mot · GO02K291 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:K291av Danestig, ()Forskningsprogrammet om militär underrättelse- och säkerhetstjänst1 Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om relationen mellan vetenskap och politik.2. tillkännager för regeringen som sin mening att de forskaresom fått uppdrag inom forskningsprogram om militär underrättelse- ochsäkerhetstjänst bör placeras i högsta möjliga av de tre säkerhetsklassersom anger tillgången till sekretessbelagt material.3. tillkännager för regeringen som sin mening att den böröverväga möjligheterna att genom ändring av gällande regler, ellergenom särskilda direktiv, förkorta handläggningstiderna vid militäraunderrättelse- och säkerhetstjänsten vid Försvarsmaktens högkvarter förärenden som rör forskningsprogrammet.4. tillkännager för regeringen som sin mening att den bör geenhetliga direktiv för lagring och förvaring av hemliga uppgifter samtderas hantering efter forskningsprogrammets slutförande.5. tillkännager för regeringen som sin mening att tidsgränsernabör preciseras då det gäller tillgången till arkivmaterial för forskare inomforskningsprogrammet.6. tillkännager för regeringen som sin mening att personer somföreträder den verksamhet som forskningen gäller bör lösas fråntystnadsplikt gentemot forskare inom forskningsprogrammet.2 BakgrundI uppdrog regeringen åt () att genomföra ett särskiltforskningsprogram om militär underrättelse- och säkerhetstjänst i (MUST). Forskningsprogrammet påbörjades och ska varaavslutat . Den totala kostnadsramen uppgick till 20 miljonerkronor.Regeringen har tidigare gett uppdrag inom breda,tematiska områden som bedömts som samhällsnyttiga. Genom det nyauppdraget bröts dock det traditionella mönstret på flera punkter.Forskningsuppdraget var den här gången mycket specifikt till sin karaktär ochdessutom snävt avgränsat i både tid och rum. Det gällde svensk militärunderrättelseverksamhet t.o.m. början av 1980-taletoch inget annat. Uppdraget rörde dessutom en mycket brännbar politisk frågasom debatterats och som hörde samman med främst IB-affären, men även sjukhusspionaffären och det s.k. Leanderfallet. En annantydlig komplikation som man kunde förutse var mötet mellan å ena sidanunderrättelse- och säkerhetstjänstens slutenhet och krav på sekretess och åandra sidan forskarsamhällets betoning på total öppenhet och frihet.3 Relationen mellan vetenskap och politikRent principiellt skiljer sig forskaren och politikern åt genom att den enatalar om hur något förhåller sig och den andra hur det bör förhålla sig. Deolika rollerna och den kompetens de omfattar avgränsar inom vilkaområden och på vilken detaljeringsnivå forskaren respektive politikernbör fatta beslut. Relationen mellan vetenskapen och politiken får aldrig bliav det slaget att misstankar kan uppstå att forskningen utnyttjas i ettpolitiskt taktiskt syfte som gör forskarna till politiska verktyg ochunderleverantörer. Forskningsuppdrag kan och bör aldrig vara en lösningpå aktuella politiska problem och dilemman.Forskarens frihet att själv formulera och söka svaren på sina vetenskapligafrågeställningar är en viktig princip i svensk forskningspolitik. Bådeforskningens kvalitet och nytta är beroende av att forskaren själv får väljaämnesområde, inriktning, avgränsning, metod osv. Forskning är därför ettverksamhetsområde där det måste finnas klara gränser för den politiskastyrningen och för vad politiska organ ska besluta om. Utan en genomtänktansvarsfördelning kan etiska problem uppstå, viktiga värden kan riskera att gåförlorade och allmänhetens förtroende för forskningen skadas.Det är viktigt att forskningspolitiken utformas med respekt för både detfria sökandet efter kunskap, de inomvetenskapliga bedömningarna ochsamhällets behov och prioriteringar.Regering och riksdag har ansvar för- att insatser som avser övergripande samhällsfrågor uppmärksammas,- att de statliga medlen används på bästa sätt och för rätt ändamål och- att all statligt finansierad forskning blir utvärderad och att beslut omformerna för och karaktären av utvärderingen sker redan i samband medatt besluten om forskningsinsatser fattas.Medel till stöd för forsknings- och utvecklingsarbete bör alltså inteöronmärkas av statsmakterna.Vi