frsrdg · GN04TK1 · 2000-01-01 00:00:00 — Planen fastställs av presidentskapet. Enligt forretningsorden skall Arbeidsordningskomitén sammanträda så ofta som det behövs för att revidera planen till följd av nytillkomna ärenden eller av andra skäl. I realiteten torde dock mycket av revisionsarbetet skötas av presidenskapet efter samråd med partiernas gruppledare. Arbeidsordningskomitén är samrådsorgan i arbetet med att fastställa internbudget för . Kommittéer som utreder egen verksamhet tillsätts av och rapporterar till presidentskapet. Presidentskapet beslutar om förslagen skall föreläggas . Under stortingsdirektören är förvaltningen uppdelad i ett kontor och fyra avdelningar. Kontoret är det konstitusjonelle kontor som förestås av biträdande stortingsdirektören. Det innehåller motsvarigheterna till , samtliga utskottskanslier samt budgetkontoret. De fyra avdelningarna är: a) Internasjonal avdelning b) Informasjons- och dokumentationsjonsavdelning c) Drifts- och serviceavdelning Talmannen, de två vice talmännen samt ordförandena i de 14 utskotten ingår i talmanskonferensen. är ledningsorgan för det parlamentariska arbetet. skall enligt riksdagsordningen framställa förslag om hur arbete skall ordnas. skall även vid behov till göra framställning om stiftande av en lag om tjänstemän, en arbetsordning för , en valstadga för och reglementen för tjänstemän. Därutöver skall talmanskonferensen enligt arbetsordningen vid behov utfärda allmänna anvisningar om utskottens arbete, godkänna instruktion för utskottens sekreterare, framställa förslag om tillsättande av särskilda utskott, eller avge utlåtande om sådana förslag, samt yttra sig över förslag till ändring i arbetsordningen som väckts via motion. För ledningen av förvaltningen finns en kanslikommission. Den består av talmannen, de två vice talmännen samt fyra valda ledamöter. Talmannen är ordförande i kanslikommissionen. Vid förhinder för talmannen tjänstgör vice talman som ordförande. För beslutsförhet krävs normalt att fem ledamöter är närvarande. Dock kan ett ärende avgöras med endast fyra ledamöter närvarande om dessa är eniga. skall enligt arbetsordningen leda, övervaka och utveckla . tillsätter samtliga tjänster i förvaltningen med undantag av tjänsten som generalsekreterare. Generalsekreteraren tillsätts av . har också förslagsrätten till i ärenden som gäller dess förvaltning och ekonomi. Brådskande ärenden som inte hinner föredras i kanslikommissionen skall temporärt avgöras av talmannen. Föredragande i kanslikommissionen är generalsekreteraren och förvaltningschefen eller annan tjänsteman som utses av kanslikommissionen. är under generalsekreteraren uppdelad i tre avdelningar: a) med lagstiftningsdirektören som chef. b) Förvaltningsavdelningen med förvaltningsdirektören som chef. c) med biträdande generalsekreteraren som chef. Informationsenheten samt byrån för internationella ärenden är direkt underställda talmannen och generalsekreteraren. I finns ett särskilt utskott, Udvalget for forretningsorden, med ledningsansvar för förvaltningsverksamheten. Utskottet har 21 ledamöter. Talmannen, som är ordförande i utskottet, samt vice talmännen, högst fyra till antalet, är självskrivna ledamöter. Övriga ledamöter är proportionellt valda. Parti som inte är representerat bland de 21 ledamöterna kan utse en företrädare som får närvaro- och yttranderätt i utskottet. Utskottet fattar t.ex. beslut om budget, om tillsättande av högre tjänstemän och om framläggande av förslag till förändringar i forretningsorden. har man inrättat ett underutskott inom Utvalget for forretningsorden. har tio ledamöter, nämligen talmannen som ordförande och därutöver en företrädare för varje parti. Detta underutskott ansvarar för arbetet med att ta fram förslag till ändringar i forretningsorden, förslag som sedan skall antas av hela utskottet innan de föreläggs . På grund av utskottets storlek är det dock svårt att utnyttja det för den mera dagliga ledningen av förvaltningen. Den uppgiften sköts därför av