mot · GO02K278 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:K278av , Per (m)En förstärkt rättsstat1 Innehållsförteckning23 Förslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen lägger fram förslag om ökatminoritetsskydd vid rättighetsbegränsningar i enlighet med vad somanförs i motionen.2. begär att regeringen lägger fram förslag till förstärkning avskyddet för de mänskliga fri- och rättigheterna i enlighet med vad somanförs i motionen.3. begär att regeringen lägger fram förslag om ändring avEuropakonventionens ställning i enlighet med vad som anförs imotionen.4. begär att regeringen lägger fram förslag om förstärktgrundlagsskydd för äganderätten i enlighet med vad som anförs imotionen.5. begär att regeringen lägger fram förslag om förstärkt skyddför den negativa föreningsfriheten i enlighet med vad som anförs imotionen.6. begär att regeringen lägger fram förslag om att ta bortuppenbarhetsrekvisitet m.m. i enlighet med vad som anförs i motionen.7. begär att regeringen lägger fram förslag om förstärkning avdomstolarnas konstitutionella ställning i enlighet med vad som anförs imotionen.8. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om utnämningar av de högsta domarna och regeringensutnämningspolitik vid utnämning av statliga verkschefer m.m.4 BakgrundDen västerländska synen på demokrati och mänskliga rättigheter ärindividorienterad. EG-rätten och , vilka är en del avsvensk rätt, bygger på denna syn, vilket minskar möjligheterna attinskränka enskildas rätt.Vår nu gällande författning är och tillkom under denallomfattande politikens storhetstid. I författningen ges inte något störreskydd för den enskilde individens fri- och rättigheter. Det fastslås att densvenska folkstyrelsen förverkligas bl.a. genom ett parlamentariskt statsskick.Moderata samlingspartiet menar att vår författning snarare representerar slutetpå en epok än inledningen på en ny. Mot bakgrund av den utveckling avsamhället som skett under de som förflutit sedan författningen trädde ikraft menar vi att det är nödvändigt med flera författningsförändringar för attge större utrymme för enskildas frihetssträvanden och även öka skyddet förenskildas rättigheter. Förändringar är även nödvändiga för att vi skall kunnaleva upp till våra internationella åtaganden fullt ut.Den pågående författningsutredningen om vissa delar av regeringsformenhar ett begränsat mandat. I de ursprungliga direktiven ingår att analysera vissaEU-relaterade frågor samt att överväga om grundlagens bestämmelseavseende äganderätten och dess motiv överensstämmer. I tilläggsdirektiv harangivits att utredningen bl.a. skall analysera frågan om skilda valdagar tillriksdag och kommuner.Moderata samlingspartiet menar att utredningens uppdrag inte ärtillräckligt mot bakgrund av de diskussioner som förs om bristerna iförfattningen. Regeringen bör enligt vår mening ta initiativ till en meraomfattande utredning kring bl.a. de frågor som aktualiseras i denna motion.5 Fri- och rättigheter5.1 Starkare skydd för den enskildes rättFri- och rättighetsskyddet syftar ytterst till att dra gränser för hur storhandlingsfrihet statsmakterna skall ha gentemot medborgarna. Detreglerar således förhållandet mellan den enskilde och det allmänna.Statens skyldighet att tillgodose den enskildes fri- och rättigheter - ocksånär detta måste ske på statens egen bekostnad - är en fråga som rymmerbetydligt mer sprängkraft än . Detta beror på attSverige numera medverkar i och accepterar den internationella rättsordningenpå ett mer aktivt sätt . är medlemi den Europeiska unionen och EG-rätten är därmed en del av svensk rätt.Sedan EU-inträdet gäller också som svensk lag. Vidarehar en rättsprövningslag som möjliggörprövning av förvaltningsbesluts laglighet.Den västerländska, individorienterade synen på demokratiska värden ochmänskliga rättigheter, som EU och bygger på och somvi genom våra internationella åtaganden nu omfattas av, har minskatutrymmet för att inskränka den enskildes rätt.Den enskildes fri- och