frsrdg · GN04RR7 · 2000-01-01 00:00:00 — Myndigheten har inte använt tillgängliga medel. Anslaget till samtliga tre polismyndigheter har ökat /96-1998. Granskningen av ekonomin i de tre länen har begränsats till de år länsmyndigheterna funnits. I del 1 av granskningen anges att polisens totala medelsförbrukning ökade för att sedan vara i stort sett oförändrad och minska något . Polisen har ålagts en rad besparingar men även tilldelats extra pengar för exempelvis pensionskostnader och särskilda utbildningssatsningar. Vid polisen i anges att rationaliseringarna ännu inte är slutförda; bl.a. har man för avsikt att minska lokalkostnaderna. Vid i är man i behov av att minska kostnaderna, men man anser sig ha uttömt möjligheterna till ytterligare rationaliseringar. Ytterligare uppsägningar av civilanställda skulle riskera verksamhetens effektivitet. Minskade lokalytor skulle enligt länsledningen skada närpolisorganisa Man anger att investeringsutgifterna minimerats. En stor del av bilparken är . Hälften av investeringarna avser informationsteknologi. Dock är även andra verksamhetsdelar inom myndigheten i behov av större investeringar. Myndighetsledningen anger att man haft kostnadsökningar som man inte kompenserats för. Vidare kommer man att ta emot nyutexaminerade poliser utan att tilldelas ytterligare resurser som kompensation för detta. Vid i menar man att man sitter i en rävsax. Verksamhetens utgifter ökar utan att man får större anslag. I prognosen för den framtida ekonomiska utvecklingen anges att polismyndighetens skuld kommer att fortsätta öka. Vid i har man delegerat budgetansvaret till polismästardistrikten. Man har dock inga planer på att tilldela närpolisområdena ekonomiskt ansvar. Polisområdena vid i skall enligt verksamhetsplanen ha ansvar för budgeten. I realiteten är polisområdenas möjligheter att fatta större ekonomiska beslut begränsade. Närpolisområdena har ännu inget budgetansvar, men polismästaren i anger att inriktningen är att närpolisområdena successivt skall få ansvar för budgeten. Närpolisområdena i anser att de har begränsade möjligheter att styra den egna ekonomin. Man har exempelvis inga möjligheter att själva anställa personal eller göra större investeringar. Inga poliser har sagts upp till följd av besparingskraven vid någon av de granskade polismyndigheterna. De poliser som har lämnat verksamheten har gjort det antingen genom förtida eller normal pensionsavgång. Antalet poliser har inte minskat i . I och nyanställer man poliser. Antalet civilanställda har i minskat från ca 1 700 till ca 1 000 . Även i och har antalet civilanställda minskat. Vid i har antalet civilanställda minskat från ca 220 till ca 165 . Antalet civilanställda har vid polisen i minskat med 44 till ca 120 civilanställda . De civilanställda har sagts upp eller pensionerats. Länspolismästaren i anger att det tidigare fanns för många civilanställda vid myndigheten. Han menar dock att fler än de som var övertaliga sagts upp. I närpolisområdena , och i har konsekvenserna av färre civilanställda blivit kännbara. Närpolisområdena delar ansvaret för posthanteringen. använder en närpolis till posthanteringen. Som framgått av del 1 av rapporten har åklagarväsendet genomgått flera förändringar. genomfördes en omorganisation som innebar att antalet regionala och lokala myndigheter minskade. Vidare har åklagarväsendets ekonomi försämrats vilket medfört att antalet åklagare och administratörer minskat. rådde anställningsstopp för åklagare och sades 192 administratörer upp. Slutligen har åklagarnas arbetsuppgifter förändrats genom att samarbetet med polisen har utvecklats . I granskningen ingår , och . Dessa myndigheter motsvarar fler än ett län. Myndigheterna har granskats främst vad gäller verksamheten i , och . Dessutom har tre kamrar granskats närmare vad avser organisation och personal, prestationer samt kontakter med polisen. Kamrarna är 1:a åklagarkammaren i , åklagarkammare och åklagarkammare. Nedan följer en kort presentation av åklagarväsendet