mot · GN02Fi49 · 2000-04-28 00:00:00 — Motion till riksdagen1999/2000:Fi49av , ()med anledning av skr. 1999/2000:102 Utvecklingen inom den kommunala sektorn1 Inledande synpunkterI regeringens ekonomiska vårproposition beskrivs arbetet på att byggaupp en databas. Förhoppningsvis kan en sådan ge impulser förregeringen att i skrivelsen om utvecklingen inom den kommunala sektornkommande år lyfta fram goda exempel på hur tjänsteproduktion kanbedrivas på ett för medborgarna bra sätt i olika kommuner. De skrivelseri ämnet som regeringen avlämnat till är nämligen inästan total avsaknad av sådana jämförelser. Därmed har t.ex. de godaresultat som uppnåtts p.g.a. konkurrensutsättning i kommunerna inteuppmärksammats i detta sammanhang, inte heller den ökade valfrihetoch pedagogiska stimulans som åstadkommits genom det ökande antaletfriskolor.Regeringens skrivelse om utvecklingen inom den kommunala sektornborde till sin natur vara såväl sakligt deskriptiv och analyserande som pro-blemorienterad. Tyvärr finns i stället en alltför tydlig tendens att undermånga avsnitt försöka försköna utvecklingen och inte redovisa de uppenbaraproblem som finns på många områden. Vissa av de statistiska uppgifter ochberäkningar som redovisas blir genom sitt urval missvisande. Genom dessabrister måste skrivelsen, som skulle kunna vara en bra källa för fakta-redovisning, läsas med ett kritiskt öga, eftersom den i delar är en tydligparts-inlaga och genom ett lämpligt urval av fakta lätt blir subjektiv faktaredo-visning.För att skall ges en mer heltäckande redovisning av uppnåddaresultat i olika kommuner bör därför skrivelsen kommande år redovisa vilkakommuner som uppnått de bästa resultaten inom olika verksamhetsområden.Den kommunala databas som byggs upp förutsätts kunna bidra med sådaninformation.Vår angivna kritik gäller bl.a. beskrivningen av kommunernas ekonomioch t.ex. de negativa effekterna av det tillväxtfientliga utjämningssystemet.För varje läsare som följer med i samhällsdebatten måste också siffer-exercisen kring resultat (sid. 132) te sig besynnerlig när manförsöker leda i bevis att fler elever än nu lämnar grund-skolan med "godkända" resultat. Försiktigtvis åberopas inte alla de rapportersom visat hur vanligt det är att elever lämnar utan att ens ha denödvändigaste färdigheterna i räkning, läsning eller skrivning.2 Kommunsektorns ekonomi2.1 och skatteplaneringKommunalt ägda företag ingår inte i den statistiska redovisningen avkommunsektorns verksamhet och omfattning. finns en tydligtendens hos många kommuner att lägga betydande delar av sinverksamhet i just bolag. Vi har i annat sammanhang reagerat på dessatendenser och då även förespråkat en särskild företagsform förkommunala företag i den mån kommunala företag överhuvud taget börfinnas. Därigenom skulle också verksamhet bedriven iföretagsform komma att på ett korrekt sätt redovisas i den offentligastatistiken.Den privaträttsliga aktiebolagsformen är ur olika synpunkter inte lämpligför verksamhet. Ett belysande exempel på detta är att kommuneroch kommunala företag på många håll bedriver en avancerad skatte-planering. En rad skattetvister mellan kommuner och skatteförvaltningarpågår mot den bakgrunden. Detta är i sig ett märkligt skådespel utifrån attkommunal verksamhet i förvaltningsform är skattebefriad medan det är justaktiebolagsformen som orsakar skattetvisterna. Situationen belyser bl.a. be-hovet av en tydligare lagstiftning beträffande kommunerna och kommunalaföretag. Regeringen beskriver inte denna fråga i sin skrivelse trots att den ärmycket aktuell och omdiskuterad i många kommuner. I fullständig glömskatycks också vara de uttalanden som statsrådet gjorde om attregeringen noga följde utvecklingen och avsåg att lägga fram lämpliga lag-förslag för att motverka denna typ av skatteplanering i kommunerna.Regeringen anger heller inte att de extraordinära intäkter som många kom-muner redovisar i sina resultaträkningar helt är hänförliga till "artificiella"reavinster i samband med kommunintern