rättighetsskydd har dock till viss del också förstärktsgenom införandet av 2 kap. 23 § regeringsformen (RF). Bestämmelsenföreskriver att lag eller annan författning inte får meddelas i strid medSveriges åtaganden enligt . Bestämmelsen är emellertidformellt bara en anvisning för lagstiftaren och ger inte ett skydd som ärlikvärdigt med de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna. Konventionenomfattas inte heller av det skydd mot rättighetsinskränkande lagstiftning som2 kap. 12 § RF ger. Ett sätt att ytterligare stärka skyddet för den enskildesfri-och rättigheter vore därför att anpassa konventionens rättighetsskydd tillregeringsformens högre skyddsnivå.Inte heller de i regeringsformen garanterade fri- och rättigheterna åtnjuterett tillräckligt skydd mot rättighetsbegränsande lagstiftning. Skyddet föräganderätten och näringsfriheten är t.ex. svagare än skyddet för sådana fri-och rättigheter som yttrande-, informations-, mötes-, demonstrations-,förenings- och religionsfriheterna.Sverige skall vara ett land där mänskliga fri- och rättigheter skyddas fulltut. Därför bör grundlagens skydd mot rättighetsinskränkningar vara lika starktoavsett vilken fri- och rättighet det gäller. Detta innebär att de mindreskyddade fri- och rättigheterna måste jämställas med de starkare skyddade.Härigenom skulle betydelsefulla förstärkningar av de enskildas rättigheterkunna uppnås. Detta skulle bl.a. innebära att de tre allmännabegränsningsgrunderna i 2 kap. 12 § andra stycket RF blir tillämpliga ävenvid begränsningar av t.ex. äganderätten. En inskränkning i den enskildesäganderätt skulle då endast få göras för att tillgodose ändamål som ärgodtagbara i ett demokratiskt samhälle. Vidare skulle en begränsning aldrig fågå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som harföranlett dem. Begränsningar skulle heller inte få göras på grund av åskådningeller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen.Regeringsformen utgår från att majoritetsbeslut är den beslutsform sombäst gagnar demokratins och folkstyrelsens princip. Enligt Moderatasamlingspartiet bör emellertid ökad hänsyn tas också till minoritetens legitimaintressen. I linje härmed bör minoritetsskyddet stärkas generellt vid beslut omlagstiftning som innebär inskränkningar i de medborgerliga fri- ochrättigheterna. Detta kan ske genom att reglerna om särskilt beslutsförfarande i2 kap. 12 § tredje stycket RF blir tillämpliga. På så sätt skulle enriksdagsminoritet om endast en sjättedel av ledamöterna i kammaren alltidkunna tvinga fram uppskov med en i och för sig tillåtenrättighetsbegränsande lagstiftning. Förutom att minoritetsskyddet härigenompåtagligt skulle förstärkas medför en sådan reform att det byggs in envälbehövlig fördröjningsmekanism i lagstiftningssystemet. En sådan ordningskulle ge mera tid för debatt, eftertanke och noggrant övervägande innanrättighetsinskränkande lagstiftning kan genomföras.Yttrandefrihet och rätten till fri åsiktsbildning utgör omistliga hörnstenar iett demokratiskt samhälle. I kommer detta synsätt tilluttryck genom artikel 10, vilken stadgar att rätten att t.ex. sända radio ellerTV är en civil rättighet, och genom artikel 6, enligt vilken en sådan rättighetinte får begränsas utan rättslig prövning. Mot bakgrund av detta framstår densvenska medieregleringen, som bl.a. innebär att staten har monopol påsändningsrätter för radio och TV utan möjlighet för den enskilde till rättsligprövning, som oförenlig med konventionen. Enligt Moderata samlingspartietär det därmed angeläget att även i detta avseende stärka den enskildesrättighetsskydd så att det bättre överensstämmer med konventionens.En förstärkning av såväl minoritetsskyddet som fri- och rättighetsskyddetenligt dessa riktlinjer skulle inte bara utgöra ett viktigt steg i den allmännasträvan att stärka medborgarnas förtroende för det politiska systemet och dendemokratiska beslutsprocessen. Reformen skulle även tydliggöra att Sverigeär en demokrati och rättsstat som inte