frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — På C.A:s för-frågan uppgav att den anonyma skrivelsen föranlett föreläggandet. Enligt C.A:s uppfattning har det inte förelegat förutsättningar för att utfärda föreläggandet. Han har inte under de som han inne-haft körkort gjort sig skyldig till förseelser som föranlett anteckning i körkortsre-gistret. Inte heller har i hans körkortstillstånd föreskrivits villkor i form av perio-diskt återkommande hälsokontroller eller annat. Klagomålen remitterades till som yttrade följande. bildades det nya län, och den nya myn-digheten i län. Till följd av beslutad kraftig nedskär-ning av personalstyrkan i den nya kom samtliga verksamheter att påverkas. Ett omfattande och påfrestande arbete pågick under i stort sett , med byte av tjänstgöringsort, med lokalbyte samt personalom-flyttningar. För trafikfunktionens del - där ärendet handlagts - innebar detta att mycket tid fick läggas ned på att försöka lösa de olikheter i hand-lägg-ningen av ärenden som kom samt att omfördela dels ärenden i ba-lans, dels nyinkomna ärenden. Härutöver fick också tid avsättas till att ut-bilda den tredjedel av personalen som tillförts funktionen och som helt sak-nade erfarenhet av handläggning av körkortsärenden. Detta innebar bl a. att för att överhuvudtaget kunna ha kontroll på hand-lägg-ning och ärenden så fick ärendena "knytas" till de olika handläggarna. Ar-betet bedrevs under synnerligen pressade förhållanden. Det som drabbade C.A. får helt och hållet tillskrivas ovan re-dovisade förhållanden och beklagar det obehag som detta för-anlett. själv angett togs ett beslut att avskriva ärendet när han uppmärksammat på handläggningen. när organisationen arbetet bedrivs efter fungerande ruti-ner torde risken för att något liknande skulle inträffa vara undanröjd. JO Lavin anförde i beslut bl.a. följande. Av den tidigare körkortsförordning som gällde vid handläggningen av C.A:s ärende framgick att, om det fanns anledning att anta att körkortshava-ren inte uppfyllde de förutsättningar som gällde för att få körkort, skyndsamt skulle utreda frågan om lämpligheten som körkortshavare. Länsstyrel-sen fick härvid förelägga körkortshavaren att ge in läkarintyg eller bevis om god-känt förarprov. I föreläggandet fick föreskrivas att undersökning eller prov skulle verkställas av en viss person eller av en person med viss sakkunskap eller avse ett visst förhållande. Föreläggandet skulle innehålla en upplysning om att körkortet kunde komma att återkallas om föreläggandet inte följdes. (Jfr 33 § körkortsför-ordningen, 1977:722.) Frågan om C.A:s lämplighet som körkortshavare väcktes hos läns-styrelsen genom den anonyma anmälan som kom in till myndigheten . I anmälan ifrågasattes rent allmänt C.A:s lämp-lighet att föra motorfordon. Av skäl som undandrar sig min bedömning fann läns-styrelsen där-efter anledning att inhämta konsultläkarens bedömning. Konsultläka-ren uttalade att ärendet skulle kompletteras med läkarintyg i visst angivet avse-ende. Länssty-relsen tycks inte ha införskaffat några upplysningar från läkaren vad gäller det underlag som denne hade till sitt förfogande inför utlåtandet. Myndig-heten före-faller inte heller i övrigt ha inhämtat någon ytterligare utredning i lämp-lighetsfrå-gan. De omständigheter som föranledde läns-styrelsens föreläggande får således anses vara att hänföra uteslutande till uppgifterna i den anonyma anmälan och i konsultläkarens utlåtande. Det är för mig helt obegripligt att på grundval av vad som framkom därvidlag kunde finna skäl för att utfärda föreläg-gandet. Föreläggandets innehåll var av sådan beskaffenhet att det med nödvändig-het hade krävts att ytterligare uppgifter tillförts ärendet. beslut om att skriva av ärendet med hänvisning endast till "vad som framkommit vid tele-fonsamtal" med C.A. tyder på att också myndigheten insåg att fö-reläggandet inte borde ha utfärdats. I remissvaret har som förklaring till det inträffade hänvisats till den rådande ar-betssituationen hos . Jag