mot · GO02So527 · 2000-10-05 00:00:00 — Motion till riksdagen2000/01:So527av , Per (m)UtanförskapFörslag till riksdagsbeslut1. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om att låta landets kommuner försöka hitta olika formerav lösningar till hur vi kan bryta det bidragsberoende och det växandesociala utanförskap som drabbat tusentals människor.2. tillkännager för regeringen som sin mening vad som imotionen anförs om att framgångsrika kommuner bör premieras.Från bidrag till arbeteI finns en segregation och ett socialt utanförskap som riskerar attsätta sig allt djupare i vårt samhälle. Det är inte de enskilda människorsom drabbas av detta utanförskap som bär ansvaret. De har tvärtomgenom den förda politiken berövats ansvaret för och makten över sinaegna liv.Sverige behöver en politik som bryter utanförskap och maktlöshet, enpolitik som ger makten tillbaka till människorna. Ambitionen måste vara attskapa ett samhälle där varje individ ges möjlighet att efter sin förmågaförverkliga sina drömmar. Ett viktigt steg på vägen mot detta mål är attkomma tillrätta med de strukturella problem som leder till arbetslöshet ochutanförskap, som det möjliggör en större social rörlighet. På så sättkan vi bryta det ökande bidragsberoendet och sätta verktyg i händerna på denästan av storstädernas befolkning som bor i områden medextremt låg eller mycket låg inkomst.Segregationen i storstäderna är allvarlig. Det handlar om ettsammanfallande ekonomiskt, socialt, etniskt och demografiskt utanförskap.Men grunden för detta allvarliga läge i våra storstäder ligger i första hand ienekonomisk och social segregation och inte i en segregation på etniskagrunder. För att uppnå verklig egenmakt måste alla politiska beslut utgå frånmedborgarperspektivet.Utanförskapets verklighet ochhögkonjunkturens möjligheter"Det går bra för ", är regeringens glädjebudskap. Tyvärr vet vi attdetta är en sanning med modifikation. Mitt i en stark högkonjunktur gårdet väldigt dåligt för många svenskar. Nästan får vi nya ochalltmer alarmerande rapporter om segregationens och utanförskapetsdystra verklighet. Utslagningen från arbetsmarknaden ochbidragsberoendet har nått skrämmande höga nivåer. Trots en istorstäderna alltmer överhettad arbetsmarknad kan vi konstatera att det imånga förorter är mindre än hälften av befolkningen i arbetsför ålder somingår i arbetskraften och knappt en tredjedel som faktiskt är sysselsatt.Det finns delområden med sysselsättningsnivåer på ochsocialbidragsnivåer på mer än 90 procent.Socialstyrelsens rapport socialbidragstagande under 1990-taletger oss en omfattande dokumentation över en utveckling som måste brytas.Vem kan vara tillfreds med att ca 120.000 barn växer upp isocialbidragshushåll? Eller att det långvariga socialbidragsberoendet praktiskttaget har tredubblats ?Socialstyrelsens rapport betonar att allt fler människor sitter fast i enpermanent arbetslöshets- och bidragsfälla, ett tecken på att den socialarörligheten har slutat att fungera för dem som behöver den mest:De som hade socialbidrag och början av 1990-talethar haft svårt att komma ur socialbidragssystemet. Rörligheten ibidragssystemet var mindre för utrikes födda... Av dem som 1996 hadebidrag nästan blev bidragsfria året därpå... av dem med långvarigt socialbidrag 1997 blev bidragsfria1998. (1999, s 9-10)Tre mycket viktiga slutsatser sammanfattar budskapet i Socialstyrelsensrapport:- Socialbidragssystemet har helt enkelt spårat ur. Detta system var tänkt attvara ett yttersta skyddsnät vid tillfälliga ekonomiska problem, men det harför många omvandlats till en permanent försörjningskälla, i stället förarbete och andra rimligare lösningar.- Arbetslösheten är den främsta anledningen till långvarigtsocialbidragsberoende. Tre fjärdedelar av de vuxna som hamnade i dennakategori hade inga arbetshandikapp.