per automatik sätter statens intresseframför individens rätt.Nuvarande inkongruens mellan ochregeringsformens skyddsnivåer skulle också kunna upphävas genom attupphöja till grundlag. Ett annat sätt kan vara att utvidgatillämpningsområdet för 2 kap. 12 § RF till att omfatta ävenEuropakonventionen.5.2 ÄganderättenBestämmelsen i 2 kap. 18 § RF fick efter parlamentarisk beredning sinnuvarande lydelse i samband med attEuropakonventionen då inkorporerades i svensk rätt. Genom dennabestämmelse fick vi en grundlagsfäst principiell regelom att den enskildes rätt till sin egendom skall lämnas okränkt.Den enskilda äganderätten skyddas även i (artikel 1 iförsta tilläggsprotokollet till konventionen). Konventionen slår fast att envarfysisk eller juridisk persons rätt till sin egendom skall lämnas okränkt och attingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under deförutsättningar som anges i lag och av folkrättens allmänna grundsatser. Medegendom avses i protokollet inte bara äganderätt till fast och lös egendomutan även rättigheter som fordringar och immateriella rättigheter.Motsvarande skydd för egendom bestående av fordringar och immateriellatillgångar finns emellertid inte i regeringsformen.För Moderata samlingspartiet står det klart att grundlagsändringen 1995medförde en väsentlig förstärkning av skyddet för äganderätten. Detta ärockså en uppfattning som framförts i den rättsvetenskapliga debatten och somär den enda som låter sig förenas med bestämmelsens ordalydelse. Noterasbör att överenskommelsen träffades i brett samförstånd mellan samtligapartier. Det är viktigt att denna typ av överenskommelser som rörgrundlagsfrågor är av långsiktig karaktär.Det är angeläget att regeringsformen innehåller en regel som står isamklang med och slår fast att den enskildaäganderättens princip är okränkbar och att inskränkningar i äganderättenendast får ske i klart angivna fall och då med full ersättning till denenskilde. Isammanhanget måste också hänsyn tas till att samhällsutvecklingen i stort,inte minst genom IT-utvecklingen, bl.a. lett till att en ökande andel avsamhällets totala förmögenhetsmassa består av immateriella tillgångar iform av utbildning, dataprogram och databaser, musik, varumärken, närings-och patenträtter m.m. Mot bakgrund av detta framstår det som angeläget attgrundlagsskyddet för den enskilda äganderätten anpassas tillsamhällsutvecklingen och att skyddet utökas så att det uttryckligen omfattaräven annan egendom än mark och byggnader.Det bör vara en huvuduppgift för den pågående författningsutredningen attföreslå formerna för de här redovisade förslagen avseende äganderätten.5.3 Den negativa föreningsfrihetenEnligt 2 kap. 1 § RF är varje medborgare gentemot det allmännatillförsäkrad frihet att sammansluta sig med andra för allmänna ellerenskilda syften (positiv föreningsfrihet). Den negativa föreningsfrihetenregleras i 2 kap. 2 § RF och innebär att varje medborgare gentemot detallmänna är skyddad mot tvång att tillhöra politiska sammanslutningar,trossamfund eller andra sammanslutningar för åskådning i politiskt,religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Med rätten att ansluta sigtill en förening borde rimligen också följa en rätt att utan sanktion utträdaur en förening. En sådan rätt är emellertid långt ifrån given mednuvarande regelsystem.Enligt den tolkning som organ i gett åt artikel 11 iEuropakonventionen, som är gällande rätt i , är också dennegativa föreningsfriheten skyddad på svensk arbetsmarknad.Arbetsdomstolen har visserligen klargjort att en medlem ien facklig organisation har rätt att lämna organisationen på egen begäran. Detförekommer dock fortfarande att fackliga organisationer nekar eller ställerupp hinder för det fall att en medlem önskar utträda eller skapar svårigheterför arbetsgivare som vill anställa någon som inte är fackligt ansluten. Påsamma sätt kan det uppstå svårigheter för en arbetssökande i de fallarbetsgivaren förbundit sig att endast anställa dem med viss fackligtillhörighet och den arbetssökande tillhör en annan organisation eller intetillhör någon facklig organisation alls.Rätten att stå utanför en förening är sålunda ingen självklarhet i Sverige.Detta står klart än tydligare efter dom från den 25 april1996 i målet mellan och svenska staten, som Gustafssonförlorade. Även granskning av ärendet har tydliggjortdetta, vilket bl.a. framgår av de borgerliga partiernas gemensammareservation i ärendet (1998/99:KU25, s.132 ff).