vill till detta säga att jag är införstådd med att en sådan omorganisation som det i förevarande fall varit fråga om i inlednings-skedet kan påverka ärendehanteringen. Det som skett i C.A:s ärende kan emellertid inte ursäktas med hänvisning härtill. Läns-styrelsen förtjänar allvarlig kritik för sin handläggning av ärendet. Med dessa besked och den uttalade kritiken avslutas ärendet. Kan en länsstyrelse med stöd av 23 § jaktförordningen (1987:905) bevilja generella undantag från förbudet att medföra skjutvapen vid färd med motordrivet fordon i terräng ( Dnr 4334-1997) JO ett beslut med följande innehåll. upprättades inom JO:s expedition följande promemoria. Det har kommit till kännedom att Länsstyrelserna i och meddelat beslut innefattande generella undantag från bestämmelserna i 22 § jaktförordningen (1987:905) angående förbud att medföra skjutvapen vid färd med motordrivet fordon i terräng. Besluten har meddelats respektive och . Grundläggande bestämmelser om jakt finns i jaktlagen (1987:259) och jaktförordningen. I 31 § jaktlagen anges följande. Jakt får inte ske från motordrivna fortskaffningsmedel. Sådana fortskaffningsmedel eller andra motordrivna anordningar får inte heller användas för att söka efter, spåra, förfölja eller genskjuta vilt, för att hindra vilt att undkomma eller för att avleda viltets uppmärksamhet från den som jagar. Regeringen får meddela föreskrifter om undantag från första stycket. Regeringen får meddela föreskrifter som förbjuder eller ställer upp särskilda villkor för medförande av skjutvapen vid färd med motordrivna fortskaffningsmedel. Enligt 52 § jaktlagen får regeringen överlåta åt en förvaltningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter eller beslut som avses bl.a. i 31 § andra och tredje styckena jaktlagen. I 22 § jaktförordningen anges som huvudregel att skjutvapen inte får med-föras vid färd med motordrivet fordon i terräng. Enligt 23 § jakt-förordningen får dock besluta om undantag från den redovisade bestäm-melsen om det behövs för renskötseln eller om det annars finns särskilda skäl. I beslutet från i åberopas som skäl för beslutet bl.a. följande. handläggning av dispensärenden som rör vapen på terränggående fordon tar stor tid i anspråk, varför ett generellt tillstånd, med tydliga krav vad gäller hanteringen av vapnet som vid behov lätt kan kontrolleras, kan ses som ett särskilt skäl från administrativ synpunkt att medge undantag från bestämmelserna i 22 § jaktförordningen. Renskötselns behov av att medföra vapen på snöskoter för att av djurskyddsskäl inom rimlig tidsrymd avliva trafik- och rovdjursskadade renar har ökat. För att effektivisera den av beslutade skydds-jakten efter lodjur är det till fördel med ett generellt tillstånd. I beslutet från åberopas inte några särskilda skäl för det beslutade undantaget. Ett ärende bör läggas upp. Därefter bör yttrande inhämtas från Läns-styrelsen i och i angående vilka rättsliga överväganden som föranlett de generella besluten. I yttrandena bör belysas länsstyrelsernas syn på begreppet särskilda skäl i 22 § jakt-för-ord-ningen. Till promemorian fogades de båda besluten, varav det första var tidsbegränsat men det andra gällde tills vidare. I beslutet av i anfördes under rubriken följande: Med stöd av 23 § jaktförordningen lämnar generellt undantag från bestämmelserna i 22 § första stycket jaktförordningen - innebärande tillstånd att medföra vapen på terränggående motorfordon, där sådant fordon är tillåtet att användas, enligt följande: Jakträttsinnehavare (på egen eller upplåten jaktmark) får vid färd från bil-väg eller bostad till plats för övernattning inom jaktområdet och åter med-föra för jaktändamålet tillåtet vapen. Renskötare som finns upptagen på en av respektive sameby till Länsstyrel-sen ingiven namnlista får vid renskötselarbete medföra för ändamålet lämp-ligt vapen. Samebymedlemmar, berörda jakträttshavare och ortsbor med särskilt till-stånd, som enligt beslut om skyddsjakt får bedriva fällfångst och jakt på