mot · GO02So13 · 2000-10-04 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So13av Heister, ()med anledning av skr. 1999/2000:137 Barn - här och . Redogörelse för barnpolitiken i med utgångspunkt i FN:s konvention om barnets rättigheterFörslag till riksdagsbeslutRiksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om barn och familjepolitiken.Barn - här och nuEnligt vår uppfattning ger regeringen i skrivelsen uttryck för en alltförsnäv syn på barnens vardag. Skrivelsen har närmast karaktären av eninnehållsförteckning gällande vilka offentliga utredningar som pågår ochsom i någon utsträckning gäller barn. Regeringen gör allt till barnpolitikoch det som inte är offentliga insatser glöms bort i skrivelsen.En uppenbar risk är att man därigenom försummar det offentligas allraviktigaste uppgifter. Dessutom beskär man förutsättningarna för ett växandecivilt samhälle och starka gemenskaper.Vår uppfattning är att familjepolitik alltid har ett barnperspektiv. Barnensproblem kan därför inte lösas utan att familjens problem angrips: arbetslöshet,missbruk, bristande integration o s v. Lösningen är inte - som ofta hörs idebatten - att familjens ansvar skall få stå tillbaka för mera kommunalbarnomsorg eller att ansvar överförs från föräldrar till skolan. Det är iställetfamiljens möjlighet att själv fatta beslut och stå på egna ben som behöverstärkas.Otrygghetens SverigeI skrivelsen pekar man på det faktum att mer än ett av tio barn lever ifamiljer som uppbär socialbidrag. En femtedel av den disponiblainkomsten för ensamstående med barn består av ekonomiskt familjestöd.För ensamstående med två eller flera barn utgör familjestödet cirka 38procent av den disponibla inkomsten, eller i genomsnitt perår.Otryggheten handlar om att alltför många känner att de saknar enreell möjlighet att påverka sin situation och att få möjlighet att utvecklas ilivet. Det förhållandet att osäkra bidragsbeslut från politiker styr tillvaronskapar en oro vilken inte rimligen kan befrämja ett gott föräldraskap.Att döma av skrivelsen är dock regeringen inte särskilt angelägen attåtgärda den frustration och den otrygghet som det stora bidragsberoendetföder. Den uppenbara slutsatsen att bidragsberoendet kan minskas genomsänkta skatter, dras inte.Det är ett känt faktum att den stat som tar på sig alltför många uppgifterriskerar att misslyckas med de viktigaste. Ett exempel på detta ser vi inombarn- och ungdomspsykiatrin.Barn- och ungdomspsykiatrins problematik beskrevs inte minst i enuppmärksammad artikelserie i under augusti år 2000.Människor mer eller mindre tvingas ut från vårdinrättningar utan att det finnsnågot alternativ för hur de skall kunna tas om hand i hemmet. I vissa fallskrivs patienter ut trots att det överhuvudtaget inte finns något som kan kallasett "hem" att skrivas ut till.I många fall fungerar inte vården tillfredsställande. Det gäller t. ex. förungdomar med anorexi/bulimi, psykoser, depressioner med självmordsriskoch svåra tvångssymptom. Särskilt alarmerande är att självmordsförsök hostonåringar har ökat. Omkring 45 tonåringar tar livet av sig ochsjälvmord är alltjämt den vanligaste dödsorsaken för människor . Sjukvården tar ofta lätt på självmordsförsök när välden akuta fasen är över, trots att statistiken visar att många försöker igeninomdet närmaste året. Därtill kommer att sekretess- och anmälningsregler iblandkommer i konflikt såväl med önskemål att involvera och informera föräldraroch anhöriga som med nödvändigheten att bygga upp ett förtroende mellanvården och dess patienter.Att bryta otrygghetenI stället för att - som så ofta sker - tala om ökade behov av bidrag borderegeringen föreslå vägar som öppnar möjligheter för människor att ta sigur