mot · GO02Ju911 · 2000-10-05 00:00:00 — Det finns ettstarkt behov av en nationell handlingsplan från regeringen om hurnärpolisorganisationen skall räddas från fullständig kollaps.8 Åtgärder mot yrkeskriminella8.1 Tydliga påföljder nödvändigt förbrottsbekämpningenEn obestridlig positiv effekt av fängelsestraff är att den fängelsedömdeunder inte har möjlighet att begå nya våldsbrott. Envåldsverkare i fängelse är rent fysiskt förhindrad att attackera oskyldiga.Detta har obestridliga effekter på brottsstatistiken. Under de år Sverigelevde med den orättfärdiga halvtidsfrigivningen begicks betydligt flerbrott i de dominerande kategorierna. När notoriska brottslingar får avtjänalängre tid i fängelse begås färre brott ute i samhället.Straffen har dessutom en stor betydelse för hur rättsstaten uppfattas avmedborgarna. Straff måste upplevas som rättvisa och proportionella jämförtmed brottets allvar. En del av straffets funktion är att staten visarbrottsoffrenrespekt och ger dem en principiellt viktig upprättelse. Ett straff är det prisstaten sätter för den begångna gärningen. Det priset måste dessutom varatillräckligt högt för att avhålla andra att vilja begå brottet. Det skall heltenkeltinte löna sig att begå brott.Allt sedan straffvärdesprincipens införande har domstolarna varitförhindrade att ta några allmänpreventiva hänsyn vid påföljdsbestämningenoch straffmätningen. De allmänpreventiva hänsynen skall i stället tas avlagstiftaren. Tyvärr är det en uppgift som ofta glömts bort av regeringen närdet gäller bl.a. våldsbrottsligheten.Genom hänvisning till brottslighetens art kan domstolarna förvisso dömatill fängelse även i de fall där en frihetsberövande påföljd inte är påkallad avstraffvärdet. Men utan tydlig vägledning från lagstiftaren har denna praxisklara brister när det gäller tydlighet, överskådlighet och förutsägbarhet förden tilltalade. En publicerad undersökning av BRÅ visade också påbetydande skillnader mellan olika domstolars användning av fängelsestraffet.För många brott är straffskalorna förhållandevis vida, där domstolarnaoftast tillämpar den lägre tredjedelen. Vi menar att det är viktigt attdomstolarna i högre grad än vad fallet är använder sig av helastraffskalan. Kan inte domstolarna själva ändra sin praxis måste regering ochriksdag fatta de beslut som krävs för att höja straffnivåerna. Signalerna frånregeringen har tyvärr varit de motsatta - fängelsestraff skall till varje prisundvikas.Vad gäller vissa brottstyper tycks regeringen vara beredd att genom höjdastraffskalor bekämpa brott. Det har via pressuppgifter kommit fram attJustitiedepartementet planerar straffskärpningar med anledning av denklottervåg som dragit fram över landet. Det är något som ModerataSamlingspartiet givetvis välkomnar.Men vi anser att det finns anledning att även för annan brottslighet se överde straffskalor domstolarna har till sitt förfogande. Särskilt gäller detvåldsbrotten, där det av allmänpreventiva skäl finns anledning att genomlagstiftning ändra nu rådande praxis vad gäller fängelsestraffens längd ochanvändning.1998 var t.ex. den genomsnittliga påföljden för misshandel tre månadersfängelse. Men inte av alla anmälda misshandelsbrott bliruppklarade och leder fram till dom.Två tredjedelar av dessa misshandelsdomar leder till någon annan påföljdän fängelse. I själva verket är det således inte av deanmälda misshandelsbrotten som följs av ett fängelsestraff. Dettafängelsestraff är i genomsnitt tre månader.Men av alla anmälda misshandelsbrott följs alltså inte avfängelse. Slår man ut de utdömda fängelsestraffen på samtliga begångnagärningar framstår det fängelsestraff man riskerar för en misshandel i Sverigesom näst intill försumbart.För att brottslingar skall avhållas från att begå brott, krävs att det straff,derimligen kan förvänta sig kommer att följa av brottet, verkar avskräckande.För detta krävs såväl ökad upptäcktsrisk som längre och fler utdömdafängelsestraff.För att de svenska straffsatserna skall få den allmänpreventiva