frsrdg · GN04RR8 · 2000-01-01 00:00:00 — Premieklasserna för kommersiella risker är indelade efter typ av gäldenär, t.ex. central eller lokal offentlig myndighet, stor välkonsoliderad eller mindre bank etc. Denna indelning är dock bara en indikation. Köparrisker i den enskilda affären bedöms alltid individuellt. När det gäller projektrisker sätts premien fall för fall, utanför systemet. Stegen i ett garantiärende Ett garantiärende hos EKN kan genomlöpa ett antal olika stadier. De viktigaste stegen relateras i nedanstående ruta. Mer ingående beskrivningar ges i återstoden av detta avsnitt. Garantiutfästelse Sökanden preciserar sina önskemål i en formell ansökan till EKN. Därefter beslutar EKN om en utfästelse om garanti - en offert - och skickar denna till sökanden. Utfästelsen är kostnadsfri och inte bindande för sökanden. Om sökanden vill utnyttja utfästelsen anmäls detta till EKN. När premien är betald skickar EKN en garantiförbindelse och påtar sig därmed ett garanti-ansvar på svenska statens vägnar. För garantin gäller EKN:s allmänna villkor där förhållandet mellan garantitagaren och EKN närmare regleras. Vid skadefall begär garantitagaren skadeersättning hos EKN och bifogar handlingar som styrker rätten till ersättning under garantin. När EKN betalat ut skadeersättning övertar EKN hela fordran och söker där-efter i samarbete med garantitagaren återvinna det skadereglerade beloppet. Källa: EKN:s årsredovisning 1998 Beslut om nya garantier EKN:s arbete med nya garantier inleds med att kunden eller dennes bank tar kontakt med EKN. EKN:s prövning av ansökningar syftar till att fastställa om den tänkta exportaffären är möjlig att garantera med hänsyn till riskerna i affären (vad gäller exportland, köpare samt affärs- och finansieringsupplägg) och till EKN:s allmänna villkor. EKN:s verksamhet skall vara självbärande över tiden. undviker därför att utfärda garantier som vid beslutstillfället bedöms leda till förluster. Det affärs- eller kreditkontrakt som garantin avser granskas inte av EKN i detta skede. Detta görs senare, i samband med en eventuell ansökan om skadereglering. Först då prövar EKN om garantitagaren har rätt till ersättning. Den tidiga kontrollen av affären sköts av garantitagaren eller dennes bank. Beslut om nya garantier kan fattas på olika nivåer inom organisationen, av enskilda handläggare, av direktionen och av styrelsen. Beslutsnivån avgörs av det sökta garantibeloppets storlek. Mindre garantier (förlustrisk på ) får beslutas inom garantiavdelningen. Garantier med en förlustrisk på beslutas av direktionen. Garantier med en förlustrisk beslutas av . Prövningen på de olika nivåerna skiljer sig åt vad gäller beslutsunderlagets omfattning. I stora drag går prövningen till på följande sätt: - Preliminära diskussioner förs. Exportören tar kontakt med EKN för en preliminär diskussion om upplägg, finansiering och EKN:s eventuella medverkan. - Ansökan kommer in till EKN. Ansökan görs på EKN:s blanketter. Här lämnas uppgifter om sökande/garantitagare, exportör, köpare, köparland, produkt eller tjänst som skall exporteras, eventuell andel härav som har utländskt ursprung, samt kontraktsbelopp. Vidare redovisas försäljningsvillkor, kredittid och betalningsvillkor. Om ansökan avser täckning av kommersiell risk bifogas även en kreditupplysning på köparen. - EKN bedömer om ansökan uppfyller EKN:s villkor och om exportören anses ha förutsättningar att klara av affären. Riskbedömningen görs av EKN:s riskavdelning där man bedömer de samlade politiska och kommersiella riskerna, dvs. riskerna i affärsupplägget och riskerna på köparen samt dennes möjligheter att genomföra köpet. Härvid tar man hänsyn till konkurrenssituationen, branschens utveckling och eventuella säkerheter i form av stats eller bankgarantier. Om en bank skall vara låntagare, eller om en bank skall ställa ut en bankgaranti som extra säkerhet i affären, värderar EKN också risken på banken. Bedömningen görs med hjälp av kreditupplysningar och information