försäljning av tillgångar när "kon-cernholdingbolag" bildats.2.2 UtjämningssystemetRegeringen påstår i olika sammanhang att den är intresserad avekonomisk tillväxt. Mot den bakgrunden är det notabelt att regeringensskrivelse inte heller till någon del belyser de tillväxtfientliga inslageni det gällande inomkommunala utjämningssystemet. Vi har i vårpartimotion i anslutning till regeringens ekonomiska vårpropositionredovisat de riktlinjer som måste gälla för ett nytt system.I detta sammanhang vill vi emellertid ytterligare fästa uppmärksamhetenpå hur dagens system konfiskerar ekonomisk tillväxt i alla typer av kom-muner. Om en kommun - oavsett om kommunen har låg skattekraft,medelskattekraft eller hög skattekraft - genom t.ex. åtgärder som leder tilllägre arbetslöshet eller höjd förvärvsfrekvens lyckas öka sin relativaskattekraft tas nästan hela ökningen (och ibland mer) om hand av utjäm-ningssystemet. De kommuner som till priset av ökade utgifter får en tillväxthamnar alltså på minus. (taxeringsår) fanns det130 kommuner i olika delar av som haft en sådan utveckling. Vissahar ökat sin medelskattekraft påtagligt. Dit hör Norrlandskommuner somMalå, , , industrikommuner som och ,småkommuner som , och men ocksåkommuner som , och . Alla dessa kommuner ökadesin relativa skattekraft betydligt mellan dessa år. Detta påverkade nästan intealls deras relativa intäktsnivå. Utjämningssystemet konfiskerade till den relativa ökningen av skattekraft.Vi kan ta den befolkningsmässigt lilla kommunen i Västerbottensinland som ett talande exempel. var den kommun som ökade sinrelativa skattekraft näst mest i hela landet (efter ), nämligen med4,. Bakgrunden torde vara två omständigheter. Å ena sidanminskade befolkningen med 120 personer till 3.713 - mest ungdomar ochpersoner utan arbete. Å andra sidan gick för fulltmed extra skift som ledde till att mångas inkomstnivå höjdes. Sammantagetsteg därmed skattekraften betydligt per invånare. Men för kommuninnebär det inte några ökade intäkter. Tvärtom drabbas intäktssidan i Malåkommun av befolkningsminskningen utan att kommunen som kommun harnågon glädje av den ökade skattekraften. Ett sådant system är perverst i sinuppbyggnad!Ca 30 kommuner ökade sin relativa skattekraft (skattekraft i förhållandetill rikets medelvärde som är = 100) per invånare med mer än en procent-enhet . av denna tillväxt konfiskeradesav utjämningssystemet, vilket naturligtvis inte berörs i regeringsskrivelsen.Det är naturligtvis en orimlig signal i ett land som önskar ekonomisk tillväxtoch lägre arbetslöshet.I bilaga 1 förtecknar vi de 129 kommuner som ökat sin relativa skattekraftdet men där denna ökning konfiskerats av utjämningssystemet.Det senaste året har också tydligt framkommit att kommuner som har ettbehov av ett ökat bostadsbyggande drar sig för att medverka till ett sådantmed hänsyn till hur utjämningssystemet fungerar. Regeringen, som följd-riktigt inte heller omnämner detta förhållande i sin skrivelse, förnekar genomsin ansvarige minister att problemet skulle existera.Kommande år bör regeringen utförligt redovisa de tillväxtfientliga konse-kvenserna av rådande utjämningssystems konstruktion och de negativa in-citamentens uppbyggnad. När det faktaunderlaget redovisas och analyserasborde även regeringen inse att det är nödvändigt med de förändringar viföreslagit.3 Hälso- och sjukvårdI avsnitt 3 beskriver regeringen utvecklingen inom hälso- ochsjukvården. Där redogörs för antalet läkarbesök, vårdplatser, kostnader,årsarbetare och annan statistik som regeringen valt att lyfta fram. Vi vill idet sammanhanget ta upp en uppgift som i hög grad berör oss alla sommedborgare, nämligen kötiderna i sjukvården.I nya databas om kötider i vården är det för hela 21av 27 diagnoser mindre än hälften av mottagningarna som klarar av att gevård . Det är förvisso angeläget att patienter ges möjlighettill överblick av kötider på olika sjukhus samt också att betygssättning avolika kliniker möjliggörs. Förbättrad statistik är inte någon som