Även om dom var ett nederlag för innebärdock domen att det nuvarande organisationsmonopolet, som i praktikenjämställer kollektivavtal genom medlemskap i organisation och hängavtal,kan sägas vara brutet. Förhandlingarna måste omfatta individuella avvikelserför att inte också ett framtvingande av ett hängavtal skall anses som enkränkning. Att åberopa den negativa föreningsfriheten också på den svenskaarbetsmarknaden framstår alltsedan den 25 april 1996 därför som en i höggrad relevant och legitim åtgärd.Någon uttrycklig bestämmelse om skydd för den enskildes rätt att ståutanför en organisation finns således inte i regeringsformens fri- ochrättighetskatalog. Mot denna bakgrund och med respekt förEuropadomstolens dom i fallet bör nuvarande brist iregeringsformen avhjälpas, så att det av grundlagen tydligt framgår attenskilda utan organisationstvång kan ingå exempelvis icke-kollektivavtalsbundna arbetsrättsavtal.5.4 FörslagDen enskildes rättigheter behöver förstärkas. Det är framför allt i följandehänseenden som reformarbetet behöver drivas vidare:- Grundlagens skydd mot inskränkningar i medborgarnas fri- ochrättigheter skall vara lika starkt oavsett vilken fri- och rättighet det gäller.Minoritetens legitima intressen skulle tas bättre tillvara omregeringsformens minoritetsskydd stärktes generellt vid beslut omlagstiftning som innebär rättighetsinskränkningar.- Nuvarande inkongruens mellan regeringsformens ochEuropakonventionens ställning bör upphävas. Detta kan ske genom attkonventionen ges grundlagsstatus. Det innebär bl.a. att den enskildes fri-och rättighetsskydd stärks på yttrandefrihets- och medieområdet.- Äganderätten måste ges ett starkare grundlagsskydd. Den nuvarandebestämmelsen är inte tillräckligt tydlig eller omfattande. Utgångspunktenbör vara att ingrepp i äganderätten skall berättiga till full ersättning.Äganderättsskyddet bör dessutom uttryckligen omfatta all egendom, somt.ex. fordringar och immateriella rättigheter.- Den negativa föreningsfriheten, dvs. rätten att stå utanför en förening,bör skrivas in i grundlagen.6 En förstärkt rättsstat6.1 LagprövningsrättenFrågan om regeringsformens fri- och rättighetsskydd har nära sambandmed frågan om den s.k. lagprövningsrätten, den rätt och skyldighet somdomstolar och andra offentliga organ har att pröva om normer beslutadepå olika nivåer är förenliga med överordnade regler och då i första handgrundlagens bestämmelser, t.ex. bestämmelserna om skyddet för detgrundläggande fri- och rättigheterna i 2 kap. RF. Den enskildes skyddutgörs av att en domstol eller något annat offentligt organ som i ett enskiltfall finner att en föreskrift står i strid med en grundlagsbestämmelse ellerannan överordnad författning eller att stadgad ordning i något väsentligthänseende har åsidosatts vid föreskriftens tillkomst, inte bara har rätt utanockså en skyldighet att inte tillämpa föreskriften gentemot den enskilde.Om det är eller regeringen som har beslutat föreskriften skalltillämpningen av föreskriften underlåtas bara om felet är uppenbart (11kap. 14 § RF).Kravet på att motstridigheten skall vara uppenbar har länge varit omtvistatoch kritik har framför allt riktats mot att t.ex. en av regeringen beslutadförordning som strider mot av antagen lag ändå skall tillämpas, ominte motstridigheten är uppenbar.6.2 UppenbarhetsrekvisitetSom en följd av den rättsmiljö som numera är en del av, bl.a. tillföljd av EU-medlemskapet, har uppenbarhetsrekvisitet förlorat en del ibetydelse. EG-rätten har företräde framför svensk lagstiftning