mot · GO02U512 · 2000-10-05 00:00:00 — Därför vill vibetona vikten av att EU, inom ramen för den antagna medelhavsstrategin,fortsätter ett förtroendefullt och successivt närmare samarbete medkringliggande länder. I synnerhet gäller att relationen till bör vårdas,så att framstegen mot demokrati och mänskliga rättigheter fortsätter. EUmåste också fortsätta att verka för en lösning av Cypernkonflikten.6.2 En förnyad europeisk säkerhetspolitikDet pågår en mycket snabb utveckling av militära och civilakrishanteringsfunktioner inom EU. Vid toppmötet i idecember 1999 togs det avgörande beslutet att skapa en gemensamkrishanteringsstyrka. Uppbyggnadsprocessen är i full gång. Dennautveckling har gjorts möjlig av det slut, som skapat en nysäkerhetspolitisk situation i . Den skapar större möjligheter tillkonstruktivt europeiskt samarbete för att främja stabiliteten i vårtnärområde. EU:s gemensamma säkerhets- och försvarspolitik blir ettviktigt medel för att uppnå EU:s grundläggande syfte; en stabil fred iEuropa. Denna politik bör i första hand drivas genom förebyggande,stabilitetsskapande politik och humanitära insatser, men i andra hand ävenmed fredsbevarande eller fredsframtvingande medel. Det handlar om attgemensamt slå vakt om det okränkbara människovärdet, inte bara i ordutan också i handling, även då detta innebär uppoffringar.Traditionell neutralitetspolitik blir allt mindre meningsfull i det nyaEuropa. Det behövs därför en översyn av svensk säkerhetspolitik. I och medintegrationen av europeiska länder ekonomiskt och politiskt, har Europassäkerhet blivit odelbar. Vad som behövs är en alleuropeisk säkerhetsordning.En verklighetsbaserad säkerhetspolitik måste sikta på internationelltsäkerhetsskapande samarbete. Ansvarstagande och realism måste präglapolitiken. EU måste ta ett större ansvar för internationell säkerhet vid sidanavUSA och NATO. å sin sida måste ta sin del av ansvar förstabiliteten på kontinenten. Realismen innebär att både EU och börvara noga med att inte lova mer än man kan uppfylla. Allt detta innebär attSverige bör utnyttja en mångfald av fora för sin säkerhetspolitik. Det behövsflexibilitet för att utnyttja de möjligheter till samarbete som bäst bidrar till etthögre mål: enskilda människors säkerhet. EU är en sådan organisation. Menäven framgent kommer , , Partnerskap för fred m florganisationer att spela viktiga roller. Viktigt är också att i praktikenutformapolitiken efter ett vidgat säkerhetsbegrepp, där ekonomiskt och politisktsamarbete inom en mängd områden kan ligga till grund för långsiktigsäkerhet.Civil krishantering bör därför få hög prioritet i det nya samarbetet. måste möjligt bli operativ, så att EUkan vara handlingskraftigt även i icke-militära krissituationer. Det gällerresurser inom polis, sjukvård, räddningstjänst, kontroll av mänskligarättigheter m m. I synnerhet kommer det att finnas behov av vältränadepolisstyrkor med gedigen utbildning fokuserad på insatser i kriser ochpolitiskt oroliga områden. genomförs en inventering av befintliga resurserinom EU. Därefter bör varje land ges ett beredskapsuppdrag för resurser attställa till gemensamt förfogande. Samträning inom ovanstående områden börockså genomföras. De erfarenheter som kommit genom NATO:s s k civilemergency planning bör tillvaratas.En effektiv krishantering kräver stora resurser. Insatsstyrkan på50 000-60 000 man är ett viktigt bidrag. Men de höga målsättningar som EUsatt upp motsvaras knappast av de faktiska resurserna. Följden av detta kanbli en farlig övertro på EU:s förmåga. Medlemsländerna i EU bör gemensamtbygga upp en ekonomisk fond för krishantering. För att förebygga akutalikviditetskriser och förseningar bör det finnas förberedda finansieringsvägar.Vidare behövs resurser inom underrättelsetjänst och planering/samordning,och den s k Policy Planning and (PPU) bör utvecklas föratt kunna svara för underrättelsesamarbete och omvärldsanalys. De militäraoch civila kommittéerna bör få större resurser för samordningen av nationellastyrkor. Här