effekt somär ett av syftena med lagstiftningen krävs att straffskalorna regelbundet sesöver. Regeringen bör vidta åtgärder för att en sådan översyn nukommer till stånd.8.2 Tredje gången maxstraff1999 var av landets fångar återfallsförbrytare. Det är allmäntkänt att det är en liten del livsstilskriminella som svarar för en stor del avden totala brottsligheten i . Det borde vara en självklarhet att dessapersoner blev föremål för en särskild behandling av de rättsvårdandemyndigheterna.Tyvärr kännetecknas dagens reaktion av en slentrianmässighet där varjeåterfall behandlas som det förra. Många korta straff, i stället för få ochlånga.Där emellan tillåts dessa karriärförbrytare vara ute i samhället och begå nyabrott.Vi menar att det inte finns anledning att ge personer som begått tre grovavåldsbrott ytterligare rabatter. Som ett led i att få domstolarna att användasigav hela straffskalan i större utsträckning anser vi därför att grovavåldsbrottslingar obligatoriskt skall dömas till maxstraff om inte särskildaskäl talar emot det. Vi föreslår att tredje gången en person gjort sig skyldigtillett våldsbrott med i straffskalan skall han obligatoriskt dömas tillmaxstraffet för brottet.En person som för tredje gången döms för ett grovt våldsbrott måste ansesha sjunkit så långt in i ett kriminellt och farligt beteende att samhälletsskyddsbehov motiverar att lagens strängaste straff döms ut för det senastebegångna brottet.Behovet av trygga gator och utemiljöer måste gå före återfallsförbrytaresönskan att vara ute i friheten. Åtgärderna mot de personer som inte visarnågon vilja att bryta med sin kriminella livsstil, måste skärpas från statenssida. Att inte vidta dessa nödvändiga säkerhetsåtgärder skapar bara fler ochfler brottsoffer.Det finns möjligheter för domstolarna att ta hänsyn till tidigarebrottslighet vid straffmätningen. Men mot bakgrund av den alltjämt högaandelen återfall bör lagstiftaren bli tydligare gentemot domstolarna om att delagstadgade straffskalorna är avsedda att användas i sin helhet.Regeringen bör därför återkomma med lagförslag om minimistraff förgrova återfallsförbrytare i enlighet med vad som här anförts. Grova våldsbrottär brott med i straffskalan - exempelvis grov misshandel, rån, våldtäkt.8.3 Medicinering i stället för interneringDe män som attackerar kvinnor sexuellt utgör en alldeles särskild kategoribrottslingar. Deras brott väcker djup avsky och oro bland alla berörda.Tyvärr är återfallen vanliga och det finns all anledning att vidta åtgärderför att minska dessa.Den åtgärd som diskuterats allra livligast är möjligheten att på medicinskväg kontrollera dessa mäns destruktiva sexualitet. Genom medicinering,kombinerat med terapeutiska insatser, kan man inte alltför sällan få dessa attupphöra med sin okontrollerbara och våldsamma sexualitet.För att den medicinska behandlingen skall vara meningsfull måste denkombineras med erforderlig terapeutisk behandling i syfte att bearbeta destarka känslor som vid en förlust av sexualdriften kan komma att kanaliseraspå annat våldsamt sätt. Det terapeutiska inslaget måste således utgöra encentral del, parallellt med den rent medicinska behandlingen avsexualbrottslingen.Vi anser att sexualbrottslingar som tidigare återfallit i sexualbrottslighetskall ges möjlighet att välja en medicinsk behandling som kan minskabehovet av fortsatt internering. En villkorlig frigivning av dessa fångar skallalltså först bli möjlig om den dömde väljer att låta sig medicineras.Riskanalyser såväl som omständigheterna i övrigt måste också visa attallmänhetens skyddsbehov inte blir åsidosatt. Den villkorade frigivningenskall givetvis även föregås av en rigorös medicinsk bedömning där prognosenmåste visa att behandlingen har stora förutsättningar att lyckas.Förhoppningsvis kan detta leda till att fler brottslingar efter avtjänatfängelsestraff fortsätter med medicineringen på frivillig väg.9 Åtgärder mot ungdomsbrottslighetenI presenterades en rapport av professor och journalisten . Efter att ha