lodjur, får medföra för avlivning i fälla eller för jakt på lodjur tillåtet vapen vid färd med snöskoter för sök av spår eller för transport till jaktområde. Undantaget enligt ovan gäller till och med . Vapnet skall under transporten vara oladdat och nedpackat i väl tillslutet fodral eller fastbundet. Med nedpackat vapen jämställs isärtaget vapen som förvaras i ryggsäck, förvaringsbox eller liknande. del (slutstycke, un-derbeslag o.d.) skall förvaras åtskilt från vapnet. Vid färd till och från avsett slutmål får vapnet inte packas upp eller göras funktionsdugligt. Jakt får inte bedrivas förrän förflutit sedan fordonets motor stängts av. Föraren av fordonet skall vid kontroll på karta tydligt kunna utvisa aktuell färdväg. Det antecknades i beslutet att föredraganden hade anmält avvikande mening och därvid hävdat att nuvarande lagstiftning inte medgav en så omfattande dispens som det var fråga om i beslutet. I beslutet av i anfördes bl.a. följande. beslutar med giltighet från om följande regler för transport av vapen med motordrivet fordon i terräng. Reglerna gäller tills vidare och kan komma att omprövas med stöd av vunna erfarenheter. Generell dispens avser endast kulvapen och kombinationsvapen klass 3 och 4 samt hagelvapen. Vapnet skall under transporten vara väl nedpackat i fodral samt förvaras i pulka, kälke eller liknande. Vapnet får ej förvaras på eller i snöskotern eller på axeln. del (slutstycke, underbeslag o.d.) skall vara skild från vapnet och packas separat. Transport får ske från snöskoterfärdens utgångspunkt (farbar bilväg, övernattningsställe eller liknande) till jaktens utgångspunkt (det ställe där jakten avses inledas) och åter om enkla avståndet överstiger . Transport skall ske närmast, för snöskoter, framkomliga färdväg. Dispensen gäller således ej om jakten påbörjas närmare utgångspunkten än . Transport från snöskoterfärdens utgångspunkt till jaktens utgångspunkt och åter får ske endast en gång per jaktdag. Snöskotern får alltså inte användas för förflyttning mellan olika jaktområden under samma jaktdag. Jakt får inte bedrivas förrän förflutit sedan snöskoterns motor stängts av. Jakt får ej bedrivas närmare snöskotern än . Ovanstående regler gäller från och med att barmarksförbudet för terrängtrafik upphör (när snötäcket är så tjockt att det inte finns risk för ska-dor på marken) till och med . erinrar att vapen klass 1 och 2 får medföras vid färd på snö-skoter endast efter personlig dispens, som söks hos , och om avståndet till jaktområdet överstiger . Sedan justitieombudsmannen beslutat att ta upp saken till granskning infordrades yttranden från de båda länsstyrelserna. I yttrande från i , som undertecknats av och , anfördes följande. Utöver vad beslutet redovisar i fråga om skälen för att meddela det generella undantaget vill anföra följande. Som framgår av den i remissen bilagda kopian av skrivelse i samband med anslagsframställningen är hanteringen av ansök-ningar om undantag från bestäm-melsen i 22 § första stycket jaktför-ordningen resurskrävande för myndigheten. Även av de enskilda personer som av olika anledningar har behov av att medföra vapen på terrängfor-don upplevs ansökningsförfarandet som omständligt och byråkratiskt. En lösning på sätt som skett genom beslutet har ansetts vara rimlig och lämplig och väl förenlig med gällande regler. Det generella undantaget avsåg tre grupper redovisade under A, B och C. an-såg det rimligt att jakträttshavare som på sitt jaktområde hade stuga e dyl som medgav övernattningsmöjligheter och dit bilväg saknades tilläts ta med sitt vapen. Hade bilväg fun-nits hade jakträttsinne-havaren enligt reglerna haft rätt att ta med vapnet i bilen. När det gäller undantag för gruppen under B - renskötare - har bestäm-melsen i 2 § djur-skyddslagen varit grundläggande. Där sägs att djur skall behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Antalet bilpåkörda renar är i länet stort och ofta inträffar benbrott. Till följd av att vargar numera börjat etablera sig i