att kunna bo kvar i sinahandikappanpassade lägenheter. Vid avslag på bidragsansökan kan för övrigtresultatet bli att den handikappade måste flytta till en mindre bostad som inteuppfyller kraven på anpassning med allt vad det innebär av ökathjälpberoende och minskad självständighet.Vi föreslår slutligen - i avvaktan på mera permanenta förbättringar - ettsärskilt stimulansbidrag till kommunerna för att dessa mer aktivt skall kunnaarbeta med psykiskt funktionshindrade, som ofta försummas. Dennärmare bakgrunden till detta förslag framgår av vår motion 2000/01:So5 avChris Heister m.fl. (m) med anledning av regeringens proposition1999/2000:149 om nationell handlingsplan för sjukvården.Att kunna välja skola och utbildningVi moderater anser att stödet till de handikappade behöver förstärkas.Men det behöver också avregleras och göras mera individanpassat. Vårutgångspunkt är att funktionshindrade i minst lika hög grad som andramänniskor själva kan bedöma vilken verksamhet som bäst tillgodoserderas behov. Inte minst gäller det utbildning och kompetensutveckling.Möjligheten att välja skola är särskilt viktig för personer med särskildabehov. Den socialdemokratiska politik som förs på olika nivåer i svensktutbildningsväsende får på negativa konsekvenser även förfunktionshindrades möjligheter att delta i arbetslivet.Allt fler unga funktionshindrade vill få chansen att visa att de kan klara avavancerade arbeten, trots t.ex. en syn- eller hörselskada eller trots att de ärrullstolsburna. Inte minst IT-utvecklingen har banat väg för den utvecklingen.Nya möjligheter öppnar sig här i en rask takt. Genom de olikamjukvaruprogram som finns har särskilt unga funktionshindrade givitsmöjlighet till ett rikare fritidsliv som även nya arbetsmöjligheterharöppnat sig.Vi ser beslutet att lägga ned - en skola för multihandikappadebarn - inte bara som ett hårt slag mot de barn och ungdomar som drabbas,utan också som ett lågvattenmärke när det gäller synen på alla elevers rätt attvälja skola.Vi har den principiella uppfattningen att alla skolor så långt möjligt skallvara utformade så, att elever med särskilda behov inte utestängs. Vi anserdock inte att målsättningar om integration och anpassning av den vanligaskolan skall innebära att skolor som t.ex. - med den kompetenssom byggts upp där -tvingas stänga igen. Specialskolor skalläven vara ett alternativ för de elever som anser att dessa bättrekantillgodose deras särskilda behov.Om valfrihet inom t.ex. skolan skall kunna bli verklighet, förutsätts ävenatt kommuner som satsat på t.ex. vårdhem, skolor och boendeformer - somlockar även människor från andra kommuner - inte drabbas av orimligakostnader. Detta kan bli fallet eftersom betalningsansvaret styrs avbosättningsort, som vissa vårdformer förutsätter att bosättningsortenändras.Om dessa problem inte belyses och löses på ett tillfredsställande sätt såförblir de enskilda som vill utnyttja vårdhem och boendeformer i andrakommuner - liksom deras hemkommuner - utlämnade till andra kommunerseller statliga bidragsgivares välvilja och godtycke.Mot den bakgrunden bör regeringen återkomma till med förslagsom säkrar att även de som får hjälp enligt LSS garanteras reella möjligheteratt - med bibehållet finansieringsansvar för hemkommunen - söka boendeoch vårdformer på andra sidan kommungränsen. De förslag som under hösten2000 har lagts fram på området är enligt vår bedömning inte tillräckliga.Handikappanpassning av byggnader m.m.I regeringens handlingsplan för handikappolitiken var det uttalade måletatt hela skall vara handikappanpassat. Anpassningenskall omfatta bostäder och offentliga byggnader, men också arbetsplatser,kommunikationsmedel, gator och affärer, d.v.s. lokaler och platser ditallmänheten har tillträde.Regeringen har framställt det som om deras politik på detta område skullevara mycket banbrytande. De första bestämmelserna om tillgänglighet förfunktionshindrade infördes emellertid i lag . I praktiken handlarregeringens förslag vad beträffar ny- och ombyggnader om att rätta tillbrister i implementeringen av den redan