- Ingenting tyder på att högkonjunkturen med någon automatik kommer atthjälpa bidragshushållen ur socialbidragsberoendet.Risken att splittringen av fördjupas än mer framgårtydligt av en annan studie, nämligen rapportArbetsmarknadsverket . Bland de viktigastearbetsmarknadspolitiska utmaningarna AMS spår för framtiden återfinnsföljande två motstridiga tendenser:- Risken för arbetskraftsbrist och flaskhalsar, med åtföljanderekryteringsproblem för företag och arbetsgivare, växer.- Risken för utslagning och marginalisering av särskilt utsatta grupper,främst långtidsinskrivna och långtidsarbetslösa, ökar.AMS generella slutsats om hur framtidens arbetsmarknad kan utvecklasär följande:Med en sådan utveckling följer ökad risk för en segregeradarbetsmarknad präglad av både arbetskraftsbrist och fortsatt storlångtidsarbetslöshet. (AMS 1999a, ss 1-2)AMS slutsats är djupt oroväckande och ställer krav på ett nytänkandeinom arbetsmarknadspolitiken. I av arbetskraftsbrist måste vianstränga oss för att mobilisera den arbetskraftsreserv som hamnarutanför inte bara arbetsmarknaden utan också samhällslivet i stort.Möjligheterna finns, men det saknas en politik som tar dem till vara.Konsekvenserna av en långvarig utslagning från arbetsmarknaden ärmånga och välkända. Dessa konsekvenser blir ännu allvarligare när det bildassociala miljöer i vilka livet i mycket hög grad präglas av bidragsberoende ochutanförskap. Detta är vad som skett i . och har i detalj dokumenterat dennautveckling mot ett allt mer splittrat samhälle, en utveckling som även pågåttunder perioder av stark ekonomisk expansion, exempelvis högkonjunkturenunder 1980-talets senare del. Sammanfattningsvis kan vi konstatera två saker:- Att är på väg att splittras på ett mycket djupt och olyckligt sätt.- Att splittringen inte handlar om ett konjunkturellt fenomen som bättretider med automatik kan råda bot på.Den utveckling som här har beskrivits kan vi inte acceptera. Vi står inteinför olösliga problem, detta har andra länders erfarenheter visat på ettmycket övertygande sätt. Högkonjunkturens välsignelser kan verkligenkomma praktiskt taget alla till del, men för detta fordras ettförnyelseinriktat politiskt ledarskap som vågar tänka nytt och handladärefter.För att visa att detta är möjligt har vi valt att här kort redogöra för tvåframgångsrika exempel i kampen mot utslagning och bidragsberoende. Dethandlar dels om de stora välfärdsreformer som genomförts i under1990-talet, dels om de extraordinära framgångar man haft i den lilla danskakommunen Farum.Välfärdsreformerna i USAAtt en kombination av snabb ekonomisk tillväxt, en flexibelarbetsmarknad och djärva sociala reformer kan leda till dramatiskaframgångar i kampen mot problem som av många betraktats som heltolösliga, har erfarenheter från mycket tydligt visat.Redan under valrörelsen deklarerade att tiden varmogen "to end welfare as we know it" eller, med andra ord, för en storsocialreform, som från grunden förändrade synen på, och relationenmellan, arbete och socialbidrag ("welfare", som det brukar heta i ).Hans ord är en del av amerikansk samtidshistoria:Det är dags att hedra och belöna människor som arbetar hårt och följerreglerna. Det innebär att göra slut på bidragssystemet så som vi kännerdet - inte genom att bestraffa de fattiga eller predika för dem utan genomatt ge amerikanerna makt att ta hand om sina barn och förbättra sina liv.Ingen som arbetar heltid och har hemmavarande barn borde längre varafattig. Ingen som kan arbeta borde kunna gå på bidrag i det oändliga.Denna ambition att göra slut på det gamla kontraproduktivasocialbidragssystemet har gett upphov till en serie banbrytande initiativ.1993 utvidgades exempelvis det system med