lösning påproblemet med vårdköer.Väntan innebär i många fall mycket lidande och oro. Den kan också inne-bära att sjukdomstillstånd förvärras, vilket gör att både behandling ochrehabilitering försvåras och fördyras. Väntan är dessutom kostsam. Det ärdyrare att låta människor vänta på vård än att ge vård.Att få vård av god kvalitet, när man behöver den, är en fundamental rättig-het i ett välfärdssamhälle. Det är därför vi föreslår att alla medborgare skallomfattas av en obligatorisk hälsoförsäkring. Dagens situation är inte accep-tabel. Eftersom landstingen i stor utsträckning fungerar som myndigheterhamnar patienten i en beroendesituation i vilken hon varken kan påverkaeller ställa krav.Patienten är stark först i den stund hon styr resurserna och har möjlighet attaktivt välja god vård och välja bort dålig vård. Patienten måste få en starkareställning i sjukvården. är hennes rättigheter enbart politiska, indirektaoch kollektiva.Internationellt sett går trenden just mot att allt fler länder inför obliga-toriska hälsoförsäkringar. Såväl länder med skattefinansierad sjukvård somländer med privatfinansierad sjukvård byter till obligatoriska försäkringar.Den obligatoriska hälsoförsäkring vi föreslår skulle omfatta alla, oavsett be-talningsförmåga eller hälsotillstånd.Att ersätta dagens föråldrade landstingsmonopol med en modern för-säkringslösning tar dock tid. Det finns akuta problem som måste lösas . Vivill därför införa en nationell vårdgaranti som innebär att ingenskall behöva vänta på operation eller behandling.Klarar inte det egna av att ge vård inom , skall mankunna få vården utförd hos ett annat landsting eller hos en privat vårdgivare.Vårdgarantin kan bidra till att riva gränser mellan landstingen och mellanolika sjukhus på ett sätt som förbättrar resursutnyttjandet. Med vårdgarantinsynliggör man för landstingen - och för de enskilda sjukhusen - en del av dekostnader som köerna i vården för med sig. Genom att inte ta emot patientergår sjukhusen miste om pengar och uppmuntras att förändra verksamheten såatt köer inte uppstår.Att patienterna kan ta med sig resurserna till en annan vårdgivare gör attvårdgarantin kan ses som ett första steg mot en obligatorisk hälsoförsäkring.Pengarna följer patienten till den vårdgivare hon väljer.Vi vill i sammanhanget i övrigt hänvisa till förslagen i den partimotion viavlämnat med anledning av regeringens ekonomiska vårproposition och somsärskilt behandlar sjukvården.Det talas ofta om landstingens brist på pengar och att denna skulle drabbavården. av landstingens samlade utgifter går dock till annanverksamhet än just hälso- och sjukvård, framför allt subventioner avkollektivtrafik, kultur- och fritidsverksamhet samt utbildning och t.o.m.inomregionala skatteutjämningsbidrag (trots den utjämning som redan skerpå riksplanet). I en situation då köerna växer och bristerna inom hälso- ochsjukvården blir allt mer uppenbara anser vi moderater att de medel somlandstingen förfogar över i första hand skall gå till just sjuk- och hälsovård.Valet mellan t.ex. en övertung politisk överbyggnad och diverse frivilligtpåtagna sidouppgifter i relation till vård av sjuka borde enligt moderatuppfattning vara självklart.4 ÄldreomsorgUnder avsnitt 4 redogör regeringen för utvecklingen av kommunernasäldreomsorg. Även om delar av de problem som finns har administrativaorsaker, exempelvis föråldrade bemanningsplaner blandhemtjänstpersonal, är det även här ett faktum att kommunerna under fleraår prioriterat andra verksamheter än den kärnuppgift äldreomsorgenutgör. Detta måste tydligt uppmärksammas och diskuteras mot bakgrundav att behoven av äldrevård kommer att öka i takt med att vi får allt flermycket gamla. Det ställer andra krav på kommunernas prioriteringar.Vår utgångspunkt är att kommunerna bör koncentrera sin verksamhet kringett antal kärnområden bland vilka äldreomsorg är ett.Frågan om konstruktion och nivå på kommunernas äldreomsorgsavgifterhar debatterats flitigt, inte minst . Diskussionen har fokuseratspå flera olika aspekter på avgifterna:- Avgiftsberäkningen är ibland svår att förstå, kontrollera och jämföramellan olika kommuner. Till exempel använder kommunerna olikametoder för att beräkna inkomst och förmögenhet osv.