ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
ip · GO10201 · 2000-12-21 00:00:00 — Interpellation 2000/01:201 av () till näringsminister om är en mycket angelägen investering för hela norra . Med den nya järnvägen får regionen möjlighet att samverka och att hävda sig på mer jämlika villkor än nu med övriga landet. Även miljöskäl talar starkt för en satsning på järnväg, som kan avlasta landsväg, flyg och sjöfart. Vi var många som hälsade beslutet om med stor tillfredsställelse. har samtliga kommuner och länsstyrelser efter banan blivit helt överens med om hur banan ska dras, så allt talar för att beslutet snart ska kunna fullföljas på ett bra sätt. Tyvärr har det kommit en del smolk i glädjebägaren. Vi kan konstatera att det inte är allmänintresset och reglerna för offentlighet som styr arbete. Skälet tycks vara att ett bolag, , försöker att från myndigheten ta över sådant som naturligen måste betraktas som myndighetsutövning. Det är med yttersta förvåning man kan läsa i pressen att vd:n för ger direktiv till myndigheten anställda om att sänka de miljömässiga ambitionerna. Ännu mer beklämmande är att denne direktör uttryckligen beordrar att alltsammans ska hemlighållas. Oavsett om finansieras direkt med anslag eller indirekt med lån, som senare belastar statsbudgeten, är det ett helt offentligfinansierat projekt, ett projekt som byggs på grund av dess samhällsnytta. Hela tanken på står och faller med det stöd och det engagemang som människor i visar. Att ett bolag försöker begränsa allmänhetens rätt till insyn är då inte bara anmärkningsvärt utan ett direkt hot mot hela projektet. Upprättandet av planer @ det må vara arbetsplaner, järnvägsplaner eller kommunernas planer @ är och måste förbli en myndighetsutövning. Allmänheten ska ha rätt till den insyn och demokratiska styrning som det trots allt innebär att en offentlig myndighet och inte ett bolag handlägger frågan. Som företrädare för allmänintresset och för demokratin är det viktigt att vi bevakar detta. Jag kan inte se att den inblandning som vi nu kan se från i myndighetsutövningen och planeringen för banan har något stöd i det avtal som ställde sig bakom 1997. Att bolaget till ägs av staten ändrar inte på detta utan gör det bara ännu mer svårbegripligt varför man inte kan ha en ändamålsenlig arbetsuppdelning mellan det statliga bolaget och statens myndighet , som tillförsäkrar insyn och rättssäkerhet. Jag vill därför fråga näringsministern: Vilka åtgärder avser näringsministern att vidta för att garantera rättssäkerhet och offentlig insyn i projektet , så att inte bakvägen tar över myndighetsutövning från ?
ip · GO10202 · 2000-12-22 00:00:00 — Interpellation 2000/01:202 av () till miljöminister om översyn av trädde i kraft , med, som jag tror, en mycket god intention, nämligen att skapa översiktlighet och tydlighet. Dock har redan några stora problem uppstått, som jag inte tror var lagstiftarens intention. Jag vill här lyfta fram ett exempel på hur slår på ett, som jag finner det, mycket olyckligt sätt. Det gäller små bioteknikföretag som utför forskning och utveckling med huvudsaklig inriktning på syntetiseringen av substanser (s.k. intermediärer) i mycket små mängder. Forskningen och utvecklingen sker företrädesvis för stora läkemedelsföretag. Företagen som utför forskning, och mycket lite tillverkning (som annars troligtvis inte skulle ha skett, åtminstone inte i ), är små med få anställda. Företagens personal är välutbildad och har mycket hög kompetens. Dessa forsknings- och utvecklingsföretag har blivit klassade som s.k. A-anläggningar, eftersom vissa av deras substanser säljs. Mängden substanser som fortlöpande tillverkas och säljs är mindre än . Enligt beslut hos ska tillstånd för verksamheten sökas hos miljödomstolen. 4§ ska lämna beslut i fråga om bedömning av betydande miljöpåverkan för en planerad verksamhet. Den planerade verksamheten finns upptagen i bilaga till förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar, som en verksamhet vilken ska antas medföra betydande miljöpåverkan. Förordningen ger inget utrymme för bedömning av den betydande miljöpåverkan baserat på tillverkningens storlek. Detta får till konsekvens att företagen för det första har tvingats upphöra med vissa delar av sina verksamheter, för det andra kommer de att påföras oerhört höga tillsynsavgifter. Avgiftens storlek tar inte hänsyn vare sig till storleken på företagen, eller storleken på deras tillverkning, utan små som stora multinationella företag får betala samma tillsynsavgift till länsstyrelse och kommun. medger i och för sig att avgiften kan prövas i efterhand men detta medför en för företagen oacceptabel osäkerhet. medför detta att företagen påförs tillsynsavgifter som i princip motsvarar kostnaden för en årsanställd och därmed är företagens existens hotad. Jag är medveten om att en miljöbalkskommitté är tillsatt för att se över hur regler slår, men ett delbetänkande som handlar om dessa frågeställningar kommer inte . Jag anser att denna fråga är för viktig för att vänta med, och att regeringen därför borde se över hur föreskrifter tillämpas vid de olika myndigheterna. Mot bakgrund av ovanstående vill jag ställa följande frågor till miljöministern: Vilka åtgärder avser statsrådet vidta för att komma till rätta med problematiken som följer av att tillsynsavgifter tas ut schablonmässigt och medför att små och stora företag får betala lika hög avgift? Vilka åtgärder avser statsrådet vidta mot bakgrund av ovanstående, för att inte små framstående bioteknikföretag ska tvingas lägga ned sin produktion? Vilka åtgärder avser statsrådet vidta redan före det att miljöbalkskommittén lämnar sitt delbetänkande?
