frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Akten får endast lämnas ut för genomläsning på plats och får således ej lämna . Chefen vid länskontor 1 har uppgett att det inte finns några direktiv om legitimationskontroll, vilket är riktigt. Det finns inte något policydokument eller liknande rörande detta. anser dock att kassan skall vara säker på att det verkligen är parten som begär att få ta del av sin akt innan ett utlämnande sker och att legitimationskontroll därmed blir nöd-vändigt i de fall personen inte är känd för tjänsteman. Detta har också framförts vid den utbildning som juristenhet har hållit för lokalkontorens specialister angående offentlighet och sekretess. Det nu aktuella JO-ärendet diskuterades vid dessa utbild-ningstillfällen, där kontorens specialister utbildas för att hålla motsvarande kurs lokalt för alla handläggare. har getts tillfälle att kommentera remissvaret men hon har inte hört av sig. I 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen stadgas följande: Myndighet får inte på grund av att någon begär att få taga del av allmän handling efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin begäran i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Enligt huvudregeln får alltså myndigheten inte företa något som leder till att den enskildes identitet röjs. Från denna regel finns det dock undantag. Som framgår av lagtexten kan sökanden åläggas att röja sin identitet om uppgift härom behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingen lämnas ut. Detta undantag blir ofta tillämpligt när någon efterfrågar handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter. Om sökanden talar om vem han är eller vilket syfte han har med handlingen är det tänkbart att handlingen kan utlämnas till honom utan risk för att den som skyddas av sekretessen skadas av ett utlämnande. När en part begär att få ta del av handlingar i sitt eget ärende är det endast i vissa undantagsfall som sekretessen kan hindra ett utlämnande (se 14 kap. 5 § sekretesslagen samt, vad gäller verksamhet, även 7 kap. 7 § andra och tredje styckena sekretesslagen). Handlingarna i en försäkringskassas akter omfattas i stor utsträckning av sekretess (se 7 kap. 7 § sekretesslagen). Vid en begäran om utlämnande är det därför av vikt att känna till om det är en part som begär att få ta del av handlingar i sin egen akt eller om det är en utomstående som vill ta del av handlingarna. Som ovan nämnts råder endast i undantagsfall sekretess gentemot en part. Om det är en part som begär att få ta del av sin akt och om akten innehåller upp-gifter som kan vara sekretessbelagda för utomstående, så måste försäk-rings-kassan - innan den kan bifalla framställningen - försäkra sig om att sökanden är den person som uppgifterna i akten handlar om. Detta är viktigt inte minst mot bakgrund av bestämmelsen i 20 kap. 3 § , i vilken det stadgas att den som röjer en uppgift som han är pliktig att hemlighålla kan dömas för brott mot tystnadsplikten. För att vara helt säker på att sökanden är den person som de efterfrågade uppgifterna handlar om, räcker det inte med att sökanden uppger person-numret på den person handlingarna rör och att kassans tjänsteman kon-staterar att den sökande ser ut att vara den person som han utger sig för att vara. Om inte tjänstemannen känner igen den sökande måste han be att denne legiti-merar sig. Om sökanden vägrar detta får myndigheten avslå fram-ställ-ningen. har i förevarande fall brustit i kontrollen av K.H:s identitet. Något brott mot tystnadsplikten har emellertid inte förelegat. Av för-säkringskassans remissvar framgår att även kassan är av den uppfatt-ningen att kontrollen i K.H:s fall varit bristfällig. Jag noterar att , i samband med utbildningsinsatser, betonat vikten av att kassans tjänstemän försäkrar sig om att begärda hand-lingar utlämnas till behörig person. Jag förutsätter att denna information når ut till alla kassans anställda. Med den kritik som ligger i det ovan sagda