renskötselområdet skadas allt-fler renar, om de inte dödas. Därvid uppstår större sår eller så blir hudpartier bortfläkta. Skadorna är oftast sådana att djuren måste avlivas för att undvika onödigt lidande. Skadade renar upptäcks ofta vid normalt renskötselarbete. Påträffas en skadad ren försvåras åtgärden och lidandet förlängs om vederbörande renskötare först måste inhämta vederbörligt tillstånd och hämta vapnet. När det gäller grupperna under C anser att de intentioner som låg bakom beslut att något decimera lostammen i länet och angelägenheten att ge möjlighet att jakten bedrevs på ett effektivt sätt utgjorde klara motiv för att lämna ett generellt undantag för dessa grupper. Det är alltså i allt väsentligt av praktiska och administrativa skäl som med-delat det generella undantaget. De villkor som var förenade med undantaget säkerställde att vederbörlig hänsyn togs till viltet och viltintressena. vill påpeka att det i beslutet med-givna undantaget upphörde att gälla , något som tydligt framgår av beslutet. Av närmare redovisade skäl har fattat ett nytt beslut innebärande generellt undantag från bestämmelsen i 22 § jaktförordningen vad gäller färder till och från stugor. Det beslutet är även tidsbegränsat (t o m ). Till remissvaret fogades beslut i vilket det under rubriken anfördes följande: Med stöd av 23 § jaktförordningen beslutar om undantag från bestämmelserna i 22 § första stycket jaktförordningen, innebärande generellt tillstånd att i samband med jakt medföra vapen vid färd med motordrivet fordon i terräng på snötäckt mark i följande fall: - vid färd till och från stuga i samband med övernattning i stugan. Närmast lämpliga färdväg mellan bostaden (alternativt vägen) och stugan skall därvid nyttjas. Detta innebär att där det är möjligt skall färden ske längs den led som går fram till stugan. Tillståndet gäller inte inom områden med terrängkörningsförbud på snötäckt mark, bl a sex fjällområden. Närmare angivelse av dessa områden framgår av årliga kungörelse om förbud mot körning i terräng med motordrivet fordon. Inom dessa områden gäller dock tillståndet för följande tre kategorier jakträttsinnehavare: - markägare med egen stuga. - aktiv renskötande medlem i sameby. Tillståndet gäller inte terrängtransport till stuga som ligger i anslutning till väg (enskild eller allmän), eftersom vapnet i detta fall kan transporteras längs vägen. Se även nedan beträffande körning på enskild väg. Beslutet gäller till och med . 1 Beslutet omfattar kul- och kombinationsvapen klass 1, 2, 3 och 4 samt hagelvapen, men gäller endast vapen som får användas vid det aktuella jakttillfället. 2 Vapnet skall under transporten vara oladdat och nedpackat i väl tillslutet fodral eller fastbundet. Med nedpackat vapen jämställs isärtaget vapen som förvaras i ryggsäck, förvaringsbox eller liknande. del (slutstycke, underbeslag) skall förvaras åtskilt från vapnet och packas separat. Detta innebär att vapnet inte får packas upp mellan stugan och utgångsläget för färden. 3 Föraren av fordonet skall vid kontroll kunna peka ut den aktuella färdvägen på egen eller av kontrollant medförd karta. Även till detta beslut hade föredraganden anmält avvikande mening av samma innebörd som i det föregående beslutet. har sedermera tillställt JO ett beslut om fortsatt generellt undantag från bestämmelserna i 22 § jaktförordningen i vissa angivna fall att gälla t.o.m. . I yttrande från i , som beslutats av landshövdingen , anfördes följande. har beslutat om ett generellt undantag från förbudet att få medföra jaktvapen på terrängfordon. meddelade beslutet med stöd av bestämmelsen i 11 § 3 mom tredje stycket jaktstadgan (1938:279) och anvisningar meddelade av . Det meddelade undantaget skulle enligt ordalydelsen i beslutet gälla tills vidare. I samband med att den nu gällande jaktlagstiftningen trädde i kraft informerade länets polis-myn-digheter om principerna för handläggning av ärenden om undantag från förbudet att medföra vapen på terrängfordon. Sedan viss oklarhet