väntar nämligen stora organisatoriska svårigheter, närsamordningen ska fungera smidigt även långt ner i organisationerna.Gemensamma europeiska krishanteringsövningar bör genomföras i sådanomfattning att insatsstyrkorna fungerar väl tillsammans.På den materiella sidan behövs ordentliga transportresurser för att eninsatsstyrka ska bli operativ. Därför bör medlemsländerna samordna en störredel av strategiska resurser i luft och på vatten. Detta kan t ex ordnas genomattländerna samordnar en "pool" av transportresurser. Dessutom behövs ettmilitärteknologiskt utvecklingssamarbete för att EU ska kunna utnyttjaintelligent teknik i sina fredsframtvingande operationer; här är inte alltidtraditionellt "tunga" vapen så lämpliga. Rent kostnadsmässigt måste EU-länderna gå samman om man ska kunna bära kostnaderna för ett sådantutvecklingsarbete. EU-länderna måste sinsemellan komma överens om vilkaekonomiska åtaganden som krävs för att uppfylla målsättningarna. En vissspecialisering mellan medlemsländerna är en tänkbar väg att sänkakostnaderna. Det är i detta sammanhang oroväckande att Sverigesneddragningar på försvaret minskat möjligheterna att bidra till dengemensamma krishanteringsförmågan. Med den drastiska nedrustning somregeringen nu påbörjar växer ett gap mellan åtaganden och resurser.6.3 En lyckad östutvidgningI råder en bred enighet om vikten av en snar anslutning avkandidatländerna till EU. Östutvidgningen är, enligt vår mening, den utanjämförelse viktigaste frågan för EU . Dethandlar egentligen om att fullfölja EU:s allra mest grundläggande uppgift:att ena . Först när kandidatländerna blivit medlemmar i unionen,har vi lyckats med den uppgift som EU:s grundare en gång ålade oss - attskapa ett alleuropeiskt samarbete. Efter kommunismens fall kan detta nubli verklighet även för Öst- och Centraleuropa.Tyvärr delas inte detta engagemang för utvidgningen av alla i EU.Tvärtom, på många håll växer rädslan inför de förändringar som den kanmedföra. Orsakerna är många. Det finns i flera länder en oro för att nya EU-medborgare ska ta jobb ifrån befolkningen i de gamla medlemsländerna. Detfinns också en oro för konsekvenserna inom jordbrukspolitiken. Dessutomfinns farhågor om ökad brottslighet, smuggling och förlorad kontroll övergränserna. En del av oron kan vara befogad, men mycket saknar grund.Denna oro måste avhjälpas. Dels kan det göras genom ökad information imedlemsstaterna, vilket kommissionen redan tagit initiativ till. (Till exempelvisar kommissionens undersökningar att arbetskraftsmigrationen tillmedlemsstaterna av allt att döma kommer att bli låg.) Men det är också viktigtatt förhandlingsarbetet snabbas på, och att samtliga medlemsländer visar entydlig vilja att komma överens och nå resultat. Det är inte rimligt attförespråka folkomröstningar i frågan. Utvidgningen måste ses som ensjälvklarhet, en fortsättning på hela idén med den europeiska unionen. EU böranstränga sig för att möjligt kunna sätta upp måldatum förutvidgningen.Risken är överhängande att opinionen i flera kandidatländer svängeröver i en mer EU-skeptisk hållning, om inte förtroendet förutvidgningsprocessen hålls uppe. Därför bör EU göra mer förkunskapsspridning och debatt om EU i kandidatländerna. Vi föreslår att enambitiös och långsiktig informationskampanj finansieras av EU ikandidatländerna. En sådan bör ha som målsättning att aktivt engagera såstora delar av det civila samhället som möjligt, för att stärka medvetenhetenom Europafrågor hos befolkningen. Framför allt måste kunskapen öka omvad EU är och vad unionen har för syfte.6.3.1 Säkerheten främstInför ordförandeskap i EU vill vi särskilt betona vikten avsäkerhetsfrågor - i en vid bemärkelse. Hur ska EU kunna bli ett områdeav frihet, säkerhet och rättvisa som östländerna med alla sinaproblem på dessa områden inlemmas i unionen? Detta är frågan sommåste besvaras. Inte minst därför att många européer har farhågor i frågaom gränsskydd, brottsbekämpning m m, som skapar motstånd motutvidgningen. Om man