- Avgiftssystemen har ibland orimliga effekter, t.ex. i meningen att demedför att äldres besparingar konfiskeras eller att äldre måste säljasina hus, genom att avgiften påverkas av förmögenheten.- Avgiftssystemen kan göra att människor i yrkesaktiv ålder avstår frånatt spara till sin ålderdom, eftersom de förväntar sig att eventuelltsparande "äts upp" av höjda avgifter.- Avgiftsnivåerna skiljer sig mycket kraftigt åt mellan olika kommuner.Enligt en undersökning av kan skillnaderna uppgå till132.000 kronor och vårdtagare.Det perspektiv på avgiftsfrågan som regeringens problembeskrivning isin skrivelse ger uttryck för är enligt vår uppfattning inte tillräckligt brett.Framförallt anges inte att den ökade användningen av inkomst- ochförmögenhetstrelaterade taxor skulle vara problematisk i något avseende.Regeringen förespeglar inte heller några åtgärder ens för att komma tillrätta med de problem som man faktiskt erkänner, t.ex. kommunalaförbehållsbelopp som i vissa fall är alltför låga.Utvecklingen har gått mot taxesystem där avgiftenbaseras på den enskildes inkomst. Det blir också allt vanligare att kom-munerna på olika sätt väger in de äldres förmögenhet, t.ex. fastigheter, näravgiften fastställs. Inkomst- och förmögenhetsrelaterade taxor inom äldre-omsorgen är enligt vår uppfattning både orimliga och orättvisa. De medfören slags konfiskation av sparade medel, oavsett om beräkningen sker motinkomst och/eller mot förmögenhet.Kommunala taxor bör i stället alltid bygga på en princip om lika-behandling av kommunmedborgarna. Det innebär att man skall betala sammaavgift för samma tjänst. Detta är en grundpelare i kommunallagens regleroch tillämpas allmänt för samtliga kommunala avgifter utanför den socialasektorn. Inom äldreomsorgen är det dock bara ett mindre antal kommunersom tillämpar principen om samma avgift för samma tjänst.En statlig utredning, Boende- och avgiftsutredningen, har föreslagit en förkommunerna obligatorisk maxtaxa inom äldreomsorgen. taravstånd från varje sådant förslag om maxtaxa. Det vore en kraftig begräns-ning av kommunernas självbestämmanderätt. Det måste vara upp till kom-munerna att själva göra avvägningen mellan skatte- och avgiftsnivåer.Många kommuner har dessutom redan på frivillig väg infört avgiftstak.Däremot finns det enligt vår uppfattning inte någon anledning att låtakommuner ta ut så höga avgifter att den som skall betala avgiften i praktikenblir bidragsberoende. Den minsta summa som man skall få ha kvar näravgift, hyra och skatt är betald är redan lagreglerad men fastställs i praktikentill olika belopp i olika kommuner (det s.k. förbehållsbeloppet). ärdessa lokalt fastställda belopp alltför låga. Vi moderater beklagar attregeringen ännu inte har förmått framlägga förslag som syftar till att kommatillrätta med detta problem.Enligt vår uppfattning ger regeringens skrivelse också intrycket att man taralltför lättvindigt på frågorna om äldreomsorgens långsiktiga finansiering. kostar äldrevården i runt , dvs. ungefär likamycket som kommunernas totala kostnader för utbildning. Lyfter manblicken mot framtiden så tyder prognoserna på att vi kommer att hacirka 800.000 personer som är . Man kan då lätt räkna ut attdet finns en risk att kostnaderna ökar. En del hävdar att vi då kommer atthamna på en totalkostnad runt 100 miljoner kronor.Hur stora kostnadsökningarna än blir så kommer de att inträffa ungefärsamtidigt som antalet förvärvsarbetande per person har minskatavsevärt. De förvärvsarbetande måste även få möjlighet att bygga upp sinaegna liv, försörja sina familjer och kunna avsätta pengar till sin egen pension.De äldre får inte i denna diskussion framstå som en kostnad, ett problem ellerett hot. De äldre måste istället ses som en resurs och en tillgång. Mycket kangöras för att ändra