avslutar jag ärendet här. Ifrågasatt brott mot meddelarfriheten (Dnr 3942-1996) I ett meddelat beslut avseende läns allmänna försäkringskassa (numera allmänna försäkringskassa) anförde JO Pennlöv följande. I en tidningsartikel i beskrevs arbetsförhållanden vid lokalkontor i . I artikeln uttalade sig två icke namngivna tjänstemän vid kontoret och uppgav bl.a. att de ansåg att arbetssituationen var olidlig på grund av rationaliseringar och personalminskning samt att ingen anställd vid öppet vågade framföra sin kritik. skickade chefen för lokalkontoret , , ett e-postmeddelande till de anställda på kontoret. Meddelandet hade följande lydelse: "Innehållet i DD diskuterades på förvaltningsledningen. Dir ansåg att den här typen av uttalanden skadade försäkrings-kassan och vittnade om dåligt omdöme hos de utredare som inte bättre inser hur arbetssituationen är och att vi är konkurrensutsatta. Om nu någon inte anser sig klara arbetssituationen kan chefen informeras och andra arbets-uppgifter kan diskuteras. Med vänlig hälsning ." Meddelandet återgavs senare tillsammans med en intervju med i en artikel i . Efter ett möte mellan handläggarna på lokalkontoret undertecknades en skrivelse till , vari under-tecknarna tog avstånd från vad som stått i tidningsartikeln. har i en anmälan till JO begärt att JO skall granska och utreda förhållandena vid . Han har anfört bl.a. följande. För att få fram vilka som stod bakom uppgifterna till pressen tvingade försäk-rings-kassans direktör och kontorschefen samtliga handläggare vid lokalkontoret att underteckna en skrivelse i vilken de tog avstånd från uppgifterna i tidningsartikeln. De handläggare som vänt sig till tvingades då träda fram. Anmälan har remitterats till för yttrande. har i remissvaret genom ordföranden för kassans styrelse, , anfört följande. bestämda uppfattning är att anmälan, som enbart grundar sig på uppgifter i lokalpressen, är ogrundad. Beträffande det brev som anmälaren tar upp skickades det i form av elektronisk post för att så snabbt som möjligt nå de berörda. Behovet av snabbhet innebar också att formuleringarna möjligen kan uppfattas som något korthuggna och hotfulla. ambition var att inbjuda till dialog med dem som upplevde sin arbetssituation som pressande. synpunkt att och framtvingat en form av lojalitetsförklaring ifrån övriga i den berörda personalgruppen i syfte att röja identiteten hos tidningens uppgiftslämnare är utan grund. Ingenting i kassans interna utredning ger något som helst stöd för en sådan konspriationsteori. I ett till remissvaret bifogat yttrande har direktören för , , uppgett följande. publicerade () en artikel där två utredare vid kontor i anonymt framförde kritik mot sin arbetssituation. P.g.a. besparingar, regelförändringar, krav på ökad dokumentation och uppföljning m.m. ansåg de att arbetssituationen var olidlig. De framhöll också att ingen vågar framföra öppen kritik och att de arbetar över i smyg för att chefen inte ska se det och fråga varför de inte klarat av sina arbetsuppgifter på ordinarie arbetstid. Artikeln diskuterades vid sidan om dagordningen på möte med kassans förvaltningsledning . All erfarenhet av konflikter på arbetsplatser säger att konfliktlösning i första hand måste ske på arbetsplatsen för att bli lyckad. Kraven på cheferna/ledarna i detta sammanhang finns i den av mig framtagna och av styrelsen fastställda chefspolicyn - - -. Artikeln i var en signal om att något inte stämde på arbetsplatsen i . Med hänvisning till vad jag framfört i ovanstående stycke ansåg jag det olyckligt att kritik mot arbetsledningen i första hand framförs i medier och inte direkt till arbetsledningen. Om de två utredarna var missnöjda med sätt att fungera som chef och inte vågade framföra kritik till honom borde de ha kommit till mig, vilket de inte gjorde. I detta läge ansåg jag det vara min skyldighet att ge rådet att ta upp frågan i utredargruppen för att försöka rätta till eventuella missför-hållanden och få till stånd ett öppet