frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Där talas om att får "i det enskilda fallet" medge undantag från förbudet. Bestämmelsen är klar och uttöm-mande. Att den dessutom kan initiera ett sådant motsatsslut som läns-styrelsen gör beträffande tillämpningen av 23 § jaktförordningen är bestick-ande - nämligen att frånvaron av preciseringen till enskilda fall i den para-grafen rimligen borde innebära att bestämmelsen avser både generella och individuella undantag. Allmänt sett måste man dock vara försiktig med att dra slutsatser angående tolkningen av en författningsbestämmelse med sådan typ av jämförelse. Jag vill för egen del konstatera att utformningen av undantags-möj-lig-heterna i 23 § jaktförordningen kan ge utrymme för olika upp-fattningar. Det har också i JO:s utredning framkommit att olika länsstyrelser tolkar be-stämmelsen olika. Vilken tolkning som är den vid bestämmelsens tillkomst avsedda är knappast möjligt att säga. Jag vill därför inte klandra någon av de i detta ärende berörda länsstyrelserna för deras tillämpning av den aktuella bestämmelsen. Jag ser det emellertid som angeläget att man ser över ut-form-ningen av bestämmelsen och åstadkommer ett klarläggande huruvida läns-styrelsens befogenheter skall omfatta både generella dispenser och dispenser i det enskilda fallet. När det gäller innehållet i de generella undantag som de båda läns-styrelserna beslutat om avstår jag från att göra något uttalande. Med hänvisning till det anförda beslutar jag att överlämna en kopia av detta beslut till (). Ärendet hos JO är härmed avslutat. Taxering och uppbörd samt folkbokföring har skickat ett beslut om förlängt sekretess- skydd till fel person. Även fråga om förfalskande av tjänste- mans signatur (Dnr 424-1998) I en anmälan klagade . på att dåvarande i , skattekontoret i , skickat ett meddelande till hans bror . som innehöll ett beslut om förlängt sekretesskydd rörande en helt annan person än brodern. Sedan akterna i de aktuella ärendena granskats hos JO anmodades skattemyndigheten att yttra sig. hänvisade i remissvaret till yttranden av skattehandlägggaren och skatte-direktören samt anförde följande. Som framgår av yttranden från chefen för lokala skattekontoret i , , och dåvarande sektionschefen , har flera fel begåtts vid handläggningen av S.C:s ärende. och har båda undertecknat ett undertecknat meddelande till S.C., där personnummer och namn avseende en annan person än S.C. Kopia av detta felaktiga meddelande har inte bevarats. Så borde ha skett. Det bör noteras att adressen för den personen inte röjts. Tillgången till namn och personnummer för en person med spärrmarkering medför inte tillgång till adressen. Begäran om adress avseende spärrmarkerad person prövas i varje särskilt fall. I samband med upprättandet av nytt, rättat, meddelande skrev under med sitt namn men även med signatur. Även om enligt egen uppgift haft god avsikt med förfarandet är detta enligt skattemyndighetens uppfattning oförsvarligt. beklagar det inträffade liksom det obehag och de olägenheter detta medfört för S.C. Åtgärder har vidtagits för att förhindra att liknande felaktigheter fortsättningsvis ska förekomma. yttrade sig över remissvaret. I sitt meddelade beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande. Jag delar skattemyndighetens bedömning att en rad fel har begåtts vid handläggningen av S.C:s ärende. För det första har ett beslut avseende en annan person skickats till S.C. Av utredningen har framgått att myndighetens avsikt var att skicka ett beslut som avsåg S.C., men att texten av misstag kom att avse en annan person, vars personuppgifter tidigare använts i den mall för beslut som finns i myndighetens datasystem. Beslutsmallar av det slaget ställer självfallet krav på noggrannhet hos de personer som använder dem. Av allt att döma beror felet på att myndigheten inte iakttagit tillräcklig noggrannhet vid handläggningen av ärendet. Även om misstaget i detta fall inte lett till sekretessbrott är