mot · GO02U301 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:U301av Silfverstrand, ()Översyn av utrikesförvaltningenFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en genomgripande översyn av utrikesförvaltningen.MotiveringDen europeiska integrationen och den ekonomiska globaliseringen medden snabba informationsteknologiska utvecklingen medför ett växandesvenskt beroende av omvärlden och ger ökademöjligheter att tillsammans med andra länder påverka den europeiska ochinternationella utvecklingen i för vårt land viktiga avseenden.Så lyder inledningen till avsnittet 3.4 Politikens inriktning ibudgetpropositionen . Om denna inriktning avpolitiken torde det råda en bred politisk enighet. En centralfråga i sammanhanget blir då om den svenskautrikesförvaltningen har vidtagit de strukturella reformersom krävs för att kunna fullgöra sina uppgifter, efter dendynamiska utveckling som sker på utrikes-, säkerhets- ochbiståndspolitikens område, på ett tillfredsställande sätt.Utrikesförvaltningen omfattar såväl somutrikesrepresentationen, vissa kostnader för deltagande i detnordiska samarbetet och ekonomiskt bistånd till svenska medborgare iutlandet samt diverse kostnader för rättsväsendet. Utrikesförvaltningensuppgift är att ansvara för hanteringen av förbindelser med andraländer och internationella organisationer samt att förbereda och samordnaverksamheter och beslut inom de politikområden som Utrikesdepartementetsvarar för.Sverige har diplomatiska förbindelser med i stort sett alla självständigastater i världen (hade FN 188 medlemsstater). I nästanhälften av dessa länder finns en svensk ambassad. I vissa länder har enambassad inte ansetts nödvändig. I sådana fall är det vanligt, att en svenskambassadör blir sidoackrediterad. Det innebär, att man låter Sverigesambassad i ett annat land sköta förbindelserna med ett eller flera närbelägnaländer.Sverige har f.n. 106 utlandsmyndigheter, vilket inkluderar såvälambassader, representationer som konsulat. Storleken på ambassadernavarierar mycket. De mindre ambassaderna kan ha två till tre utsändatjänstemän, medan de större förfogar över mellan 15 till 35 tjänstemän, somär utsända från . Bland dem finns det även tjänstemän, som i de flestafall är anställda av andra departement än UD. De kan till exempel varaförsvarsattachéer, lantbruksattachéer, arbetsmarknadsattachéer och teknisk-vetenskapliga attachéer. Deras uppgift är att bevaka endast sinaspecialområden. Exempel på större ambassader är de i , ,, och . På de mindre ambassaderna, som till exempelAmman, och , finns det bara tre till fyra utsända tjänstemän.Förutom den utsända personalen finns det ungefär lika många personer, somär lokalt anställda.Utsänd personal finns också på de så kallade karriärkonsulaten.Konsulatens uppgift är att ta tillvara svenska intressen utomlands genom atttill exempel stödja svenska exportföretag eller hjälpa svenska medborgare,som hamnat i en nödsituation. De kan också sköta viseringar, uppehålls- ocharbetstillstånd för utlänningar som vill resa till . På samma sätt somambassaderna ska också konsulaten informera om Sverige.Större konsulat med många arbetsuppgifter kallas generalkonsulat. Detfinns också så kallade honorärkonsulat. Deras uppgift är att hjälpaambassaderna och konsulaten i olika ärenden. Chefen för ett honorärkonsulatkallas för honorärkonsul och är en person, som är fast bosatt på den ort därkonsulatet finns. Honorärkonsuln kan vara svensk eller utländsk medborgareoch får ingen lön från UD, utan bara ersättning för utlägg som görs i tjänsten.Inom utrikesförvaltningen arbetar ca 2 500 personer. Av dessa är ungefär900 verksamma på UD i . De övriga arbetar vidutlandsmyndigheterna, där ca 600 är utsända och resten lokalanställda. UD:sanställda indelas i fyra grupper. Dessa är chefer, handläggare, baspersonaloch lokalanställd personal. På UD är många anställda som specialisterutan förflyttningsskydlighet. Den förflyttningsskyldiga personalen tjänstgörväxelvis på UD och på de olika utlandsmyndigheterna. Med andra ord ingårdet i jobbet att byta arbetsplats med jämna mellanrum. Det innebär vanligenatt man arbetar på två olika utlandsmyndigheter under sammanlagt fem till sjuår. Sedan väntar tjänstgöring hemma i mellan fyra och sex år.I december 1997 framlade revisorer en rapport angåendeutrikesförvaltningen. Revisorerna föreslog dels en generell översyn avutrikesförvaltningen, dels att regeringen skulle genomföra åtgärder inomramen för förvaltningens struktur. Bakgrunden till revisorernas granskningvar ett förslag från revisorerna själva, sedan det uppmärksammats attutrikesförvaltningen inte blivit föremål för extern revision.