uppstått om bl.a. begreppet basläger (omnämnt i informationen från ) har valt att på nytt besluta om ett generellt undantag. Förutsättningarna för den enskilde jägaren att få nyttja undantaget framgår nu tydligare . Enligt tidigare gällande lagstiftning fick meddela undantag från förbudet att medföra vapen vid färd med terrängfordon i enlighet med de föreskrifter som meddelade. Enligt dessa föreskrifter var det möjligt att meddela generella undantag. Undantagen skulle meddelas restriktivt och borde avse högst . Den nya jaktlagstiftningen innehöll inte något bemyndigande för natur-vårdsverket att utfärda föreskrifter om undantag. Den därefter med-delade jaktkungörelsen (SNFS 1987:4, NV:27) innehöll därför inte några före-skrifter om undantag från förbudet att medföra vapen på terrängfordon. meddelad kungörelse upphävdes vid ikraftträdandet av kungörelsen SNFS 1997:4. för beslutet har tillämpat bestämmelserna i 31 § 3 stycket och 22 § första stycket och 23 § i jakt-förordningen. har härvid noterat att , enligt 21 § jaktförordningen, i det enskilda fallet får besluta om undantag från förbudet att bedriva jakt från motordrivet fortskaffningsmedel. Begreppet "i det enskilda fallet" återfinns inte i 23 § jaktförordningen enligt vilken får besluta om undantag från förbudet att medföra vapen vid färd med motordrivet fordon i terräng. har därför, motsatsvis, ansett det vara möjligt att meddela ett generellt undantag med stöd av 23 § jaktförordningen. har därefter - utan att regeringen, enligt bestämmelsen i 52 § jaktlagen, till överlåtit rätten att meddela sådana föreskrifter som avses i 31 § tredje stycket jaktlagen - ändock i beslutet meddelat särskilda regler eller villkor för medförande av vapen vid färd med motordrivna fortskaffningsmedel. I valet mellan att handlägga ett betydande antal enskilda dispens-ansökningar och ett generellt undantag har valt det . Det är inte enbart orsakat av önskemålet att undvika en omfattande ärende-hantering. har också uppfattningen att en alltför strikt byrå- kratisering skulle medföra att stor risk för att vapen ändå skulle transporteras utan tillstånd. Resurser för effektiv tillsyn och övervakning av sådan trafik saknas. I beslut från har inte några särskilda skäl uttryckligen angivits för meddelandet av den generella dispensen. De omständigheter och överväganden som legat till grund för utformning av beslutet och som får anses utgöra de särskilda skälen är följande. I är långa avstånd till jaktområden i väglöst land mycket vanligt. Snöskotern är ett viktigt transportmedel till jaktområdet på samma sätt som motorbåten i skärgården. anser att länets förhållanden med glest vägnät, korta jaktdagar , glesa viltstammar m m medför att jakt i praktiken inte skulle kunna utövas på mycket stora arealer om möjligheter att transportera vapen på fordon i terräng inte medges. anser att den generella dispensen att transportera vapen klass 3, 4 och hagelvapen med terrängfordon i terräng har fungerat väl och att efterlevnaden av villkoren varit god. Det är viktigt att understryka att terrängfordonet enbart får användas som transportmedel. De villkor som ställts upp i dispensbeslutet innebär att snöskotern aldrig får kopplas samman med själva jakten. Upplysningar inhämtades från i (bitr. länsrådet ), varvid framkom följande. i har inte beslutat om några generella undantag från förbudet i 22 § jaktförordningen mot att medföra skjutvapen vid färd med motordrivet fordon i terräng, utan endast om individuella undantag. kom det in knappt 100 ansökningar till och rör det sig om ca 60 ansökningar. Det stora flertalet av ansökningarna bifalls. I de flesta fall är skälet för undantag att avståndet från farbar väg till jaktstället överstiger . har diskuterat frågan om generella undantag från förbudet att medföra skjutvapen, men anser att en ordning med individuella undantag bättre överensstämmer med gällande lagstiftning. Behovet av generella undantag är inte heller så stort - trots att det rör sig om många ärenden - då prövningen i de allra flesta fall är ganska rutinmässig. Från (avdelningsdirektören ) har inhämtats följande. Frågan om generella undantag från förbudet i 22 § jaktförordningen mot att medföra skjutvapen vid färd med motordrivet fordon i terräng har diskuterats inom . Företrädare för verket har därvid uppfattat det som att 23 §, även om bestämmelsen är något oklar på denna punkt, inte utesluter en möjlighet för länsstyrelserna att meddela generella undantag från förbudet. En sådan lösning är också praktisk med hänsyn till länsstyrelsernas minskade resurser. De generella undantagen får dock inte vara så omfattande att huvudregeln om förbud att medföra skjutvapen förlorar sin innebörd. Det är mycket tveksamt om de omfattande generella undantag som vissa länsstyrelser beslutat om håller sig inom dessa ramar. har, främst med hänsyn till läns-styrelsernas knappa resurser, inte gjort någon framställan till Regerings-kansliet i frågan om generella undantag. Enligt 31 § tredje stycket jaktlagen får regeringen meddela föreskrifter som förbjuder eller ställer upp särskilda villkor för medförande av skjutvapen vid färd med motordrivna fortskaffningsmedel. Syftet är att dels underlätta övervakningen av förbudet mot jakt med skjutvapen från sådana fortskaffningsmedel, dels förhindra olyckshändelser (prop. 1986/87:58 s. 83). Regeringen får även överlåta åt en förvaltningsmyndighet att meddela sådana föreskrifter (52 §). Den delegering som närmast kunde komma ifråga var att regeringen överlät åt att meddela vissa generella föreskrifter och åt eller länsstyrelse att fatta beslut i vissa slags ärenden (prop. 1986/87:58 s. 92). Så har dock - såvitt gäller delegering av rätten att utfärda föreskrifter - inte blivit fallet. I stället har regeringen själv med stöd av bemyndigandet i 31 § tredje stycket jaktlagen utfärdat föreskrifter intagna i jaktförordningen. I 22 § föreskrivs som huvudregel att skjutvapen inte får medföras vid färd med motordrivet fordon i terräng. får dock enligt 23 § besluta om undantag från förbudet, om det behövs för renskötseln eller om det annars finns särskilda skäl. Vad som därvid närmare avses med särskilda skäl anges inte. Även den tidigare gällande jaktlagstiftningen innehöll ett förbud mot att medföra skjutvapen vid färd med terrängfordon (11 § 3 mom. första stycket jaktstadgan, 1938:279). Från förbudet fick i enlighet med de föreskrifter som meddelat besluta om undantag, om det behövdes för renskötseln eller för att tillgodose jaktvårds- eller naturvårds-intresse eller om det annars fanns särskilda skäl (11 § 3 mom. fjärde stycket). Enligt föreskrifter (intagna i jaktkungörelsen, SNFS 1983:1, 5.1 och 5.2) kunde bevilja generella undantag för helt län eller del av län under vissa angivna förutsättningar. kunde också enligt föreskrifterna bevilja personliga undantag under närmare angivna förutsättningar. föreskrifter upphörde att gälla i samband med införan-det av den nya jaktlagstiftningen . Frågan om undantag från förbudet att medföra vapen vid färd med motordrivet fordon i terräng regleras nu uteslutande i 23 § jaktförordningen. Av denna bestämmelse framgår inte annat än att får besluta om undantag från förbudet om det behövs för renskötseln eller om det annars finns särskilda skäl. Genom sin ordalydelse ger bestämmelsen närmast det intrycket att läns-styrelsen skall handlägga frågan om undantag inte genom utfärdande av generellt verkande föreskrifter utan genom dispensprövning i varje särskilt fall. En sådan tolkning vinner också visst stöd i hur frågan var reglerad tidigare där båda alternativen var uttryckligen angivna. Det ligger nära till hands att anta att regeringen genom att inte särskilt ange att undantag kan ges generell karaktär velat begränsa möjligheterna till undantag till enskilda fall. kan man som i gör i sitt remissvar peka på hur frågan om undantag från det i 31 § första stycket jaktlagen intagna förbudet mot jakt från motordrivna fortskaffningsmedel är utformat i 21 § jaktförordningen.