arbetsklimat. Jag vill därför starkt betona, att vi aldrig diskuterat att på något sätt försöka forska efter eller kritisera de enskilda utredare som utnyttjat sin yttrandefrihet. Jag är fullständigt medveten om att detta skulle vara olagligt. Jag är lika medveten om att yttrandefriheten även innebär att de får kritisera sin arbetsledning i en tidning. Som chef måste man dock få ta upp fenomenet i sig till diskussion i det syfte jag omnämnt ovan. Hur skulle man annars någonsin kunna utreda de eventuella problem som tas upp i en tidningsartikel och lösa dem? Jag vill också betona att vad vi på förvaltningsledningen primärt disku-te-rade var utredarnas kritik mot arbetsledningen. Kritiken mot besparingar, regelförändringar etc. för att väcka debatt tycker jag är angelägen. Jag har själv deltagit i debatten bl.a. i DD (- - -), varför jag tycker att det faller på sin egen orimlighet att jag skulle försöka medverka till att tysta sådan kritik. För övrigt har jag ej på något sätt initierat eller deltagit i de diskussioner som förts i frågan på kontoret i . Jag har ingen som helst del i de övriga utredarnas skrivelse till DD med avståndstagande från ursprungs-artikeln, vilket påstår i sin anmälan. Därför kan jag inte kommentera annat än det som diskuterades på förvaltningsledningen. Därefter har tjänstemännen vid lokalkontor B.H. och T.P. i ett brev till JO uppgett bl.a. följande. De vände sig till för att skapa en debatt om den arbetssituation som råder inom . Det föll sig därför naturligt att berätta om arbetssituationen inom deras eget verksamhetsområde, rehabilitering. De uppfattade e-postmeddelande som ett direkt hot och ett försök från ledningens sida att tysta dem. gick runt bland flera utredare på lokalkontoret och försökte efterforska källorna. berättade för T.P. att han hade blivit intervjuad av en reporter på . frågade vidare T.P. om han visste något om vem eller vilka som låg bakom uppgifterna till . svarade att "om det skulle ha varit jag skulle jag inte tala om det" eftersom han var rädd för att det på något sätt skulle komma fram att han låg bakom uppgifterna till . hade utredarna ett möte. De flesta utredarna deltog i mötet som leddes av f.d. sektionschefen . Varje utredare i rummet fick lämna sina synpunkter om händelserna. De flesta utredarna tog avstånd från artiklarna vilket B.H. och T.P. av naturliga skäl inte kunde göra. Resultatet av mötet blev att man skulle skriva en insändare till och ta avstånd från artiklarna. Insändaren skulle skrivas under av varje utredare. Eftersom alla övriga utredare senare undertecknade insändaren blev det uppenbart att B.H. och T.P. kunde misstänkas för att vara uppgiftslämnarna till . De upplevde stark press och arbetssituationen blev ohållbar, varför de beslutade sig för att träda fram . I samband med senare förda löneförhandlingar talade facklige företrädaren . om för B.H. att inte var beredd att ge henne ett lönepåslag, eftersom hon inte hade bett om ursäkt för tidningsartiklarna, vilket T.P. enligt skulle ha gjort. De hade sedan, , ett möte med där han sade att de handlat omdömeslöst genom att vända sig till pressen. frågade om deras uttalanden skulle påverka kommande löneförhandlingar, vilket förnekades. blev det ändå en diskussion om B.H:s lön. Vad som framkommit gav mig anledning att anta att befattningshavare som står under min tillsyn gjort sig skyldig till brott mot efterforskningsförbudet i 3 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen (TF). Jag beslutade därför att inleda förundersökning rörande sådant brott samt uppdrog åt biträdande överåklagaren att låta verkställa utredningen. Under förundersökningen har förhör hållits med följande tjänstemän vid lokalkontor : B.H., T.P., M.S., G.C., B.S., U.B., B.W., A.H., B.J., I-B.C. Förhör har också hållits med facklige före-trädaren A.L. Av förhöret med B.H. framgår sammanfattningsvis följande. Hon upplevde e-postmeddelande som hotfullt. Hon vet att har frågat andra handläggare vid lokalkontoret