i länen. Före omorganisationen fanns det, förutom åklagarmyndigheten i , åtta lokala åklagarmyndigheter i länet. Myndigheterna låg i , , , , , , och . finns det åtta kamrar i länet. Kamrarna arbetar mot ett eller flera polismästardistrikt. Samtliga kamrar utom en är lokaliserade till . Organisationen är enligt överåklagaren vald för att uppnå största möjliga effektivitet. Vid beslutet om kamrarnas placering togs också hänsyn till de allmänna kommunikationerna i länet. I länet finns tio tingsrätter, och de gamla lokala åklagarmyndigheterna låg med ett undantag i närheten av en tingsrätt. Överåklagaren hänvisar till att det talades om att antalet tingsrätter i länet kraftigt skulle minskas när organisationen av åklagarna i beslutades. var endast en liten del av budgetmedlen delegerade. delegerades lönemedlen till kamrarna men är delar av budgeten centraliserad. 1:a åklagarkammaren i består av de tidigare lokala myndigheterna , och . Kammaren arbetar mot Norrorts och polismästardistrikt samt mot Arlandapolisen och fyra tingsrätter. Arbetet på kammaren är uppdelat geografiskt på så sätt att åklagarna arbetar mot ett visst eller vissa polismästardistrikt. Två åklagare arbetar enbart mot polisen i och mot . Dessa åklagare arbetar en eller i polishuset eller i hemmet och har förhandling vid tingsrätten . Åklagarna bor i eller i närheten av . Före omorganisationen fanns tre lokala åklagarmyndigheter i länet - , och . Myndigheterna låg inom området för regionåklagarmyndigheten i . Den lokala åklagarmyndigheten i lades samman med den i vid omorganisationen. Åklagarna i handlade även ärenden från . Motalaåklagarna bodde i och ville därför möjligt samlokaliseras med åklagarna i . Ingen åklagare bodde i . Kammarchefen understryker att åklagarnas yrkesskicklighet inte påverkas av bostadsorten, men däremot av kontakten med kolleger, praxisdiskussioner, omfattande och omväxlande målhantering, kompetensutveckling och ombyte. Biträdande överåklagaren i ser inget behov av att polisen och åklagarna träffas . I länet finns fyra tingsrätter. Tre av dessa - , och tingsrätter - ligger inom Linköpingskammarens område. Samtliga åklagare handlägger ärenden från samtliga polisområden och tingsrätter. Budgetansvaret är delegerat till kamrarna. I fanns före omorganisationen fyra lokala åklagarmyndigheter. Myndigheterna låg inom området för regionåklagarmyndigheten i . De slogs samman till en kammare som placerades i . I praktiken har dock små förändringar gjorts i organisationen. I finns lokala åklagare. Den åklagare som har som ansvarsområde arbetar i polishuset i och har förhandlingarna vid . Åklagaren som har som ansvarsområde har också ett rum hos polisen i och har förhandlingarna vid tingsrätten där. Härnösandsåklagaren åker till . Åklagarna i samt för och bor på respektive ort. Överåklagaren i menar att polisen och åklagarna bör arbeta så geografiskt nära varandra som möjligt. Budgetansvaret är delegerat till kamrarna. Sundsvallskammaren arbetar mot fyra tingsrätter. Uppställningen nedan sammanfattar av uppgifterna om myndigheterna och kamrarna. ÅKLAGARMYNDIGHETERNA Före Efter Före Efter Före Efter Antalet åklagarmyndigheter/kamrar? 9 8 3 2 4 1 Antal tingsrätter i länet? 10 10 4 4 4 4 Nära till tingsrätterna i praktiken ? Ja Till 4 av 10 Till 3 av 4 Till 2 av 4 Ja Ja ÅKLAGARKAMRARNA 1:a kammaren i Linköpings-kammaren Sundsvalls-kammaren Antalet tingsrätter kammaren arbetar mot? 4 3 4 Uppdelning av arbetet inom kammaren Viss uppdelning efter polismästardistrikt uppdelning efter polis-områden eller tingsrätter Uppdelning efter tingsrätt och närpolis-områden Delegering av budgetansvar? Delvis Ja Ja Tar varandras mål i tingsrätten Ja Ja Nej Olika principer har varit vägledande för de olika myndigheterna vad gäller valet av antalet kamrar och deras lokalisering. Överåklagaren i menar att det är viktigt att åklagarna finns nära polisen. Trots att man har centraliserat verksamheten till med lokala åklagare i finns åklagarna i praktiken kvar även i och . I menar man att geografisk närhet mellan poliserna och åklagarna inte är lika nödvändig. Man menar att polisen och åklagarna inte behöver träffas . Den organisation som överåklagaren i har valt är inriktad på att uppnå största möjliga effektivitet vad gäller kostnader och resor. Detta är viktigt då har omkring 130 åklagare, 8 polismästardistrikt, 59 närpolisområden och 10 tingsrätter. Överåklagaren menar att är den naturliga utgångspunkten för att nå tingsrätterna i . Vissa kamrar arbetar mot flera tingsrätter vilket också gör att centrum är den naturligaste platsen för kamrarna. Var åklagarna bor förefaller också ha en viss betydelse för organisationen i de tre länen. Åklagarna i och arbetar främst där de bor, medan de åklagare som arbetade i numera arbetar på sin bostadsort, . De åklagare som bor i eller i närheten av handlägger ärenden därifrån och har också förhandlingarna vid tingsrätten. I del 1 av rapporten har revisorerna redogjort för riktlinjerna för åklagarväsendets organisation. Vad gäller kamrarna skulle dessa vara tillräckligt stora för att kunna fungera självständigt och klara förändringar i verksamheten och variationer i arbetsbelastningen. I intervjuer med åklagarna i de tre länen har dock framkommit att kamrarna fortfarande uppfattas som för små för att vara effektiva. De bedöms också fortfarande vara sårbara. Om en åklagare blir sjuk eller blir upptagen av ett större mål drabbas verksamheten hårt. I riktlinjerna för den nya organisationen angavs dock också att närheten till tingsrätter och till polis var viktig för att åklagarnas arbete skulle kunna bedrivas effektivt. Sundsvallskammaren är den minsta kammaren som ingår i granskningen och också den kammare som har den mest långtgående decen-traliseringen. Avvägningen som gjorts när kammarens organisation beslutades torde framför allt uppfylla behovet av närhet till polis och tingsrätt. Sårbarheten förefaller vara oförändrad mot tidigare organisation, eftersom de små enheterna i , och i praktiken finns kvar. I har framför allt kammaren i blivit större genom att åklagarna i numera hör dit. Eftersom samtliga åklagare arbetar mot polisen och tingsrätterna i , och förefaller organisationen framför allt ha inriktats mot mindre sårbarhet. Kamrarna i har blivit betydligt större än de tidigare lokala myndigheterna var. Centraliseringen av kamrar har inneburit att åklagarna har längre till polis och tingsrätt . framhåller att det är möjligt att flytta åklagare mellan kamrarna, eftersom myndigheten är centraliserad och budgetansvaret inte är delegerat. Genom detta minskar sårbarheten. Biträdande överåklagaren i påtalar däremot att det är i stort sett omöjligt att flytta åklagare, eftersom det är få åklagare som vill flytta och eftersom det kostar för mycket. Flertalet åklagare vid 1:a kammaren i och kammaren i framhåller att det är bra för kompetensutvecklingen att det finns fler åklagare än tidigare på arbetsplatsen. Andra fördelar framhålls också, exempelvis att åklagarna har lärt sig arbeta med datorer och att samarbetet med polisen har förbättrats. Man menar också att systemet med att mäta åklagarnas prestationer (se vidare nedan) är bra. Åklagare från samtliga kamrar framhåller att en nackdel med omorganisationen är att de nya uppgifterna skall med samma eller lägre antal åklagare. Arbetsbelastningen har blivit för hög. Sammantaget kan sägas att omorganisationen uppfattas olika av de intervjuade åklagarna. Vissa åklagare tillskriver dessutom omorganisationen förändringar som inte är en direkt följd av den nya organisationen såsom den försämrade personalsituationen. Andra tillskriver omorganisationen förbättringar som inte heller de kan sägas var en direkt följd av den nya organisationen, t.ex. den ökade datoriseringen och förbättrade kontakter med polisen. Myndigheternas organisation påverkar åklagarnas tillgänglighet för allmänheten. I har åklagarna mottagning i och då allmänheten kan besöka åklagarna. Vad gäller 1:a kammaren i har åklagarna endast mottagning