mot · GO02MJ218 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:MJ218av , ()Globalisering, jordbruk och livsmedelssäkerhetFörslag till riksdagsbeslut1. begär att regeringen genomför en informationskampanj ommat, miljö och rättvisa enligt vad i motionen anförs.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om internationella riktlinjer, i FN:s regi, för en ekologiskt hållbarjordbruksproduktion, som kan ligga till grund för en liberaliseradmarknad för jordbruksprodukter.3. begär att regeringen skall verka för att internationella avtalgör det möjligt att internalisera de internationella transporternas externasamhällsekonomiska kostnader i priset för transporterna.14. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om en ändrad inriktning av EU:s jordbrukspolitik med stöd tillekologiskt hållbara produktionsmetoder, landsbygdsutveckling ochbevarande av ett öppet landskap och biologisk mångfald.5. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att de fattigaste länderna måste ha möjlighet att behålla sinagränsskydd och kontroll över jordbruksproduktionen som deges fri tillgång till våra marknader i nord.6. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att regeringen skall verka för att genderfrågor sätts i centrum ialla frågor som rör jordbruk, utveckling och frihandel.7. tillkännager för regeringen som sin mening vad i motionenanförs om att en liberalisering av handeln med jordbruksprodukter måsteske parallellt med utvecklingen av jordbruket i tredje världen, där bondensätts i centrum och ges vad hon eller han behöver för att kunna hantera enalltmer avreglerad marknad.8. begär att regeringen skall verka för att frågor omfattigdomsbekämpning och jämställdhet sätts överst på dagordningen iarbetet för en ökad livsmedelssäkerhet.9. begär att regeringen skall verka för att konventionen ombiologisk mångfald överordnas WTO:s regler.210. begär att regeringen skall verka för att TRIPS-avtaletförändras så att det möjliggör hänsyn till de målsättningar som finns ikonventionen om biologisk mångfald. 311.1 Yrkande 3 hänvisat till TU.2 Yrkande 9 hänvisat till NU.3 Yrkande 10 hänvisat till LU.InledningDen ekonomiska globaliseringen innebär stora konsekvenser för jordbruketoch livsmedelsförsörjningen både i nord och syd. Risken är stor att resultatetblir fortsatt ökande klyftor mellan dem som har och dem som inte har. Därförkrävs ett lokalt, regionalt och globalt politiskt ansvarstagande förlivsmedelssäkerheten om arbetet med att utrota hunger och svält skall kunnafortsätta. I denna motion lämnar vi förslag på åtgärder som krävs för atthindra en kraftigt ökande exploatering av både jordbrukare ochjordbruksmark samt förslag som kan begränsa den centralisering av maktenöver livsmedelsproduktionen som sker i dag.Nord och sydMånga människor får inte den mat de behöver. Detgrundläggande försörjningsproblemet är i första handatt livsmedlen fördelas orättvist, inte att det finns för litelivsmedel. På grund av konflikter, brist på demokrati ochjämställdhet mellan könen samt en orättfärdig ekonomiskordning så fördelas inte maten dit där den behövs. Dendirekta orsaken till den otillräckliga livsmedelsproduktionen ivissa regioner är bl.a. minskad bördighet genom bl.a.överbetning, jorderosion och olämpliga jordbruksmetodersamt förorenade jordar och vatten. Detta i sin tur är till stordel en följd av våra konsumtionsmönster i den rika delen avvärlden och av en ekonomisk ordning som driver påexploateringen av naturresurserna. Denna utarmning avåkerjorden och minskningen av brukningsbar jordbruksmarkär ett allvarligt hot även mot den globalalivsmedelsförsörjningen , och trenden med minskandejordbruksmark måste brytas om vi skall kunna föda enväxande befolkning.Livsmedelsproduktion skall i första hand ske nära konsumenten, men detlokala