från kreditupplysare och annan relevant information. Resultatet redovisas av avdelningen i ett riskyttrande där man till- eller avstyrker ansökan. Om ansökan tillstyrks lämnas förslag på premieklass och självrisk. - Garantiavdelningen sammanställer riskavdelningens yttrande med sin egen bedömning och utformar sina förslag på särskilda villkor för affären. beslut skall fattas i direktion eller styrelse sammanställs en beslutspromemoria. Promemorian innehåller en sammanfattande beskrivning av ansökan, en samlad bedömning av affärens starka och svaga sidor, riskerna som är förknippade med att garantera affären m.m. Vidare ingår förslag till garantiutformning och villkor inklusive t.ex. självrisker och premie-klass, samt särvillkor såsom krav på garantier från köpare eller bank. - EKN fattar beslut om att lämna en garantiutfästelse till den sökande, alternativt att avslå ansökan. Därefter beräknas en premiesats på grundval av beslutet och uppgifter om premieklass och risktid m.m. - EKN utfärdar en s.k. utfästelse till garantitagaren. En utfästelse är en offert till den sökande/garantitagaren. Av utfästelsen framgår garantibelopp, premiens storlek och eventuella villkor samt utfästelsens giltighetstid. För långa garantier (dvs. garantier med en risktid ) har utfästelsen en giltighetstid och den kan förlängas i taget mot en avgift. För korta garantier (dvs. garantier med en risktid på högst ) är giltighetstiden en månad och en eventuell förlängning är avgiftsfri. Uppföljning av utestående garantier Samlad uppföljning för det riskmässiga bokslutet En viktig del av EKN:s uppföljningsarbete äger rum i samband med framtagningen av det riskmässiga bokslutet. Här erhålls en samlad riskbild för myndigheten som helhet. Grunden för denna samlade uppföljning utgörs framför allt av aktuella landbedömningar. Utvecklingen av de kommersiella riskerna är svårare att följa men även dessa ingår i uppföljningen. Den information som finns i det riskmässiga bokslutet används framför allt som en tidig indikator på hur EKN ligger till i förhållande till sitt finansiella mål att vara långsiktigt självbärande. Om denna indikator skulle visa att EKN hade problem härvidlag så skulle en rad olika åtgärder kunna vidtas inom organisationen, t.ex. strängare riskbedömningar, premiehöjningar etc. När det gäller att begränsa kommande skador i enskilda ärenden krävs dock uppföljning för varje ärende. Uppföljning av löpande ärenden EKN:s uppföljning av löpande ärenden kan ske på olika sätt: dels kan EKN återkalla tidigare utlovade utfästelser, dels kan EKN (i sällsynta fall) stoppa leveranser eller låneutbetalningar som täcks av en redan ingången garantiförbindelse. Till detta kommer särskilda insatser för uppföljning av projektrisker. Uppföljningen av löpande enskilda ärenden är koncentrerad till utfästelser. Utfästelser utgör offerter som garantitagaren ännu inte accepterat. En utfästelse kan således återkallas av EKN om detta skulle vara motiverat till följd av riskökningar. I praktiken sker detta mycket sällan (i genomsnitt högst en gång ). Riskutvecklingen på olika länder följs löpande av EKN. Om riskerna på ett land ökar påtagligt gör EKN en genomgång av utestående utfästelser och kan besluta att återkalla dem. Motivet är att begränsa statens förlustrisk. Återkallandet kan ske generellt eller i samband med att tidsfristen för enskilda utfästelser löper ut. Beslut att återkalla en utfästelse fattas på grundval av ett skriftligt underlag. Avgörande för beslutet är också läget i den enskilda affären. Om företaget redan har tecknat avtal med en köpare återkallar EKN normalt inte utfästelsen, även om risken skulle ha ökat. Däremot kan den återkallas om avtal inte slutits. Beslutet meddelas de garantitagare som har utfästelser och/eller de som sökt förlängning. Varje förlängning av en utfästelse ska tillstyrkas av riskavdelningen, som bedömer om ny information om köparen behöver hämtas in i de fall utfästelsen omfattar köparrisker. Om EKN redan har