presidiet. Denna ordning finns också fastlagd i arbetsordningen. Där står det att talmannen efter samråd med vice talmännen leder ordnandet av inre verksamhet, däri inkluderat adminstration, dess drift och bokföring. Presidieledamöterna kommer alltid från de fem största partierna. direktör är chef för hela förvaltningen. Två enheter har emellertid en speciell ställning och är åtminstone i vissa delar direkt underställda talmannen. Den ena enheten inkluderar Formands(talmans)sekretariatet och ledningssekretariatet som bl.a. sysslar med planerings- och organisationsutvecklingsfrågor samt förhandlingar. Den andra enheten med speciell ställning är Lov- och parlamentssekretariatet under folketingssekreterarens ledning. Denna enhet svarar för uppgifter som närmast motsvarar dem som utförs i centralkansli. Därtill har man en särskild funktion som centralt expertorgan i lagstiftningsfrågor. bibliotek lyder direkt under folketingsdirektören. I övrigt är adminstrationen indelad i sex avdelningar. b) kommunikations- och IT-avdelning e) internationell avdelning (inklusive ) f) sekretariatet för danska delegation. Alltingets presidium, talman och fyra vice talmän, är ledningsorgan för adminstrationen. Det är också presidiet som utarbetar budgetförslaget för Alltinget. Förslag om ändringar i arbetsordningen kan framläggas av talmannen själv. I frågor som gäller planeringen av det parlamentariska arbetet, särskilda debatter och liknande samråder talmannen med gruppledarna för partierna i Alltinget. Utskottsordförandena har framställt önskemål om att få ett större inflytande över planeringen av det parlamentariska arbetet. bereds ett sådant förslag. Det kan komma att läggas fram av talmannen . Administrationen leds av Alltingets direktör. Under denne lyder en vicedirektör och en förvaltningschef. Den senare har en driftsavdelning direkt knuten till sig. Direkt under direktören sorterar ett allmänt kontor och den internationella avdelningen men även som det förefaller förvaltningen i övrigt. Denna är uppdelad i en parlamentarisk avdelning, en utskottsavdelning, en informations- och teknikavdelning samt en serviceavdelning. I det brittiska underhuset är House of Commons Commission det högsta parlamentariska styrelseorganet. I detta organ är talmannen ordförande. Därutöver ingår den minister (of the House) som leder regeringssidans verksamhet i underhuset och dennes motsvarighet (Shadow Leader of the House) från det största oppositionspartiet samt därutöver tre av kammaren valda ledamöter. House of Commons Commission sammanträder sällan, ca tre till . Det får därför antas att den främst befattar sig med frågor av mera övergripande natur. Tillsättandet av de högre tjänsterna inom underhusets förvaltning och bevakningen av lönenivåer i förhållande till statsförvaltningen i övrigt är viktiga uppgifter för detta organ. För beredningen av underhusets egna budgetfrågor finns ett utskott, Finance and med fem underutskott för olika verksamhetsområden. Dessa områden är fastighetsfrågor, informationsverksamhet, administration, restaurangverksamhet samt frågor rörande radio- och televisionssändningar från underhuset. pågår en utredningen om underhusets ledningsorgan och administration. En av dess centrala uppgifter är att se över ansvarsfördelningen mellan House of Commons Commission och Finance and . I underhuset genomfördes vad som kan sägas vara motsvarigheten till den förändring i de ledande tjänstemännens kompetens- och ansvarsområden som för svensk del skedde genom ändringarna i riksdagsordningen 1998. hade den högste kammartjänstemannen, of the House, varit den främste auktoriteten i procedurfrågor och ansvarig för de tjänstemän som direkt sysslade med ärendehanteringen i kammare och utskott. För all annan administrativ verksamhet fanns en särskild chef, at Arms. Genom reformen fick of the House ett samlat ansvar för hela förvaltningens verksamhet. är han chef för en avdelning i vilken samtliga tjänstemän i kammarkansli och utskott ingår. Samordningen