menar att MUST-programmet och andra senare forskningsuppdrag omkommunistiska regimers brott mot mänskliga rättigheter samt om ochnazismen under aktualiserat den principiella frågan ombalansen mellan forskarstyrd och beställarstyrd forskning. Det är forskarnasjälva och inte finansiärerna som ska definiera forskningsproblemen.Regeringsuppdrag ska inte vara av sådan specifik och avgränsande karaktärsom vad MUST-programmet är. Den här typen av beställningsuppdrag kan påsikt undergräva förtroendet för forskning och forskare bland allmänheten omde uppfattas som politiska beställningsarbeten. Detta bör som sinmening ge regeringen till känna.4 MUST-programmet - löften och verklighetNär MUST-programmet initierades lovade de ansvariga statsråden, , och (bland annat i en debattartikeli ) att forskarna i MUST-programmet självklart skulle fåtillgång till arkiven och få möjlighet att genomföra intervjuer med berördapersoner utan hinder av sekretesslagen.I sin dokumentation av de hittillsvarande erfarenheterna från programmetvisar emellertid professor , ordförande i programgruppen förMUST, på de stora svårigheter som forskarna mött i kontakterna med SÄPOoch den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten vid försvarsmaktenshögkvarter. Väntetider på beställt material visade sig vara långa ochsökvägarna begränsade. Myndigheternas hållning i fråga om vad som kundelämnas ut var mycket restriktiv. av det material som rörde1970- och 1980-talen är hemligstämplat. De dokument som lämnades ut hadeutsorterats, förhandsgranskats och i många fall försetts med strykningar.Intervjuer med företrädare för verksamheten var omöjliga att få till stånd medhänvisning till tystnadsplikten. Regeringsuppdragets vaga senare tidsgräns() orsakade också problem, dels därför att vissa avprogrammets frågeställningar krävde tillgång till senare material, dels därföratt själva vagheten visade sig vara en stötesten i kontakten mellan forskarnaoch myndigheterna.Dessa svårigheter, tillsammans med den uppenbara skillnaden mellanregeringens tidiga löften och praktiska handlande, gör både regeringen,forskarna och allmänheten till historiens förlorare. Regeringen i så måtto attden försummat möjligheterna att komma till rätta med en gammal politiskvarböld. Forskarna så till vida att de gett sig in på ett svårt ochkontroversielltforskningsområde med utgångspunkt från regeringens optimistiskadeklarationer i samband med uppdraget men sedan aldrig fått chansen att göradet de planerat. Allmänheten måste betraktas som de stora förlorarna eftersomingen klarhet i själva sakfrågan tycks vara möjlig under nuvarandeomständigheter.För att kunna förbättra forskarnas arbetsvillkor och inte ytterligare försenaforskningsuppdraget föreslår vi att regeringen vidtar följande åtgärder:- De forskare som fått uppdrag inom forskningsprogram om militär underrättelse- ochsäkerhetstjänst bör placeras i högsta möjliga av de tre säkerhetsklasser somanger tillgången till sekretessbelagt material.- Möjligheterna bör övervägas att genom ändring av gällande regler, ellergenom särskilda direktiv, förkorta handläggningstiderna vid militäraunderrättelse- och säkerhetstjänsten vid Försvarsmaktens högkvarter förärenden som rör forskningsprogrammet.- Regeringen bör ge enhetliga direktiv för lagring och förvaring av hemligauppgifter samt deras hantering efter forskningsprogrammets slutförande.- Tidsgränserna bör preciseras då det gäller tillgången till arkivmaterial förforskare inom forskningsprogrammet.- Personer som företräder den beforskade verksamheten bör lösas fråntystnadsplikt gentemot forskare inom forskningsprogrammet.5 AvslutningGeorg , som fick uppdraget att efter utreda ochvärdera den under kriget lika hemliga allmänna säkerhetstjänsten, Säposföregångare, drog slutsatsen attdet troligen är omöjligt i praktiken att finna demokratiskttillfredsställande former för en hemlig politisk polisverksamhet. Bäst,enligt min mening, att på de politiska fälten låta demokratin hålla reda påsig själv. Den äger därtill en egen kraft, alltid framträdande ioffentlighetens ljus. (SOU 1948:7).Vi menar att det finns stor anledning för regeringen att ta i beaktande.Stockholm den 29 september 2000Britt-Marie Danestig (v)()()()()()()()()()()()