bidragsberoende, relativ fattigdom och ohälsa samt att ge demmöjligheter att forma sina liv. Man borde fråga sig vad som ligger bakommänniskornas maktlöshet, vad som hindrar deras skaparkraft ochmöjlighet till social rörlighet. Detta snarare än att se dem som ett svagtkollektiv som måste utsättas för myndigheternas omsorger.Regeringen tar dock utgångspunkt i att förbättringarna för barn och derasföräldrar skall ske genom bidrag och offentlig verksamhet. Att skattevägenlätta familjernas bördor diskuteras överhuvudtaget inte. Man säger sigangelägen om att i budgethänseende ta hänsyn till barnperspektivet menlämnar inga förslag som tar hänsyn till hur familjens skattebörda måstepåverkas av detta.Den stora utmaningen i familjepolitiken är att hitta former som gerekonomiska möjligheter åt föräldrar att ta hand om sina barn, även om de intevill ha en barnomsorgsplats. Det kräver att föräldrarnas valfrihetökar och att utrymme skapas för en mångfald barnomsorgsformer. I närdet är svårt att kombinera ansvar för barn med ett aktivt yrkesliv behövs intemer av de gamla lösningarna utan nya möjligheter för familjen att själv väljabarnomsorgslösningar.Lägre skatt för enskilda människor och familjer gör att de får råd attminska arbetstiden om de så vill.Lättare att räcka tillDagens familjepolitik är dock ett exempel på gammalt förlegat tänkande.Den är utformad för ett industrisamhälle där människor i stor utsträckninglevde likartade liv.Dagens föräldrar har en annan syn på arbete och familjeliv. Tiden är knappoch man vill alltid satsa mera tid på sina barn. är man inte alltidberedd att ge upp yrkeslivet för att vara hemma för attta hand om barn.De arbeten som erbjuds ställer andra krav och ger andra möjligheter. Vivill inte tillbaka till en svunnen tid när någon i familjen - d.v.s. i praktikenmamman - alltid stannade hemma med barnen. Vi vill inom ramen för hursamhället ser ut och de krav som föräldrar ställer, försöka att skapapraktiska möjligheter som gör att man kan ägna mera tid åt barnen. Vi villskapa möjligheter att förena familjeliv och yrkesliv på ett bra sätt mensamtidigt ge de föräldrar som så önskar en reell möjlighet att vara hemmamed barnen längre än vad föräldraförsäkringen medger.I dag är det svårt för många att räcka till i vardagen. Möjligheterna att fåavlastning med de tidskrävande hushållssysslorna - och därmed mera tid förbarnen - får inte vara ett privilegium uteslutande för den som har mycketpengar eller är beredd att anlita svart arbetskraft. Projektet visade attfamiljer i förskoleålder hade störst behov av hjälp i hemmet. Det måste blibilligare och enklare att köpa hushållstjänster.Dagens politik underminerar familjers och ensamstående föräldrarsmöjligheter att ta hand om sina barn, framförallt genom en hög beskattningsom inte tar hänsyn till försörjningsbördan och genom att cementera enfortsatt hög arbetslöshet.Det höga skattetrycket har begränsat normala familjers möjlighet att självaklara sin ekonomi och sin livssituation och skapat ett beroende av offentligabidrag. Inte minst är det ensamstående med barn som saknar buffert föroväntade utgifter. Dessa riskerar alltsomoftast att tvingas söka socialbidragom något oförutsett inträffar som slår sönder hushållsekonomin.De kraftiga skattehöjningarna för främst låg- och medelinkomsttagareunder har lett till att en nyfattigdom har vuxit fram. Hus-hållens marginaler blir mindre och för många räcker inte lönen efter skatt till.En stor andel av de som får socialbidrag får det som komplettering tillarbetsinkomster eller beskattade sociala förmåner.Det svenska systemet utmärks av en rundgång mellan skatter och bidrag.Hushållen betalar skatter med ena handen och tar emot bidrag med den andra,vilket