utan att detfinns något krav på uppenbar motstridighet. Vidare har varje medlemsstatinför EU-medlemskapet varit skyldig att inkorporera Europakonventioneni sin nationella lagstiftning. EG-rätten härleder dessutom en del av sinagrundläggande rättsprinciper ur denna. Detta innebär bl.a. attEuropakonventionen skall beaktas både när EG:s institutioner fattar beslutom normer och när medlemsstaterna inför nationella regler som en följdav EG-direktiv. De delar av som genom ställningstaganden utgör en del av EG-rätten skall såledestillämpas framför svensk lag, medan andra delar avkonventionen skall tillämpas först om det föreligger ett uppenbart fel. Detbör även tilläggas att inte tillämpar någotuppenbarhetsrekvisit i sin prövning. Det är således möjligt för bådeEuropadomstolen och att underkänna svenska föreskriftersom har antagits av eller regeringen medan svenska domstolarbara kan underlåta att tillämpa svenska föreskrifter om felet är uppenbart.Demokratiutredningen anförde bl.a. i sitt slutbetänkande (SOU 2000:1) atttempot i det politiska beslutsfattandet ökar, vilket medför risker attvederbörlig hänsyn inte kan tas till rättsstatens krav på lagenlighet ochförutsebarhet. Den juridiska kvalitetssäkringen bör därför stärkas. Ett sätt attstärka medborgarnas skydd mot myndigheternas misstag och övergrepp voreatt slopa uppenbarhetsrekvisitet.Även om ett utmönstrande av uppenbarhetsrekvisitet kommer att innebäraökade möjligheter för domstolarna att underkänna lagstiftning som stridermot grundlagen kan det också finnas skäl att diskutera behovet av en funktionmotsvarande den som en författningsdomstol ger. I t.ex. ansesförfattningsdomstolar vara en viktig del i systemet för att förhindra en nyuppkomst av kommunism eller nationalsocialism. Erfarenheterna av dessatotalitära regimer har lärt att det är nödvändigt att i det demokratiskasystemetlåta det rättsliga systemet bilda en normhierarki där vissa rättsregler äröverordnade andra. Konstitutionen är den högsta rättsnormen och därmed detfrämsta uttrycket för folkets vilja. Även författningarna i de nyademokratierna i Öst- och , men också i , innehållerbestämmelser om författningsdomstolar. En av de tyskaförfattningsdomstolarnas uppgifter är att pröva om de demokratiskainstitutionerna håller sig inom sina kompetensområden. Även för svensktvidkommande kan finnas ett intresse av att upprätthålla en starkare gränsmellan olika beslutsnivåer, exempelvis vad gäller bevakning av denkommunala självstyrelsen gentemot staten.Ett skäl som anförts för en författningsdomstolsfunktion även i ärEU-medlemskapet. Förutom att medlemskapet medfört att EG-rätten gälleroch har företräde framför nationell lagstiftning har svenska domstolar ochandra rättstillämpande myndigheter, på alla nivåer, fått en normkontrollerandefunktion av helt annan omfattning än vad som varit fallet.Normkontrollen är inte inskränkt till att enbart avse lagar och författningar avlägre dignitet utan omfattar också frågan huruvida svensk grundlag står iöverensstämmelse med EG-rättsliga regler. Mot den bakgrunden kan det inteuteslutas att det även i - med en stärkt judiciell kontroll i övrigt -kommer att finnas ett behov av en rättslig instans som med största möjligaauktoritet kan hävda svenska intressen. Denna instans behöver emellertid inteutgöras av en ny domstol utan kan lösas genom att ge Högsta domstolenoch/eller Regeringsrätten de funktioner som bör tillkomma enförfattningsdomstol.6.3 Domstolarnas konstitutionella ställningDomstolarna har en central roll i den demokratiska rättsstaten.Domstolarnas uppgifter är till skillnad från polis- och åklagarväsendetsinte begränsade till att medverka i arbetet med att uppfylla samhälletskriminalpolitiska mål. En av domstolarnas viktigaste uppgifter är attvärna rättsstatens principer. För att kunna fullgöra denna uppgift hardomstolarna fått en särställning i förhållande till andra myndigheter,vilken uttrycks i grundlagen. I 1 kap. 8 § RF slås fast att det ärdomstolarna som svarar