vill påskynda processen måste man därför visa påvägar att lösa problemen. Det är tyvärr mycket tveksamt om tillräckliguppmärksamhet har givits åt de potentiellt mycket allvarliga problemenvid de nya yttre gränserna.EU bör presentera en plan för stärkandet av gränsskydd ochtullmyndigheter i kandidatländerna. Kandidatländernas resurser måste stärkas.Det är också rimligt att de stora kostnader gränsskyddet innebär, bärssolidariskt av medlemsländerna. Korruption inom myndigheter måstemotverkas till varje pris. har tidigare argumenterat föreuropeiska handlingsplaner - och ökad harmonisering av strafflagstiftningen -för särskilt svåra brott, inte minst gränsöverskridande brottslighet. Detta blirän viktigare i och med utvidgningen.EU bör också, inom ramen för den pågående utvecklingen avkrishanteringsfunktioner, undersöka hur dessa kan verka i de nyagränsområdena. Påfrestningarna på länderna vid den östra gränsen kan bliavsevärda. Kandidatländerna måste därför integreras i EU:s nyakrishanteringsförmåga. Det bör vara klart innan länderna når medlemskap.Behoven kan nämligen komma snabbt därefter. Det gäller inte bara denmilitära delen av krishanteringen; till detta kommer samordning avpolisinsatser, räddningstjänst, fredsförebyggande aktioner i gränssnittetcivil/militär verksamhet. Över huvud taget bör EU överväga att utarbeta ensamlad gemensam strategi för relationerna över gränserna i öster. Här finnsmånga svåra problem att lösa. Ett rör som sagt hanteringen av kriser, bådepolitiska och andra.Ett annat stort problemområde gäller de relationer, ekonomiska men ocksåpolitiska, som byggts upp över gränserna mellan kandidatländer och derasöstra grannar. Här finns ofta ett ekonomiskt utbyte av mycket stor betydelseför båda länderna. För viss del av befolkningen i gränsområden är handelnöver gränsen den enda möjligheten till försörjning i en synnerligen fattigomgivning. Två exempel gäller gränsområdena mellan och Ukrainarespektive och . Ett annat gäller . De strängakrav på gränskontroll och brottsbekämpning som måste ställas, får inteinnebära att dessa ekonomiska relationer upphör. Det är nödvändigt att hittaen sund balans däremellan. Inte minst därför att relationer över gränsernafyller en funktion som sammanlänkande och stabiliserande. Dessutom kan deutgöra en länk för kulturell och idémässig överföring åt båda håll.Ett annat allvarligt potentiellt problem, som är kopplat till säkerhetsfrågor,är flykting- och migrationsströmmar. I och med östutvidgningen finns det ettallt större behov av att samordna medlemsländernas politik på detta område.Hur ska t ex om första asylland fungera, om en oproportionerligtstor andel flyktingar kommer just genom östländerna? Det behövsstort stöd till administrationen av flyktingmottagande och flyktingbehandling.Även migrationsströmmar från kandidatländerna till nuvarande EU börutredas ytterligare.6.3.2 Förbered kandidatländerna för hållbar utvecklingDet är viktigt att redan nu planera för en hållbar utveckling ikandidatländerna i och med deras anslutning till EU och till den inremarknaden. Problemen härvidlag är uppenbara, och svårigheten att levaupp till EU:s miljölagstiftning framhålls ibland som ett av de mestavgörande hindren i anslutningsprocessen.Tyvärr har dock miljön inte spelat någon framträdande roll ikommissionens rapporter om framstegen på vägen mot utvidgning (även omviktiga insatser görs genom PHARE och andra program). Även om man intebör ställa orimliga krav så att utvidgningen försenas, bör EU på ett positivtsätt lägga upp planer för förändring - i nära samarbete med kandidatländernasjälva. Det innebär ett krav på flexibilitet - inte oavvisliga krav, snarare envilja att göra så mycket som möjligt innan anslutningen och att fortsätta medett stödjande miljöarbete även därefter. Det bör också påpekas attkandidatländernas anpassning till EU:s miljökrav beräknas kosta uppåt 120miljarder euro. Denna kostnad måste EU solidariskt hjälpa till att bära.Eftersom kandidatländerna befinner sig på