ärendenas karaktär av så känslig art att särskild noggrannhet är påkallad. Med hänsyn till att skattemyndigheten har anfört att åtgärder har vidtagits för att förhindra felaktigheter i bl.a. nyssnämnda avseende går jag dock inte vidare i denna del. De fel som i övrigt har förekommit har knappast orsakats av otill-freds-ställande rutiner eller bristande noggrannhet, utan snarare av bristande omdöme hos en handläggare. Av utredningen har framgått att det första felaktiga beslutet kastades i samband med att ett nytt upprättades och att ingenting av det inträffade antecknades på något sätt. agerande i detta avseende står i strid med sekretesslagens regler om registrering av allmänna handlingar och arkivlagens regler om bevarande av sådana. Den därpå följande åtgärden att underteckna ett beslut med annans signatur framstår i mina ögon som så allvarligt att jag har övervägt att driva ärendet vidare i denna del. Det har emellertid kommit till min kännedom att på grund av det inträffade tilldelats en varning av personalansvarsnämnden. Med hänsyn till detta avstår jag från att gå vidare i saken. Socialtjänstlagen (SoL) Fråga om socialnämnds möjlighet att ändra ett beslut enligt 37 § SoL om att efterge den enskildes ersättningsskyldighet för vistelse på behandlingshem (Dnr 1675-1997) i kommun fattade bl.a. följande beslut (§ 261 a) beviljas bistånd i form av vistelse på av sex (6) månader till en kostnad av - - - kr per vårddygn. Bedömningen är gjord enligt § 6 Socialtjänstlagen. befrias enligt § 37 Socialtjänstlagen från ersättningsskyldighet. Med anledning av att R.B. under sin vistelse på behandlingshemmet erhöll inkomst i form av sjukpenning beslutade handläggaren av ärendet den att hos ansöka om att R.B:s egenavgift skulle dras av på sjukersättningen. ifrågasatte i en anmälan till JO Myndighetsnämndens i Stenung-sunds kommun rätt att av hans sjuk-penning uppbära ett belopp motsvarande hans egenavgift. Anmälan remitterades till i kommun för utredning och yttrande. Nämnden anförde i ett remissvar följande. beviljades av i Stenung-sund bistånd i form av behandling på institution. I biståndsbeslutet be-friades han från ersättningsskyldighet enligt § 37 SoL. bör-jade dock avgift att dras från R.B:s sjukpenning med /dag. Detta avsåg kostnader för mat och logi. var inte nöjd med detta då han avsett att använda dessa pengar att betala skulder med. Med anledning av detta har han framfört klagomål till JO. beviljades plats på behandlingshem hade han inga inkomster. Därav ansåg handläggaren det viktigt att i beslutet framhålla att han ej var ersättningsskyldig. Detta gällde dock endast under förutsättning att han inte fick egna inkomster. Detta hade han enligt handläggaren informerats om muntligt. Någon överenskommelse att inkomsterna skulle användas till skuldsanering fanns inte. erhöll in-komst i form av sjukpenning drogs således egenavgift med stöd av 34 § SoL. Det förtjänar att påpekas att R.B. efter att egenavgiften dragits fortfarande hade kvar att leva av . Enligt 34 § SoL har kommuner rätt att ta ut skälig avgift för uppehälle av den som p.g.a. missbruk vistas på behandlingshem. Det kan således inte anses vara fel att egenavgiften dragits av från R.B:s sjukpenning. Att han befriades från ersättning för beslutet berodde på att han då saknade egna inkomster. hade muntligen informerats om att detta skulle ske. åberopar att skuldsanering skulle vara en del av hans behandling. Detta har aldrig diskuterats, däremot har han fått social-bidrag till bl a hyresskuld. Det står dock klart att kommunikationen mellan R.B. och kommunens handläggare inte fungerat tillfredsställande i detta ärende. I beslut borde ha framgått att befrielse från ersättningsskyldighet endast gällde under förutsättning att R.B. får ta på sig ansvaret för dessa brister och rutiner för att det inte skall upprepas finns nu utarbetade. Det är av principiell betydelse att vårdtagare betalar egenavgift och i sak har inte begått något fel. kommenterade myndighetsnämndens remissyttrande. Han anförde där-vid bl.a. följande. i kommun har haft mycket god inblick i mina sociala förhållanden så som arbete, boende, sjukpenning, praktiska och personliga förhållanden så långt tillbaka som början av 1992. 