sker genom att of the House är ordförande i en styrelse, . I denna ingår dessutom cheferna för de fem övriga avdelningar som förvaltningen är indelad i. Förbundsdagens högsta parlamentariska ledningsorgan är Ältestenrat. Det består utöver talmannen och de fem vice talmännen av 23 proportionellt valda företrädare för partigrupperna. Ältestenrat har följande fyra huvudfunktioner: Man lägger fast såväl veckoplaneringen som dagordningen för kammarsammanträdena och avtalar om talartid i debatterna. I början av varje mandatperiod sluter man en överenskommelse mellan partigrupperna om fördelningen av presidieposterna i utskotten. Man diskuterar och försöker lösa alla stridsfrågor som har sin upprinnelse i kammarsammanträdena, eller andra frågor som rör förbundsdagens värdighet och rättigheter eller som har med tolkningen av arbetsordningen att göra. Man beslutar om Förbundsdagens inre angelägenheter i den utsträckning inte beslutanderätten är förbehållen talmannen eller vice talmännen. Ältestenrat framlägger budgetförslaget för Förbundsdagens egen verksamhet och beslutar i frågor som t.ex. rumsfördelning i byggnaderna. När det gäller de inre angelägenheterna beslutar Ältestenrat genom majoritetsbeslut. När det däremot gäller de uppgifter som ovan redovisats under punkterna 1-3 kan frågorna lösas endast genom konsensusbeslut. För särskilda uppgifter, som. t.ex. personalfrågor, rumsfrågor, informationsteknik och parlamentets flytt till har man tillsatt speciella kommissioner. Förbundsdagens direktör är ansvarig för hela förvaltningen. Nationalförsamlingens högsta beslutande organ i såväl procedur- som förvaltningsfrågor är en styrelse, , bestående av 22 personer. Där ingår talmannen och de sex vice talmännen, tre kvestorer och 12 s.k. sekreterare valda bland ledamöterna så att styrelsens sammansättning blir någorlunda proportionell mot partiernas representation i Nationalförsamlingen. Kvestorerna har ett delegerat ansvar för ledningen av ekonomi-, personal- och fastighetsadministrationen m.m. Sekreterarnas uppgift är att sköta rösträkning i kammaren och att kontrollera att kvorum är uppfyllt. Styrelsen har inom sig inrättat sex delegationer för olika verksamhetsområden. Var och en av delegationerna leds av en vice talman. I tre av dem ingår också en kvestor. Nationalförsamlingen har en tudelad administration, så att en generalsekreterare ansvarar för den parlamentariska verksamheten, protokoll, bibliotek, utredningstjänst m.m. under det att en annan under kvestorerna leder den del av förvaltningsverksamheten som ligger inom de senares ansvarsområde. Den nuvarande ordningen med skilda parlamentariska ledningsorgan för planeringen av riksdagsarbetet, ärendehanteringen och kammardebatterna å den ena sidan och de mera renodlat administrativa funktionerna å den andra är som redovisats i mycket en frukt av förhållandena före enkammarriksdagens tillkomst. Detsamma gäller förvaltningsorganisationen där den inre riksdagsförvaltningen närmast är att se som ett konglomerat av ett 20-tal samverkande och åtminstone i vissa avseenden självständiga myndigheter. Systemet med skilda parlamentariska ledningsorgan har trots allt haft en del fördelar. Det har exempelvis möjliggjort en hög grad av parlamentarikerinflytande över förvaltningsverksamheten, utan att för den skull de ledande företrädarna för partierna behövt betungas av hanteringen av ärenden av mindre betydelse för den politiska verksamheten. har genom sin instruktion getts en ställning som förvaltningsmyndighet. Det har gjort det lättare att för dess verksamhet tillämpa det regelverk som gäller för övriga statsförvaltningen. har den nuvarande ordningen med en uppsplittrad förvaltningsorganisation medfört en rad samordningsproblem. Det är mot den bakgrunden man skall se den förändring i riksdagsdirektörens ställning och ansvars-område som genomfördes . Som påpekat blir emellertid denna reform av begränsat värde så länge riksdagsdirektören ansvarar för olika delar av sin verksamhet