frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Upplysningar inhämtades inledningsvis per telefon från 1:e social-sekre-te-raren vid socialförvaltningen. Yttrande inhämtades därefter från i kommun avseende frågan huruvida någon tjänsteman vid socialförvaltningen bort närvara vid verkställigheten av beslutet om omhändertagande av pojken. avgav ett yttrande i vilket anfördes bl.a. följande. Enligt 21 kap. 9 § anges att hämtning som rör barn skall ut-föras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Vidare skall åt-gärden ske på ett sätt som inte väcker onödig uppmärksamhet eller större olägenhet än vad som är oundvikligt. I det aktuella fallet gjordes bedöm-ningen att närvaro vid hämtningstillfället inte skulle ha bi-dragit på något sätt som varit till stöd för den unge. Inte heller hade riskerna för tumult eller dramatik eliminerats av att personal funnits med. Hämtningen av pojken 971125 ombesörjdes av tre civilklädda polis-män. Hade personal från medverkat hade detta sannolikt väckt mer uppmärksamhet än vad som blev fallet. Tilläggas kan att skolans rektor och fritidsassistent, som är två välkända personer för pojken, var in-forme-rade om polisens ärende på skolan, och de fanns också med och un-derlättade situationen kring hämtningen. Pojken omhändertogs en första gång enligt § 6 LVU . Även skedde verkställigheten genom polishandräckning, men då i pojkens hem. Föräldrarna var den gången införstådda med och hade sam-tyckt till tillvägagångssättet. Två socialsekreterare närvarade vid polisens ingripande. Utifrån pojkens motstånd och agerande fick per-sonal inta en passiv roll i bakgrunden. Vid den efterföljande transporten till ett § 12-hem fanns en kvinnlig polis med. Samma polisman deltog i hämt-ningen och var därmed inte obekant för pojken. JO anförde i beslut följande. JO har tidigare utförligt behandlat frågan om tillämpningen av hand-räck-ningsreglerna vid omhändertagande av barn. I ett beslut (JO:s ämbets-berät-telse 1981/82 s. 172 f.) som får anses ha tillämpning även vid verkställighet av beslut enligt LVU, anförde JO bl.a. att anlitande av polismyndighet för en åtgärds genomförande endast bör komma i fråga då det finns grundad anledning att anta, att de särskilda tvångsbefogenheter som handräcknings-institutet innefattar är påkallade för åtgärdens genomförande. Anlitande av polis bör alltså komma i fråga endast som en nödfallsåtgärd. har i sina allmänna råd Tillämpningen av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (SOSFS 1997:15 (S)) påpekat att en jämförelse med bestämmelserna i 21 kap. 9 § torde kunna göras när det gäller verkställigheten av handräckning enligt LVU. Där sägs att hämtning och annan åtgärd som rör barnet skall utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Vid hämtning skall någon som kan vara till stöd för barnet närvara. anför vidare att en polishämtning ställer stora krav på de medverkande och framför allt på socialnämnden. Så fort det går bör nämnden själv helt överta ansvaret för den unge och avbryta handräckningen. Under handräckningen och framför allt vid transporten av den unge bör företrädare för nämnden vara med. Normalt bör ett beslut om omhändertagande av barn inte verkställas i barnets skola med hänsyn till den unges integritet (se bl.a. JO:s ämbets-berättelse 1993/94 s. 260). I förevarande fall förelåg emellertid speciella omständigheter. Jag finner därför inte skäl att rikta någon kritik mot nämndens beslut i den delen. Inte heller finner jag skäl att kritisera nämndens beslut att med stöd av 43 § LVU begära handräckning av polis. Det är socialnämnden som, även sedan handräckning har begärts av polisen, har kvar det övergripande ansvaret för att åtgärderna genomförs på ett lämpligt sätt (jfr JO:s ämbetsberättelse 1989/90 s. 248). Jag delar helt den uppfattning som kommer till uttryck i allmänna råd enligt ovan. Företrädare för socialnämnden bör således vara närvarande vid själva handräckningen och den efterföljande transporten av den