får till följd att skattehöjningarna skapar behov av ytterligare bidrag.Ennaturlig princip borde vara att den som betalar skatt inte skallbehöva bidrag och att den som får bidrag inte skall behöva betala skatt.Det offentligas kärnuppgifterModerat socialpolitik tar sikte på de individer och de familjer som särskiltbehöver stöd, den är träffsäker och utgår inte från fördelningspolitiskamål utan från mål som främjar den enskilda familjens utveckling ochoberoende. Sociala problem löses oftast bäst i de gemenskaper som varjefamilj och varje människa lever i, som släkt, vänner, grannar m.m. medstöd av en lokalt förankrad socialtjänst.Valfrihetsreformen med personlig assistans på handikappområdet är ettutmärkt exempel på en bra reform, som kom till , men som Socialdemokraterna målmedvetet urholkat. Ettexempel på detta är de gränsdragningsproblem som uppkommit genom detdelade huvudmannaskapet och som gjort att många funktionshindrade barn nukläms mellan systemen och inte längre garanteras personlig assistans underskoltid.För att tidigt kunna motverka sociala missförhållanden och missbruk hosunga bör lagen om vård av unga förändras så att delar av den gamlabarnavårdslagen återinförs. Det handlar främst om lagens 26 §, vilken innebaratt de sociala myndigheterna i samarbete med familjen hade en reell möjlighetatt på ett tidigt stadium hjälpa och stötta familjer, i vilka barnen riskeradeattråka illa ut fysiskt eller psykiskt.Valfrihet i barnomsorg och skolaDe fyra borgerliga partierna lade fram ett gemensamt förslag sominnebär att barnomsorgsstödet omfattar alla och inte går omvägar överkommunerna. Detta ger valfrihet och stärker föräldrarna.Förslaget om maxtaxa inom förskolan innebär en låsning i ettkollektivistiskt system där föräldrars valmöjligheter begränsas. Ett familje-politiskt program som ger alla barn i landet samma förutsättningar oavsettomsorgsform måste uppmuntras. Det måste genom avdrag för styrktabarnomsorgskostnader ges möjlighet till flexibla barnomsorgslösningar ihemmiljö.Förslaget om allmän förskola för fyra- och femåringar innebär i praktikeninga förbättringar för barnen. I förslaget är det svårt att se vilken skillnadförslaget om den allmänna förskolan egentligen innebär jämfört med dagensdaghemsverksamhet/förskola. Det som däremot är tydligt med detsocialdemokratiska förslaget, är att den skattesubventioneradeförskoleverksamheten enbart tar sikte på kollektivistiska lösningar därkommunens väl sätts före det enskilda barnet och familjen. En konsekvens avförslaget är att fler tvingas välja daghem som barnomsorgsform samt att flerbarn får tillbringa på institution . Familjernas valfrihetminskasoch möjligheterna till en barnomsorg utformad med det enskilda barnet icentrum försämras.Många barn med föräldrar föredrar en organiserad pedagogisk verksamheti förskoleåldern. Vi förespråkar därför en frivillig form i stället för denallmänna förskolan som inte i grunden innebär något nytt pedagogisktalternativ. Med vår modell för en barnskola för åldrarna , medtydlig pedagogisk profil och med en flexibel skolstart, ges alla föräldrar ettspännande alternativ som lägger en bra grund för lärande.Rätten att välja skola efter intresse och profil ger föräldrar och elevermöjlighet att välja den skola som passar barnen bäst.När alla skolor får utvecklas skapas mångfald och kreativitet som höjerskolans kvalitet och därmed elevens förmåga till lärande. Som en konsekvensav rätten att välja skola, följer också behovet av en nationell finansiering avgrundskolan. Oavsett var du bor och vilken skola du väljer, så garanterarstaten finansieringen. Elevens val går före kommunpolitikers tyckande.Stockholm den 4 oktober 2000Chris Heister (m)()()()()()()()()de ()()