i kammarens lokaler i . När åklagaren kallar en person till sig måste denne komma till kammaren. T.ex. får ungdomarna och i förekommande fall föräldrar och personal från i komma till kammaren i vid delgivningar i ungdomsmål. är ett undantag, där åklagarna tar emot besök på polishuset. I granskningen har kritik framkommit vad gäller Stockholms åklagarmyndighets centralisering. Man menar att arbetsplatsen har blivit för stor. Man menar också att många poliser tycker att det är för långt till kammaren för att de skall besöka åklagarna och diskutera sina ärenden. Överåklagarna i de tre länen menar att deras uppgifter främst är att utöva tillsyn över kamrarna och att sköta administrationen. För innebär detta att överåklagaren inte heller har delegerat budgetansvaret till kamrarna fullt ut. När det gäller tillsyn utövas den framför allt genom överprövningarna. Överåklagarna får därigenom bl.a. inblick i hur åklagarna värderar bevis. Kamrarnas prestationer granskas också av överåklagarna genom diarieföringssystemet. Vissa överåklagare inspekterar även kamrarna. Förutom tillsyn och administration nämns i riktlinjerna för åklagarväsendets nya organisation att överåklagarna i ökad omfattning kommer att få ägna tid och kraft åt samverkan med andra samhällsorgan. Samverkan med andra myndigheter berörs i liten grad av åklagarna i intervjuerna. Enligt riktlinjerna bör överåklagarna också handlägga s.k. auktoritetsmål. Överåklagarna, biträdande överåklagarna eller kansliåklagarna vid de granskade åklagarmyndig heterna har enligt uppgift från myndigheterna inte handhaft något mål eller 1998. Egna eller andras mål? Kamrarna i och uppger att det tar tid att administrera en centraliserad kammare med flera tingsrätter inom sitt område. Det finns trots planering också risk för att en åklagare kan behöva vara på mer än en tingsrätt eller att två åklagare måste resa till samma tingsrätt . Vid båda kamrarna är det vanligt att åklagarna tar varandras mål i tingsrätten. På så sätt behöver bara en åklagare åka till tingsrätten under en förhandlingsdag. Kammaråklagarna vid 1:a kammaren i och vid Linköpingskammaren menar samtliga att det finns vissa svårigheter med att inte ha sina egna mål. Det tar tid att läsa in andras mål, åklagarna tänker olika och man kan inte svara på frågor i rätten om omständigheter i samband med förundersökningen. Samtliga kammaråklagare uttrycker önskemål om att i större utsträckning ha egna mål. Kammarcheferna framhåller dock att det också kan finnas fördelar med att ha varandras mål; man får t.ex. större insyn i var-andras beslut och man kan lära av varandras sätt att handlägga ärenden. Kammarcheferna framhåller också att det är mindre viktigt att ha sina egna mål när det gäller mindre mål. Överåklagaren i uppger att man tidigare menade att av målen borde följa åklagarna. Detta visade sig vara en för hög andel och man menar numera att behovet torde vara . I innebär organisationen att åklagarna arbetar mot var sin tingsrätt. De fyra åklagare som främst arbetar mot har efter en överenskommelse med tingsrätten fasta förhandlingsdagar. I stort sett handlägger åklagarna endast sina egna mål. Sammantaget kan sägas att kammarcheferna ser vissa fördelar med att åklagarna tar varandras mål, medan kammaråklagarna i allmänhet föredrar att ha sina egna mål-även de som är av mindre omfattning. Som framgår av del 3 av rapporten har även domare vid tingsrätterna synpunkter på frågan huruvida åklagarna bör ha sina egna mål vid tingsrätten. När kamrarna bildades var utgångspunkterna olika. 