en avsevärt lägreutvecklingsnivå, finns det stora möjligheter att styra den ekonomiskautvecklingen för att undvika de misstag som gjorts i västländerna.Möjligheten till "tekniksprång" mot en hållbar utveckling bör såledesutnyttjas. Inte minst handlar det om att på ett framsynt sätt planeratransportsystemen i kandidatländerna. Eftersomt ex järnvägsnäten är väl utbyggda finns en relativt god grund för en fortsattpositiv utveckling. De s k TEN (transeuropeiska nätverk) bör vidareutvecklasi dessa områden, men med ett tydligt fokus på hållbar utveckling. Dessutommåste allt stöd, t ex inom strukturfonder och jordbruksområdet, godkännasutifrån hållbarhetsanalyser. En mer långsiktig och betydligt mer övergripandestrategi för hållbar utveckling bör utarbetas just för kandidatländerna.Det är också viktigt att stärka och skydda det lågintensiva jordbrukssystemsom är vanligt i öst, och som är mer gynnsamt när det gäller biologiskmångfald och låg användning av gifter. På jordbrukssidan måste mandessutom tackla frågan om strukturanpassningar på landsbygden. Om en storandel jordbrukare får det svårt att fortsätta sin verksamhet, finns enöverhängande risk för en dramatisk migrationsström till städerna, medefterföljande sociala och miljömässiga problem. Om EU vill förhindra detta,måste det finnas en plan för alternativa sysselsättningar på den jordbruksmarksom blir över när lantbruket effektiviseras. Möjligen kan produktion avenergiskog och biomassa vara en del i en sådan plan - och bidra hållbar energipolitik.6.4 En konstitution är önskvärd för att tydligt fördela ansvar och befogenhetermellan unionen och dess medlemsstater.I själva verket kan man hävda att EU redan har en konstitution men attdenna är allt för otydlig. EU som organisation är en hybrid mellan ettmellanstatligt samarbete och överstatlighet - en fullkomligt uniksamarbetsform i världen. Denna hybrid har successivt fått ökadebefogenheter. Det är befogat att tala om EU som en självständig aktör påmånga områden av internationell politik, och som en politisk nivå överordnadden nationella i flera viktiga avseenden. Nationell lagstiftning underordnaseuropeisk lagstiftning på områden såsom handelspolitik, jordbrukspolitik ochväsentlig ekonomisk politik. Vi har alltså ett delvis federalt EU-system, därunionen styr politiken över och mellan medlemsländerna. De regler som i dagstyr unionens maktfördelning och beslutsordning är i praktiken en slagskonstitution.Mot denna bakgrund vill vi argumentera för att börkonstitutionaliseras, för att på så sätt ge en tydligare och mer formellstrukturåt EU-systemet. Att förespråka en konstitutionalisering är inte detsamma somatt förespråka ökad överstatlighet - det är ett krav på ökad tydlighetbeträffande unionens roll.Det främsta skälet för en konstitutionalisering är demokratins stärkande.Medborgarna upplever EU:s nuvarande beslutsprocesser som mycketsvåröverblickbara. Därmed upplevs också EU som svårt eller omöjligt attpåverka underifrån. Följden av detta är både stark misstro mot EU-systemetoch ett växande politiskt ointresse. Vi menar att detta kan förändras genom enenkel och tydlig bild över maktfördelning och beslutsordning i EU. Enkonstitution kan utgöra en sådan tydlig beskrivning. Det hör naturligtvis tillsaken att en konstitution skall utformas på ett betydligt rakare och mindresnårigt sätt än nuvarande regler. Den bör dessutom sätta upp regler för s kflexibel integration. Denna typ av fördjupat samarbete kan bli nödvändig, inteminst för att nya medlemsstater ska få möjlighet att integreras i sin egen takt.En mer flexibel struktur skulle alltså kunna påskynda utvidgningen. Flexibelintegration bör tillåtas, under förutsättning att det flexibla samarbetet ståröppet för alla och inte hotar EU:s enhet.6.4.1 UtformningEn bör skapas genom att de fundamentala,grundlagsmässiga delarna av fördragen (med behövliga ändringar) förssamman till en enhetlig text. Vid sidan av denna text bör en regelrättlagsamling skapas, som innehåller alla övriga lagar