ställt ut en garantiförbindelse kan denna inte upphävas. EKN kan dock överväga om tillverkning eller skeppningar/låneutbetalningar ska stoppas för att minska förlustrisken. I praktiken sker detta mycket sällan. Uppföljning av större affärer med privata köpare För större affärer med privata köpare, främst s.k. projektrisker, har EKN numera börjat delta i den löpande uppföljning - monitoring - som finansiärerna bedriver. Monitoring innebär att en grupp på finansiärernas uppdrag löpande följer och bedömer hur investeringen utvecklas, såväl tekniskt som finansiellt i förhållande till uppgjorda planer. Avvikelser analyseras och rapporteras till finansiärerna och förslag till åtgärder lämnas. Det kan t.ex. gälla att tillföra nya krediter eller bidra med konsultinsatser. Syftet med denna typ av aktiv och handlingsorienterad uppföljning är att undvika behov av framtida skaderegleringar. Detta är särskilt viktigt i samband med projektrisker eftersom man i dessa fall har svårt att återvinna fordringar efter en eventuell skada. Som tidigare framgått kännetecknas en "projektrisk" av att köparen är ett nystartat bolag () som bildats enkom för att genomföra en investering i en anläggning och att driva den. De enda säkerheter som finns brukar bestå av bolagets framtida försäljningsintäkter och värdet på anläggningen vid en eventuell betal Detta s.k. substansvärde är vanligen mycket lågt för anläggningar av denna typ. Dröjsmål, skadereglering och återvinning av fordringar Vad säger EKN:s allmänna villkor? De allmänna villkor som gäller för EKN-garantier innebär bl.a. att garantitagaren är skyldig att omgående redovisa om det uppstår betalningsdröjsmål eller inträffar händelser som ökar risken för förlust som kan drabba den garanterade krediten. Om garantitagaren försummar detta och om det har lett till ökad risk för skada ska den eventuella skadeersättningen jämkas. Om dröjsmålsanmälan inte har kommit in (räknat från betalningsdröjsmålet) förlängs karenstiden. Med karenstid avses tiden från förfallodagen till den dag då EKN:s skadeersättningsskyldighet inträffar. Om dröjsmålsanmälan inte har kommit in från förfallodagen är garantin inte längre bindande för EKN. Skadereglering sker först efter det att det visat sig att gäldenären eller eventuell borgensman inte har betalat förfallet belopp och eventuella säkerheter visat sig otillräckliga, karenstiden har gått ut samt villkoren för skadeersättning i övrigt är uppfyllda. Efter skaderegleringen samarbetar EKN och garantitagaren för att begränsa förlusterna genom att försöka återvinna skadereglerade belopp. Arbetsgången hos EKN är något olika beroende på om det rör sig om skador orsakade av politiska eller kommersiella händelser. - Garantitagaren meddelar betalningsdröjsmål. Detta ska ske inom efter förfallodagen. Garantitagaren ska då även ange den förmodade orsaken till att betalningen uteblivit. Man redovisar bl.a. fordringsbelopp, förfallodag samt om gäldenären gjort invändningar, t. ex. hävdat en motfordran. - Samarbete inleds mellan EKN och garantitagaren. Om orsaken till dröjsmålet inte är konkurs eller liknande samarbetar EKN och garantitagaren aktivt under den s.k. karenstiden för att hitta vägar att förmå gäldenären att betala. Man kan göra om betalningsplanen för krediten, realisera säkerheter, anlita inkassobyrå etc. Syftet är att försöka undvika skadereglering eller åtminstone begränsa skadan. - Garantitagaren begär skadereglering. Om man inte lyckas undvika skadereglering kommer garantitagaren in med en ansökan härom till EKN. Till ansökan fogas fakturakopia och övriga relevanta dokument. Om allt är i sin ordning tas ett beslutsunderlag fram som visar skadans art och orsak samt skadebeloppet. EKN tar då slutlig ställning till om förlusten är ersättningsgill. ning görs ska EKN få in en handling som utvisar att garantitagaren överlåter sina fordringar på EKN. I handlingen intygar garantitagaren bl.a. att fordringen är klar och förbinder sig att medverka vid indrivning