frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Enligt 22 § andra stycket lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård skall rätten beträffande en person som genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning enligt 31 kap. 3 § , om det inte är uppenbart obehövligt, bereda åklagaren i det mål där beslutet om rättspsykiatrisk vård meddelades eller, när det finns särskilda skäl, annan åklagare tillfälle att yttra sig innan beslut meddelas av rätten om tillstånd att vistas utanför vårdinrättningens område. Detsamma gäller i mål om överlämnande åt chefsöverläkaren att besluta om sådant tillstånd, om medgivande för chefsöverläkaren att ge tillstånd till vistelse utanför vårdavdelningen men inom sjukvårdsinrättningens område eller om upphörande av vården. Av förarbetena till lagen om rättspsykiatrisk vård framgår bl.a. att Lagrådet framhöll vikten av att åklagaren vid yttranden beaktar de risker som ett tillstånd för en patient att vistas utanför sjukvårdsinrättningens område eller upphörande av vården kan innebära för en målsägande. Enligt Lagrådet bör målsäganden få sina synpunkter framförda till länsrätten genom åklagaren eller till högre instans om åklagaren överklagar länsrättens beslut (prop. 1990/91:58 s. 417). Föredragande statsrådet anslöt sig till Lagrådets syn-pun-k-ter i denna del (a. prop. s. 322). meddelade Riksåklagaren föreskrifter och allmänna råd om handläggningen av ärenden enligt 20 och 22 §§ lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (RÅC I:119, RÅFS 1992:01). Där sägs bl.a. följande i avsnitt 2.1. Åklagaren skall i sitt yttrande särskilt beakta de risker som permission eller utskrivning kan medföra för målsäganden i de brottmål där beslutet om särskild utskrivningsprövning meddelades. Det är meningen att målsäganden skall kunna få sina synpunkter framförda till rätten genom åklagarens försorg. Det är därför viktigt att åklagaren tar kontakt med målsäganden och redovisar dennes synpunkter i frågor som direkt berör denne. - - - Mål-s-äganden kan eventuellt även lämna information om trakasserier och annat som inte föranlett någon polisanmälan men som bör komma till rättens kännedom. Utredningen i ärendet visar att åklagare avgett yttranden till läns-rätten utan att I. A. kontaktats vid något av dessa tillfällen. Åklagarmyndig-heten har anfört att kontakt med målsäganden inte tas regelmässigt utan att den enskilde åklagaren från fall till fall avgör om kontakt skall tas. De nämnda förarbetsuttalandena ger inte utrymme för någon annan tolk-ning än att huvudregeln är att åklagaren skall ta kontakt med målsäg-anden innan yttrande till länsrätten avges. Utan en sådan kontakt kan åklagaren inte avgöra om målsäganden kan tillföra ärendet något av be-tydelse för länsrättens prövning. Åklagarnas underlåtenhet att kontakta I. A. står därför enligt min uppfattning inte i överensstämmelse med gällande rätt. har i ärendet anfört att åklagarna ofta har till sitt förfogande för att yttra sig och att det snarare är regel än undantag att det inte är den åklagare som handlagt målet vid domstolen som har att avge yttrande i ärendet. Det är uppenbart att dessa förhållanden ger upphov till svårigheter för åklagarna. Det är därför angeläget att man inom åklagarväsendet tillskapar rutiner för handläggningen av yttrandefrågorna som innebär att målsäg-an-dens intressen kan tillvaratas på ett tillfredsställande sätt. Enligt min mening bör åklagaren redan i samband med den brottmåls-förhandling där fråga om rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivnings-prövning aktualiseras vidta vissa förberedande åtgärder (jfr RÅC 1:122 avsnitt 4.2.5). Åklagaren bör sålunda informera målsäganden om vilka bestämmelser som gäller på området, höra efter om målsäganden önskar bli kontaktad innan yttranden till länsrätten avges samt, om så är fallet, ta reda på var målsäganden snabbt kan nås. Åklagaren bör också understryka vikten av att målsäganden kontaktar åklagaren i ärendet om ändrade förhållanden inträder eller om målsäganden har andra upplysningar att lämna som kan vara av betydelse för ett yttrande. Om målsäganden förklarar att kontakt inte önskas i ärendet bör detta givetvis respekteras. Uppgifter av nämnt slag bör dokumenteras i akten. I de fall där åklagaren inte lyckas få kontakt med målsäganden inom den av domstolen förelagda tiden bör