jordbruket är en del av den globala livsmedelsförsörjningenoch vi måste därför självklart ta hänsyn till konsekvenser förlivsmedelssäkerhet och miljö i andra delar av världen.Sverige nettoimporterar livsmedel. hargjort beräkningar på den "skuggareal" som varje svensk har i ett annat landför odling till konsumtion i . Den är netto över 400 kvm. Det skallställas mot den jordbruksareal som vi har till vårt förfogande i landet vilketärca 3 300 kvm/person. Det betyder att vi, som är ett stort land med storaarealer och liten befolkning, ändå använder betydligt mer mark än vi självahar. Detta är orimligt. Det borde råda en bättre balans mellan export ochimport av livsmedel. Vi i den rika delen av världen skall inte leva gott påbillig livsmedelsimport från länder där människor inte har nog med mat fördagen. Vi bör sträva efter att den export som sker från till i-länder iförsta hand är förädlade produkter och inte råvaror, för att på så sättunderlättaen utveckling i de livsmedelsexporterande . är förhållandetdet motsatta. Vi importerar i första hand råvarugrödor från ochexporterar sedan våra förädlade produkter till dem.För att åstadkomma denna förändring måste de fattiga länderna få chansenatt både utveckla sitt jordbruk och sin vidareförädling. Det kräver att vi tarhänsyn till de begränsade möjligheter fattiga jordbrukare i tredje världen haratt delta på en global marknad, att EU och förändrar sina stödsystem ochatt vi i internationella avtal om handel ger möjlighet att skydda sininhemska produktion. krävs också att vi faktiskt importerar en dellivsmedel från den tredje världen så att inkomster från detta kananvändas till bl.a. investeringar i en förädlingsindustri. Det är då nödvändigtatt denna handel sker under rättvisa villkor. Rättvisemärkning ochmiljömärkning av importerad mat är en metod, men den behöver kompletterasmed andra generella åtgärder.FörändradekonsumtionsmönsterVi har ett ansvar att förändra våra konsumtionsmönster ochvår produktion för att bidra till en rättvis globallivsmedelsförsörjning. En del av den förändring som måstegenomföras för att uppnå en rättvis global fördelning är att viminskar vår användning av spannmål och proteinfoder inomanimalieproduktionen. använder vi svenskar långt merspannmål än den genomsnittliga produktionen per capita gerutrymme för och enligt prognoser från World Watch Institutemåste vi halvera vår spannmålskonsumtion för attinte förbruka mer än genomsnittet av världsproduktionen. Detär detta utrymme vi måste hålla oss inom. Det är inteheller rimligt att proteingrödor, såsom soja och solrosfrön,importeras från bland annat och , fördjuruppfödning, då vi kan odla utmärkta alternativ här iSverige.För att öka den allmänna kunskapen i dessa frågor och stimulera till ensocialt och ekologiskt hållbar konsumtion av livsmedel så bör regeringeninitiera en informationskampanj om mat, miljö och rättvisa. Denna börgenomföras i nära samarbete med forskarvärlden och folkrörelserna. Dettabör som sin mening ge regeringen till känna.Livsmedelssäkerhet ochmiljönNär man diskuterar jordbruk och handel måste man ta hänsyntill att det finns en avgörande skillnad mellanjordbruksproduktion och industriproduktion, som vi i vårmoderniserade tillvaro ofta bortser från. Det handlar om attjordbruket är en biologisk process, till skillnad från industri-och tjänsteproduktion, som är helt igenom socialt skapademänskliga verksamheter. Jordbrukets produktion sker i direktinteraktion med naturen, medan industriproduktionen enbartär beroende av naturen som råvaruförsörjare och för att tahand om dess avfall. Denna skillnad är uppenbar ochsjälvklar, men ändå verkar det som om vi bortser från den idet mesta av ekonomisk teori.Mer konkret består skillnaden i det beroende jordbruket har av denaturgivna lokala förutsättningarna, framförallt