skattekrediter ochinkomstpåfyllnader som, baserat på ett ursprungligt förslag från denamerikanske ekonomen , infördes (Earned Income Tax Credit, EITC, också kallat negativ skatt). Systemetssyfte är att öka de ekonomiska incitamenten att arbeta och minskariskerna för bidragsberoende hos arbetande personer genom att kopplaskattereduktioner och inkomstförstärkningar till förvärvsinkomsten.Genom reformen har minst två miljoner amerikaner till lyfts urfattigdomen inom ramen för ett system som sammanlagt håller drygt fyramiljoner amerikaner från fattigdoms- och socialbidragsfällan.Men den stora sociala reformen introducerades först undernamnet Personal Responsibility and Work Opportunity Reconciliation Act(PRWORA). Denna reform kombinerar starka ekonomiska incitament fördelstaterna att minska bidragsberoendet med en stor frihet att utformakonkreta handlingsplaner för att åstadkomma detta. Vidare vilar reformen påett tydligt bejakande av arbetet, begränsningar av rätten till socialbidrag(Temporary Assistance to Needy Families, TANF) och tydliga krav påmotprestation. Reformen sammanfattas av andHuman Services (HHS), som på federal nivå förvaltar reformen, på följandesätt:(A) comprehensive bipartisan welfare reform... that requires work inexchange for time-limited assistance. PRWORA contains strong workrequirements, a performance bonus to reward states for achievingPRWORA's goals, state maintenance of effort requirements,comprehensive child support enforcement, and supports for familiesmoving from welfare to work, including funding for child care andcontinued guaranteed coverage. (HHS 1999, s 1)Reformens effekter, i kombination med den positiva draghjälpen från enmycket dynamisk arbetsmarknad, har varit dramatiska. Diagrammetnedan visar hur antalet socialbidragstagare (fram till reformen ochsedan TANF) har förändrats efter 1993.Diagram 1. Socialbidragstagare i (AFDC/TANF), 1993-1999, imiljoner* 1999Källa: U.S. augusti 1996 har antalet socialbidragstagare praktiskt tagethalverats och ligger nu på den lägsta nivån . I de delstater somhar drivit reformerna längst, som , har antaletsocialbidragstagare reducerats med . Mycketviktigt att notera för vår analys är den uppseendeväckande skillnad somkan observeras mellan utvecklingen under högkonjunkturerna på 1970-och 1980-talen, då bidragsberoendet till och med ökade i absoluta tal, ochden . Diagram 2 illustrerar denna anmärkningsvärda skillnadgenom att visa utvecklingen av arbetslöshetskvoten och kvoten försocialbidragsberoendet mellan 1971 och juni/juli 1999.Diagram 2. Arbetslöshetskvot och socialbidragsberoende i , 1971-1999, i procent* Arbetslöshet: ; bidragsberoende: juli 1999.- AFDC/TANFKällor: U.S. diagram indikerar att den nya socialpolitiken har spelat en heltavgörande roll för uppnåendet av de anmärkningsvärda resultat som härredovisas. Som vi kan se medförde en förbättrad arbetsmarknad 1975-1979 och 1983-1989 ingen eller en knappt märkbar reduktion avsocialbidragsberoendet. Däremot leder arbetslöshetsminskningen ochhögkonjunkturen till ett verkligt genombrott i dettaavseende. Alla de studier som har gjorts av socialreformens effekter vadgäller det avtagande socialbidragsberoendet pekar på att reformenseffekter antingen är betydligt större , eller åtminstone lika stora som,det förbättrade arbetsmarknadsläget .Farum-modellenAtt djärva reformer kan ha dramatiska följder vad gäller utslagningen frånarbetsmarknaden och socialbidragsberoendet har påvisats inte bara av deamerikanska erfarenheterna. På andra sidan - inte så långt fråndet av den sociala segregationen så hårt drabbade - visar den lilladanska kommunen hur uppseendeväckande framgångar kan nåsgenom reformer som betonar arbetets betydelse samt skapar effektivavägar ur ett passiviserande