1:a kammaren i bildades av tre tidigare lokala myndigheter. Kammaren flyttade också . Förändringarna för kammaren i var något mindre medan förändringarna för kammaren i i praktiken var små. Större förändringar kan påverka arbetsresultatet under en övergångstid. Som framgår av tabellerna nedan skiljer sig prestationerna något mellan kamrarna. En orsak kan vara att man har valt att organisera arbetet olika, men även andra faktorer kan spela in. Ett exempel är att målsammansättningen kan spela roll för prestationerna, speciellt när jämförelsetiden är kort. Långa, komplicerade mål kan uppehålla en åklagare . Prioriteringar av en viss grupp ärenden kan också påverka prestationerna. Balanssituationen vid den nya organisationens början kan också vara en orsak. Vidare kan en ökad arbetsinsats rörande en viss ärendegrupp för att arbeta av balanser höja genomströmningstiden. Andra faktorer är att någon kammare kan ha förlorat åklagare genom pensioneringar under anställningsstoppet. En annan faktor är långa sjukskrivningsperioder. Av den begränsade tid som statistiken över kamrarnas prestationer omfattar framgår att prestationerna mellan kamrarna varierar. Utvecklingen av prestationerna har dock varit likartad. Antalet avslutade ärenden har ökat, lagföringsprocenten för avslutade ärenden har minskat medan den har ökat för avslutade brottsmisstankar. Som framhållits ovan försvåras jämförelsen av att kamrarna vid den nya organisationens början hade olika förutsättningar. Sammantaget kan sägas att det inte är möjligt att hänföra skillnaderna i prestationerna till vilken organisation kamrarna har valt eftersom andra faktorer också spelar in. I tabellerna som följer redovisas kamrarnas olika prestationer . finns inga uppgifter. Som framhållits ovan är jämförelseperioden kort. Av tabellen nedan framgår att antalet ärenden som inkommit till Linköpingskammaren har ökat med . För de båda andra kamrarna har antalet inkomna ärenden minskat något. Vidare framgår det att kamrarna har avslutat fler ärenden än de gjorde . För samtliga kamrar har dock lagföringsprocenten, dvs. den andel av ärendena som avslutas med strafföreläggande, åtalsunderlåtelse eller med att åtal väcks, minskat . Andelen avskrivna ärenden har alltså ökat. Tabell 2.2 Inkomna och avslutade ärenden samt lagföringsprocent vid 1:a kammaren i samt kamrarna i och , 1997 och 1998 Inkomna ärenden Avslutade ärenden Lagföring i procent 1997 1998 1997 1998 1997 1998 1:a kammaren i 7 682 7 514 7 124 8 149 4 501 5 357 3 898 5 864 5 313 5 247 4 189 5 533 Källa: Riksåklagaren Ett annat sätt att mäta prestationer är att följa antalet brottsmisstankar. Eftersom ett ärende kan bestå av fler än en brottsmisstanke kan detta ge ett annat resultat. Av statistiken framgår att ärenden med en brottsmisstanke avskrivs i högre grad. Antalet avslutade brottsmisstankar har ökat kraftigt vid samtliga kamrar. Lagföringsprocenten har ökat något för 1:a kammaren i och Sundsvallskammaren, medan den har sjunkit något för Linköpingskammaren. Tabell 2.3 Inkomna och avslutade brottsmisstankar samt lagföringsprocent vid 1:a kammaren i samt kamrarna i och , 1997 och 1998 Inkomna brottsmisstankar Avslutade brottsmisstankar Lagföring i procent 1997 1998 1997 1998 1997 1998 1:a kammaren i 10 222 9 578 15 687 19 341 6 504 7 222 7 621 13 559 6 220 5 919 8 201 12 460 Källa: Riksåklagaren Av tabellen nedan framgår genomströmningstiderna för ett antal brottsgrupper. Under denna korta jämförelseperiod kan antalet mål och målsammansättningen påverka tiderna. Genomströmningstiderna har minskat för narkotikabrott för 1:a kammaren i och kammaren i , medan den har ökat för kammaren i . Genomströmningstiden för våldsbrott har minskat för kammaren i medan den har ökat för de andra kamrarna. För övriga brott med fängelse i straffskalan har genomströmningstiden ökat något för 1:a kammaren i . För kamrarna i och i har genomströmningstiden för övriga brott minskat medan den har ökat svagt för 1:a kammaren i . Tabell 2.4 Genomsnittliga genomströmningstider för brottsmisstankar , antal dagar 1:a kammaren, Linköpings- kammaren Sundsvalls-kammaren 1997 1998 1997 1998 1997 1998 Narkotika 145 113 114 145 114 62 Våld 147 163 109 151 120 95 Övriga brott med fängelse i straffskalan, ej ekobrott 183 185 145 137 89 71 Källa: Riksåklagaren Hur fördelar sig arbetstiden? infördes tidsredovisning för åklagarna. Någon uppskattning av åklagarnas tidsanvändning har inte förekommit tidigare. Enligt uppgifter