unge. har i sitt remissvar uppgett att bedömningen gjordes att närvaro vid omhändertagandet inte skulle ha bidragit på något sätt som varit till stöd för den unge och att inte heller riskerna för tumult eller dramatik skulle ha eliminerats av att personal funnits med. Av journalanteckningar framgår att socialnämnden efter begäran om handräck-ning har haft flera kontakter med såväl polisen som med skolans rektor och en fritidsassistent - vilka var väl kända av pojken - och att de båda sist-nämnda var med vid omhändertagandet i skolan. Även om polisens ingripande i förevarande fall synes ha förlöpt utan problem kan situationen vid ett polisingripande i värsta fall utveckla sig på ett sådant sätt att omhändertagandet bör uppskjutas. Ansvaret för att så sker åvilar som ovan framgått socialnämnden. Detta ansvar kan inte delegeras på befattnings-havare vid annan myndighet. Nämnden kan därför, trots de kontakter som förevarit i detta fall, inte undgå kritik för att företrädare för nämnden inte närvarade vid hämtningen. Avslutningsvis vill jag påpeka att JO i ett yttrande över betänkande Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:116) påtalade att det, till skillnad från vad som gäller för verkställighet enligt 21 kap. föräldra-balken, saknas lagregler när det gäller verkställighet av beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU (JO:s yttrande , dnr 4207-1997). Fråga om lämpligheten, särskilt från sekretessynpunkt, av att familjerådgivning enligt bestäm-mel-serna i 12 a § social-tjänst-lagen (1980:620) bedrivs med anlitande av social-sekreterare som tjänstgör inom kommunens individinriktade social-tjänst i övrigt (Dnr 3500-1997) I en anmälan till JO hemställde att JO skulle granska formerna för den familjerådgivning som enligt beslut av i erbjöds kommunens invånare. vände sig särskilt mot att famil-jeråd-givningen skulle omhänderhas av familjerättssekreterare (familjerättssocionomer) som även tjänstgjorde inom kommunens socialtjänst i övrigt. Härigenom kunde såväl kvaliteten på som förtroendet för verksamheten raseras. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande. yttrade sig i enlighet med ett av socialchefen upprättat tjänsteutlåtande med följande innehåll (åberopade bilagor här utelämnade). JO har begärt i yttrande med anledning av att JO erhållit en skrivelse från , med begäran "att JO granskar om det sätt på vilket Österå-kers kommun enligt beslut i socialnämnden avser erbjuda sina kom-munin-vånare familjerådgivning ryms inom de riktlinjer som finns för så-dan verk-samhet". protokoll § 100, , tjänsteutlåtande och ett skriftligt svar på frågor i öppet brev , (Bil. 2) har skickats till . kommuns socialkontor har alltid haft familjerådgivning inom sitt verksamhetsansvar. lades denna funktion på en särskilt inrättad familjerättssektion. förstärktes denna avdelning med ytterligare en familjerättssekreterare. Beman-ningen är två familjerättssekreterare och en familjerättsassistent. Familjerätten ger familjerådgivning, samarbetssamtal, råd och stöd och handlägger frågor rörande vårdnad, umgänge, faderskap, adoption, namnla-gen mm. Kommunerna blev skyldiga att erbjuda kommuninvånarna fa-miljerådgivning. I Socialtjänstlagens § 12 a framgår det att "familjerådgivning genom kom-munens försorg eller annars genom lämplig rådgivare kan erbjudas dem som begär det. Med familjerådgivning avses i denna lag en verksamhet som be-drivs av det allmänna eller yrkesmässigt av enskild och som består i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer". beslutade tillsammans med kommunerna att köpa familjerådgivning från familjerådgivningsbyrå . Erbjudandet att erhålla familjerådgivning genom familjerätten i kvarstod. Kommuninvånarna har även haft tillgång till familjeråd-givning via kyrkan. Familjerätten har ca 30 familjer i familjerådgivning . familjerådgivningsbyrå har avslutat 25 ärenden för och har 14 pågående ärenden. Väntetiden på fa-miljerådgivningsbyrå är (medelväntetid kalenderdagar). 