bidragsberoende. Såväl socialbidragsberoendesom arbetslöshet är praktiskt taget okända fenomen i blandmånga av de grupper som i så hopplöst hamnar utanför bådearbetsmarknad och samhällsliv. Detta har uppnåtts genom bestämda kravpå motprestation, garanterad sysselsättning och barnomsorg, offensivmarknadsföring av de arbetslösa, avbyråkratisering och koncentration avde kommunala insatserna samt inrättandet av ett kommunaltproduktionshus för de personer som för tillfället inte finner arbete på denordinarie arbetsmarknaden.Skillnaden mellan utvecklingen i hela och den i visar depolitiska reformernas betydelse för det positiva utfallet i . harutan tvivel uppnått häpnadsväckande resultat . Medanarbetslösheten ökade mycket kraftigt i 1990-1995, gick den motnoll i . Kommunen - som är betydligt mer invandrartät än igenomsnitt - är ett känt och erkänt framgångsexempel, som inte barakan bjuda sina pensionärer på solresor och sina invånare på den bästakommunala service, utan som också har utnämnts till en av världens tio bästakommuner. Det är en utomordentlig prestation för en kommun som så sentsom var så misskött att den, som enda danska kommun,sattes under tvångsförvaltning!Detta betyder givetvis inte att allt det som har gjorts i är bra ochokritiskt borde anammas. Men generellt är utvecklingen så pass positiv att detfinns all anledning att låta sig inspireras av det bästa av denna danskaerfarenhet. Vad framför allt visar är att det även i ett mycket reglerathögskattesamhälle går att åstadkomma stora framsteg när det politiska modetoch viljan till nytänkande finns.Vår gemensamma utmaningStorstadsutredningen och är helt enstämmiga i attsegregationen, utanförskapet och bidragsberoendet till och medförvärrades på många håll och dess överhettadearbetsmarknad. Det är med andra ord inte så, som regeringensrepresentanter försöker beskriva den sociala segregationen ochutanförskapet, att det uteslutande är ett resultat av 1990-talets krisår.Politiken måste ta sin utgångspunkt i de enskilda människorna och derasolika behov. Behovet av verklig makt över sina liv är störst hos de fattigaste,då dessa saknar möjlighet att köpa sig förbi vårdköer eller bryta upp från endålig boendemiljö.Vår ambition är därför att så fort som möjligt försöka åstadkomma verkligegenmakt. Dessa åtgärder behöver komma hela landet till del, men störst ärtroligtvis behovet i de storstadsområden där läget är som svårast ochproblemen är som störst. Därför föreslår vi att ger regeringen iuppdrag att låta kommunerna påbörja detta viktiga reformarbete. Ävenom vi säkert inte har alla lösningar på problemen är det genom att försökahitta lösningar som vi kan åstadkomma verklig förändring.Tänkbara förslag till åtgärderKonkret kan det handla om att låta kommunerna gå före och i landetsmest utsatta och socialt segregerade områden få undantag som gör att mangör den egna kommunen till utvecklingszon där t.ex. några (eller alla) avde nedanstående nio förslagen kan tillämpas:Bryt socialbidragsberoendet genom ett system för tillfälligtekonomiskt stödSocialbidragssystemet, i strid mot dess egentliga syfte, har för mångaomvandlats från ett tillfälligt stöd till ett långvarigt försörjningsalternativ.Denna utveckling måste brytas. En möjlighet är att i socialbidragets ställeinföra ett tillfälligt ekonomiskt bistånd (TEB) med tidsmässigt väldefinierade gränser. Detta bistånd skall förslagsvis inte kunna uppbärasunder än eller sammanlagt nio månaderunder en femårsperiod. Därefter gäller det sysselsättningskrav sombeskrivs nedan. När det gäller personer som kan arbeta, skall ett systembaserat på tydliga krav på utvecklande aktiviteter och motprestationerersätta nuvarande socialbidrag. Det är viktigt att påpeka att desom aldrig kommer att kunna försörja sig genom