mot · GO02So225 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So225av Heister, ()2000-talets psykiatriFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om problemen i den psykiatriska vården.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om ökad valfrihet och rätt till vård i tid.3. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av resursförstärkningar till psykiatrin.4. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om behovet av en samlad genomgång av hinder för privatverksamhet inom psykiatrin m.m.5. begär att regeringen lägger fram förslag till ändring avlagstiftningen i syfte att så långt möjligt undvika särbehandling avallmänt anställda läkare vad beträffar psykiatriska vårdintyg.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om rättssäkerheten i tvångsvården.2000-talets psykiatriPsykiatrin var länge en undangömd och bortglömd del avsjukvården. Dess historia rymmer såväl beprövade och välfungerande metoder som tveksamma och i vissa fallkränkande behandlingar. I har det - åtminstone påsenare tid - varit de bra behandlingarna som helt dominerat,även om delar av psykiatrins arbetsmetoder fortfarandeifrågasätts i vissa kretsar. Spänningar mellan olikavetenskapliga förhållningssätt och mellan förespråkare förolika behandlingsmetoder kvarstår också delvis.Starkt bidragande till att psykiatrin utvecklats positivt är den ökadeöppenheten och den insyn som psykiatrin numera arbetar under. I takt med attpsykiatrin börjat tillmätas samma värde som den övriga sjukvården har ocksådet politiska intresset för psykiatrin tilltagit. Ett bevis för detta var inteminstden stora psykiatrireform som genomfördes under 1990-talet.Psykiatrireformen tillkom med goda intentioner och för att förbättralivsvillkoren för många människor. Det krav på samverkan som reformenställde, framför allt mellan socialtjänst och psykiatri, har dock inte kunnatförverkligas fullt ut. Här, liksom vid genomförandet av ädelreformen har detvisat sig att det föreligger två kulturer, som på flera plan har storasvårigheteratt samarbeta. faller därför många människor mellan stolarna.Stora samordningsproblem finns även mellan olika landstingsverksamheteroch t.o.m. mellan olika psykiatriska verksamheter. Tyvärr har också saknatsen fungerande strategi för psykiatrin i primärvården vilket har varit ettallvarligt hinder för genomförande av psykiatrireformen.Det är sammanfattningsvis ingen tvekan om att många psykiskt sjuka farilla i dagens samhälle. Det gäller inom den lätta psykiatriska vården, men detgäller också inom den tyngre. skrev psykiatriprofessorn en DN-debattartikel där ingressen löd som följer:Samhället har svikit de psykiskt sjuka genom att minska möjligheternatill tvångsvård. Den nuvarande lagstiftningen försvårar för oss somfaktiskt vill hjälpa dessa människor.Några problem i dagenspsykiatriska vårdSocialstyrelsens utvärdering av psykiatrireformen ger vidhanden att utvecklingen för vissa grupper psykisktfunktionshindrade går åt rätt håll men att stora brister ändåfinns, inte minst i öppna stöd- och vårdformer somkommuner och landsting ansvarar för. Det gäller såväl inomden psykiatriska som inom den somatiska vården, och äveninom omsorgsverksamheter.Särskilt när det gäller psykiska störningar hos äldre är psykiatrin eftersatt.Studier visar att mer än varannan 85-åring lider av någon form av psykiskstörning. Ändå är det bara knappt hälften av landstingen som kan erbjudaspecialistvård till äldre som lider av andra psykiska sjukdomar än demens.Många äldre har följaktligen ett dolt vårdbehov, t.ex. i form av vanligadepressioner. Svenska studier anger att av 85-åringarna har endepression. Dessa visar sig ofta annorlunda hos äldre än