3) Väntetiden på kommunens familjerättsenhet är högst . Kommuninvånarna har vid förfrågan i kontakt med uppgivit att familjerådgivningen skall vara lättillgänglig, alltså finnas i Åkers-berga samtalen ska vara gratis oroar sig inte för sekretessen de bryr sig inte om, om det är man eller kvinna som leder samtalen många vill ha kvällstider eller morgontider, för att slippa besvära arbets-givaren med ledighet har behov av omedelbar kontakt eller så kort väntetid som möjligt. Samtliga kommuner beslutade gemensamt att säga upp avtalet med familjerådgiv-ningsbyrå . Samtliga kommu-ner ordnar egna olika lösningar. Målsättningen är att öka tillgängligheten och servicen till kommuninvå-narna. fat-tade beslut 970526, § 100, Bedriva familjerådgivning i egen verksamhet från och med Familjerådgivningen läggs under familjerättssocionomernas ansvars-om-- råde och i en separat lokal utanför Separat upphandling skall erbjudas för enskilda som av något skäl inte kan acceptera kommu-nens olika erbjudanden planerar att förlägga familjeråd-givningen till och då med kvällstjänstgöring. Tanken är att utöka kvällstjänsten ytterligare så att åtmins-tone en samtalsomgång till per kväll skall inrymmas. Verksamheten kommer att bedrivas i en lokal utanför . Familjerättssocionomerna i har socionomutbildning samt genomgången grundutbildning i familjeterapi fördelat på följande moment *Introduktionskurs, *Fortsättnings-kurs, *Fördjupningskurs. Utbild-ningen baseras på system-, process- och kommunikationsteori och syftar till att ge färdighet att bedriva familjeterapeutiskt arbete i team under hand-ledning. Hand-ledning ges till familjerättssocionomerna och kommer att fortgå. Utbildning och fort-bildning planeras att genom-föras till-sammans med våra grannkommuner . gjorde en undersökning 1995 om hur kommunerna bedrev sin familjerådgivnings-verksamhet. av kommunerna bedrev verksam-heten själva. Denna siffra har ökat väsentligt men vi har inte de aktuella siff-rorna. kommer att bedriva verksamhet med högt sekre-tesskydd. Med den erfarenhet vi har från de ärenden där vi bedrivit famil- jeråd-givning så har hitintills inga klagomål framförts om att de olika rol-lerna skulle ihopblandas. Personer som inte kan acceptera kommunens olika erbjudanden kommer att kunna erbjudas alternativ i våra grann-kom-muner. Med anledning av ovanstående tillgodoses kraven i Socialtjänstlagens § 12 a. bemötte socialnämndens yttrande. Han påtalade härvid bl.a. att kommunen "inte ens försökt förklara hur de två familjerättssocionomerna skall kunna förtränga vad som sagts och skett i den ena lokalen medan man går till den andra". Härefter inhämtades yttrande från . I remissvar anförde följande. Enligt 12 a § andra stycket socialtjänstlagen (1980:620) skall kommunen sörja för att familjeråd-givning genom kommunens försorg eller annars genom lämplig rådgivare kan erbjudas dem som begär det. Med familjeråd-givning avses enligt 12 a § tredje stycket socialtjänstlagen en verksamhet som bedrivs av det allmänna eller yrkesmässigt av enskild och som består i samtal med syfte att bearbeta samlevnadskonflikter i parförhållanden och familjer. Be-stämmelserna har fått sin utform-ning genom SFS 1994:10 (prop. 1993/94:4, bet. 1993/94:SoU10) respektive SFS 1996:140 (prop. 1995/96:117, bet. 1995/96:SoU12). lagändring innebar att kommu-nerna från och med årsskiftet 1994/95 tog över ansvaret för familjerådgiv-ningsverksamheten. hade sådan verksamhet till största delen bedri-vits i landstingens regi. Enligt 7 kap. 4 § första stycket sekretesslagen (1980:100) gäller inom soci-al-tjänsten som huvudre-gel sekretess för uppgift om enskilds personliga för-hål-landen, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. Bestämmelsen föreskriver ett om-vänt skaderekvisit, vilket innebär en presumtion för sekretess. Sekretess inom familjerådgivning regleras i 7 kap. 4 § andra stycket sek-retessla-gen. Inom sådan verksamhet gäller en i princip absolut sekretess för uppgift som enskild har lämnat