(! )fann i betänkande 1997/98:UU23 inte någon allmänöversyn av utrikesförvaltningen påkallad utan nöjde sig med att förutsätta attregeringen skulle vidtaga "vissa förändringar inom ramen för dåvarandeorganisationen, särskilt vad gäller utlandsmyndigheterna. "Under sin granskning fann revisorerna "- - - ett antal problem som enligtrevisorernas uppfattning inte främjar effektiviteten i vare sigutrikesförvaltningens eller de övriga huvudmännens verksamhet".Revisorernas bedömning var att vissa av dessa problem hänger samman medutrikesförvaltningens struktur.De viktigaste iakttagelserna i revisorernas granskning kan sammanfattassom följer:UppgifterUtlandsmyndigheterna avsätter alltför små resurser föruppgifter som löses åt andra huvudmän, bl.a. kommersiellauppgifter och utlänningsärenden. En dryg tredjedel av dentotala arbetstiden beräknades åtgå för gemensammastödfunktioner och annan administration. Problemet gälldeäven där en tredjedel av personalenvid /97 arbetade på den administrativaavdelningen.OrganisationDet är enligt revisorerna oklart enligt vilka kriterier Sverigeär representerat utomlands. Man ifrågasatte om de analyseroch kostnadsberäkningar som har legat till grund förnedläggning och upprättande av utlandsmyndigheter harvarit tillräckliga.Samtidigt som revisorerna föreslår att alternativa representationsformerbör prövas framhåller man betydelsen av att på ett mera aktivt sättän bör få möjlighet att ta del i beslut om förändringar avutrikesrepresentationen. Revisorerna föreslår här bl.a. att beslut omupprättande eller nedläggning av utlandsmyndigheter skall fattas avriksdagen.PersonalRevisorerna konstaterar att processen för rekrytering avhandläggare som skall bli förflyttningspliktiga generalisterinom utrikesförvaltningen är för omständlig ochtidskrävande samt att den ger intryck av ineffektivitet.Rekryteringsprocessen kritiseras av bl.a. LO som i sittremissvar understryker vikten av att anställningsvillkor vidlokalanställningar återspeglar de värderingar som präglarsvensk arbetsmarknad och följer avtal och praxis på densvenska arbetsmarknaden.KostnaderRevisorerna finner det angeläget att se över fördelningen avbudgetmedel mellan ochutlandsmyndigheterna bl.a. för att förhindra att väsentligakostnadsslag inom utrikesrepresentationen betraktas som enfri resurs.Man konstaterar vidare att budgetsystemet för utlandsmyndigheterna ärsplittrat och komplicerat. Revisorernas slutsatser efter granskningen är attutrikesförvaltningen behöver utvecklas och anpassas till nya förhållanden.Sammantaget bedömer man att utrikesförvaltningens struktur bör genomlysasi en förutsättningslös och oberoende översyn. Därvid bör en prövning görasbl.a. av frågan om i vilken grad respektive huvudman själv bör få ansvara försin utomlandsbedrivna verksamhet. I översynen bör bl.a. ingå- ett klarläggande av utlandsmyndigheternas status,- en översyn av hur utrikesförvaltningens resurser fördelas på olikauppgifter,- ett beslut om att upprättande eller nedläggning av utlandsmyndigheter skallfattas av ,- en utvärdering av systemet med förflyttningsplikt,- en översyn av bemanningen vid utlandsmyndigheterna,- en översyn av budgetsystemet för utlandsmyndigheterna,- att regeringen tillvaratar möjligheterna att ytterligare rationaliserautrikesförvaltningens administration,- att regeringen tillser att genomför sinverksamhetsplanering på ett sätt som bättre tillgodoser övriga huvudmänsintressen,- att regeringen lämnar en utförlig redogörelse till för huranslagen till utrikesförvaltningen beräknas och hur förvaltningen harförbrukat sina anslag.Som en övergripande kommentar till revisorernas rapportoch förslag, vill vi understryka betydelsen av att riksdagensmöjligheter till ett aktivt deltagande i utformandet av svenskutrikespolitik förstärks. Svensk utrikespolitik och dessutrikesförvaltning är i många avseenden så avskärmad frånbåde svenska folket och deras valda företrädare att den påmånga håll uppfattas som "en skyddad verkstad".När det gäller översynen av bemanningen vid utlandsmyndigheterna såförordar vi att denna innefattar en prövning av förutsättningarna för enplanerad samordning mellan de nordiska länderna beträffandeutrikesförvaltningens lokaler och administration. En fråga som i dettasammanhang måste ställas är om inte som ett viktigt bidrag till EU-integrationen kunde föregå med gott exempel och slå samman sin"traditionella" ambassad med EU-ambassaden (ständigarepresentation vid Europeiska unionen).En annan fråga som förtjänar särskild uppmärksamhet vid en översyn avutrikesförvaltningen är rekryteringsfrågorna. UD rekryterar huvudsakligen sinpersonal genom handläggarutbildning i egen regi. Den typiske UD-tjänstemannens bakgrund kan beskrivas som följer: En gedigen akademiskutbildning, internationella erfarenheter samt ofta specialkunskaper i språk,folkrätt, nationalekonomi, mänskliga rättigheter, säkerhetspolitik m.m. Utanatt ifrågasätta dessa väsentliga inslag i utbildningen måste man ändå ställafrågan om nuvarande utbildning är tillfyllest för att ge aspiranterna till UD-tjänst tillräckligt vidsynt perspektiv på svenskt samhällsliv. Så till exempeluppfattar vi det som en klar brist att praktik på andra arbetsplatser än UD inteingår i utbildningen.Som framgår av ovanstående, och inte minst av den fylliga redovisningenav revisorers tidigare granskning av utrikesförvaltningen, föreslårvi att en genomgripande översyn av denna förvaltning skyndsamt kommer tillstånd och att i detta sammanhang möjligheterna till samordningsvinstergenom ett utökat samarbete med de nordiska länderna, respektiverekryterings- och utbildningsfrågorna för UD:s personal, särskilt beaktas.Stockholm den 2 oktober 2000Bengt Silfverstrand (s)()