1996 06 27 tog myndighetsnämnden beslut om att jag skulle få institu-tions-vård. Då beslutet fattades var handläggaren väl medveten om min sociala situation, även att jag var sjukskriven och hade rätt till sjukpenning. I sammanträdesprotokollet § 261 a har man beslutat att befria mig från ersättningsskyldighet enl § 37 socialtjänstlagen. Eftersom jag haft flerårig kontakt med handläggare, måste denne ha varit väl för-trogen med min situation, även hur jag försörjde mig. Vidare har myndighetsnämnden utan min vetskap dragit pengar från , för egenvårdsavgift. Jag har inte skrivit på någon fullmakt till detta, och jag har heller inte tillfrågats om jag skulle kunna gå med på en sådan. I myndighetsnämndens yttrande till JO avslutar man sitt remissvar med att säga "I myndighetsnämndens beslut borde ha framgått att befrielse från ersättningsskyldighet endast gällde under förutsättning att R.B. tar på sig ansvaret för dessa brister och rutiner för att det inte skall upprepas finns nu utarbetade". Härmed anser jag att myndighetsnämnden säger att jag har rätt och jag förväntar mig att de skall betala ut den innehållna ersättningen till mig. Med anledning av vad som framkommit i ärendet upprättades vid JO:s expedition en promemoria som remitterades till individ- och familjeomsorgsförvalt-ningen i kommun för upplysningar. Det huvudsakliga innehållet i promemorian redovisas nedan. Förvaltningens remissvar redovisas i anslutning till frågorna i JO:s promemoria. Innehållet i JO:s promemoria återges med kursiv stil. I förvaltningens ärendeblad har antecknats följande. Samtal med , . har blivit sjukskriven un-der sin behandlingshemsvistelse. har 3.397:- (30 d) efter att en egenavgift dragits vilket innebär att R.B. hamnar över norm som ligger på 1.300:- under vistelsen. Delegationsbeslut: Ansökan lämnas till FK om att egenavg. ska dras på R.B. då han hamnar över norm och ändå garanteras skälig levnadsnivå utifrån ny ek. sjukpenning när nämnden fattade sitt beslut om bistånd (se R.B:s yttrande över nämndens remissvar)? Enligt vad som framgår av utredningen och journalanteckningar uppbar R.B. ej sjukpenning när nämnden fattade sitt beslut om bistånd . Han uppbar då socialbidrag. tillfälle att yttra sig över de uppgifter som lämnade till förvaltningen innan delegationsbeslutet ? samtalade med handläggaren om sjukpenningen och fram-förde då sina åsikter angående sjukpenningen. Detta är inte dokumente-rat i journal-anteckningar utan bygger på handläggarens egen utsago. underrättades, enligt handläggande socialsekreterare, ge-nom telefon-sam-tal om delegationsbeslutet . Vilken bedömning gjordes rörande R.B:s möjlighet att överklaga delegationsbeslutet (fick R.B. någon s.k. besvärshänvisning)? Handläggande socialsekreterare gjorde bedömningen att R.B. var väl medveten om att han kunde överklaga och hur överklagandet gick till. Någon formell besvärshänvisning lämnades inte. Förvaltningen har inget att tillägga till tidigare lämnat yttrande. På det formella planer är det uppenbart att ärendet kunde hanterats bättre men enligt handläggande socialsekreterare var R.B. väl medveten om att sjukpenning skulle komma att dras när det blev aktuellt. Uppfatt-ningen att R.B. var medveten om detta har sedan styrt ärendets fortsatta handläggning. har efter denna händelse vidtagit åtgärder för att förebygga liknande. Till förvaltningens remissvar bifogades den utredning som låg till grund för biståndsbeslutet , en kopia av delegationsbeslutet den , förvaltningens journalanteckningar angående R.B. och nämndens delegationsordning (). JO anförde i beslut följande. Hänvisningar till bestämmelser i socialtjänstlagen (1980:620), SoL, avser lagen i dess lydelse före om inte annat anges. Enligt 34 § första stycket SoL får en