ip · GN10201 · 2000-01-28 00:00:00 — Interpellation 1999/2000:201 av () till statsrådet om rehabilitering för psykiskt funktionshindrade Enligt beräkningar finns det ca 43000 personer med psykiska funktionshinder kända av socialtjänst och psykiatri. Av dessa uppbär 30000 förtidspension. Undersökningar har visat att det inte förekommer rehabiliteringsåtgärder av arbetslivsinriktat slag i någon större omfattning efter det att en förtidspension har beviljats. Meningsfull sysselsättning är en viktig del av livet och ett villkor för alla människors välbefinnande. För den som lider av psykiska funktionshinder kan dock de krav som ställs i det normala arbetslivet ibland utgöra en alltför hög tröskel. Den medicinska behandlingen av psykiska besvär kan ta mycket . En arbetsträning som tar sin början kanske redan under en sådan behandling kan bl.a. stärka individens självkänsla och därmed öka möjligheterna till en förbättring av hälsotillståndet. Utredningar har visat att splittrade resurser försvårar rehabiliteringen. Ingen med ansvar för rehabilitering av sjukbidragstagare med psykiatriska svårigheter har både mandat och medel för att helt och hållet kunna verka för det som är bäst för den enskilde. För att exemplifiera svårigheterna med rehabiliteringsprojekt berättar jag lite om rehabiliteringsprojekt. Det är ett rehabiliteringsprojekt för ca 109 psykiskt funktionshindrade. I projektet finns fyra huvudmän: , , psykiatrin () och . Det är ett FRISAM-projekt i bästa mening. Varje huvudorganisation har bidragit med ett rehabombud och 265000kr. Rehabiliteringsverksamheten i projektet har tagit hand om 63 personer där det finns möjlighet till skyddat arbete och/eller studier. Dessa personer har gått till rehabiliteringsprojektets rehabcenter där ombuden för de fyra huvudorganisationerna har funnits . Man arbetar med individen, som därmed inte behöver springa till olika myndigheter. De resterande deltagarna i projektet, ett knappt femtiotal personer, går till något som heter Träffpunkten. Dessa personer är renodlat kommunens ansvar eftersom de är långtidssjuka på grund av psykiska besvär. Detta projekt har bedrivits i under ca 3½ år. Projektet har utvärderats av oberoende forskare. har man kommit dithän att det är dags att göra projektet permanent och skriva avtal. Då visar det sig att tänker dra sig ur. De har inte pengar att låta ett ombud vara på rehabcentret , på sin höjd . 28 av de 63 personerna som nämnts ovan "tillhör" , dvs. de går att få ut i arbete. säger att de tänker dra sig ur projektet och ta de 28 personerna som tillhör med sig. De kommer då att falla under verksamhet i . Där får de ställa sig i kö som alla andra och vänta på sin tur att bli omhändertagna av . får de socialbidrag. Genom att dra sig ur och ställa de 28 personerna på kö blir det kommunens ansvar att försörja dem och då sparar in pengar, en tjänst samt de pengar som bidragit med i projektet. Enligt uppgift drar sig ur liknande projekt på fler ställen i landet. Vad avser statsrådet göra för att ska fungera som en viktig huvudorganisation i projekt liknande rehabiliteringsprojekt? Vad avser statsrådet göra för att psykiskt funktionshindrade ska erhålla den rehabilitering och hjälp som de mycket ofta behöver?