ip · GO10203 · 2000-12-22 00:00:00 — Interpellation 2000/01:203 av (c) till justitieminister om arrestlokaler och häktesplatser Vecka 50 detta år fanns det inte en häktesplats ledig i . Den tidigare stängda arresten i fick öppnas för att tillfälligt lösa situationen. Häktade personer förvaras i polisens arrestlokaler. Jag vill lyfta upp situationen i polisområde nordvästra återigen, första gången jag aktualiserade frågan var och då fick jag svaret att det berodde på brister i organisationens flexibilitet och i samordningen. på frågestunden ställde jag åter frågan till justitieministern om arrestlokalerna i och tillgången till platser i häktet. har det gått , nästan, och situationen är värre . Orsaken är att häktena är fullbelagda och kriminalvården har inte möjlighet att placera de häktade i häkte enligt bestämmelserna i . Det finns ingen reglering när det gäller gripna och anhållna, ingen myndighet är utpekad som enda ansvarig beträffande dessa, det råder en viss oklarhet i ansvarsfrågan. Den enda rättsliga regleringen som finns är att häktade ska förvaras i häkte och är således kriminalvårdens ansvar. Polisarresterna i polisområde nordvästra är belägna i polishuset i . De är 22 till antalet. Samtliga utrustade på samma sätt, en väggfast brits med som enda möblering. Dåligt dagsljusinsläpp via skylight. Ingen toalett och inget rinnande vatten. Samtliga arrester är olämpliga för förvaring av frihetsberövade personer annan än . Det har hänt att polisarresten i öppnats på grund av att kriminalvården inte kunnat placera häktade och polisarresterna varit fullbelagda. Detta ägde rum i skiftet mars/april samt . Vid mitt besök hos polisen i , förvarades sex häktade i arrestlokalen i . Enligt statistiken från avseende antalet hela dygn som frihetsberövade personer förvarats i arrestlokaler, fanns 1998 40 vårddygn, 1999 56 vårddygn, 2000 beräknas ca 80 vårddygn. Med anledning av detta vill jag fråga justitieministern: Vilka åtgärder avser justitieministern vidtaga för att reglera ansvarsfrågan för gripna och anhållna mellan polis och kriminalvård? Vilka åtgärder är justitieministern beredd att vidtaga för att lösa bristen på häktesplatser i ? Vilka åtgärder är justitieministern beredd att vidtaga för att arrestlokalerna i ska vara rimliga ur säkerhetssynpunkt och ur arbetsmiljösynpunkt?
ip · GO10208 · 2000-12-11 00:00:00 — Interpellation 2000/01:208 av () till statsrådet om skydd mot diskriminering Det är en mänsklig rättighet att inte bli diskriminerad. I skyddas de mänskliga rättigheterna bl.a. genom diskrimineringslagstiftning. Men lagstiftningen är närmast som ett lapptäcke. Den håller inte ihop och dessutom ger den dubbla budskap. Här följer ett par exempel: Skydd mot diskriminering på grund av funktionshinder finns bara i arbetslivet och kan, liksom könsdiskriminering, bara angripas genom civilrättsliga medel. Diskriminering som rör etnisk tillhörighet och sexuell läggning ingår däremot även i straffbestämmelsen om olaga diskriminering i . I grundlagen förbjuds diskriminering på grund av kön och etnisk tillhörighet. Men skyddet går inte att utkräva i domstol. Funktionshinder och sexuell läggning har inget sådant diskrimineringsskydd i grundlagen. Något diskrimineringsskydd på grund av ålder eller andra ovidkommande faktorer finns över huvud taget inte. Det splittrade skyddet mot diskriminering leder till att skyddet försvagas. Ovanstående kan förefalla rörigt. Men det är bara en beskrivning av den brist på stringens dagens diskrimineringslagstiftning lider av. I stället för att betrakta rätten till lika behandling som en grundläggande mänsklig rättighet ses det mer som en förhandlingsbar förmån. Den diskriminering som pågår i behandlas av tradition inte som kränkningar av den enskildes rättigheter, utan som ordningsproblem. Det leder bl.a. till att det i arbetslivsärenden är i första hand parterna som ska lösa en situation om påstådd diskriminering. Frågorna avgörs sedan i Arbetsdomstolen som är partsammansatt. Det är självklart att arbetsmarknadens parter ska arbeta mot diskriminering. Men arbetsmarknadens parter ska inte vara den främsta garanten för rätten till lika behandling. Inom utrikespolitiken finns det en policy för mänskliga rättigheter. Men det finns ingen nationell handlingsplan för frågorna om diskriminering och mänskliga rättigheter även om det pågår ett par utredningar som syftar till att stärka det lagliga skyddet mot diskriminering. Men ett samlat grepp där olika slags diskriminering ges skydd på samma nivå saknas fortfarande. har visserligen tillsatt en arbetsgrupp för att utarbeta en nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna i . Men frågan om hur de mänskliga rättigheterna ska säkerställas kräver mera konkreta åtgärder än så. Min fråga till statsrådet lyder därför: Har regeringen några konkreta planer på hur diskriminering och brott mot mänskliga rättigheter även i vårt land kan förebyggas och åtgärdas på ett mera effektivt sätt än ?