antagna handikappolitiken än om attföreslå några egentliga förbättringar.Vi välkomnar att regeringen nu avser låta förtydliga redanbefintliga regler angående handikappanpassning. Därigenom ställer vi ossockså bakom merparten av alla åtgärder som på olika håll vidtas för atthandikappanpassa . Däremot vänder vi oss emot att kravenfortsättningsvis skall gälla även äldre och redan befintlig bebyggelse, d.v.s.retroaktivt.Förslag om retroaktiva åtgärder på plan- och byggområdet kommer iproposition . Det är således inte möjligt att redan nu fulltut bedöma förslaget. En möjlighet till undantag skall enligt uppgift finnas förmindre näringsidkare och för miljöer som är särskilt känsliga ur ettkulturhistoriskt, miljömässigt eller konstnärligt avseende.Klart är dock att handlingsplanen i detta avseende inte stöds med någrastatliga medel. Fastighetsägarna och de som driver en verksamhet skall svaraför de ombyggnader som behövs liksom för de kostnader som föranleds.Detta kommer att medföra stora påfrestningar för många verksamheter somredan idag arbetar med små marginaler, och därmed i förlängningen till engenerellt höjd prisnivå i samhället.Även med mycket optimistiska bedömningar blir kostnaderna för attgenomföra de retroaktiva inslagen i handikapplanen mycket stora liksomingreppen i redan befintliga byggnader. Förslaget om att retroaktivt ställa nyakrav på befintlig bebyggelse är som de nu utformats inte realistiska.Regeringens förslag är därför heller inte trovärdigt.Vi har alltså avvisat förslaget om retroaktivitet i plan- ochbygglagstiftningen. Däremot tycker vi att det är en självklarhet att offentligamyndighetslokaler dit allmänheten kan behöva ha tillträde görs tillgängligaför handikappade. De brister som tyvärr fortfarande finns i detta avseende böravhjälpas utan dröjsmål och för detta ändamål bör regeringen skyndsamt vidtaändamålsenliga åtgärder.Stärk individens rättsliga ställningSammantaget är regeringens nya handlingsplan för handikappolitiken ettmycket stort misslyckande om ambitionen är att ta ett långsiktigthelhetsgrepp för att förbättra stödet till de handikappade. Handlingsplanerhar tyvärr blivit ett centralt inslag i Socialdemokraternas politik på detsociala området. På förhållandevis har förutom påhandikappområdet presenterats handlingsplaner för äldrepolitiken och försjukvården. En ny handlingsplan på alkoholområdet är under utarbetande.Erfarenheterna av den äldrepolitiska handlingsplanen är nedslående, somvi redan konstaterat i vår motion med anledning av den nationellahandlingsplanen för sjukvården. Handlingsplanerna tycks syfta till attundvika att förändra det som är fel och till att skyla över det uppenbara behovsom finns av strukturella reformer.Ytterst illustrativ är den grundlagsändring till skydd för funktionshindradesrättigheter som enligt propositionen skall utredas av Författningsutredningen.Den planerade grundlagsändringen är i huvudsak endast en viljeinriktningsom uttrycks i en portalparagraf. Den kommer därmed i praktiken inte att fånågon rättslig betydelse.Det vore enligt vår uppfattning mera angeläget att studera t.ex. andraländers erfarenheter av att i ökad utsträckning använda civilrättsliga reglerföratt stärka den enskildes ställning i samhället. Flera av de länder som avregeringen framhållits som föredömen i handikappolitiken - t.ex. -har valt just denna väg.En sådan utveckling väcker många frågor t.ex. vad beträffar förenlighetenmed svensk rättstradition. Behovet av att generellt stärka den enskildesställning gentemot myndigheter och politiska beslut är dock stort och inteminst en ökad kompetensuppbyggnad på området skulle vara av godo.I samband med behandling av diskrimineringslagarnaframförde vi förslaget att slå ihop flera olika ombudsmannaverksamheter enda myndighet. Förslaget gällde ombudsmannen mot etniskdiskriminering, handikappombudsmannen, ombudsmannen motdiskriminering p.g.a. sexuell läggning samt jämställdhetsombudsmannen.Vi står fast vid detta förslag som vi anser skulle förstärka ombudsmännensreella möjligheter att ingripa med kraft mot olika former av diskriminering.Men i stället för att låta ombudsmannaverksamheterna renodla sin verksamhet- enligt det koncept som varit framgångsrikt i och även spridit sig tillomvärlden - arbetar regeringen för att handikappombudsmannen skallutvecklas till en sedvanlig förvaltningsmyndighet. Det går i direkt motsattriktning mot vår strävan att göra ombudsmannaverksamheterna oberoende avden verkställande makten.