arbete måste ges envärdigare väg till försörjning än . Därför bör till exempel åldrigainvandrare ges någon form av pension, medan sjuka och handikappadeskall erbjudas annan försörjning än socialbidragssystemet, som egentligeninte är till för dessa individer till att börja med. Över huvud taget är detovärdigt ett välfärdssamhälle att vissa blir inlåsta i ettsocialbidragsberoende.Inkomstförstärkande åtgärder för förvärvsarbetande personerMånga människor med arbete tvingas söka kompletterandesocialbidrag, bland annat för att ha råd att betala skatten. Systemet borde istället utformas så att skatten först reduceras innan bidrag betalas ut. Omskatten reducerats helt men den enskilde trots detta, t ex på grund av försörjningsbörda, inte når upp till en skälig levnadsnivå bör enmotsvarande inkomstpåfyllnad äga rum. Detta sker genom ett systemliknande dagens bostadsbidrag, det vill säga utan någon som helstinblandning från sida. Ambitionen bör vara att det alltidmåste löna sig bättre att arbeta än att leva på bidrag och att ingenheltidsarbetande person skall behöva söka socialhjälp och utsättas för denförödmjukande granskning detta kan innebära.48-timmars sysselsättningsgarantiSamtidigt bör kommunen åläggas att garantera alla arbetsföra personersom förbrukat sin rätt till tillfälligt ekonomiskt bistånd eller som försörjersig genom så kallad introduktionsersättning (flyktingar ochflyktinganhöriga) en heltidssysselsättning . Alla som kanarbeta eller delta i kompetensutvecklande aktiviteter skall också göra det.Inrätta utvecklingscentraFör att kommunerna ska kunna leva upp till sysselsättningsgarantin ochskapa goda förutsättningar för en snabb arbetsmarknadsintegration viaanställning eller egenföretagande kan en framkomlig väg vara attkommunerna inrätta lokala utvecklingscentra. På så sätt kan allamyndigheters olika insatser samordnas inom ramen för respektiveutvecklingscentrum och en personlig handläggare samla alla myndighets-och stödfunktioner i en hand. De statliga resurser, som går till blandannat arbetsmarknadsåtgärder och extrainsatser för utsatta områden, kandå gå direkt till utvecklingscentret, som kommunerna får friahänder att organisera i egen regi och/eller via entreprenad. Ävensvenskundervisningen bör förstärkas genom att det införs en sfi-peng medmöjlighet för invandrare att själv välja skola/utbildare. Samma solidariskafinansiering som , men makten över pengarna går till brukaren.Säkerligen kommer vissa sfi-elever att likt universitetens gäststudenterintensivläsa, medan andra, bl.a. föräldrar med småbarn, kanske kommeratt läsa i en långsammare takt. Olika utbildare kommer då att kunnaspecialisera sig på t.ex. svenskundervisning för olika yrkesgrupper.ÖvergångslönDe som sysselsätts vid kommunens utvecklingscenter bör ges ökadeincitament genom att kommunen betalar dessa en övergångslön. Dåincitament alltid är viktigare och mer verkningsfulla än eventuella hot börden erbjudna sysselsättningen innebära en verklig lön som är ekonomisktbättre än socialbidraget. bör ersättningen understiga den lönsom man senare kan förväntas erhålla i ett ordinarie jobb. Syftet med attförsöka åstadkomma en sådan mellanliggande nivå är att markera dels attarbete och aktivitet lönar sig mer än passivt bidragstagande, dels attövergångslönen handlar om en nödlösning som inte kan löna sig påsamma sätt som ett vanligt arbete.SysselsättningskravArbetsföra personer som söker ekonomiskt bistånd från kommunen menhar förbrukat sin rätt till tillfälligt ekonomiskt bistånd bör, som tidigareredovisats, hänvisas till utvecklingscentret med ett krav på 40-timmarssysselsättning . Detsamma bör gälla för arbetsföra personer somfår introduktionsersättning. Vägran att utan giltiga skäl uppfylla dettasysselsättningskrav bör leda