mot · GO02Ub313 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:Ub313av , ()Historieämnet i skolanSammanfattningSvenska elever uppvisar bristfälliga kunskaper i ämnet historia. Detär en ordning som i förlängningen hotar de grundläggande värden som ettdemokratiskt samhälle vilar på. Kvaliteten på historieundervisningen bördärför höjas genom bättre krav på undervisningen och genom utvärderingav historieämnet på nationell nivå.Förslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening atthistorieundervisningen i bör kvalitetssäkras i enlighet medvad som i motionen anförs.2. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring avbehörighetsregler för historielärare.3. tillkännager för regeringen som sin mening önskvärdheten avatt fastställa kvantitativa miniminormer för historieundervisningen.4. tillkännager för regeringen som sin mening önskvärdheten avatt införa ett rikstäckande kontrollsystem av historieundervisningensomfattning och kvalitet.Motiv för mina förslagSyftet med skolans undervisning är flerfaldigt. Dels skall den enskildeindividen skaffa sig kunskaper och färdigheter för att kunna klara sig väl ilivet, dels skall vissa normer och värden förkunnas i enlighet med vadsom fastställts genom politiska beslut. Vilka uttryck dessa båda syften tarsig i skolans mål och medel, beror och vilken politisk ochsocial miljö det rör sig om. Man kan säga att det finns vissa yttresamhälleliga faktorer som är styrande för skolans undervisning, t.ex.tidens värdemönster, statliga regelverk och anslagssystem, liksom detfinns vissa inre faktorer, t.ex. skolans storlek, stadium,elevsammansättning, personalstruktur, etc. Resultatet av undervisningenkommer alltid att vara beroende av både de yttre och inre faktorerna.Bland historiker och historielärare har det varit en utbredduppfattning att historiekunskaperna i samhället är sviktande, inte endast hosmånga elever utan hos befolkningen i dess helhet. Detta är dessutom ettinternationellt uppmärksammat fenomen. Vad som uppfattats som brist påhistorisk kunskap har föranlett debatter i flera västländer om innehåll i ochmål för skolundervisningen. som behovet av att bygga broar mellanolika sociala och etniska grupper har ökat, har historieundervisningen tonatsned till något så obetydligt att repetition och bakgrundsteckning blivitlidande. Härigenom, menar man, har sammanhanget i undervisningenförsvagats eller helt försvunnit och därmed också en viktig grundval för detkritiska tänkandet. I stället för detta anses utrymmet ha ökat för okritisktanammande av andras slutsatser eller fördomar.I samband med partiledardebatt 12 juni 1997uppmärksammades på politisk nivå plötsligt, efter publiceringen av en enkät,att svenska ungdomar inte i lika hög grad som sina internationella kamratertror på det verkliga i beslut om "judefrågans slutgiltiga lösning" ochinförandet av förintelseläger. Enligt enkäten skulle svenska ungdomardessutom vara påfallande osäkra på demokrati som den bästa styrelseformen.Som ett resultat av uppmärksamheten tog regeringen initiativ till projektet, med tyngdpunkt på Förintelsen, ett initiativ som röntpositiva kommentarer från skilda politiska håll. Ambitionen måste dock varaatt en tillfredsställande historieundervisning normalt skall ske genom skolansförsorg. Historieämnets ställning i dagens svenska skola har därför under sentid rönt visst medialt intresse.Sedan det slut har den historiska bakgrunden till aktuellahändelser diskuterats mer . Historiska argument har aktualiseratsgenom den förändrade politiska situationen, inte minst i . Krigen påBalkan och i Kaukasusområdet har mer än någonsin ställt historiska argumentför dagspolitiska ställningstaganden i förgrunden. Detta gäller för övrigtockså den fredliga integrationen inom EU, vilken i själva verket är ett ständigtvidgat förhandlingssystem där allehanda intresse- och maktståndpunkter kanförpackas i någon typ av argument med historiska motiveringar. Historienlever i med större tydlighet än någonsin, varför behovet av att kunnatolka historien inte enbart är en fråga för fackhistorikerna. Det är en frågaföralla och därmed, i en demokrati, en fråga som har de djupaste implikationerför utformningen av skolan och dess historieundervisning. I den successivaförändringen av samhället ligger utvecklandet av historiemedvetandet som enväsentlig del, nämligen hur man som individ betraktar dagens samhälle i ettorsaks- och meningssammanhang. Makten över historien blir en väsentlig deli makten över och framtida vägval. En väl fungerandehistorieundervisning i skolan framstår därför som en av de viktigasteframtidsfrågorna.Undersökningar visar att historieundervisningens omfång har minskatskraftigt på såväl grundskole- som gymnasienivå. Samtidigtär det uppenbart att inget politiskt parti eller någon regering aktivt hararbetatför att just historiekunskaperna skall trängas tillbaka. Tvärtom råder detkonsensus kring värdet av historisk kunskap och behovet av att känna tillbakgrundssammanhangen till dagens situation. De muntliga uttalandena omhistoriekunskapernas värde har dock inte alls lett till att de värnats i sambandmed utbildningspolitiska reformer. Därför fordras en tydlig markering frånriksdagen om att den positiva inställningen också måste omsättas i handling.Historiekunskaper kan anammas på många håll i samhället och under helalivet. Skolan har ändå en nyckelroll, eftersom alla går i skolan. Om skolornaskulle bli till fungerande miljöer för utbildning och bildning, kan också engrund för demokratins kontinuerliga utveckling skapas. En fungerande skolager sina elever inte bara en god allmänbildning, ett nyansrikt språk och vissagemensamma referensramar, utan även en kontinuerlig träning i att tolkaolika beskrivningar av verkligheten. Den som kan sätta in faktakunskaper iorsakssammanhang kan också ställa frågor och gradvis utveckla sinintellektuella kapacitet. Om detta kan ske parallellt med en fostran på basis avhänsyn, ansvar och humanistiska värden finns anledning att hysa hopp, intebara för den svenska skolan utan för hela samhället och i förlängningen helavärlden.Att öka kvaliteten på historieundervisningen kan ske på flera sätt. Lärarnahar naturligtvis en nyckelroll i sammanhanget. Det ter sig en smula märkligtatt man med dagens ordning kan tjänstgöra som historielärare, utan att ha lästen enda poäng i ämnet historia vid universitet eller högskola. Även om ämnethar breda beröringspunkter med exempelvis ekonomisk historia ellerstatsvetenskap, så borde åtminstone 60 poäng i ämnet historia gälla som ettkrav för att undervisa på högstadie- eller gymnasienivå.Utvärdering av undervisningens kvalitet och omfattning, liksom avelevernas kunskaper är andra viktiga instrument. Detta bör ske kontinuerligtpå nationell nivå, exempelvis genom nationella prov. Kvalitetsaspekten ärviktigare än kvantitetsaspekten. Bara genom en hög kvalitet påhistorieundervisningen kan eleverna lockas att läsa och lära mer historia,vilket i slutändan är målet. Det hindrar dock inte att även vissa kvantitativamål av minimikaraktär kan beaktas för historieämnet.Stockholm den 3 oktober 2000Carl ()()()()