i form av jordmån och klimat.Ett jordbruk i är inte jämförbart med ett jordbruk i , som i sintur inte kan jämföra sig med vare sig jordbruket i eller i . En välfungerande global marknad förutsätter någorlunda lika inkomstfördelningsamt miljökrav, arbetsmarknadslagar och andra institutionella villkor så attdet blir de naturliga förutsättningarna för att bedriva långsiktigt hållbartjordbruk som avgör produktions- och handelsmönstret. kanjordbruksproduktion och export hamna i ett visst land för att lönerna är lågaeller för att miljökraven är svaga, trots att de naturliga förutsättningarnaegentligen inte finns. De ekologiska konsekvenserna av det blir naturligtvisett problem. Till exempel kan en sämre jordmån kompenseras medkonstgödsel och vattenbrist genom bevattning. I längden är detta i de flestafall inte hållbart. Om man därutöver tar hänsyn till behovet av recirkuleringav växtnäring, som är nödvändig för att driva en någorlunda intensivproduktion utan tillförsel av handelsgödsel, så blir tanken på den globalamarknaden med hårt driven specialisering än mer komplicerad.De negativa konsekvenserna av ett totalt oreglerat jordbruk kommer att blistora för områden med sämre naturgivna förutsättningar. I och andrai-länder kan vi ha råd med riktade stöd för att bibehålla produktionen även isådana områden, medan inte har sådana förutsättningar. Denregionala obalansen kommer därmed att öka och urbaniseringen kommer attaccelerera.De ekologiska villkoren för jordbruket talar till stor del emotvidareutvecklingen av en global marknad för livsmedel om man inte samtidigtvidtar andra åtgärder för att säkra att produktionen sker på naturens villkor.Detta skulle bland annat kunna göras genom att det i FN:s regi utarbetasinternationella riktlinjer för en ekologiskt hållbar jordbruksproduktion. Dessariktlinjer kan sedan ligga till grund för en liberaliserad marknad förjordbruksprodukter. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna.Billiga transporter är ett huvudskäl till ökande internationell handel medjordbruksprodukter. Transporter, och framförallt de internationellatransporterna, är kraftigt subventionerade genom att de inte bär sinasamhällsekonomiska kostnader. Till exempel står inte transporterna för deavsevärda miljökostnader som de är orsak till och de tar inte ansvar föratt minska förbrukningen av våra gemensamma ändliga resurser. Entransportpolitik som innebär att transporterna får bära sinasamhällsekonomiska kostnader skulle gynna en lokal och regionallivsmedelsmarknad och begränsa de miljöproblem som en växande handelmed jordbruksprodukter leder till. Regeringen bör därför verka för attinternationella avtal gör det möjligt att internalisera de internationellatransporternas externa samhällsekonomiska kostnader i priset förtransporterna. Detta bör som sin mening ge regeringen till känna.Livsmedelssäkerhet ochrättvisaFörutom de ekologiska hinder som finns för en öppnarevärldsmarknad för jordbruksprodukter, finns också ett antalsociala och ekonomiska hinder för att fattigare bönder i skall kunna dra nytta av en ökad handel. Ofta talas omatt gynnas av ökad handel, framförallt medjordbruksprodukter, medan man ofta bortser frånkonsekvenserna för enskilda individer. Dettamakroperspektiv på global ekonomi är förödande föranalysen av en öppnare handels konsekvenser för denenskilde småbrukaren i tredje världen.Bristen på jämställdhet mellan könen är ett av de allvarligaste hoten moten global livsmedelssäkerhet. En stor majoritet av världensjordbruksarbetande är kvinnor. Därför bör vi, när vi pratar om bönder i tredjevärlden, i första hand utgå från dessa kvinnor. är det i stället denmanlige jordbrukaren som utgör i formandet av jordbrukspolitik.Detta leder onekligen till negativa konsekvenser för jordbruket i tredjevärlden. För att