om de visste vilka som vänt sig till tidningen. Hon har fått en löneförhöjning, även om det dröjde och den var lägre än övriga handläggares. Av förhöret med T.P. framgår sammanfattningsvis följande. Han upplevde e-postmeddelande som mycket kränkande. Han funderade på att det nog skulle komma fram vilka som lämnat uppgifterna till tidningen och på vilka konsekvenser uppgiftslämnandet kunde få i t.ex. lönehänseende. pratade han med som var upprörd och undrade vem som lämnat ut uppgiften om e-postmeddelandet till . ställde dock ingen direkt riktad fråga om det till honom. Av förhören med de övriga tjänstemännen vid lokalkontoret framgår sammanfattningsvis följande. Artikeln i gav upphov till många diskussioner och man talade allmänt om vad som stått i artikeln. Många tog illa vid sig och tyckte inte att artikeln gav en riktig beskrivning av arbetsförhållandena. skickade ut sitt e-postmeddelande. Stämningen på arbetsplatsen blev alltmer upprörd. , , hölls ett informellt möte i rum varvid samtliga utredare deltog. var dock inte när-va-rande. Dåvarande sektionschefen uppfattades som den som ledde mötet. Han hade tidigare undrat vilka tjänstemän som vänt sig till tidningen. Syftet med mötet var att "rensa luften". Alla mötes-del-tagare uppmanades att ge sin syn på artikeln. Ingen blev däremot direkt tillfrågad om han eller hon lämnat uppgifter till tidningen. Mötesdeltagarna enades om att skriva en insändare till , där man gav sin syn på arbetssituationen på . En av tjänstemännen åtog sig att formulera insändaren. Den låg sedan framme för att ge alla som ville möjlighet att underteckna den. trädde B.H. och T.P. fram och berättade att det var de som vänt sig till . Av förhöret med A.L. framgår sammanfattningsvis följande. Han arbetar heltid på den fackliga expeditionen i . Han vet inget om att någon skulle ha försökt att efterforska vilka som vänt sig till tidningen. Han kommer ihåg att han haft ett samtal med och att man lätt berörde insändarna. hade då yttrat något om att vissa vokabulär kan kännas igen, men underströk att det var förbjudet att forska efter tidningens källor. har inte upplevt att B.H. eller T.P. på något sätt blivit sär-be-handlade. När det gäller löneförhandlingarna fick alla ett generellt påslag. Det förekom också individuella lönepåslag. Han vet att T.P. vid tidigare löneförhandlingar fick ett visst påslag, medan B.H. fick ett lägre. Det skedde utifrån en individuell skicklighetsbedömning. Vid den senaste löne-för-handlingen fick dock B.H. ett något högre påslag, men totalt har T.P. Han har inte hört att skulle ha begärt att någon skulle be om ursäkt för att räkna med lönepåslag. Med hänsyn till de uppgifter som lämnades vid förhören fann jag inte längre anledning anta att brott mot efterforskningsförbudet begåtts. Jag beslutade därför att lägga ned förundersökningen. Enligt 2 kap. 1 § punkt 1 regeringsformen är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet, varmed avses frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter I 1 kap. 1 § tredje stycket TF anges att var och en har rätt att, då ej annat särskilt anges i förordningen, i vad ämne som helst meddela uppgifter och underrättelser för offentliggörande i tryckt skrift. Myndighet eller annat allmänt organ får enligt huvudregeln inte efterforska den som lämnat sådant meddelande (3 kap. 4 § TF). Lagregleringen ger offentligt anställda samma skydd som andra med-borgare. En offentligt anställd kan således som alla andra ge uttryck för sin uppfattning även rörande den egna myndighetens verksamhet. Skyddet för medborgarens yttrandefrihet innebär att en myndighet inte får ingripa vare sig formellt eller informellt mot en tjänsteman vid myndigheten för att han eller hon använt sig av sin grundlagsskyddade rätt att yttra sig i massmedier eller på annat sätt gett uttryck för sin uppfattning. Myndigheten får således inte efterforska vem som uttalat sig i tidningen. e-postmeddelande syftade enligt vad har uppgett till att "inbjuda