inför skilda parlamentariska ledningsorgan. En samlad parlamentarisk ledning är dock önskvärd även av andra skäl än de som gäller ledningen av riksdagsförvaltningen. Ju aktivare man söker förändra och förbättra såväl villkoren för den parlamentariska verksamheten som formerna denna bedrivs i, ju oftare kommer beslut i det ena av ledningsorganen att ha direkt betydelse för verksamheten inom det andra organets kompetensområde. Behovet av samråd och information mellan förvaltningsstyrelsen och talmanskonferensen/gruppledarkretsen har därför ökat kraftigt . En gemensam riksdagsstyrelse skulle ge bättre möjligheter att driva utvecklingsarbetet framåt. Ett annat skäl som talar för en förändring av ledningsorganisationen är att de internationella frågorna kraftigt ökat i omfattning under framför allt det . Frågor rörande utsändande av delegationer och besöksgrupper till andra länder och till internationella konferenser m.m. hör inte självklart hemma under något av de nuvarande ledningsorganen. De aktualiserar som regel resursfrågor, men ställningstagandet måste göras mot bakgrund av en politisk bedömning av önskvärdheten och angelä genheten av den föreslagna aktiviteten. , med ett samlat ansvar för såväl de frågor som ligger inom förvaltningsstyrelsens kompetensområde och de som behandlas i talmanskonferensen, skulle vara det naturliga organet för beslutsfattande i dessa internationella frågor. Kommittén föreslår mot denna bakgrund att en ny riksdagsstyrelse inrättas. Styrelsen övertar beslutsuppgifter från såväl talmanskonferensen som förvaltningsstyrelsen. Kammarsekreteraren, med tjänstebenämningen riksdagsdirektör, blir inför styrelsen ansvarig för ledningen av hela . I direktiven anges att utredningen i sina överväganden skall utgå från den konstitutionella ställning och de särskilda uppgifter som talmannen har enligt regeringsform och riksdagsordning. I riksdagsordningen slås fast att talmannen inte bara leder kammarens arbete utan också riksdagsarbetet i stort. Av detta torde följa att talmannen skall vara självskriven ordförande i den nya riksdagsstyrelsen. Vice talmännen skall vid förfall kunna överta talmannens uppgifter att leda såväl riksdagsarbetet i stort som kammarens verksamhet. För att de skall kunna ha beredskap att träda i talmannens ställe bör de ges möjlighet att delta i och följa styrelsens arbete. För att styrelsen skall kunna arbeta effektivt bör den ha ett förhållandevis begränsat antal ledamöter. Styrelsen bör vidare med tanke på dess beslutsfunktioner ha en sammansättning som så vitt möjligt är proportionell mot partifördelningen i . är det ett starkt önskemål att samtliga partier har möjlighet att delta i styrelsens arbete. För att man skall kunna garantera styrelseplatser för alla de partigrupper som motsvarar parti som erhållit av rösterna i riksdagsvalet krävs att antalet valda ledamöter är 24-25. En så stor styrelse kan inte utan stora svårigheter fungera som ett organ i vilket reella diskussioner äger rum. Man tvingas delegera uppgiften att överlägga i styrelseärendena till något mindre organ, arbetsutskott eller liknande. Styrelsens uppgift blir i så fall mest att svara för det formella beslutsfattandet i frågor där enighet inte har kunnat uppnås. Det som talar emot en sådan lösning är kanske främst att samtliga styrelseledamöter har ett personligt ansvar för sitt ställningstagande t.ex. i ärenden som innebär myndighetsutövning eller slutande av avtal. De bör då alla ges samma möjlighet att delta i de överläggningar som leder fram till beslutsfattandet. Enligt kommitténs mening bör därför antalet valda ledamöter i styrelsen inte sättas högre än vad som krävs för att dess sammansättning på ett rimligt sätt skall kunna återspegla styrkeförhållandena i . Kommittén föreslår att den nya styrelsen får 10 valda ledamöter. Partiernas representanter i valberedningen kan genom att lägga fram en gemensam lista för valet på frivillig väg åstadkomma att så många som möjligt av partier är representerade i styrelsen