av den. - EKN betalar ut skadeersättning. Rör det sig om flera förfall betalar EKN ut ersättning allteftersom karenstiden för respektive förfall går ut. Varje utbetalning föregås av ett särskilt beslut. - Åtgärder för återvinning inleds. Efter skaderegleringen samråder EKN och garantitagaren om vilka åtgärder som ska vidtas för att försöka återvinna fordringsbeloppet. Man kan göra upp en avbetalningsplan eller på andra sätt få gäldenären att betala. De medel som EKN på detta sätt återvinner fördelas normalt proportionellt mellan EKN och garantitagaren. Om hela fordran återvinnes återfår EKN hela det utbetalda ersättningsbeloppet och garantitagaren återfår sin självrisk. - Åtgärder vid konkurs, rekonstruktioner m.m. Om gäldenären har gått i konkurs eller trätt i likvidation kräver EKN att garantitagaren bevakar EKN:s rätt i konkursen genom att anmäla EKN som fordringsägare. Garantitagaren ska också bevaka eventuella säkerheter. I affärer där gäldenären har finansiella problem kan EKN delta vid rekonstruktioner och ackord. Det kan röra sig om att EKN/garantitagaren och övriga fordringsägare föreslås att skriva ned sina fordringar eller att omvandla dessa till t.ex. lågavkastande obligationer. EKN gör då tillsammans med garantitagaren en bedömning av vilket alternativ som ger det bästa utfallet totalt sett. Vid politiska skador är det vanligt att landet i fråga helt ställer in betalningarna och begär att skulderna omförhandlas. Det innebär att betalningsplaner m.m. görs om. Förfarandet omfattar bara krediter till offentliga låntagare i skuldlandet eller krediter som garanterats av offentliga instanser. (Som tidigare framgått kan offentliga gäldenärer inte försättas i konkurs. Fordringar på offentliga gäldenärer är i princip eviga.) Arbetet med skuldomförhandlingar med ett gäldenärsland sker multilateralt via den s.k. . Representanter för alla berörda länder och garantiinstitut med fordringar på offentliga organ i gäldenärslandet samlas i . Tillsammans med gäldenärslandet utarbetar man där en överenskommelse med grundläggande villkor och amorteringsplaner m.m. för de krediter som lämnats före en viss tidpunkt. Normalt ingår bara krediter med en risktid . Kortare krediter brukar inte omförhandlas utan betalas löpande av gäldenärslandet för att det inte ska bli något avbräck i inflödet av livsmedel, råvaror och reservdelar. I överenskommelsen finns också krav på att gälde närslandet ska omförhandla offentliga krediter från ickeoffentliga långivare, t.ex. privata banker. På grundval av den multilaterala överenskommelsen sluter och gäldenärslandet ett juridiskt bindande bilateralt avtal, vari preciseras vilka kreditförfall som ingår samt den ränta som ska gälla. Denna sammanställning av fordringar bygger på uppgifter som EKN samlat in från berörda garantitagare och stämt av med gäldenärslandet. Beslut om skadereglering och utbetalning av ersättning sker successivt och enligt samma principer som gäller vid konkurs, dvs. ingen karenstid tillämpas på förfall som inträffar efter det att det bilaterala avtalet slutits. Då avtalet trätt i kraft aviserar EKN gäldenärslandets centralbank, ca en månad före varje betalningstillfälle. I de fall gäldenärslandet betalar aviseras EKN att betalning skett. När betalningen kommit fattar EKN beslut om hur beloppet ska fördelas mellan EKN och garantitagarna. Därefter meddelas garantitagaren per brev att återvinning skett, vilka garantier återvinningen avser samt beloppets storlek. Slutligen betalar EKN ut garantitagarnas andel av de återvunna medlen. Denna rapport behandlar vissa statsfinansiellt och allmänpolitiskt väsentliga aspekter av hanteringen av statliga kreditgarantier, nämligen i vad mån riskhanteringen är tillräckligt säker och informationsgivningen till regering och riksdag fungerar tillräckligt väl. Frågan huruvida exportkreditgarantierna är effektiva som medel att främja svensk export är således ingen huvudfråga i granskningen. Det är emellertid svårt att helt och hållet skilja