djupintervjuat ca 15avhoppade nazister kunde de peka på några brister i den svenskarättsstatens reaktioner på de norm- och lagöverträdelser de unganazisterna gjort sig skyldiga till.Det visade sig att samtliga intervjuade f.d. nazister saknat tydligareaktioner från samhällets sida. De önskade helt enkelt att någon hade sattstopp för dem . Rapportens författare tycker sig kunna skönja ett samhällesom "är så inriktat på 'snällism', att det inte klarar att hantera dessa ungavåldsverkare".Till stora delar är nazismen en protestyttring från unga människor medandra bakomliggande problem. "Men" skriver och "närdenna protest går över till kriminalitet är det viktigt med snabba reaktioner.Exempelvis måste åtal och dom falla så nära brottet som möjligt. ... Tyvärrverkar det vanligaste sättet att bemöta nazisterna vara en kombination avslentrianmässiga fördömanden och ineffektiva kampanjer. De unga människorvi mött, med sin kriminella bakgrund, Säporegistreringar, tatueringar,alkoholproblem och mardrömmar går inte att informera bort eller fördöma tilllydnad. "(DN-debatt ).Betydelsen av tydliga och snabba reaktioner är alltså direkt avgörande förom man skall kunna stoppa unga människor som är på väg in i en kriminelllivsstil.9.1 Avskaffa påföljden överlämnande till vård inomsocialtjänstenVi har sedan gammalt drivit kravet på att påföljden "vård inomsocialtjänsten" skall avskaffas. Det är en påföljd som hamnat i vanrykte,och på grund av att verkställigheten inte sköts av kriminalvården kanungdomar lätt inbilla sig att staten ser mildare på deras lagöverträdelserän vuxnas. Vi vill ersätta påföljder i regi med ett nyttpåföljdssystem för unga brottslingar i kriminalvårdens regi.Det går nämligen inte att bortse från de risker som är förenade med ettfortsatt användande av en påföljdsform som är i vanrykte.Bortsett från de principiella invändningar som kan göras motsammanblandningen av strafftänkande och frivilligbaserad vård, kritik somockså framförts av bl.a. BRÅ och , torde förutsättningarna föratt återupprätta respekten - inte minst bland unga människor - för påföljdenöverlämnande till vård enligt vara mycket små. En påföljdsformsom är så intimt förknippad med misslyckanden bör enligt vår mening inteligga till grund för ett framtida påföljdssystem för unga lagöverträdare.Mot denna bakgrund framför vi igen vårt krav på att påföljdenöverlämnande till vård enligt bör avskaffas.9.2 Ungdomsstraff bör införas för ungdom i åldern15-17 årDet har länge varit en uttalad målsättning att unga lagöverträdare skalldömas till fängelse i så liten utsträckning som möjligt. Den särbehandlingav ungdomar som framgår av domstolarnas val av påföljder ochstraffmätning är ett utslag av tanken att ungdomar, och då framför alltungdomar i åldern , bör dömas till fängelse endast iundantagsfall.Risken för skadeverkningar som är förenade med ett fängelsestraff ärsärskilt påtaglig för unga personer. Det anses inte rimligt att straffa ungdomarsom begår brott lika hårt som vuxna. De som döms till fängelse bör av sammaskäl ha kortare straff än de vuxna.Vi anser dock att det inte går att helt avvara frihetsberövande påföljder förungdomar. Straffsystemet måste även för de unga tydligt markera var gränsengår. Enligt vår uppfattning måste utgångspunkten vara att det är domstolarnasom skall bestämma längden av frihetsberövande.För oss är det angeläget att finna nya former för att påverkställighetsstadiet tillgodose ungdomars särskilda behov av sociala ochkurativa insatser. Verkställigheten skall syfta till att återanpassa den ungetillett socialt ordnat liv. Detta kan åstadkommas genom att införa en ny särskildform, benämnd ungdomsstraff, för att verkställa fängelsestraff för de yngstalagöverträdarna i åldern , samt införandet av ett villkorligtfrihetsstraff. Påföljden ungdomsstraff skall avtjänas, inte i fängelse, utan isärskilt inrättade kriminalvårdshem.9.3 Inrätta särskilda kriminalvårdshemVårt förslag till påföljden ungdomsstraff kommer att skilja sig från