i förtroende eller som har inhäm-tats i sam-band med rådgivningen. Något utlämnande av uppgifter efter en menbe-dömning kan således inte ske. Sistnämnda sekretessbestämmelse är tillämp-lig även i fråga om samarbetssamtal enligt 12 a § första stycket social-tjänstlagen, om samtalet har karaktär av familjerådgivning (jfr prop. 1981/82:168 s. 49, prop. 1995/96:117 s. 9 och prop. 1997/98:7 s. 96 f.). Tystnadsplikt i en-skild famil-jerådgivning regleras i 71 b § social-tjänstlagen. Uppgifter för vilka sekretess gäller får inte röjas för en enskild i andra fall än som anges i sekre-tesslagen eller i en lag eller förordning till vilken sek-retess-lagen hänvisar (1 kap. 2 § sekretessla-gen). Gäller sekretess för uppgift som förekommer hos en viss myndighet, får uppgiften inte heller röjas för annan myndighet i andra fall än som anges i sekretesslagen eller i en lag el-ler för-ordning till vilken sekretesslagen hänvisar (1 kap. 3 § första stycket sekre-tesslagen). Det sagda gäller även i förhållandet mellan olika verksam-hetsgre-nar inom samma myndighet om verksamhetsgrenarna är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra (1 kap. 3 § andra stycket sek-retessla-gen). Gäller sekretess, får uppgiften inte heller i övrigt utnyttjas utanför den verksamhet i vilken sekre-tess gäller för uppgiften (1 kap. 4 § sekretesslagen). Enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen gäller som huvudregel sekretess till skydd för enskild inte i för-hållande till den enskilde själv och kan i övrigt helt eller delvis efterges av honom. Kommunallagen (1991:900) ger kommunerna frihet att organisera de kom-munala nämndernas verksamhet utifrån lokala förutsättningar och efter andra grunder än den verksamhetsindelning som sekretesslagen bygger på. Detta gäller givetvis även beträffande familjerådgivningsverksam-het. En förutsättning för att familjerådgivningen skall kunna fylla sin funktion är emellertid att de en-skilda som vänder sig dit skall kunna vara förvissade om att de ofta mycket känsliga uppgifter som lämnas vid rådgivningen inte förs vidare till andra. För att trygga detta syfte har familjerådgiv-ningen omgär-dats av särskilt stränga sekretessregler. Sekretessen är inte begränsad till den en-skildes personliga förhållanden. Redan den uppgiften att någon vänt sig till familjerådgivningen omfattas av sekretessen. Sekretess gäller som regel inte inom en myndighet. Detta innebär dock inte att personal inom t.ex. har en generell rätt att lämna sekretess-belagda uppgifter till varandra (jfr m.fl., Sekretesslagen, 3 uppl. 1992, s. 84). Från huvudregeln att sekretess inte råder inom en myn-dighet görs - som framgått ovan - undantag när det gäller lämnande av uppgifter mellan en myn-dighets verksamhetsgrenar när dessa är att anse som självständiga i för-hållande till varandra. Mel-lan sådana verksamhetsgrenar gäller sekretess. Frågan om sekretess inom en socialförvaltning behandlades i prop. 1981/82:186 om ändring i sekretesslagen (1980:100), m.m. I propositionen uttalades att det endast mera sällan inom förvalt-ningen under en social-nämnd eller inom en förvaltning som är gemensam för flera nämnder lär fö-rekomma en organisatorisk uppdelning på olika verksamhetsgrenar med skilda slag av verksam-heter (a. prop. s. 47). Frågan har dessutom behandlats i ett flertal JO-avgöranden. Här kan nämnas bl.a. JO 1985/86 s. 320 och JO 1995/96 s. 431. Även JO:s beslut (dnr 3280-1993) är av intresse i detta sammanhang. Familjerådgivning torde ha betraktats som en självständig verk-samhetsgren i de fall verksamheten inte varit organiserad som en självstän-dig myndighet. I den proposition (prop. 1993/94:4) som föregick över-föran-det av ansvaret för familjerådgivningsverksamheten till kom-munerna fram-hölls (s. 1 och 6) att familjerådgivningsverksamhet även i fort-sätt-ningen skall vara en självständig verksamhetsgren och inte inordnas i den övriga verksamhet som bedrivs inom . Vidare anfördes (s. 7) i fråga om vikten av att hålla