till en dialog med dem som upplevde sin arbets-situation som pressande". I meddelandet uttalas bl.a. att direktören för för-säkrings-kassan ansåg att den här typen av uttalanden skadade för-säkringskassan och vittnade om dåligt omdöme. Avslutningsvis uttalas: "Om nu någon inte anser sig klara arbetssituationen kan chefen informeras och andra arbetsuppgifter kan diskuteras." Enligt min mening har formulerat meddelandet på ett olyckligt sätt. Jag ifrågasätter inte uppgift att avsikten med meddelandet var att inbjuda till en dialog om arbetssituationen. kan dock vissa formuleringar i meddelandet onekligen leda tanken in på ett annat spår. Jag vill understryka betydelsen av att företrädare för myndighet eller annat allmänt organ i sammanhang som rör yttrandefriheten formulerar sig så att missförstånd inte uppstår. Jag har förståelse för att meddelande av B.H. och T.P. kan ha uppfattats som en kränkning av yttrandefriheten. Jag vill därför rikta viss kritik mot för det sätt på vilket meddelandet formulerades. I övrigt har inget framkommit som bör föranleda någon ytterligare åtgärd eller uttalanden från min sida. Fråga om utlämnande av handling kan ej prövas enligt 23 kap. 18 § första stycket när den som begärt att få ut handlingen avförts som misstänkt (Dnr 4823-1998) I en anmälan till JO kritiserade S.A. i för dess handläggning av en framställan att få ta del av allmänna handlingar. i (tf. länspolismästaren ) inkom med upplysningar och yttrande. Av upplysningarna framgick bl.a. följande. och en kamrat till honom greps såsom misstänkta för grovt häleri m.m. lades förundersökningen ned såvitt avsåg S.A. Denne begärde kort därefter att få ut vissa handlingar ur förundersök-nings-materialet. lämnade dock inte ut några handlingar med hänvisning till den pågående utredningen. - I yttrandet anförde polis-myndigheten bl.a. att den, mot bakgrund av att förundersökning ännu pågick, bedömde att utredningen då ännu inte utgjorde allmän handling enligt tryckfrihetsförordningen samt att S.A:s begäran därför borde ha prövats enligt bestämmelserna i 23 kap. 18 § . I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. har i sitt remissvar uttalat att utlämnandefrågan borde ha prö-vats med utgångspunkt i reglerna i 23 kap. 18 § , som behandlar frågan om rätt till insyn i en förundersökning för en person som är skäligen misstänkt för det brott som utredningen avser. Eftersom , när han gjorde sin framställning, var avförd från utredningen med motiveringen att han var oskyldig, var bestämmelserna i 23 kap. 18 § emellertid inte tillämpliga. Hans begäran skulle därför i stället ha prövats med utgångspunkt i bestämmelserna om allmänna handlingars offentlighet i 2 kap. tryckfrihetsförordningen. - - - Regler om förfarandet vid prövningen av en framställning om utlämnande av allmän handling finns i 15 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100). - - - De nu nämnda reglerna är tillämpliga även om skälet till att en handling inte lämnas ut är att myndigheten gör den bedömningen att handlingen inte är att anse som allmän. Fråga om två lokala skattekontor tillhörande samma skatte-myndighet är att betrakta som självständiga verksamhetsgrenar i förhållande till varandra (Dnr 2248-1997) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. I anmälan har P.H., som central facklig förtroendeman för SACO-med-lem-marna inom skatteförvaltningen, anfört bl.a. följande. arbetar som skattehand-läggare vid lokala skattekontoret . Han är aktieägare i ett fåmansaktiebolag som drivs av hans föräldrar. Dagarna blev han kontaktad av sin sektionschef. Hon upplyste honom om att hon fått veta att han för bolagets räkning skrivit under och skickat in en handling (rättelse av en mervärdesskattedeklaration) till lokala skattekontoret i . Hon ifrågasatte om han kunde vara delägare i ett fåmansbolag och vara skattehandläggare. har vidare anfört följande. Jag vore nu tacksam för ett uttalande i vad mån JO anser att något fel har begåtts. Min