hos yngre. Ofta finnsväl fungerande behandlingar som dock - p.g.a. den bristande diagnostiken -långt ifrån alltid utnyttjas.Det är naturligtvis mycket olyckligt att dessa tillstånd ofta förblirodiagnosticerade och obehandlade samt dessutom ofta förväxlas med enbegränsat behandlingsbar demensutveckling. Flera undersökningar visar attprimärvården helt enkelt inte hittar patienter med depressioner; cirka 12procent av de äldre med depression upptäcks.Det är här viktigt med ett bättre samarbete och informationsutbyte mellanspecialister och allmänläkare. Man kan konstatera att det är få områden inomhälso- och sjukvården som är så dåligt utbyggda och så fattiga påbehandlingsalternativ som vården av äldre med psykiska sjukdomar.Även vården av de mest allvarligt psykiskt sjuka har i stor utsträckningblivit lidande genom psykiatrireformen. Inte minst uppenbart är att de storaproblemen med hemlösa i storstäderna till mycket stor del beror på brister ipsykiatrireformens genomförande. Totalt inom allmänpsykiatrin finns nu baracirka 6 000 vårdplatser, varav endast 750 är speciellt avsedda för äldre. Deomfattande nedläggningarna av slutenvårdsplatser har inte på något sättkunnat kompenseras genom utbyggnad av öppenvården.Självmordsförsök bland vuxna har glädjande nog minskat den senastetioårsperioden, alarmerande är dock att självmordsförsök hos tonåringar harökat. Omkring 45 tonåringar tar livet av sig och självmord är alltjämtden vanligaste dödsorsaken för människor i . I mångafall fungerar dock vården inte tillfredsställande. Det gäller t.ex. för ungdomarmed anorexi/bulimi, psykoser, depressioner med självmordsrisk och svåratvångssyndrom.Barn- och ungdomspsykiatrins problematik beskrivs målande inte minst ien uppmärksammad artikelserie i under augusti år 2000.Människor mer eller mindre tvingas ut från vårdinrättningar utan att det finnsnågon alternativ plan för hur de skall kunna tas om hand i hemmet. I vissa fallskrivs patienter ut trots att det överhuvudtaget inte finns något som kan kallasett "hem" att skrivas ut till.Sjukvården tar ofta lätt på självmordsförsök när väl den akuta fasen äröver, trots att statistiken visar att många försöker igen inom det närmasteåret.Därtill kommer att sekretess- och anmälningsregler ibland kommer i konfliktsåväl med önskemål att involvera och informera föräldrar och anhöriga sommed nödvändigheten att bygga upp ett förtroende mellan vården och desspatienter.För att få ordentlig psykiatrisk vård måste man i många fall vara mycketstark och ha god sjukdomsinsikt, något som de flesta i behov av hjälp avnaturliga skäl inte har. Den tidigare ibland olyckliga fokuseringen påslutenvårdsinsatser har tyvärr förbytts i en övertro på öppenvårdsinsatser.I den psykiatriska vården räcker det inte alltid med insatser som baseras påfrivillighet. Tvångsvård är förvisso ett stort ingrepp i den enskildes liv, menibland den enda lösningen. Psykiatrisk tvångsvård måste i grund och bottenvara en rättighet för den som behöver den. Tvångsvård kan i många fall varabåde humant och nödvändigt.Våra moderata lösningaroch förslagAllmänt sett har trycket på t.ex. barn- ochungdomspsykiatrin ökat somverksamhetsformerna i huvudsak har förblivit oförändrade.På hela det psykiatriska och psykoterapeutiska fältet finnsdessutom en långt gången diskriminering av privataverksamheter och privata initiativ. Hjälp frånprivatpraktiserande psykologer och psykoterapeuter ärfortfarande i mycket hög grad förbehållen individer ochfamiljer som kan betala för vården.De som inte har den möjligheten - t.ex. inom barn- och ungdomspsykiatrin- vittnar ofta om att de känner sig utlämnade och rättslösa. Genom våraförslag på sjukvårdsområdet - som naturligtvis