isär rollen som familjerådgivare med andra uppgifter bl.a. följande: Det behov att värna om familjerådgivningens integritet och förtro-ende som många remissinstanser uttryckt gör dock enligt min me-ning att försiktighet måste iakttas så att roller inte hopblandas på ett felaktigt sätt. Det är exempelvis inte tillfredsställande om social-sekreterare som är verksamma inom den vanliga som delsyssla också påtar sig familje-råd-givaruppgifter. Risken för att de under rådgiv-ningssamtalen får kännedom om uppgifter som kan påverka deras handlande som social-sekreterare kan inte uteslutas. Detta skulle kunna skada förtroendet för familjerådgivningen. I propositionen anfördes vidare (s. 7): En förutsättning för att familjerådgivningen skall kunna fylla sin funktion är att de enskilda som vänder sig dit skall kunna känna full-ständig trygghet att de ofta känsliga personliga uppgifter som lämnas inte sprids vidare vare sig till närstående enskilda personer eller till andra myndigheter eller avdelningar inom samma myndig-het. Fa-miljerådgivningen är därför omgärdad av särskilt stränga sekretess-regler som innebär en i princip fullständig tystnadsplikt i fråga om uppgifter som erhållits i förtroende. Vid behandlingen i anslöt sig utskottet till regeringens bedömning i dessa frågor (bet. 1993/94:SoU10 s. 8). Även utskottet framhöll därvid att familjerådgivningen bör vara självständig i förhållande till den övriga verk-samhet som bedrivs inom även om kommunerna är fria att praktiskt ordna verksamheten utifrån lokala förutsättningar. Frågan om familjerådgivningssekretess diskuterades också i propositionen Vårdnad, boende och umgänge (prop. 1997/98:7). Där sägs (s. 94) bl.a. föl-jande: Inom den kommunala familjerådgivningen gäller sekretess för upp-gifter som en enskild har lämnat i förtroende eller som har in-hämtats i samband med rådgivningen (familjerådgivningssekretess). Sekre-tessen är i dessa fall absolut. Uppgifterna är alltså hemliga oavsett om det skulle vara till men eller inte för den enskilde om de kom ut. Be-stämmelserna innebär i praktiken för familjeråd-givarens del att han eller hon inte kan delta i vårdnads- eller umgänges-rättsutredning i samma ärende, såvida inte den enskilde efterger sekretessen (14 kap. 4 § sekretesslagen). I meddelandeblad nr 17/1994, bilaga 1 (här utelämnad), som sändes ut till landets socialnämnder i samband med lagänd-ringar, tas bl.a. frågorna om familjerådgivningens självständighet och sek-retess upp. innehåller en redogörelse för de legala förut-sättningarna för verksam-heten varvid nödvändigheten av att särskilja verk-samheten från annan verk-samhet betonas. Som ovan anförts åtnjuter uppgifter som kommer fram vid s.k. samarbets-sam-tal enligt 12 a § första stycket socialtjänstlagen familjerådgiv-nings-sekretess om samtalen bedrivs i sådana mera organise-rade former att de har ka-rak-tären av familjerådgivning. Ovan anförda synpunkter kan därför i huvud-sak också anläggas på sådan samtalsverksamhet. I allmänna råd (1985:2) "Vårdnad och umgänge. Samar-bets-samtal och vårdnads-utredningar." diskuteras frågan om samarbets-samtal och sekretess (s. 77 f.). Där betonas vikten av att i de fall samarbets-samtal bedrivs under familjerådgivningssekretess de tjänstemän som leder samtalen inte har någon annan kontakt med familjen. Vidare sägs att uppgifter som erhållits vid samarbetssamtal inte kan användas i en kommande vårdnadsut-redning om inte båda föräldrarna ger sitt medgivande till det. Frågan huruvida den som lett samarbetssamtal bör anförtros uppgiften att utföra en vårdnadsutred-ning har dessutom i några fall varit föremål för JO:s prövning. I JO 1985/86 s. 273 konstaterade JO efter att ha redovisat innehål-let i 7 kap. 4 § sekretesslagen att dessa bestämmelser innebär för "familjeråd-giva-rens" del att han eller hon är förhindrad att delta i både sam-ar-betssamtal och utred-ning i samma ärende, såvida inte den enskilde efter-ger sekretessen. Frågan om sekretess vid samarbetssamtal