till att kommunen inte längre har någonskyldighet att garantera personen i fråga en "skälig levnadsstandard"eftersom denna skyldighet, enligt socialtjänstlagens § 6, förutsätter att densökandes "behov inte kan tillgodoses på annat sätt". I detta fall erbjuderutvecklingscentret och övergångslönen ett alternativ.En 50/50-modell med kompetensutvecklingscheckar införsFör att förbättra de arbetslösas möjligheter att komma ut påarbetsmarknaden krävs det ofta kompetenshöjande insatser. Därför börpersoner sysselsatta inom ramen för utvecklingscentret arbeta efter enmodell där halva tiden ägnas åt arbete och den andra hälften åtkompetensutveckling. Arbetsdelen fastställs av utvecklingscentretsledning, med rimlig hänsyn tagen till personens förutsättningar, ellersjälvorganiseras i form av t.ex. arbetskooperativ. Utvecklingsdelendäremot skall bestämmas av de sysselsatta själva, som via ett pengsystemges stor valfrihet att efterfråga de tjänster som bäst svarar mot de egnabehoven. Återigen samma solidariska finansiering som , men maktenöver pengarna ligger hos brukaren. Den enskilde vet oftast bättre änarbetsförmedlingen vilka utbildningsåtgärder som behövs.Övergången till den ordinarie arbetsmarknaden underlättasDe långtidsarbetslösa eller personer som varitsysselsatta i utvecklingscentret bör ges rätten att vid anställningpå den ordinarie arbetsmarknaden, om sexmånader, omvandla hela övergångslönen till lönebidrag. Därefter kanlönebidraget successivt trappas ner . Samma system böräven kunna användas för att underlätta nyföretagande bland delångtidsarbetslösa eller dem som sysselsätts genom utvecklingscentret.Framgångsrika kommuner premierasSammantaget hamnar stora delar av ansvaret för dessa insatser påkommunerna. För att dessa ska motiveras att ta ett stort ansvar för attkomma tillrätta med utanförskapets utmaningar, bör de som vågar finnanya vägar i linje med denna motions intentioner premieras av staten.Därför bör staten överföra resurser motsvarande de statliga insatser somgjorts , i form av arbetsmarknadsåtgärder,arbetsförmedling, schabloniserad ersättning för flyktingar ochflyktinganhöriga samt extrainsatser i utsatta områden, till de kommunersom vill använda sig av den i motionen förespråkade modellen. Dessaresurser bör garanteras kommunerna av , även omkommunerna tack vare insatserna får lägre kostnader till följd av lägrearbetslöshet och bidragsutbetalningar. På så sätt kan det skapas incitamentför kommunerna att lyckas med den nya verksamheten, eftersomeventuella överskott tillfaller kommunen i fråga.Bryt utanförskapetErfarenheterna från bl.a. välfärdsreformerna i och från den danskakommunen pekar mot att dessa och liknande åtgärder, som sätterindividens rätt till arbete i centrum för arbete med att bryta utanförskapet,kan vara framgångsrika vägar till ett rikare och friare liv för de människorsom fastnat i arbetslöshet och bidragsberoende. Utan att göraanspråk på hela sanningen tror vi att de åtgärder som presenteras imotionen kan vara användbara verktyg i vår strävan efter att åstadkommaökad sysselsättning och en större social rörlighet.Men det är ingen enkel uppgift att vända en trend som under de senasteårtiondena präglat och andra länder i en liknande situation. Denviktigaste slutsatsen för oss alla att dra är dock att det är en allvarligsituationvi står inför och att den negativa utvecklingen mot ett allt allvarligareutanförskap måste få ett slut. Det är dags att vi försöker finna nya lösningareftersom de gamla, trots en osedvanligt gynnsam konjunktur, inte förmår lösaproblemen. Det är dags för att släppa efter en aning påtyglarna och låta landets kommuner finna nya vägar. Och det är dags förSveriges riksdag att ge regeringen detta tillkänna.Stockholm den 4 oktober 2000Per ()()(m)()()