från åklagarmyndigheterna är det möjligt att tidsredovisningssystemet tillämpas något olika av olika åklagare och mellan myndigheterna. Av tidsredovisningen framgår att åklagarna på 1:a kammaren använder av sin arbetstid till förundersökningsledning och till att fatta beslut i förundersökningsfrågor. Andelen för Linköpingskammaren är och för . Åklagarna på 1:a kammaren i använder av sin arbetstid till huvudförhandlingar i tingsrätt och hovrätt, Linköpingskammaren använder omkring 26 procent, medan andelen för Sundsvallskammaren är . Åklagarna på 1:a kammaren och Linköpingskammaren använder av arbetstiden till ärendeadministration medan Sundsvallskammaren använder . Åklagare från samtliga län påtalar att den nya organisationen har inneburit att resorna ökat. Vissa av de intervjuade åklagarna framhåller dock att åklagarna reste även före omorganisationen. Man menar att det kan vara svårt att veta hur stor ökningen är. Resor görs dels till tingsrätt och hovrätt, dels till sammanträffande med polisen i förundersökningsfrågor och vid mentorskapet. Åklagarna på Linköpingskammaren måste ofta åka till då man har hovrättsförhandling medan de andra kamrarna har hovrätten på samma ort. Tidsredovisningen visar att 1:a kammaren i använder av sin arbetstid till resor vid förundersökningsledning och samverkan med polisen samt till förhandlingar i tingsrätt och hovrätt. Kammaren har fått kompensation för resorna genom att man är fler åklagare på kammaren än man annars skulle ha varit. Linköpingskammaren använder av sin arbetstid till resor. För Sundsvallskammarens del motsvarar andelen resor av arbetstiden. Förklaringen till den låga andelen resor för Sundsvallskammaren torde vara att åklagarna fortfarande i stor utsträckning bor och arbetar på en ort. Påståendet att resorna har ökat används ibland av åklagare även för att beskriva att de själva har fått längre resväg till arbetet. I stället för att ha gångavstånd till arbetet har vissa åklagare fått en timmes resväg eller mer till arbetet. Detta innebär å andra sidan att det blir färre resor i tjänsten eftersom man i många fall kan gå direkt till tingsrätten och polisen från hemmet. Genom det s.k. mentorssystemet har åklagarnas kontakter med polisen ökat. 1:a kammaren i och Sundsvallskammaren använder av sin arbetstid till sådana kontakter medan Linköpingskammaren använder . Av tabellen nedan framgår tidsanvändningen vid de tre kamrarna. I tiden Övrigt ingår bl.a. utbildning, chefsåklagarnas ledning och administration samt övriga samverkansuppgifter. 1:a kammaren i Linköpingskammaren Sundsvalls-kammaren Förundersökning Förhandling Ärendeadministration Resor Samverkan med polisen Övrigt Källa: Kamrarnas tidsredovisning. Som framgått av del 1 av rapporten rådde det anställningsstopp för åklagare . Dessutom sades 192 administratörer upp . Samtliga intervjuade åklagare vid myndigheterna och kamrarna framhåller att antalet åklagare är för lågt. Uppsägningarna av administratörerna har dessutom inneburit att åklagarna har fått överta vissa av deras uppgifter. Av tabellen nedan framgår att antalet åklagare i har ökat, om de som arbetade med ekobrottsärenden vid räknas in som om de tillhörde myndigheten. För 1:a kammarens vidkommande har antalet åklagare minskat. Vidare framgår att antalet åklagare ökat något i . För i och för Linköpingskammaren är det svårt att göra en jämförelse, eftersom den gamla och nya myndigheten inte överensstämmer geografiskt. För del har antalet åklagare sjunkit något. Antalet övrig personal har sjunkit i samtliga län. Personalutvecklingen framgår av tabellen nedan. Tabell 2.6 Antalet åklagare och övrig personal före och efter omorganisationen Myndigheten Åklagare personal Före 179 125 Efter 199* 84 1:a kammaren i Före 23 16 Efter 19-20 9 Myndigheten** Åklagare personal Före 28 23 Efter 30 18 Linköpingskammaren Före 15 10 Efter 16 7 Myndigheten Åklagare personal Före 18 13,5 Efter 16 9,5 Sundsvallskammaren Före 16 11 Efter 15 5,4 *Inklusive och f.d. Ekokammaren, exklusive de