Åtgärder mot kommunalt domstolstrotsUnder våren beslutades lagändringar som skall förmåkommunerna att bättre följa och verkställa domstolsbeslut omhandikappades rättigheter enligt socialtjänstlagen och LSS.Domstolsbeslut gällande dessa lagar kopplades då till en möjlighet förlänsstyrelsen att besluta om vite. Länsstyrelserna fick dessutom i uppdragatt verka för att kommuner och landsting planerar bättre för att kunnamöta behoven av personlig assistans m.m.Vi tycker inte att den nu företagna lagändringen är tillräcklig. Det viktigaför oss är att den enskilde individen får sin rätt. Då räcker det inte attlänsstyrelsen får en vitesmöjlighet. I stället bör regeringen återkomma tillriksdagen med förslag som ger den enskilde individen möjlighet att fåekonomisk kompensation från kommunen motsvarande kostnaden för attbetala någon annan - t.ex. en privat utförare - som i kommunens ställe kantillgodose de aktuella behoven.Omfattningen av sådan kompensation bör om möjligt fastställas redan isamband med den första domstolsbehandlingen för att undvika att enskildamåste processa i flera omgångar. Likformighet med de regler som gäller föratt erhålla betalning för andra i domstol fastställda fordringar bör så långtmöjligt eftersträvas.När det gäller LSS anser vi, som redan påpekats ovan, att staten bör tatillbaka finansieringsansvaret från kommunerna. Som de nya reglerna ärutformade uppfattar vi dem som onödiga om våra egna strukturelltmera långtgående förslag om ett statligt finansieringsansvar genomförs.Lagrådet framförde för övrigt allvarliga principiella och praktiskainvändningar i sitt yttrande över förslaget om en ny vitesmöjlighet,invändningar som vi delar.Bidrag till handikapporganisationerI sin handlingsplan för handikappolitiken föreslog regeringen vissaresursförstärkningar vad beträffar bidrag till handikapporganisationer.Vad beträffar att åtgärda den snedfördelning av statsbidragen som särskiltdrabbar små handikapporganisationer lovade regeringen däremot intenågot konkret.Vi befarar att det hos regeringen finns en politisk ambition att "samordna"de olika handikapporganisationerna och att man bl.a. vill åstadkomma dettagenom att styra organisationsbidragen i en sådan riktning. I socialdemokratiskhandikappolitik finns också traditionellt sett en motvilja mot organisationersom inte är organiserade efter en traditionell folkrörelsemodell.Socialdemokraternas politik för bidragsgivningen missgynnar alla deorganisationer som företräder personer med små och ovanliga handikapp ellersom väljer alternativa organisationsformer, t.ex. i form av nätverk. Vi hardärför ansett det angeläget att får möjlighet att ta ställning tillettmera detaljerat förslag till fördelning av statsbidragen. Någon sådan möjlighethar emellertid inte getts.Mot den bakgrunden vill vi under utgiftsområde nio tillföra ytterligarepengar till anslaget (16.5) för bidrag till handikapporganisationer. Dessa extramedel skall riktas särskilt till mindre handikapporganisationer som arbetaroberoende av de stora samarbetsorganen inom handikapprörelsen, och somdärför är i behov av extra stöd.Socialdemokraterna har alltid sett de handikappade som ett enda stortkollektiv, snarare än som individer. Vår uppfattning är att alla organisationer- även de som representerar mycket små grupper av handikappade eller somväljer att inte samordna sin verksamhet inom ett större kollektiv - skall harimliga möjligheter att arbeta som självständiga organisationer. Reglerna förstatsbidragen måste utformas med detta som utgångspunkt.Bättre samordning vid rehabilitering m.m.Det är vanligtvis mycket billigare att erbjuda rehabilitering änatt låta människor vänta.