på de nu rådande synsätten; arbetslivet kan reformeras såatt de som så önskar både kan och vill arbeta längre, sjukvården kan tillåtasbli en tillväxtfaktor osv.Vi moderater menar att finansieringen av äldreomsorgen i framtidensannolikt måste bygga på en kombination av skattefinansiering och någonslags individuellt utformad försäkring som ger de äldre stort inflytande. Detfinns emellertid inte underlag att ta slutlig ställning i denna fråga ochregeringen bör därför skyndsamt tillsätta en utredning om äldreomsorgensframtida finansiering.I avvaktan på en långsiktig lösning måste valfriheten för den enskilde inomäldreomsorgen stärkas radikalt. Även äldre med stora behov av vård ochomsorg måste - i såväl praktik som teori - ges möjlighet att kunna väljaolika former av service, vård och boende. Här måste särskild uppmärksamhetägnas de personer som behöver stöd för att föra sin talan och få sina intressentillgodosedda. I dessa frågor är regeringens skrivelse anmärkningsvärtinnehållsfattig. Alternativa verksamhetsformer berörs mycket sparsamt trotsatt dessa ökar kraftigt och ungefär hälften av kommunerna nu enligtskrivelsen anlitar privata entreprenörer.En äldrepeng, i enlighet med vad vi moderater tidigare motionerat om, somtar hänsyn till de olika behov som finns, är ett alternativ som ger denenskilde rätt att lösa sitt omsorgsbehov efter egna önskemål. Den enskilde fårdå - som ett alternativ till den kommunala omvårdnad han/hon har rätt tillenligt socialtjänstlagen - disponera en peng vars storlek bestäms avomsorgsbehovet. Äldrepengen skall kunna användas för att betala äldre-omsorg såväl i hemmet som på olika former av privata institutioner.Äldrepengen är en alternativ möjlighet för den enskilde att lösa sitt om-sorgsbehov. Rätten enligt socialtjänstlagen att kräva omsorg som kommunenordnar kvarstår alltså ograverad för den som inte väljer att ta ut äldrepengen.Denna kommunalt ordnade äldreomsorg kan naturligtvis - som -drivas såväl i offentlig som i privat regi.5 HandikappomsorgenAv regeringens skrivelse framgår att ungefär hälften av landets21 länsstyrelser ser en positiv utveckling när det gäller kommunernasambitioner att erbjuda människor med olika typer av funktionshinder bralevnadsvillkor. Det är naturligtvis bra; vi moderater tvekar inte om att deallra flesta kommuner har höga ambitioner. Men det som saknas i kom-munernas arbete med handikappade är inte ambitioner, utan i första handvalfrihet för den enskilde.Den borgerliga handikappreformen innebar attansvaret och makten flyttades från politiska sammanträdesrum till deenskilda individerna. Den nuvarande regeringen har i stället fört en politiksom försvagat de funktionshindrades ställning och inflytande. Steg för steghar man urholkat den valfrihetsinriktade handikappreformen.Sammantaget går via stat, kommuneroch landsting till olika former av stöd till funktionshindrade och arbets-handikappade. Det delade ansvaret för dessa stöd medför att satsningarnainte alltid är samordnade. För många människor som är i behov av stöd ledersplittringen dessutom till att man måste ha kontakt med många tjänstemän påmånga olika myndigheter; kommunen, , arbetsför-medlingen och bara för att nämna några.Signifikativt för den bristande samordningen är att det enligt regeringensskrivelse är oklart hur många personer som totalt erhåller insatserenligt socialtjänstlagen, lagen om stöd och service till vissa funktions-hindrade (LSS) eller lagen om assistansersättning ().Regeringens senaste förslag till nationell handlingsplan för handikap-politiken har även den uppenbara brister och är på flera viktiga punkter oklar.Allmänna deklarationer om att stärka funktionshindrades ställning och om atthandikapperspektivet skall genomsyra alla samhällssektorer, följs inte upp avnågra förslag till konkreta åtgärder.I vårpropositionen konstaterar regeringen att den nuvarande situationenvad gäller utjämning för kostnader avseende LSS inte är hållbar i ett längretidsperspektiv. Regeringen avser återkomma med