vanligverkställighet av fängelsestraff, bl.a. genom att straffet bör verkställas påsärskilt inrättade kriminalvårdshem. Vid utformningen av dessa hem börman ta till vara erfarenheterna från paragraf 12-hemmen. Tillkriminalvårdshemmen bör personal rekryteras som har särskild erfarenhetav att arbeta med ungdomar. Kriminalvårdshemmen bör också ha enhögre personaltäthet än inom kriminalvården i övrigt. Utformningen ochlokaliseringen av hemmen bör ske med utgångspunkt frånbehandlingsbehovet och det pedagogiska innehållet.Inom kriminalvården skiljer man mellan öppna och slutna anstalter,beroende på säkerhetsgraden. Eftersom ungdomsstraff skall vara enfrihetsberövande påföljd måste det även vid kriminalvårdshemmen finnasmöjlighet att begränsa den unges rörelsefrihet och hindra att han avviker.Utgångspunkten skall givetvis vara att den unge inte placeras under merslutna förhållanden än vad som krävs i det enskilda fallet. Det begränsadeantalet unga som kommer att omfattas av den nya påföljden gör att detknappast finns underlag att inrätta kriminalvårdshem av olika säkerhetsgrad. Istället bör hemmen inrättas så att de kan utnyttjas på ett flexibelt sätt, t.ex.genom att en avdelning inom hemmet kan hållas låst.Vid valet av kriminalvårdshem bör stor vikt fästas vid den unges behov avbehandling och utbildning. Kriminalvårdshemmet bör ha ett nära samarbetemed på den unges hemort, så att påbörjad behandling kanfullföljas efter frigivning.Vi anser fortfarande att den nya påföljden, sluten ungdomsvård, skallverkställas på särskilda kriminalvårdshem i kriminalvårdens regi, i särskildakriminalvårdshem i enlighet med beskrivningen ovan.9.4 VerkställighetsreglerI betänkande som avlämnades (SOU1993:76) föreslog utredningen att lagen (1974:203) om kriminalvård ianstalt (KvaL) skulle ersättas med en ny lag med benämningen lagen omverkställighet av fängelsestraff (fängelselagen). Av riksdagsbeslutet våren1998 med anledning av regeringens proposition 1997/98:95 Ändringar ikriminalvårdslagstiftningen, framgår dock att det inteansågs föreligga några skäl att införa någon ny verkställighetslagstiftning.Moderata Samlingspartiet delar inte den dåvarande riksdagsmajoritetsuppfattning. Vi anser att regeringen bör ta initiativ till en utredningmed uppdrag att lämna förslag till en ny verkställighetslagstiftning, benämndfängelselagen. I det sammanhanget bör även lagstiftningen om verkställighetav ungdomsstraff beredas. Angeläget är dock att frågorna rörandeverkställighet av ungdomsstraff bereds skyndsamt och ges förtur.När det gäller ungdomar måste behandlingsaspekter tillmätas storbetydelse. Den nya verkställighetslagstiftningen bör därför utformas så att ettstörre utrymme ges för att kunna ta hänsyn till sådana aspekter, utan attstraffet för den skull kan sägas urholkas.Vid kriminalvårdsanstalterna råder sysselsättningsplikt, men de intagnaanses inte vara skyldiga att genomgå vård eller behandling mot sin vilja. Enannan sak är att personalen på olika sätt försöker påverka och motivera denintagne att genomgå vård eller behandling. Vid verkställighet avungdomsstraff bör däremot vård och behandling vara ett så grundläggandeinslag att den unge, i likhet med vad som gäller vid paragraf 12-hemmen, börvara skyldig att genomgå den vård och behandling som han kan anses vara ibehov av eller som allmänt sett kan bedömas vara av stort värde för honom.Undantag bör dock göras för åtgärder som är av medicinsk natur. Självklartskall den unge under verkställigheten beredas möjlighet att fullgöra eventuellskolplikt.9.5 Begränsa restriktionerna för att döma18-21-åringar till fängelseI rättspraxis saknas entydiga svar på i hur stor utsträckning den brottsligesungdom beaktas vid straffmätningen enligt 29 kap. 7 § BrB och hur högtstraffvärdet skall vara för att motivera ett frihetsberövande av ungamänniskor. Domstolarna synes ha iakttagit den restriktivitet medfrihetsberövanden för unga lagöverträdare som lagstiftaren avsett. Någonanledning att anta att detta förhållande skulle