för rättskipningen och enligt 11 kap. 2 § RF fåringen myndighet, ej heller , bestämma hur domstol skall dömaeller tillämpa en rättsregel i det enskilda fallet. Av detta följer atträttskipningen skall fullgöras av självständiga domare och domstolar, somskall vara oberoende av statsmakterna i sin rättstillämpande verksamhet.I 11 kap. 1 § RF slås vidare fast att domstolarna skall ledas av ordinariedomare, dvs. chefen för en domstol skall vara chefsdomare med fullmakt attutöva tjänsten helt och fullt. Även denna bestämmelse har således till syfte attgarantera medborgarna en stabil och självständig rättstillämpning. Mot dennabakgrund har ifrågasatts om regeringens pågående försöksverksamhet inomdomstolsväsendet, som bl.a. går ut på att låta en liten tingsrätt dela chef meden stor tingsrätt, är förenlig med grundlagens bestämmelse om attdomstolarna skall ledas av ordinarie domare. Enligt vår mening är detoacceptabelt att försöksverksamheten inom domstolsväsendet bedrivs iformer som är tveksamma från konstitutionella utgångspunkter. Att så ändåsker illustrerar bara behovet av att stärka domstolarnas konstitutionellaställning.Till skillnad från förvaltningsmyndigheterna, exempelvis polis- ochåklagarmyndigheterna eller , lyder inte domstolarna underregeringen. Regeringsformen innehåller även vissa andra bestämmelser somsyftar till att ge skydd för domstolarnas självständighet. På en del punkter,t.ex. i fråga om ingripanden i dömandet i enskilda mål, är skyddet mycketstarkt, medan det i andra avseenden är fragmentariskt eller obefintligt. Enoklar punkt är t.ex. i vad mån normgivningsmakt kan delegeras tillmyndigheter av lägre rang. Regeringsformen är otydlig när det gäller attförbehålla normgivningsmakten beträffande rättskipningen ochdomstolarna. Detsamma gäller regleringen av domstolsorganisationen ochutnämningsmakten.Ett sätt att stärka domstolarnas konstitutionella ställning kan vara att iregeringsformen ge domstolarna ett normgivningsbemyndigande att beslutaom sina egna arbetsordningar, dvs. rättskipnings- och domstolsfrågor. I dagkan sådana föreskrifter som inte enligt 8 kap. RF måste beslutas enligt lagmeddelas av myndighet under regeringen som regeringen överlåtit dennabefogenhet till (8 kap. 13 § RF). Efter delegering kan således även andramyndigheter (främst ) än domstolarna besluta om bindandenormer för domstolarnas verksamhet. Kritik har riktats mot denna ordningeftersom den riskerar urholka domstolarnas självständighet och därmed rubbamaktbalansen till nackdel för den dömande verksamheten, vilket äventyrarallmänhetens förtroende för domstolarna.I sorterar domstolsväsendet under justitieutskottetsansvarsområde. Med nuvarande ordning tenderar domstolarna att uppfattasmer som en brottsbekämpningsmyndighet, inplacerad mellan åklagarväsendetoch kriminalvården, än som den rättsstatens kärna som domstolarna utgör.Mot denna bakgrund kan diskuteras om inte domstolsväsendet borde förasöver till i syfte att tydligare inskärpa domstolarnaskonstitutionella ställning.6.4 Utnämningen av de högsta domarnaNär det gäller domarnas konstitutionella ställning spelarutnämningsförfarandet en central roll. Utnämningen av ordinarie domareär konstitutionell till sin natur och regleras i 11 kap. 9 § RF. Avgrundlagen framgår att vid tillsättning av tjänst vid domstol skallavseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst ochskicklighet. I och med grundlagsregleringen får utnämningar av domareytterst sin legitimitet av folket. En berättigad fråga är därför om folkstyret- riksdag - har tillräcklig insyn i utnämningsförfarandet medden ordning som gäller , dvs. att regeringen ensam ansvarar fördomarutnämningarna.En parlamentarisk kommitté har tillkallats med uppdrag att bl.a. se överförfarandet vid utnämningar av domare efter kallelse, det s.k.kallelseförfarandet. Kommittén skall bl.a. lämna förslag till hur förfarandetkan utformas för att tillgodose kraven på en allsidig rekrytering, liksomTjänsteförslagsnämndens framtida roll.