även omfattar psykiatrin -skulle denna situation förändras radikalt. Människor skulle få kraftigt ökadvalfrihet men också en uttrycklig rätt till vård i tid.I propositionen om en nationell handlingsplan för sjukvården annonseraderegeringen att insatserna till framförallt barn,ungdomar och äldre med psykisk ohälsa samt till psykiskt funktionshindradeskall stärkas. Detta framför allt genom en utvecklad samverkan mellanprimärvård, psykiatri och socialtjänst.Det är i högsta grad att de broar mellan huvudmännen som vimoderater länge krävt, nu äntligen byggs. Vi delar regeringens ambitioner pådetta område men beklagar att det tagit så för regeringen atterkänna de omfattande problem som följt i psykiatrireformens spår. Tyvärrfinns omfattande brister i konkretion vad beträffar de åtgärder som regeringenhar för avsikt att genomföra inom ramen för den nationella handlingsplanen.Även om psykiatrins problem inte uteslutande handlar om resurser är vimedvetna om att det finns ett behov av förstärkta resurser till psykiatrin. Detär också därför som vi upprepade gånger har föreslagit ett stimulansbidrag föratt initiera åtgärder som kan komma till rätta med brister i psykiatrin.Även Socialdemokraterna har föreslagit ökade resurser till psykiatrin. Viär emellertid inte beredda att frångå vårt förslag om ett riktat bidrag, tillförmån för en mera generell överföring till kommunsektorn, en överföringsom i praktiken skulle kunna komma att användas i helt andra verksamheteroch för andra syften än det avsedda. En av de mera framträdande bristernamed regeringens föreslagna resursförstärkningar är just att man aldrig vet varresurserna slutligen hamnar.Vi vill också erinra om att vår politik, till skillnad från densocialdemokratiska, med automatik skulle innebära många förbättringar äveninom psykiatrin. har bl.a. pekat på betydelsen av att psykiatringer primärvården ett kontinuerligt stöd. Genom våra förslag om ökadspecialistmedverkan i primärvården anser vi att detta behov skulle kunnatillfredsställas. Genom våra förslag om förstärkt läkarmedverkan iäldreomsorgen skulle olika former av falsk demens kunna diagnostiseras påett tidigt stadium och relevant behandling sättas in. Genom våra förslag omvårdgaranti och obligatorisk hälsoförsäkring, som omfattar alla ochfinansieras på samma sätt som landstingsskatten d.v.s. i relation tillinkomstsskatten, skulle patientens ställning stärkas, även inom denpsykiatriska vården och omsorgerna.Särskilda åtgärder för attunderlätta privat driftinom psykiatrinEn allt större del av sjukvården drivs av privata vårdgivare,t.ex. på uppdrag av landsting. Med tanke på hur dåligtpsykiatrin är utbyggd och hur få behandlingsalternativ detfinns, särskilt för äldre med psykisk störning, finns alla skälatt underlätta för privata behandlingsalternativ.Fortfarande finns dock många skillnader i den legala och ekonomiska re-gleringen av offentliganställda läkare och övriga läkare. Inom psykiatrin servi moderater mest allvarligt på den närmast systematiska diskrimineringen ifinansieringshänseende som fortfarande sker av privatabehandlingsalternativ.Införande av valfrihet och finansiering som är neutral till driftformer inompsykiatrin är förvisso något svårare än inom den somatiska vården, p.g.a. ensvagare sammanhållen offentlig tillsynsverksamhet och mindre enhetlighet ibehandlings- och diagnosmetoder. Många tjänster som erbjuds av t.ex.psykologer ligger också utanför vad som är att beteckna somsjukdomsbehandling i egentlig mening. Vi anser dock att det nu är påkallatmed en samlad genomgång av de hinder som finns för privat verksamhet påhela det psykiatriska, psykoterapeutiska och psykologiska fältet.Ett exempel på en privat driven