även i en styrelse av denna begränsade storlek. Om inga stora förändringar inträffar i partistrukturen är det emellertid sannolikt, även i det fallet, att något eller några partier blir utan ordinarie styrelseplatser. Sker valet utan gemensam lista blir detta närmast med nödvändighet följden. Det är dock viktigt att samtliga partier ges möjlighet att följa styrelsearbetet och lägga fram sina synpunkter på styrelseärendena. Den närmast till hands liggande lösningen är att, som fallet är i , ge närvaro- och yttranderätt åt en företrädare för vartdera av de partier som saknar representation bland de valda ledamöterna. Kommittén förordar denna lösning. Såväl de valda ledamöterna som eventuella företrädare för partier utan representation i styrelsen bör ha personliga suppleanter. Även en styrelse sammansatt på det sätt som angetts riskerar att bli otympligt stor, särskilt om samtliga personer i de uppräknade kategorierna ges möjlighet att närvara vid sammanträdena. Det närmast till hands liggande sättet att reducera antalet personer som deltar vid styrelsens sammanträden är att föreskriva att de personliga suppleanterna endast skall kallas till de sammanträden vid vilka de ordinarie representanterna har förhinder. Något eller några partier kommer till följd av sin storlek att vara representerade vid styrelsesammanträdena av såväl en vice talman som flera valda ledamöter. Det är naturligtvis möjligt för dessa partier att på frivillig väg bidra till en reduktion av styrelsens storlek genom att nominera vice talmännen till platser som valda ledamöter eller suppleanter. Riksdagsdirektören (kammarsekreteraren) bör i sin egenskap av chef med ansvar för hela riksdagsförvaltningen ha närvaro- och yttranderätt i styrelsen. Riksdagsdirektören bör även ha det formella ansvaret för föredragningen av ärenden inför styrelsen. Det innebär självfallet inte att riksdagsdirektören själv måste föredra alla eller ens huvuddelen av styrelseärendena. De tjänstemän som inom förvaltningen skött beredningen av styrelseärendena, eller inom vars ansvarsområde ärendena faller, är givetvis de som är bäst lämpade att göra föredragningarna inför styrelsen. Någon ändring härvidlag i förhållande till den ordning som rått vid såväl talmanskonferensens som förvaltningsstyrelsens sammanträden föreslås inte. Däremot kommer riksdagsdirektören att ha det fulla ansvaret för att styrelseärendena är väl beredda och att föredragningarna görs så att de är väl ägnade att stödja beslutsprocessen i styrelsen. Begränsning av styrelsens arbetsbelastning Såväl talmanskonferensen som förvaltningsstyrelsen sammanträder . För förvaltningsstyrelsens del kan den totala sammanträdestiden uppskattas . Därutöver sammanträder styrelsens direktion i en omfattning som är ungefär dubbelt så stor som styrelsens, både vad gäller sammanträdesfrekvens och antalet sammanträdestimmar. sammanträdestid är betydligt mer begränsad än förvaltningsstyrelsens, uppskattningsvis 2- . Till det skall dock läggas att en del av de ärenden som avhandlas vid gruppledarmötena, t.ex. en del av de internationella frågorna, i enlighet med vad här skisserats skulle komma att utgöra styrelseärenden. Det är självklart att en riksdagsstyrelse, i vilken några av mest arbetstyngda ledamöter ingår, inte kan sammanträda i en omfattning som motsvarar den sammanlagda mötestiden för de nuvarande parlamentariska ledningsorganen. Det är därför nödvändigt att finna en ordning för organisation av arbetet och delegation av beslutsfattande så att styrelsen kan koncentrera sin verksamhet på de viktigaste och principiellt mest betydelsefulla ärendena. En målsättning bör vara att åstadkomma en sådan begränsning av vilka ärenden som tas upp i styrelsen att det i förväg kan anges att styrelsesammanträdena kommer att hållas , förslagsvis , en gång när är samlad, och att varje sammanträde varar som längst . Vissa ärenden är av den karaktären att de bör vara obligatoriska styrelseärenden. Till denna kategori hör t.ex. att hantera frågor