inom EU.Konstitutionen skall då innehålla regler för förändringar av denna senarelagsamling. Detta förslag har bl a förts fram av den s k Dehaene-rapporten1999. Framförallt ska en vara kortfattad ochlättförståelig. Den bör bl a innehålla en stadga om grundlägganderättigheter.6.4.2 Stadga om grundläggande rättigheterEuropas värdegemenskap bör stärkas. Det framtida Europasamarbetet böri större utsträckning fokusera på gemensamma värden. Därför är detangeläget att en god grund för framtida politik finns redan ikonstitutionen. Genom en stadga om grundläggande rättigheter kanmedborgarna få en garanti för vilka universella principer som skall gällainom EU:s egna verksamhetsområden.Det gäller förstås de "klassiska" mänskliga rättigheterna, såsom rätten tillliv, till samvets- och yttrandefrihet, m m. Men också ett försök att utvidgarättighetsbegreppet till ett antal principer som EU-länderna tillsammans anservara självklara och nödvändiga fundament för offentlig verksamhet. Härhandlar det bl a om frihet för konst och vetenskap, eller rätten att väljautbildning. Stadgan tar även upp viktiga nya frågor som inte täcks av gamlarättighetsförklaringar - t ex regler om bioetik, och rätten till personligintegritet vid databehandling.EU som organisation bör ansluta sig till ommänskliga rättigheter. Det går att ändra de juridiska förutsättningarna ikonventionen och i EU så att detta blir möjligt. På så vis skulle stadganförstärka och bygga vidare på det bestående.6.4.3 Principer för unionens verksamhetDe politiska principerna som ska ligga till grund för verksamheten börslås fast i ett inledningskapitel. Innehållet måste naturligtvis diskuteras,men det gäller exempelvis:- Demokratin; all offentlig makt ska utgå från medlemsstaternas folk.- Rättsäkerheten.- Offentlighetsprincipen; d v s att en nordiskt inspireradoffentlighetslagstiftning bör införas.- Subsidiaritetsprincipen; d v s att beslut ska tas på lägsta möjliga effektivanivå.- Respekt för medlemsstaternas kultur och språk.- Unionen skall vara en juridisk person.- Medborgarskapet; varje medborgare i en medlemsstat skall samtidigtvara medborgare i EU. EU-medborgarnas rättigheter - t ex när det gällerallmänna val - och skyldigheter ska slås fast.Dessutom bör det finnas en definition av unionens mål. En sådan finnsredan i det nuvarande fördraget om Europeiska unionen, men kan behövautökas. Fördraget fastslår att unionen ska:- främja ekonomiska och sociala framsteg, bl a genom ekonomisk ochmonetär union- hävda sin identitet i internationella sammanhang- stärka skyddet av medborgarnas rättigheter- bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet ochrättvisa- upprätthålla gemenskapens regelverk och säkerställa dess effektivitetUtöver detta kan man tänka sig att ytterligare målsättningar skrivs in, somt ex en hållbar utveckling.6.4.4 EU:s befogenheterDetta kapitel måste göra en klar uppdelning mellan de politikområden därEU får federala befogenheter, och de där kompetensen är delad mellanmedlemsstaterna och EU. De finns ett antal områden som enligt vårmening ska tillhöra den federala sfären. Dit hör bl a den fria rörlighetenför personer, varor, tjänster och kapital, den externa handelspolitiken,inrättandet av en inre marknad, jordbruks- och fiskepolitiken, denmonetära politiken och konkurrenspolitiken. Delad kompetens börappliceras på bl a utrikes- och säkerhetspolitik, regional utveckling,miljöpolitik och energipolitik. På vissa områden måste alltså EU få ökadkompetens. Exempelvis saknar EU kompetens att driva energipolitik idag.Samtidigt finns områden som bör avlägsnas från EU:s dagordning. Detgäller t ex turism, medier och idrott, områden där EU driver politik.Dessutom bör EU minska den detaljlagstiftning som präglar dessarbete, och som ofta får absurda konsekvenser. EU behöver kraftsamla påde områden där samarbete verkligen är nödvändigt. Det är detta vi menarmed ökad fokusering av EU:s verksamhet.6.4.5 Institutionerna - organisation och kompetensVissa förändringar i EU:s