ändras kan inte ansesföreligga. Kravet på synnerliga skäl för att över huvud taget kunna dömanågon i åldern till frihetsberövande påföljd bör finnas kvar.Det är också för denna åldersgrupp som behandlingsbehovet är mestuttalat. Vid bedömningen av behovet av särbehandling förtjänar också attnämnas att personer betraktas som barn i FN:s barnkonventionoch att enligt artikel 37 punkt c i konventionen barn bör hållas åtskilda frånvuxna vid avtjänande av frihetsberövande påföljd, om det inte anses vara tillbarnets bästa att inte göra detta. Den nya verkställighetsformen som viföreslår, benämnd ungdomsstraff, bör därför i princip förbehållas dennaåldersgrupp. Detta innebär i princip att reglerna om fängelse kommer att gällaför verkställighet av frihetsberövande påföljd först för den som fyllt 18 år.Skälen för straffrättslig särbehandling är inte särskilt starka för ungdomarfrån och uppåt. Dessa är rättsligt sett myndiga och bör därför fullt utgesansvar för sina handlingar. Av detta följer att de i påföljdshänseendeprincipiellt bör likställas med vuxna. Det innebär att det kan ifrågasättas omföreskriften att särskilda skäl skall föreligga för att döma personer mellan 18och till fängelse bör finnas kvar. Av 29 kap. 3 § tredje stycket och 7 §BrB följer att hänsyn skall tas till ålder och utveckling såväl vid bedömandeav straffvärdet som vid straffmätningen. Dessa regler är enligt vår meningfullt tillräckliga för att vederbörlig hänsyn skall kunna tas vidstraffmätningentill att en person är under 21 år.Genom att ungdomsstraff tekniskt sett är en form av fängelse följer attreglerna om villkorlig frigivning i 26 kap. BrB kan tillämpas.Riksdagens beslut att avskaffa halvtidsfrigivningen fullt ut fr.o.m. den 1januari 1999 innebär att ingen särskild kategori intagna skall särbehandlas vadgäller tidpunkten för villkorlig frigivning. Till skillnad från regeringen ochriksdagen anser vi i likhet med flera remissinstanser att det finns starka skälsom talar för att just unga lagöverträdare skall särbehandlas positivt i frågaom villkorlig frigivning. De rättviseskäl som regeringen anförde mot en sådanordning väger enligt vår uppfattning lätt. Med hänsyn till att den nyalagstiftningen i övriga delar i princip går ut på att begränsafängelsepåföljderna och då uppstramningen av den villkorliga frigivningeninte skall anses ha till syfte att öka repressionen i straffsystemet är detförvånande att fängelsestraffets skadliga verkningar för unga lagöverträdareinte ägnas större uppmärksamhet av regeringen och riksdagen.Till skillnad från vad regeringen gjorde hyser vi inte några principiellabetänkligheter mot att privilegiera de yngsta lagöverträdarna såväl vidstraffmätningen som vid verkställigheten. Mot den bakgrunden förordar vi enordning som möjliggör villkorlig frigivning efter halva strafftiden för den somvid domen inte hade fyllt . Vid en sådan prövning bör hänsyn bl.a. tas tillhur den intagne skött sig under strafftiden.Regeringen bör återkomma med ett nytt förlag som möjliggörsärbehandling av unga lagöverträdare.9.6 Villkorligt fängelseEtt villkorligt frihetsstraff bör införas för att användas i samband med ennormalpåföljd, t.ex. skyddstillsyn. När den unge begått ett brott dömerdomstolen till skyddstillsyn men med tillägg av ett villkorligt frihetsstraff,vars längd anpassas efter den brottslighet den unge gjort sig skyldig till.Den unge bär sedan tiden med sig som en "ryggsäck" under en löptid påt.ex. Döms den unge på nytt till skyddstillsyn under dessa fem årförlängs löptiden . När den unge kommit upp "ryggsäckstid", dvs. den samlade tilläggsstrafftiden för de olikabrotten, realiseras frihetsstraffet som då också kommer att vara tillräckligtlångt för att kunna göra något meningsfullt av den unges rehabilitering.En variant av denna modell skulle kunna vara att domstol, när en ungbrottsling döms till exempelvis åtta månaders frihetsberövande straff,fastställer att en månad skall avtjänas för att ge den unge en föraning om hurobehagligt det