som gäller arbetsformer och övergripande frågor om utvecklingen av verksamhet, att tillsätta utredningar och att ta initiativ i riksdagsärenden. Vidare bör styrelsen i enlighet med vad som tidigare nämnts vara det organ som beslutar i vissa ärenden rörande internationella kontaktverksamhet. Det gäller exempelvis deltagandet i och delegationer till internationella konferenser och kongresser. Även en del av de mer renodlade förvaltningsärendena bör vara obligatoriska styrelseärenden. Till denna kategori hör att besluta om anslagsframställning från och om anställning på högre chefsnivå, att fastställa budget och bokslut samt att avge årsredovisning. Samråd i ärenden rörande kammarens verksamhet m.m. Om gruppledarna, som förutsatts, ingår bland styrelsens ledamöter, eller bland de personer som har närvaro- och yttranderätt i styrelsen, kan talmannen även fortsättningsvis samråda med dem och med vice talmännen i frågor som bl.a. gäller uppläggningen av kammararbetet, anordnandet av särskilda debatter, m.m. utan att man för den skull skapar ett med styrelsen konkurrerande ledningsorgan. Det kan vara en fördel att snabbt och på ett informellt sätt kunna anordna ett sådant samråd. I en del mindre komplicerade fall kan samråd ske under hand med var och en av gruppledarna. Gruppledarmötena kan givetvis också, som , utnyttjas för samråd i ärenden av så brådskande natur att de inte hinner tas upp som styrelseärenden. Råd för ledamotsnära frågor Ansvaret för beslutsfattandet i de ärenden som inte är obligatoriska styrelseärenden bör åvila riksdagsdirektören. Dock bör det finnas en möjlighet för denne att, när så är befogat, till följd av ärendenas principiella och/eller ledamotsnära karaktär eller betydelse i övrigt, hänskjuta dem till styrelsen för avgörande. För ärenden av ledamotsnära karaktär borde dock kunna gälla att de först förelades ett rådgivande organ som inrättats för detta ändamål. Rådet bör utses inom kretsen av ledamöter och övriga personer med närvaro- och yttranderätt i styrelsen och bestå av en företrädare för varje parti. När ärendena föredras för rådet skall de vara försedda med förslag till beslut från Om alla i rådet, eller alla utom en, instämmer med riksdagsdirektörens förslag är beslutet därmed fattat. I annat fall skall ärendet föras vidare till styrelsen för beslut. Med en sådan beslutsordning erhåller man fördelen av ett starkt ledamots-inflytande över de ärenden som direkt berör ledamöternas egna arbetsvillkor och förhållanden i övrigt, men undviker att mer än ett mycket litet antal sådana ärenden belastar arbetet i styrelsen. För en del styrelseärenden kan det ibland finnas behov av en mera omfattande beredning. För dessa ärenden kan tillfälliga beredningsgrupper med tidsbegränsade mandat tillsättas. Den nuvarande talmanskonferensens huvuduppgift är att vara samrådsorgan mellan talmännen, partigruppernas företrädare och utskottspresidierna i ärenden som gäller planeringen av riksdagsarbetet. Det detaljerade planeringsarbetet sköts visserligen på tjänstemannanivå vid överläggningar med kammarkansliets tjänstemän och företrädare för utskottskanslierna. Ändå har talmanskonferensen en roll att spela när det gäller att slutgiltigt fastställa ärendeplanerna och därmed markera att man gemensamt är beredd att verka för att de skall kunna följas. är också ett viktigt kontaktorgan för överläggningar med utskottspresidierna om arbetsvillkoren för utskotten och om utskottsarbetets utformning. Det kommer även i fortsättningen att finnas behov av ett forum för samråd i frågor av det här slaget. Vid sidan om styrelsen bör det därför inrättas ett organ för samråd mellan talmännen och utskottspresidierna. I ett sådant organ skulle det också ges möjlighet till erfarenhetsutbyte mellan utskotten om exempelvis arbetet med EU-frågorna och med uppföljning och utvärdering. För att markera att dess uppgifter inte sammanfaller med den tidigare talmanskonferensens bör detta organ ges ett annat namn, förslagsvis ordförandekonferens.