verksamhet som har bidragit mycket till attförbättra psykiatrin finns i . Det s.k. psykiatriska teamet vid Lysekilssjukhus har ett samlat ansvar för psykiatrin i närområdet.Verksamheten är av allt att döma mycket framgångsrik och samarbetet medsocialtjänsten m.fl. är väl utvecklat. Verksamheten drivs dessutom näraforskning på området.Anledningen till att det psykiatriska teamet startades var att man heltenkelt inte trodde att nödvändiga förändringar i verksamheten - som tidigarefungerade mycket dåligt - skulle gå att utföra i p.g.a. allt inbyggtmotstånd i systemet. Att döma av hur liknande försök på andra håll och ioffentlig regi har slutat var det en riktig bedömning.Verksamheten i har gått från att vara en lågt prioriterad filialunder en större psykiatrisk klinik till att bli en spjutspets i utvecklingen avsvensk psykiatrisk vård. Den följs också upp av hälsoekonomisk expertis ochallt tyder på att den privata verksamhetsformen förmår ta till vara resursernaeffektivare och bättre än vad den offentliga verksamheten mäktar med.Ett inslag av diskriminering av privata läkare finns även i samband medundersökning för utfärdande av psykiatriska vårdintyg. Skillnaderna harmotiverats med att uppgifter som innefattar myndighetsutövning inte fåröverlåtas på privata vårdgivare.Vår uppfattning är att befogenheter som tillkommer läkare, bl.a. rätten attutfärda olika intyg, så långt möjligt bör följa med viss kompetens, och inteuteslutande tillkomma läkare som har en viss arbetsgivare. Vi har framförtliknande krav i samband med breddandet av förskrivningsrätten försjuksköterskor.Vi anser mot denna bakgrund att regeringen bör återkomma till riksdagenmed förslag på detta område som så långt möjligt undviker olika behandlingav allmänt anställda läkare vad beträffar psykiatriska vårdintyg.Rättssäkerheten kan bättre garanteras på andra sätt, t.ex. genom bedömningav flera läkare och prövning i domstol.Bättre rättssäkerhet inomtvångsvårdenDen psykiatriska tvångsvården har i stor utsträckning sinaegna problem och naturligtvis också sina egna lösningar.Tvångsvården syftar framför allt till att hjälpa den enskilde,men den syftar också till trygghet och rättssäkerhet förhonom själv, liksom för hans anhöriga och för allmänheten.Kanske framför allt vad avser rättssäkerhetsavseendeuppfattar vi att dagens situation uppvisar omfattande brister.Dessa brister har delvis korrigerats genom beslut som fattatsom tvångsvården tidigare i år.Vi moderater anser fortfarande att rättssäkerheten och tryggheten föranhöriga och vårdpersonal samt för allmänheten inte prioriteras tillräckligthögt. I själva verket måste dessas rättssäkerhet tillmätas stor betydelsesärskilti samband med rättspsykiatrisk vård, men även i övrig psykiatrisk tvångsvård.Många av de allra farligaste brottslingarna finns t.ex. bland dem somöverlämnas till psykiatrisk vård.Vid s.k. farlighetsbedömningar och beslut om s.k. särskildutskrivningsprövning grundas bedömningen i realiteten på mer eller mindrekvalificerade gissningar. Även efter långvarig kännedom kan det vara nästanomöjligt för en läkare att bedöma om en psykiskt störd brottsling kommer attåterfalla i brottslighet.Även om metoder för bättre och säkrare farlighetsbedömning börjarföreligga och utvecklas anser vi att brottslingar som döms till slutenpsykiatrisk vård som huvudregel skall få en tidsangivelse avseendeden minsta strafftid han/hon skall avtjäna. Om patienten tillfrisknar innan denfastställda tiden utgår skall han kunna överföras till vanligt fängelse förresterande del av vårdtiden. De närmare detaljerna kring vårt förslag har vibl.a. utvecklat i andra motioner.Stockholm den 26 september 2000Chris Heister (m)()()()()()()()de ()()