förslagom kompensation till kommuner med höga LSS-kostnader. Vi moderater ärtveksamma till ett sådant utjämningssystem. Det är i och för sig angeläget attmålet med assistansersättningen - att underlätta för funktionshindrade attintegreras i samhället - inte ställs mot andra behov i kommunernas budget.Det bästa sättet att uppnå detta är emellertid att det ekonomiska ansvaret förassistansersättningen återgår till staten.Vi anser vidare att schabloniseringen av ersättningen skall slopas ochreglerna kring ersättningen i princip skall återgå till vad som gällde före den1 , samt att rätten till personlig assistans under skoltid ochvid vistelse på dagcenter etc. skall återinföras. Våra förslag innebär också ettsnabbare införande av assistans åt äldre. Dessa förslag på förbättringar har viredan tidigare framfört. Vi har i konsekvens härmed föreslagit att anslagetför assistansersättning ökas avsevärt. Vi har även föreslagit ett särskilt bo-stadsstöd till funktionshindrade.Vi delar inte den bedömning som görs i regeringens skrivelse, attpsykiatrireformen tydliggjorde ansvarsfördelningen mellan kommuner ochlandsting. Snarare blev ansvaret mera otydligt vilket har medfört att mångamänniskor som behöver hjälp nu faller mellan stolarna. Vi moderater hardärför i avvaktan på mera permanenta förbättringar föreslagit ett särskiltstimulansbidrag för att kommunerna mer aktivt skall kunna arbeta med dessagrupper som ofta försummas.Men i stället för konkreta förbättringar av det offentliga stödet till dehandikappade försöker regeringen i sin nationella handlingsplan sätta uppmål för vad andra - dvs. kommuner och privata företag - skall göra.Socialdemokraterna försöker på detta sätt skyla över det faktum att de inteprioriterar de handikappade. anser att stödet till de handikap-pade behöver förstärkas. Det behöver också avregleras och göras meraindividanpassat. Vår utgångspunkt är att funktionshindrade i minst lika höggrad som andra människor själva kan bedöma vilken verksamhet som bästtillgodoser deras behov.Nästa steg i reformarbetet bör bli en hjälpmedelsgaranti. En hjälpmedels-garanti skulle öka valfriheten för den enskilde och därutöver främja utbudetav olika former av hjälpmedel. Det kommer att främja utvecklingen av fler,bättre och billigare hjälpmedel, eftersom konkurrens ger kostnadseffektivitetsamtidigt som den tekniska utvecklingen påskyndas.På hjälpmedelsområdet sker det en utveckling som mednuvarande organisation och finansiering av hjälpmedelsverksamheten intekan utnyttjas på ett bra sätt. finns inte en marknad för hjälpmedel,utan är ofta den enda köparen. För landstingen är hjälpmedlenalltid en kostnad som måste hållas nere. Om någon tar fram nya hjälpmedelökar kostnaderna för . Det är därför inte förvånande att ut-vecklingen på hjälpmedelsområdet går trögt.6 SkolaI anslutning till regeringens ekonomiska vårproposition väcker Moderatasamlingspartiet en partimotion som behandlar utvecklingen inom skolanmed förslag till beslut. Vi vill här hänvisa till vad som anges i denna vårpartimotion.Utifrån vad som anges i regeringens skrivelse om kvaliteten i den svenskaskolan vill vi i detta sammanhang särskilt betona betydelsen av förslaget attdet inrättas ett fristående, nationellt kvalitetsinstitut med uppgiftattgranska skolornas måluppfyllelse. Institutet skall ges i uppdrag att fokuserapå och granska skolans kvalitet. Ett sådant institut kan öka utvärderingarnastrovärdighet och legitimitet i omvärldens ögon. främsta skolforskareoch ledande företrädare för kvalitetsmätningar skall kunna engageras iinstitutets arbete. Internationella kontakter och samarbete vad avser ut-värdering över nationsgränserna skall vara en naturlig del av arbetsuppgiften.7 Nyanlända invandrare, integration och storstads-politikAvsnitt 8 i regeringens skrivelse berör bl.a. integrationspolitiken och vid-tagna åtgärder i anslutning härtill.Vi vill i anslutning till detta avsnitt understryka att den segregation sompräglar kanske framför allt storstäderna är allvarlig.