kunna skapa en politik för ett hållbart jordbruk är det engrundförutsättning att vi bryter den norm som finns och inser och utgårfrån att det finns bönder av båda könen.Det faktiska förtryck som finns av kvinnor i dagens patriarkala samhälleutgör i sig ett grundläggande problem för livsmedelssäkerheten. Jordbrukandekvinnor, framförallt i många länder i syd, har ofta avsevärda nackdelarjämfört med männen. Att de, för att ta ett lån, kan tvingas gå genom sin maneller en annan manlig släkting, att jordbruksredskap oftast är utformadeutifrån mäns fysiska förmågor eller att kvinnor oftast har sämre tillgång tillskolutbildning och därmed kunskap, är tre exempel på de nackdelar sommånga jordbrukande kvinnor har jämfört med män. För att garantera en godlivsmedelssäkerhet för alla är det nödvändigt att traditionella patriarkalamaktmönster bryts och att kvinnor får makt över sin egen livssituation, de odlar och de intäkter den ger. Annars är risken stor att den störstadelen av världens bönder lämnas helt utanför en alltmer globaliserad marknadför livsmedel. Regeringen bör därför verka för att genderfrågor sätts i centrumi alla frågor som rör jordbruk, utveckling och frihandel. Detta bör riksdagensom sin mening ge regeringen till känna.Ett exempel på vad som hindrar småbrukare i syd att utnyttja en öppnarehandel är i-ländernas subventioner till sitt eget jordbruk, som är ett stortproblem för de bönder som inte har samma villkor. Ett exempel på detta ärEU:s jordbruksstöd som innebär att vi genom exportstöd dumpar produktertill underpriser på världsmarknaden. EU:s jordbrukspolitik behöver därförsjälvklart reformeras. vill i stället ha en inriktning med stödtillekologiskt hållbara produktionsmetoder, landsbygdsutveckling och bevarandeav ett öppet landskap och biologisk mångfald. Detta bör som sinmening ge regeringen till känna.Ett annat hinder för jordbruket i syd är formella tillgång till i-ländernas marknader. Vi har satt upp tullhinder och kvotsystem somförhindrar många att konkurrera med sina jordbruksprodukter påEU-marknaden. De fattigaste länderna måste ha möjlighet att behålla sinagränsskydd och kontroll över jordbruksproduktionen som de ges fritillgång till våra marknader i nord. I takt med att dessa länder sedan reser sigur fattigdomen får de anpassa sig till de regler som gäller för andra. Detta börriksdagen som sin mening ge regeringen till känna.Bönder i har inte alltid tillgång till samma teknik och kunskapsom vi. Även detta är ett hinder för att de skall kunna konkurrera med vårproduktion. De saknar även ofta tillgång till krediter för att kunna görainvesteringar. Räntorna är ofta orimligt höga och långivarna kan dessutomställa andra krav för att man skall få lånen. Ett exempel är att det är vanligtattbankerna och de transnationella utsädes- och kemikaliebolagen har enöverenskommelse som innebär att bönder som lånar pengar tvingas ta emoten del av lånet i form av utsäde och handelsgödsel, något som låser fast dem iett beroende av både kreditgivaren och av de transnationella utsädesföretagen.Förutom dessa hinder för en förbättrad produktion har fattiga bönder oftaproblem med den reella tillgången till marknaden. Även om inga kvoter ellertullar formellt hindrar dem så har de ofta brist på kunskap om marknaden ochde saknar ofta rättvisa distributionskanaler för sina produkter. Det de odlarhar helt enkelt svårt att nå fram till konsumenterna och de har svårt att få etträttvist pris för produkterna.Så länge vi inte åtgärdar dessa problem kommer konsekvenserna av enökad avreglering av handel med jordbruksprodukter att leda till ökadeproblem för många människor, som befinner sig på marginalenför en dräglig tillvaro. Det är därför nödvändigt att en liberalisering avhandeln med jordbruksprodukter sker parallellt med satsningar på utvecklingav