mellan sakpolitiska mål och statsfinansiella restriktioner. Vore det inte för de sakpolitiska målen skulle någon verksamhet inte bedrivas över huvud taget. Avvägningar är självklart nödvändiga. Eftersom EKN har så pass hög grad av självständighet görs avvägningen i förhållandevis hög grad inom myndigheten. Många beslut fattas också i . I vissa fall kan EKN hänskjuta avgörandet till regeringen. Riskkoncentration kan inte undvikas EKN har i flera sammanhang framhållit att man sannolikt inte kommer att kunna undvika oönskade koncentrationer av risker och garantivolymer, detta med tanke på den svenska exportens karaktär. I en skrivelse till regeringen - alltså innan den nya garantimodellen tillkom - tog EKN upp frågan om avvägning mellan de olika krav som EKN hade att uppfylla. Kärnfrågan var enligt EKN politisk snarare än försäkringsteknisk: Vilken avvägning borde göras mellan att ge fortsatt stöd för svensk export till redan högexponerade men kommersiellt intressanta marknader (gäldenärer, branscher och projekt) och att säkerställa rimliga utsikter att verksamheten blir självbärande? EKN:s förslag till hantering av dessa frågor innebar dels informationsgivning till statsmakterna via EKN:s årliga skrivelse till regeringen, dels att EKN borde ha kvar möjligheten att hänskjuta ärenden av större vikt till regeringens prövning. Utvecklingsarbetet inom EKN har emellertid lett till en del förändringar som enligt myndigheten ger fog för en mera positiv syn på möjligheterna att i verksamheten ta hänsyn till riskkoncentrationen. Det gäller metoderna för beräkningar av förlustrisker och nedskrivning av fordringar, samt övergången till en ny typ av bokslut. Dessa förändringar har beskrivits i det föregående. Den nya garantimodellens innebörd Den nya garantimodellen innehåller ett tydligt formulerat krav att verksamheten ska vara långsiktigt självbärande. De oundvikliga svängningarna i resultatet ska till stor del balanseras av reserver som är särskilt avsedda för detta. I den mån statsmakterna önskar subventionera verksamheten ska subventionen belasta ett anslag. Principen i den nya garantimodellen är att en kreditgaranti ska finansieras som man fattar beslut om att utfärda en garanti. Eftersom en del garantier är mycket stora och de slumpmässiga variationerna måste bli betydande är det emellertid svårt att exakt förutse finansieringsbehovet. Garantisystemets trovärdighet är beroende av att staten alltid kan infria sina åtaganden. Av dessa skäl kompletteras systemet med en obegränsad upplåningsrätt i . Även EKN har en sådan upplåningsrätt. Inom EKN betraktar man inte tillkomsten av den nya garantimodellen som någon betydelsefull händelse. EKN:s verksamhet anses inte ha blivit föremål för några andra restriktioner . Detta framgår av de diskussioner som förts med flera företrädare för , liksom med den konsult som anlitats av revisorerna. Konsultens slutsatser och rekommendationer Konsulten konstaterar i sin rapport att den nya garantimodellen med dess mer försäkringsmässiga principer i praktiken tillämpades av EKN innan modellen infördes generellt. Systemet är välutvecklat och det anpassas av EKN efter ändrade förutsättningar i omvärlden. Enligt konsultens genomgång av enskilda ärenden finns det fortsatta behov av att utveckla EKNsystemet framför allt när det gäller riskbedömningar och uppföljningar av större enskilda garantier. Riskbilden har ändrats - mer kommersiella skador Under 1990talet har EKN:s riskbild ändrats. dominerade politiska skador orsakade av valutabrist och med huvudsakligen offentliga köpare. har betalningsproblem för privata köpare ökat i betydelse. Dessa problem kan ha sitt ursprung i landrelaterade ekonomiska problem (t.ex. valutakursfall eller räntehöjningar) men slår ut som skador orsakade av en privat köpares oförmåga att betala. Enligt konsulten bör EKN fortsätta att utveckla sina riskbedömningar med anledning av dessa förändringar. Vidare bör EKN i högre grad följa upp enskilda större utestående