kommun ta ut ersättning av en vuxen miss-brukare för sina kostnader för dennes uppehälle vid vård eller behand-ling i ett hem för vård eller boende eller i ett familjehem. Det är regeringen som meddelar före-skrifter om den högsta ersättning som får tas ut för . Det belopp som får tas ut får uppgå till högst per dag enligt 42 a § socialtjänstförord-ningen (1981:750). Med stöd av 3 kap. 15 § andra stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring kan kommunen begära att skall göra avdrag på vårdtagarens sjukpenning med högst det av regeringen fastställda beloppet samt betala ut beloppet till kommunen i ersättning för den erlagda vårdkostnaden. Beslutet har utformats på ett otvetydigt sätt - någon avgift skall inte tas ut av R.B. för kostnaden vid behand-lingshem. I beslutet finns inte någon antydan om att beslutet hade fattats under förutsättning att R.B. saknade inkomst eller att beslutet skulle kunna om-prövas om R.B:s ekonomiska förhållanden ändrades. I beslutet anförde handläggaren följande. Samtal med , . har blivit sjukskriven under sin behandlingshemsvistelse. har 3.397:- (30d) efter att en egenavgift dra gits vilket innebär att R.B. hamnar över norm som ligger på 1.300:- under vistelsen. Delegationsbeslut: Ansökan lämnas in till FK om att egenavgift ska dras på R.B. då han hamnar över norm och ändå garanteras skälig levnadsnivå utifrån ny ek. I beslutet berörde handläggaren inte uttryckligen nämndens tidigare beslut om eftergift. Beslutet innebar dock att nämnden skulle ta ut en avgift av R.B. för dennes vistelse på behandlingshemmet. Utgångspunkten för det nya beslutet var en ekonomisk beräkning som visade att R.B. på behand-lingshemmet hade fått ekonomisk förmåga att stå för den s.k. egenavgiften. Genom beslutet får handläggaren därför anses ha beslutat om en ändring av nämn-dens tidigare beslut om eftergift enligt 37 § SoL. Enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223), FL, skall en myndighet - om den finner att ett beslut, som den meddelat som första instans, är uppenbart oriktigt på grund av nya omständigheter eller av någon annan anledning - ändra beslutet om det kan ske snabbt och enkelt och utan att det blir till nackdel för någon enskild part. Ett beslut att ta tillbaka beslutet om eftergift skulle ha varit till nackdel för R.B. Nämnden har därför inte under åberopande av 27 § FL kunnat ändra sitt beslut om eftergift. Omprövningsskyldigheten enligt 27 § är en minimiregel. Stadgandet utgör därför inte något hinder för en myndighet att ändra ett beslut enligt de i praxis utbildade principerna om förvaltningsbeslutens rättskraft. Nämndens beslut om eftergift enligt 37 § SoL utgjorde emellertid ett s.k. gynnande beslut. Ett sådant beslut kan i princip inte ändras. Tre undantag gäller dock: (se härom prop. 1985/86:80 s. 39 och /, Nya förvaltnings-lagen med kommentarer, 4 uppl. s. 331). Ett beslut kan återkallas med stöd av förbehåll i själva beslutet eller i den författning som ligger till grund för beslutet. Det förtjänar att påpekas att myndigheter under vissa förutsättningar anses kunna förse sina beslut med återkallelseförbehåll även utan uttryckligt författningsstöd. Återkallelse av ett gynnande beslut anses också möjlig av hänsyn till en hälsofara, brandfara, trafikfara eller av andra sådana säkerhetsskäl. Återkallelse kan ske, om den enskilde har utverkat det gynnande beslutet genom vilseledande uppgifter. Som framgår av det tidigare sagda fanns det i nämndens beslut inte något förbehåll om att beslutet om eftergift skulle kunna omprövas om R.B:s förhåll-anden ändrades. Inte heller förelåg något av de övriga undantagen. Nämnden hade således, enligt min mening, inte möjlighet att ändra sitt tidigare beslut om eftergift till nackdel för R.B. Beträffande den formella handläggningen av ärendet vill jag anföra följande. Av 17 § FL framgår att ett ärende inte får avgöras utan att den som är part har underrättats om en uppgift som tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den. Förvaltningen