är att vara frihetsberövad. De resterande sju månaderna stoppasi ryggsäcken. eller större delen av den torde mångagånger redan vara avtjänad i form av anhållande- och häktningstid.Poängen med ett villkorligt frihetsstraff för denna grupp avåterfallsförbrytare ligger framför allt i tydligheten. Det finns ett reellt hotsomden unge genom att sköta sig kan undvika att se realiserat. vet hanatt om han fortsätter att begå brott så kommer han att frihetsberövas förr ellersenare och då för avsevärd tid.10 Gärningsmän och brottsoffer10.1 PermissionerNär ett brott begås uppstår en relation mellan gärningsmannen ochbrottsoffret, som inte upphör efter det att domstolen avkunnatdom. Rättsstaten måste även efter det att domen vunnit laga kraft tahänsyn till brottsoffrens kvarvarande behov av att få information om vilkabeslut som tas under verkställigheten av straffet. Dessutom måstebrottsoffrens skyddsbehov fortfarande tillmätas stor betydelse vidbeviljande av permissioner och frigångar för den dömde gärningsmannen.Permissioner är ett avsteg från den av domstol utdömda frihetsberövandepåföljden och reglerna måste därför vara restriktiva för att inte undergrävadomens värde. Inte minst när det är fråga om permissioner föråterfallsförbrytare finns det anledning att vara särskilt återhållsam. Enpermission måste först och främst motiveras som ett led i den individuellavårdplanen för den intagne. Mot detta rehabiliteringsintresse står vidaresamhällets och medborgarnas intresse av krav på skydd och säkerhet. Viddenna avvägning anser vi att medborgarnas skyddsbehov måste prioriterasframför den intagnes behov av vistelse utanför anstalt.Vikten av att göra säkra farlighetsbedömmningar kan här inte nogunderstrykas. Med hjälp av nya metoder och bistånd av rättspsykiatrin kansäkrare farlighetsbedömningar bidra till att potentiella brottsoffersskyddsbehov tillgodoses bättre än vad som är fallet i dag.Moderata samlingspartiet anser vidare att intensiv övervakning med hjälpav elektronisk kontroll bör prövas vid behov som en extra säkerhetsåtgärd fördessa potentiella brottsoffer. Regeringen bör återkomma till medförslag till lagstiftning som med ovan angivna utgångspunkter bättre tartillvara samhällets och brottsoffrens skyddsbehov vid beslut om permissioneroch frigångar.10.2 Låt fångarna finansiera BrottsofferfondenUnder den borgerliga regeringen inrättades Brottsofferfonden i syfte attförbättra brottsoffrens situation. Finansieringen av fonden skulle ske delsgenom att fångarnas ersättning minskades med ett 20-procentigt avdrag,dels genom en avgift som tas ut av personer som döms för brott därfängelse ingår i straffskalan. Socialdemokraterna motsatte sig förslagetom ett 20-procentigt avdrag med motiveringen att fångarna behövde sinapengar.Vi vill nu åter ta upp frågan om att införa ett 20-procentigt avdrag påfångarnas ersättning. Detta skulle vara en naturlig utveckling avkriminalpolitikens fokusering på brottsoffrets situation. Avdraget skall framgåav fångarnas lönebesked. Enligt vår uppfattning finns det en betydelsefullpedagogisk poäng med denna ordning eftersom den dömde regelbundetpåminns om att han betalar till Brottsofferfonden.10.3 En balanserad brottmålsrättegångUnder rättegången i anledning av morden i inträffade någotförhållandevis nytt för svenska förhållanden. Anhöriga till de mördadepoliserna gavs möjlighet att i slutet av huvudförhandlingen med egna ordbeskriva vilka oerhörda konsekvenser gärningarna fått för deras liv. Dessamålsägandepläderingar fick av naturliga skäl en mycket känslomässigprägel.Även under brandrättegången i begärde och beviljades mångaanhöriga möjlighet att hålla liknande pläderingar. Att sitta öga mot öga medde åtalade, för första och kanske sista gången, sågs som en chans att ge deunga männen en bild av det lidande och den oersättliga förlust som dessaanhöriga drabbats av genom den anlagda branden.I bägge dessa rättegångar upplevde anhöriga till brottens offer detilltalades uppträdande i rätten som stötande.