utgångs-punkt är att deklarationer och handlingar som inlämnats till skattemyndigheten generellt omfattas av sekretesslagen. Offentligheten begränsas i princip till innehållet i slutskattsedeln och innehållet i eventuella beslut p.g.a. taxeringsändringar. Skattekontoret i torde kunna informera ledningen för skattekontoret i om viss åtgärd vid taxeringsarbetet inom ramen för sekretessbestämmelserna. Men om informationen överförs för att man reagerat mot att en som är anställd lämnat viss upplysning för taxeringsändamål ifrågasätter jag om inte detta är ett sekre-tessbrott. Jag anser att uppgifter som lämnats under sekretess för taxerings-ändamål använts i arbetsledningssyfte. Situationen är på så sätt unik att ingen annan arbetsgivare än skatte-myn-digheten i sin arbets-givarroll skulle kunna ha möjlighet till direkt åtkomst till uppgifter i deklarationer. Skatte-myn-digheten kan som arbetsgivare rimligen inte heller ha den rätten. Ärendet har remitterats till dåvarande i för yttrande. har yttrat sig genom tf. skattechefen . Till remissvaret har bl.a. fogats skrivelser från lokala skattekontoret och lokala skattekontoret i . Av yttrandet och de båda skrivelserna framgår sammanfattningsvis följande. Vid handläggning av ett mervärdesskatteärende vid det lokala skatte-kontoret i uppmärksammade en handläggare att en skrivelse som inkommit i samband med en mervärdesskattedeklaration var undertecknad av en handläggare, , vid skattekontoret . Handläggaren blev tveksam till hur ärendet fortsättningsvis skulle hanteras och informerade därför en av sektionscheferna. Sektionschefen underrättade kontorschefen, som i sin tur informerade chefen för skattekontoret . gav en sektionschef i uppdrag att informera M.H. om den inkomna uppgiften. hade inte tidigare upplyst om att han var delägare av ett bolag. - i länet är uppdelat i organisatoriska enheter (skatte-kontor), vilka alla beslutar i skattemyndighetens namn. Ett skatte-kontors arbetsledning sysslar såväl med rent arbetsledande uppgifter som materiella och administrativa frågor inom områdena beskattning, taxering, folk-bokföring osv. Denna verksamhet bedrivs enhetligt och är inte organisatoriskt åtskild på något sätt. Arbetsledningsfunktionen utgör inte en särskild verksamhetsgren i förhållande till övriga arbetsuppgifter. Skatte-myndig-hetens slutsats är därför att hanteringen av uppgifterna i sig inte varit lag-stridiga. Något formellt fel eller brott mot tystnadsplikten föreligger därför inte. Däremot kan givetvis förfarandet diskuteras ur lämplighets-synpunkt. En utgångspunkt är att en skattskyldig som lämnat en uppgift för beskattningsverksamhet i princip måste kunna räkna med att uppgiften används för detta ändamål och inget annat. I 4 kap. 2 § instruktion för skatte-förvaltningen (1990:1293) finns ett förbud för anställda inom skatte-för-valt-ningen att utöva vissa bisysslor. Det förekommer inte något aktivt sökande bland myndighetens handlingar för att upptäcka eventuella bisysslor hos de anställda. Däremot förekommer det att uppgifter om bisysslor av olika anledningar kommer på chefernas bord utan aktivt sökande. Den fråga som aktualiserats i föreliggande ärende är just hur sådan information skall behandlas. har i sin kommentar över remissvaret anfört bl.a. att han anser att det finns flera olika verksamhetsgrenar vid ett skattekontor, varav arbetsledning måste vara en gren. Härefter har ärendet remitterats till () för yttrande. RSV har anfört sammanfattningsvis följande. RSV delar skattemyndighetens uppfattning att arbetsledningsfunktionen inte utgör en från övriga arbetsuppgifter skild verksamhetsgren och att vad som förevarit i det aktuella ärendet därför inte inneburit att uppgifterna överförts på ett sådant sätt att fråga kan bli om brott mot tystnadsplikt. Däremot anser RSV inte, trots det förhållandet att den aktuella informationen om tjänstemannens underskrift inte aktivt efterforskats av skatte-myn-digheten, att myndigheten förfarit på ett lämpligt sätt.