garantier. EKN har börjat med detta, speciellt genom att delta i övriga finansiärers s.k. monitoring av projektrisker. Denna typ av uppföljning behöver byggas ut till att omfatta även andra större affärer. Härmed skulle EKN kunna medverka till att förebygga eller begränsa framtida skaderegleringar och därmed minska statens förlustrisk. Portföljbyten med andra garantiinstitut och försäljning av delar av portföljen till privata aktörer är andra metoder som kan vara möjliga för att minska statens förlustrisk. Detta kan i sin tur skapa utrymme för nya affärer. Finns det svårigheter att följa rekommendationerna? Både konsultrapporten och de diskussioner som förts med intervjupersoner inom EKN innehåller kommentarer till de ovan nämnda rekommendationerna. Man framhåller därvid att det inom EKN redan pågår en utveckling i linje med dessa rekommendationer, som det finns omständigheter som gör att vissa av rekommendationerna är svåra att följa. Sälja delar av portföljen till privata aktörer Möjligheten att sälja delar av portföljen till privata aktörer förefaller vara begränsad. Enligt EKN beror detta på att man inte har lyckats komma överens om priset - de privata aktörerna har velat ha mera betalt för att överta garantiförbindelser än vad EKN har ansett rimligt. Frågan är om denna skillnad i värdering ska ses som en tillfällighet eller som ett mera bestående fenomen. Det kan finnas genuina skillnader i riskvillighet mellan privata och offentliga aktörer. Portföljbyten med andra garantiinstitut Portföljbyten med andra garantiinstitut innebär också många svårigheter. Delvis beror detta på att det saknas tekniska instrument för att jämföra olika slag av risker. En utveckling av sådana instrument pågår emellertid. Pådrivande i detta arbete är EKN och dess danska systerorganisation. Det finns även olikheter i synsätt och funktionssätt mellan olika garantiinstitut. Många länder har också riskkoncentrationer på samma länder vilket gör portföljbyten mindre meningsfulla. Till detta kommer nationella intressen som gör det svårt för garantiinstituten att riskera det egna landets skattemedel för att stödja andra länders export. Diskussioner pågår emellertid och inom EKN anser man nu att portföljbyten med andra institut kan bli aktuella inom en ganska nära framtid. Ett gemensamt europeiskt garantiinstitut är enligt EKN en intressant tanke. ses detta dock som en avlägsen framtida möjlighet. Bedömningar av kommersiella risker och aktiv uppföljning Metoderna för bedömningar av kommersiella risker är förhållandevis outvecklade. De utvecklas dock fortlöpande, enligt vad som framförs av EKN, och fortsatta förbättringar kan väntas. Detsamma gäller verksamheten med aktiv uppföljning (monitoring) av projektrisker och andra större garantiärenden. En utveckling på detta område pågår också inom EKN. En internationell samordning av landbedömningar och minimipremier för politiska risker har kommit till stånd inom . Att en sådan samordning har kommit till stånd är från flera synpunkter en god sak. Fördelarna utgörs bl.a. av att man uppnår bättre konkurrensneutralitet mellan företagen. Företagen får mindre möjligheter att spela ut olika länders . Att man inför kostnadstäckande innebär också att man undviker subventioner till näringslivet. I viss mån kan landbedömningarna också bli säkrare då de baseras på ett bredare underlag av data från olika länder, mer utvecklade modeller och internationell expertis. EKN:s aktiva roll i detta sammanhang står helt i överensstämmelse med målen för myndigheten. Den harmonisering av som kommit till stånd gäller dock enbart politiska risker (rena landrisker med bästa möjliga köpare). Något internationellt samarbete vad gäller premiesättningen för kommersiella risker finns inte, men vore i hög grad önskvärt enligt vad som framförts av chefen för riskavdelningen vid EKN. Det är dock osäkert om något sådant samarbete kommer igång . Möjligen krävs först någon händelse som ger upphov till ett krismedvetande hos berörda parter.