struktur blir nödvändiga, även om de nuvarandeinstitutionerna behålls. Kommissionen kvarstår som den verkställande ochförslagsgivande makten. Den bör bestå av en kommissionär permedlemsstat. Det är viktigt att varje medlemsland är företrätt i denverkställande makten. Man kan dock tänka sig att vissa kommissionärersitter "utan portfölj", alltså att de inte är ansvariga för ett egetgeneraldirektorat. Rådet är en av de två beslutsfattande instanserna, ochrepresenterar medlemsstaternas regeringar. Röstviktningen bör ske enligten avvägning mellan en överstatlig princip (röstantal efterbefolkningsmängd) och en mellanstatlig princip ( ett land, en röst). Detskall finnas ett minsta antal röster per land, liksom ett högsta antal, för attinte skapa alltför stor obalans mellan små och stora länder.Europaparlamentet är den andra beslutsfattande instansen. Det bör finnasett tak på 700 ledamöter, för att inte göra arbetet alltför otympligt. Det börfinnas en miniminivå på sex ledamöter per land, men också ett tak förmaximalt antal. Parlamentet utövar också kontrollmakt och bör efter beslutmed absolut majoritet kunna avsätta kommissionen. skafortsätta att vara högsta instans inom EG-rätten. Det måste också utredas hurförfattningskontroll kan genomföras inom ramen för , för attsäkerställa att EU-lagstiftningen blir förenlig med konstitutionen.Revisionsrätten ska som oberoende myndighet ha ansvar för att unionensverksamhet genomgår effektiv revision. Utredningsbyrån ska stå tillrevisionsrättens tjänst. Dessutom bör en europeisk åklagarmyndighet skapas.Regionkommittén utgör ett viktigt konsultationsforum där regionala ochlokala nivåer kan ge sin syn på effekten av . Det är viktigt att dessroll värnas, som en balans mot centralistiska tendenser i EU.6.4.6 RättssystemetDet behövs ett enklare och tydligare system för beslutsfattande i EU. Viföreslår att europeisk lag skapas genom att 1) Initiativ till lagar framställsav kommissionen, 2) en majoritet av medlemmarantar förslaget, och 3) en kvalificerad majoritet av rådets medlemmarantar förslaget. Den europeiska budgeten och kommissionensansvarsfrihet antas som lagar. På så vis uppnås en god balans mellanmedborgarnas två kanaler in i EU; en direktdemokratisk via parlamentet,den andra via medborgarens nationella regering. Parlamentet bör alltså fåen med rådet jämställd roll i lagstiftningsprocessen. Kvalificerad majoritetmåste vara regel för beslut i rådet. Undantag bör endast göras för defrågor som rör egna ekonomiska medel, samt den nationella säkerheten.6.4.7 Medlemsstaternas ställningDet bör finnas en paragraf som möjliggör för ett land att utträda urunionen. Det kan ske genom att ett utträdesfördrag upprättas mellanunionen och landet ifråga. Det bör dessutom klargöras hur och undervilka omständigheter ett land kan suspenderas som medlemsstat. Dennafråga har aktualiserats , och det är viktigt att det råder tydligaregler . Unionen måste kunna vidta kraftfulla åtgärder mot enmedlemsstat som på ett allvarligt och bestående sätt bryter mot unionensprinciper.6.4.8 Ändring av konstitutionenEn av de stora fördelarna med en konstitution är att EU-samarbetet får enstörre kontinuitet. Man kommer ifrån de ständiga kontroverserna kringnya regeringskonferenser. Istället bör det finnas regler för tillägg ochändringar inom ramen för konstitutionen. Initiativ till ändringar avkonstitutionen bör kunna tas av rådet, parlamentet och kommissionen. Enregel skulle kunna vara att ska anta ändringsförslag medenhällighet, och med 2/3 majoritet.6.5 Administrativa reformer för ett effektivare EUDet är allvarligt att EU i så stor utsträckning präglas av en ineffektiv ochibland urmodig administration. Detta inverkar menligt på förmågan attutföra de uppgifter som ålagts unionen. Därför behövs krafttag för attförändra hela den organisatoriska kulturen inom EU. Vi vill här peka påett antal reformer inom budgetprocess, kommission och parlament som vitror kan öka effektiviteten.6.5.1 BudgetenEU:s budgetprocess fungerar dåligt .