jordbruket i tredje världen, där bonden sätts i centrum och ges vad honeller han behöver för att kunna hantera en alltmer avreglerad marknad. Dettabör som sin mening ge regeringen till känna.Diskussionen om frihandel med jordbruksprodukter fokuseras i dagframförallt på jordbrukssubventioner samt tull- och kvothinder. Det ärsjälvklart berättigad kritik som vi måste ta på allvar, men skälet till attfokusläggs på dessa frågor är att det här finns en allians mellan tre parter; de somhävdar fattiga bönders intressen, de "utvecklade" och "industrialiserade"jordbrukare som också finns i syd och som söker avsättning för sina produkterpå en världsmarknad samt de transnationella bolagen som söker kontroll överhandeln med livsmedel och jordbrukets insatsvaror. De övriga problemen,såsom fattigdom och brist på jämställdhet, kommer ofta i skymundan. Detborde vara uppgift, som ett progressivt land i utvecklingsfrågor, attsätta dessa andra frågor om fattigdomsbekämpning och jämställdhet överst pådagordningen för en ökad livsmedelssäkerhet. Detta bör som sinmening ge regeringen till känna.Om vi inte vidtar de åtgärder som vi föreslår i denna motion, är risken attvi kommer att få se en kraftigt ökande exploatering av både jordbrukare ochjordbruksmark på många håll, medan andra områden kommer attmarginaliseras alltmer. Vi kan se en sådan utveckling med en hårtdriven jordbruksproduktion för export i många , med förödandemiljökonsekvenser, sida vid sida med svårare villkor för små självägandebönder som leder till en stark urbanisering och ökade klyftor.Samtidigt kommer de transnationella utsädes-, kemikalie- ochlivsmedelsföretagen att stärka sitt grepp om världens livsmedelsproduktion.Det är dessa som kan dra nytta av en öppnare marknad fullt ut. Självägandebönder i syd kommer att få allt svårare att hävda sitt oberoende från dessaföretag och även här i nord kommer jordbrukarna alltmer att få en roll somliknar traktorförare åt och andra transnationella företag.Makten över utsädetDen ekonomiska globaliseringen gör att användningen avgenteknik får globala konsekvenser genom att kombinationenav globalisering och genteknik möjliggör en otroligkoncentration av makten över produktion och handel medlivsmedel. På så sätt är utvecklingen och regleringen avgentekniken av avgörande betydelse förlivsmedelssäkerheten.Transnationella företag som tar fram och säljer såväl mediciner sombekämpningsmedel, vanligt utsäde och genmodifierade organismer investerarstora summor i forskning och marknadsföring och skräddarsyr nya växtsorterför att passa deras egna bekämpningsmedel och konstgödning. På så visskaffar de sig nästan full kontroll över den globala handeln med jordbruketsprodukter. De höga vinstkraven leder till att man vill kunna ta patent på alltfrån arter och sorter till enskilda gener och gensekvenser i djur, växter,mikroorganismer och människor. Det händer till och med att man tar patentpå växtsorter som man hittar i naturen eller i en genbank, vilket leder till attfrågan om alla människors rätt till vårt genetiska arv sätts på sin spets. Allagenmodifierade grödor är också patenterade. Det finns även många exempelpå hur företag tagit patent på kunskap som traditionellt använts av människorpå olika håll i världen. Rätten till resurserna, och vinsterna från dem, övergårdärmed från de traditionella lokala brukarna, som regel i , tillföretag med säte i den rika världen. Bönderna riskerar att förlora sintraditionella rätt att fritt utnyttja skörden till eget utsäde, om utsädet blirpatenterat. Att välja utsäde är en grundläggande rättighet för bonden, basenför kulturväxternas mångfald och den yttersta garantin för att kunna odla mat.Därmed är det också avgörande för livsmedelssäkerheten.Det är inte bara den enskilde bondens rättigheter som inskränks vid patent,även den biologiska mångfalden hotas då variationsrika lokalt anpassadesorter hotas att slås ut av de stora företagens enhetliga sorter. Med ensidigodling följer beroende av stora mängder bekämpningsmedel och konstgödsel.Kortsiktigt kan det öka skördarna. Men till ett högt pris. Miljön och jordarnasbördighet fördärvas . Småbönder tvingas skuldsätta sig och lämna sinagårdar. Med dem försvinner mångfalden och deras kulturer för gott. Debönder som är kvar blir helt beroende av de stora företagen. Denna processförstärks av patentreglerna.