har i det komplette-rande remissvaret anfört att sjukpenningen diskuterats med Jag har inte underlag för att ifrågasätta den uppgiften. Samtalet med R.B. borde emellertid ha dokumenterats, vilket inte har skett. Ett beslut enligt 37 § SoL kunde, enligt vid den aktuella tidpunkten gällande regler (73 § SoL), överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. skulle ha underrättats härom (se 21 § andra stycket FL) i anledning av beslutet . Så har inte skett. Detta är djupt otill-freds-ställande. Handläggaren har knappast kunna förlita sig på att R.B. kände till att beslutet kunde överkla-gas. Avslutningsvis vill jag påpeka att det inte klart framgår av delegations-ord-ningen om handläggaren var behörig att fatta beslutet . Beslutet rörde ytterst en fråga om eftergift enligt 37 § SoL. Av nämndens dele-gationsordning framgår visserligen att beslut om egenavgift vid place-ring i LVM-hem (34 § SoL och 42 a § socialtjänstförordningen) har delege-rats till socialsekreterare. Beslut om eftergift av ersättnings-skyldig-het (37 § SoL) fattas enligt delegations-ordningen emellertid av myndighets-nämnden. Jag har riktat kritik på flera punkter mot nämndens handläggning av ärendet rörande R.B:s egenavgift. Kritiken riktas i första hand mot hand-läggaren vid förvaltningen. Jag finner det dock anmärkningsvärt att nämnden i sitt yttrande till JO inte fäst någon större vikt vid de fel som uppenbarligen har begåtts. I sammanhanget bör påpekas att nämndens beslut har återgivits felaktigt i journalen. Nämndens beslut om eftergift har i journalen fått följande lydelse. befrias enligt 37 § Socialtjänstlagen från ersättningsskyldighet med anledn. av att R.B. är socialbidragstagare (JO:s kursivering). Det kan inte uteslutas att handläggaren på grund av formuleringen uppfattade det så att nämndens beslut var villkorat och därför kunde ändras om R.B. inte längre var berättigad till ekonomiskt bistånd. Nämnden har i sitt yttrande inte be-rört saken. Det är knappast sannolikt att det i efterhand kan klarläggas hur felet i journalen har kommit till. Jag vill dock påpeka det allvarliga i att nämndens beslut inte är korrekt återgivet i journalen. Det är fel att ange att ett beslut om avslag på en ansökan om bistånd enligt § SoL inte kan överklagas eftersom beslutet kan bli föremål för prövning enligt reglerna om laglighets-prövning i 10 kap. kommunallagen. Av ett beslut att avslå en ansökan om ekonomiskt bistånd måste det tydligt framgå om prövningen har skett enligt 6 b § eller § SoL (Dnr 2559-1998) I en promemoria som upprättades vid JO:s expedition anfördes följande (åberopade bilagor har här utelämnats). I en anmälan, som kom in till JO , framförde Å.B. klagomål mot socialförvaltningen i Höörs kommun beträffande handläggning av och de beslut som meddelats i ett biståndsärende (JO:s dnr 2300-1998). Se-dan föredraganden vid JO inhämtat upplysningar från socialsekreteraren vid socialförvaltningen och lånat in bl.a. socialförvalt-ningens journal-anteckningar och beslut i ärendet, fann JO i beslut inte anledning att ytterligare utreda anmälan. Vid genomgången av de inlämnade handlingarna noterades dock följande. Möjlighet att överklaga beslut Genom beslut , och har olika ansökningar om bistånd enligt § so-cial-tjänstlagen (1980:620), SoL, avslagits. Enligt anteckningar i de tre besluten var dessa inte över-klagbara. Yttrande bör inhämtas från i Höörs kommun huruvida uppgiften i varje enskilt beslut att beslutet inte kan överklagas är riktig. avslog nämnden i två beslut Å.B:s framställningar om bistånd enligt 6 b § SoL och bistånd enligt § SoL. Av beslutsmeddelandena framgår inte vilka yrkanden som omfattas av respektive beslut. Yttrande bör inhämtas från i Höörs kommun angående frågan om besluten utformats på ett tydligt sätt (jfr även nämndens båda beslut . JO beslutade på eget initiativ att inhämta yttrande från i Höörs kommun rörande innehållet i promemorian. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett av IFO-chefen upprättat utlåtande vari anfördes bl.a. följande (åberopade bilagor har här utelämnats). Möjlighet att överklaga beslut I 6 b § SoL anges till vilken typ av kostnader som försörjningsstöd utgår. Beslut enligt 6 b § SoL kan enligt 73 SoL överklagas genom förvalt-ningsbesvär. kan bevilja ytterligare ekonomiskt bistånd med stöd av 6 § SoL men beslut enligt denna paragraf kan inte överklagas genom förvalt-ningsbesvär. i har också i sina riktlinjer angett vilka utgiftsslag - och till vilket belopp - som ska beviljas enligt 6 b § resp § SoL. Besluten enligt bilaga 1-2 och bilaga 3 avser umgängeskostnader resp skuld (telefon) som enligt socialnämndens uppfattning inte är att hänföra till försörjningsstöd enligt 6 b § SoL. Dessa beslut kan således inte överklagas ge-nom förvaltningsbesvär. Individ- och familjeomsorgen i har stöd av ett nytt dataprogram, ProCapita. Systemet är nytt och är en av de första kommunerna som tagit systemet i drift. Individ- och familjeomsorgen i och har en ständigt pågående dialog om hur utskrifterna kan förbättras och förtydligas bl a har synpunkter på beräkning och beslutsmeddelande framförts. Beslutet hämtas automatiskt ur dataprogrammet och skrivs ut på besluts-meddelandet. I texten motiveras beslutet och i vissa fall anges vad ansökan avser alternativt hänvisas till beräkningen av vilken det framgår vad det an-sökts om och vad som beviljats/avslagits. Formuleringen i beslutsmeddelandet om att beslutet inte går att överklaga har skrivits för att göra det tydligt vilken typ av beslut det är; detta med tanke på att före 980101 kunde den sökande överklaga alla biståndsbeslut. En ännu tydligare formulering hade varit att "beslutet inte kan överklagas genom förvaltningslagen", en formulering som används. När handläggaren fattat beslut översändes beslutsmeddelande, beräkning samt information om överklagande. har beviljats ekonomiskt bistånd i och är väl förtrogen med nämndens rutiner och riktlinjer för ekonomiskt bistånd. I sådana fall kan informationen i beslutsmeddelandet ibland utformas mer kortfattat; långa motiveringar och förtydliganden förekommer främst i nya ärenden eller när det gäller speciella frågor. Information om nya socialtjänstlagen lämnades vid personligt besök till alla aktuella sökanden /98 och vidare genom telefonsamtal till många kommuninvånare. Kommunens egen information tillsammans med ligger väl synlig i väntrummet för den som vill läsa. JO anförde i beslut följande. Möjlighet att överklaga beslut Enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd för sin försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt (annat bistånd). I 6 b och 6 f §§ SoL regleras vad som avses med försörjningsstöd respektive annat bistånd. Enligt § SoL får socialnämnden ge bistånd även i annan form än eller utöver vad som följer av 6 b och 6 f §§, om det finns skäl för det. Enligt 73 § SoL får ett beslut som socialnämnden har meddelat i fråga om försörjningsstöd enligt 6 b § SoL eller annat bistånd enligt 6 f § SoL överklagas hos all-män förvaltningsdomstol. Beslut rörande bistånd enligt § SoL kan däremot inte överklagas i denna ordning. Överklagande av ett sådant beslut får i stället ske på det vis som anges för laglighetsprövning i 10 kap. kommunallagen, 1991:900 (se prop. 1996/97:124 s. 92 f. och 192). Enligt 10 kap. 1 § kommunalla-gen har varje medlem av en kommun rätt att få lagligheten av kommunens beslut prövad genom att överklaga dem hos länsrätten. Eftersom det är möjligt att enligt kommunallagens bestämmelser om laglighetsprövning överklaga ett beslut rörande bistånd enligt § SoL, får det anses fel-aktigt att ange att besluten inte kunde överklagas. Av remiss-va-ret framgår att so-cialnämnden är medveten härom. Med hänsyn härtill samt till att nämnden ändrat sina överklagandehänvisningar finner jag inte skäl att vidare uppehålla mig vid frågan. Förvaltningslagen (1986:223), FL, innehåller få regler om utformningen av förvaltningsmyndigheters beslut.