behandlas också bl.a. i ett beslut av JO (dnr 3280-1993), samt i prop. 1981/82:168, be-tänkandet Vårdnad, boende och umgänge (SOU 1995:79) s. 129 ff. och prop. 1997/98:7. Ett uttalande från sistnämnda proposition har åter-givits ovan. Av utredningen i ärendet framgår att i beslutat att från och med årsskiftet 1997/98 bedriva familjerådgivning i egen regi och att rådgivningen skall handhas av två familjerättssekreterare som på deltid skall sköta denna syssla. Under övrig arbetstid skall fa-miljerättssek-rete-rarna syssla med andra uppgifter inom familjerättssektionen såsom vårdnads- och umgängesrättsutredningar. För att hålla isär de olika verk-sam-heterna skall familjerådgivning en-ligt nämnden bedrivas i en särskild lokal, belägen utanför . Om det skulle bli aktuellt med en vårdnads- eller um-gängesrättsutredning i ett ärende, skall parterna enligt nämnden själva få av-göra om de vill behålla samma handläggare även i ut-redningen eller om de vill byta handläg-gare. Familjer som inte kan acceptera systemet kommer enligt nämnden att erbjudas alternativ via en grannkom-mun. I dessa fall kan även en separat upphandling bli aktuell. Utformningen av familjerådgivningsverksamheten i byg-ger således på att tjänstemännen på familjerättssektionen kommer att syssla såväl med rådgivning som med utred-ning. Som framgått ovan medför detta betydande sekretessrättsliga problem. Ordningen kan också ifrågasät-tas från mer allmänna utgångspunkter. Av ovan redovisade förarbetsuttalanden kan den slutsatsen dras att kommu-nal famil-jerådgivnings-verksamhet till följd av sin speciella verksam-hetsform alltid måste anses utgöra en i sekretessla-gens mening självständig verksam-hetsgren i förhållande till övrig verksamhet inom i de fall då verksamhe-terna är organiserade under samma nämnd (jfr Norström-Sverne, Sekretess i , 3 uppl. 1995, s. 191). Härav följer att sekretess gäller mellan familjerådgivnings-verksamhet och t.ex. verksamhet med vård-nads- och um-gängesrättsutredningar. Uppgifter som erhållits i familjeråd-givningsverksam-het får således inte heller utnyttjas utanför denna verksam-het. Sekretess gäller inte inom en verksamhetsgren. Som framgått ovan innebär dock inte detta att tjänstemännen inom verksamheten fritt med varandra kan diskutera enskilda ärenden. Med hänsyn till familjerådgivningssekretessens karaktär av förtroendesekretess, är dessutom utrymmet för sådan kommuni-kation mellan tjänstemän inom rådgivningsverksamheten ytterst begränsad (jfr prop. 1979/80:2, Del A, s. 185 och Norström-Sverne, s. 191). Sekretessregleringen på familjerådgivningens område innebär i prakti-ken för familjerådgivarens del att han eller hon inte kan delta i en vårdnads- eller um-gängesrättsutredning beträffande samma parter, såvida inte den en-skilde efter-ger sekretessen (jfr prop. 1997/98:7 s. 94). Som anfördes i prop. 1993/94:4 och bet. 1993/94:SoU10 är det överhuvud taget inte tillfredsstäl-lande om social-sekreterare verksamma inom som deltids-syssla också på-tar sig familjerådgivarupp-gifter. Som skäl för detta ställ-ningstagande hänvisas i angiven proposition till risken för att social-sekrete-raren under råd-givnings-samtalen får kännedom om uppgifter som kan på-verka deras hand-lande som socialsekreterare. , som delar denna uppfattning, vill i detta sam-manhang även framhålla följande. Redan den omständigheten att en en-skild har kontaktat familjerådgiv-ningen om-fattas av sekretess. I vart fall i mind-re kommuner torde det vara förenat med stora svå-righeter att bibehålla sekretessen för denna uppgift, om förvalt-ningen måste ha ett system för att fördela vårdnadsutredningar och andra ärenden på ett sådant sätt att handläg-gare som deltagit i familjerådgivning inte tilldelas andra ärenden där samma parter förekommer. Enligt Socialsty-relsens uppfattning bör det således - gi-vet-vis med undantag för lagstadgad uppgiftsskyldighet - i princip råda vatten-täta skott mellan familjerådgivning och utredning (jfr JO 1985/86 s. 273).