Över 90 % av världens biologiska mångfald är knuten till biotoper i sydoch det är där vi hittar de flesta vilda släktingarna till dagens kulturväxter.Detär där vi har mänsklighetens "genskafferi". Variationen är enorm. Det finnsrissorter som är anpassade till att odlas i områden med fem meters nederbördper år, andra klarar sig i näst intill öken. Men, om det tidigare fanns över30 000 olika rissorter i , upptas av arealen av endast tiosorter. Utvecklingen går mot att industriländerna och deras storatransnationella företag tar kontroll över produktionen av majs, vete och risoch säljer till resten av världen med motiveringen att detta är en lösning påvärldens livsmedelskris. Det alternativ vi förespråkar är att satsa på att ökaproduktionen i lokalt anpassade odlingssystem som tar till vara biologiskmångfald och de lokala kulturernas kunskaper om att producera mat.Enligt konventionen om biologisk mångfald garanteras staterna och derasbefolkningar suverän rättighet till sina genetiska resurser. Dess syfte är attsäkra förutsättningarna för en rik biologisk mångfald på jorden. Konventionentar fasta på att de lokala samhällen som vidmakthåller kunskapen om degenetiska resurserna är oumbärliga för dess bevarande. Därför har de ochderas länder rättighet till kontroll och inflytande över hur de används. Ingenlagstiftning kring intellektuell äganderätt får införas som står i konflikt meduthållig användning av genetiska resurser. Konventionen syftar också till attåstadkomma en rättvis fördelning av vinster från produkter framtagna på basisav biologisk mångfald mellan länder i nord och syd. Därmed kommerkonventionen om biologisk mångfald på kollisionskurs med TRIPS-avtaletskrav på patent på liv. TRIPS är en förkortning av Trade Related Aspects onIntellectual Property Rights (handelsrelaterade aspekter av immaterialrätt)och är det avtal i WTO som reglerar exempelvis copyright och patenträtt.Enligt 27:de artikel åläggs samtliga WTO:s medlemsstater attinföra patentlagstiftning på alla produkter och processer och inom allateknikområden, förutsatt att de är nya, har en uppfinningshöjd samt går atttillämpa industriellt. Underparagrafen 27.3(b) medger undantag för växter ochdjur, men kräver trots detta att alla länder måste införa patent påmikroorganismer och vissa processer samt "liknande" system för åtminstoneväxtsorter. Resultatet blir därför ändå - patent på liv. Paragrafen varkontroversiell redan vid dess tillkomst. Medan industriländerna med ispetsen inte ville ha några undantag alls från patentkravet, krävde mångaländer i syd att växter, djur och alla former av liv helt skulle undantas frånpatenterbarhet. Oenigheten var så stor att man skrev in i 27.3(b) att paragrafenskulle omförhandlas. För att garantera en säker livsmedelsförsörjning och ettbevarande av en biologisk mångfald är det angeläget att utsädet är fritt och attsyftet med konventionen om biologisk mångfald uppfylls. Det är därförangeläget att konventionen om biologisk mångfald överordnas WTO:s regler.Det är också angeläget att paragraf 27.3(b) i förändras så attden möjliggör hänsyn till de målsättningar som finns i konventionen ombiologisk mångfald. Detta bör som sin mening ge regeringen tillkänna.Stockholm den 30 september 2000Gudrun ()()()()()()()()()()()()