åklagaren begära anstånd med den del av yttrandet som gäller målsägandens intressen och därigenom överlämna åt domstolen att avgöra i vad mån information från målsäganden är erforderlig för domstolens ställningstagande. Inte ens när åklagaren avser att avstyrka en ansökan bör kontakt med målsäganden underlåtas. Målsäganden kan självfallet även i ett sådant fall ha uppgifter att lämna som kan vara av betydelse vid länsrättens prövning. Endast när det framstår som uppenbart att en ansökan kommer att lämnas utan bifall bör kontakt med målsäganden kunna underlåtas. Mina iakttagelser i ärendet är av den arten att jag finner anledning att fästa Riksåklagarens uppmärksamhet vid förhållandena genom att överlämna ett exemplar av detta beslut. Kritik mot en polismyndighet för att förhörsledare i samband med förundersökning mot två 15-åringar åsidosatt regler av grundläggande betydelse för underårigas rättssäkerhet (Dnr 1508-1997) I en anmälan kritiserade . i (Norr-orts polismästardistrikt, närpolisområde ) med anledning av handläggningen av ett ärende om försök till stöld m.m. med två 15-åriga pojkar som misstänkta. Hon anförde bl.a. att hon som vårdnadshavare inte hade blivit informerad om att hennes son förhördes på polisstationen och i skolan, att hon inte hade beretts tillfälle att närvara vid förhören samt att polisen mot hennes vilja hade tagit med hennes son till skolan i en polisbil. Hon ifrågasatte vidare det förhållandet att polisutredningen hade tagit mer än . akt i ärende K 6252-97 m.fl. granskades. Av handlingarna framgick bl.a. följande. och . greps natten av en polispatrull som misstänkta för att ha krossat ett glasfönster till en skivbutik. Förhör hölls med pojkarna respektive 04.15 av två polis-assistenter utan att något förhörsvittne var närvarande. Enligt uppgift på personbladen anmäldes gripandet till åklagaren . därpå, , frigav åklagaren pojkarna. På personbladen har kammaråklagaren angetts som förundersökningsledare. Efter frigivandet fick skjuts hem av en annan polispatrull. De två polismän som ingick i patrullen blev inbjudna att komma in och samtala med mor . Under samtalet framkom att tillsammans med . tidigare hade brutit upp källarförråd i området. och hjälptes åt att plocka fram en del stöldgods som fanns i bostaden. förhördes i moderns närvaro i hemmet om källarinbrotten. Polismännen tog sedan med till en fastighet där han visade hur han och . hade brutit upp porten och en del förråd. Därpå åkte polismännen och till Valstaskolan för att prata med . och pojkarnas kurator. berättade då att de hade gjort inbrott i ytterligare två fastigheter. förhördes utan förhörsvittne i skolan. Därefter tog polismännen med sig pojkarna för att de skulle visa var och hur inbrotten hade ägt rum. Ärendet remitterades till polismyndigheten för utredning och yttrande över förfarandet dels att förhöra i hemmet och . i skolan , dels att "valla" pojkarna till olika förråd. I remissen hänvisades till bestämmelserna i 5 och 7 §§ lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. i (biträdande länspolismästaren ) kom in med ett yttrande. Till detta hade fogats bl.a. upplysningar lämnade av tf. polismästaren . En förundersökning mot den som inte har fyllt skall alltid ledas av åklagaren, om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Med hänsyn till gärningsmännens ålder och brottens svårhetsgrad skulle rätteligen en åklagare ha lett förundersökningen och underrättats före förhören och "vallningen" av pojkarna. I övrigt får polismyndigheten såsom eget yttrande åberopa närslutna yttrande av tf polismästaren . hörde en person från sin lägenhet glaskross och såg två ynglingar befinna sig utanför en skivbutik, från vilken de raskt avlägsnade sig. Han larmade polisen och följde efter ynglingarna, som greps av en polispatrull vid en närbelägen busshållplats. Enligt arrestantblad insattes pojkarna i arrest , och . . Båda frigavs enligt åklagarbeslut . Förhör hölls av polisassistent med och av polisassistent med . . Av båda förhören framgår att förhörsvittne ej varit närvarande. Av 5 § LUL framgår att, om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för brott, vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran skall underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det. Enligt 7 § LUL skall vidare, vid förhör med den som inte har fyllt och som är misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, företrädare för närvara om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen. I förhör hos CU har båda förhörsledarna sagt sig känna till dessa be-stäm-melser, men att någon kontakt ej tagits med vårdnadshavarna. Beträffande närvaro har de uppgivit att de ej känt till någon social jourverksamhet. Även vakthavande befälet, polisinspektör , har i förhör uppgivit sig ha känt till ifrågavarande regler. Han minns dock inte i detta fall om han givit speciella order om att underrätta vårdnadshavarna före förhören. Vad gäller närvaro av företrädare för har han upp-givit att social jour endast förekommer eftermiddag till . Uppenbarligen har brister förelegat i kommunikationshänseende mellan förhörsledarna och . Den senare borde dock i egenskap av för-under-sökningsledare ha givit utredningsdirektiv till förhörsledarna att kontakta vårdnadshavarna före förhören eller åtminstone ha förhört sig om så skett. I brist på social jour har det ej varit möjligt för företrädare för att närvara. Efter det att pojkarna frigivits, kördes hem av polispatrullen och . . avhämtades enligt notering på arrestantbladet, av modern . Förhöret med i hemmet I CU-förhör med berättar denne att, sedan hade hemtransporterats, hans mamma mötte upp i hemmet och att polismännen berättade för henne vad som hänt och att de därvid blev inbjudna av mamman att sitta ner i köket och samtala. Under samtalets gång uppgav mamman att hon hade hittat saker som hon inte tyckte hörde hemma hos dem. Hon hämtade en plastpåse, innehållande bl a en yxa, en fjärrkontroll och lite godis. berättade då att han och hans kumpan hade varit ute och brutit i källarförråd i området. Av förhöret med framgår även att mamman ville att detta skulle upp så snabbt som möjligt. uppger i CU-förhör att samtalet övergick till förhör, eftersom satt där och erkände brotten. Av remisshandlingarna framgår att hållit förhör med i dennes bostad . Som förhörsvittne har hans moder antecknats. Enligt 5 § förundersökningskungörelsen skall förhör, såvida icke däri-genom förundersökningens behöriga gång motverkas eller polisens eller åklagarens arbete avsevärt försvåras, hållas på tid och plats, som antagas medföra minsta olägenhet för den som skall höras. Förhör skall ock i övrigt anordnas så, att onödig tidsspillan för den hörde undvikes. Norrortspolisen kan, mot bakgrund av vad nu anförts, inte finna annat än att det varit lämpligt att förhöra i hemmet i moderns närvaro. Frågan om närvaro av företrädare för , som för förhöret torde ha varit möjligt, synes överhuvudtaget ej ha aktualiserats. vid förhöret inte lyckats redogöra för var de aktuella källarförråden var belägna, föreslog han själv - såvitt framgår av förhören med såväl som - att han skulle visa var förråden fanns och att modern samtyckte till hans förslag. Detta framgår även av moderns JO-anmälan. Förhöret med . i skolan kunde på platsen fortfarande inte riktigt peka ut alla adresser och förråd samt vem av pojkarna som brutit på vilka förråd. Han uppgav att hans kamrat visste bättre besked härom. vill minnas att sade att . var i skolan, varför samtliga tre begav sig dit och sammanträffade med . och en kurator i en barackliknande byggnad utanför skolan. Kuratorn uppgav att hon visste varför polismännen var där, därför att hon hade talat med mamman och att kuratorn visste vad det handlade om. I skolan höll förhör med . . Av förhöret framgår att förhörsvittne ej varit närvarande. Kuratorn hade varit med i inledningsskedet men måste sedan avvika för ett möte. Enligt hade han talat med . om föräldrarna och om någon fanns hemma. Modern var hemma och pappan var sjuk. Någon underrättelse till föräldrarna skedde inte. Norrortspolisen menar att de av anförda omständigheterna inte utgjort skäl att underlåta att kontakta Någon kontakt med företrädare för har heller inte tagits. Polismännen var vid transporten till skolan uniformerade och färden företogs i en "målad" polisbil. Enligt 23 kap 4 § bör förundersökning så bedrivas, att ej någon onödigt utsättes för misstanke eller får vidkännas olägenhet. Som tidigare anförts anges dessutom i 5 § förundersökningskungörelsen att ett förhör skall hållas på tid och plats som antas medföra minsta olägenhet för den som skall höras. Ur JO-beslut 202-1995 citeras: "Endast i undantagsfall bör hämtning utföras av uniformerad polis eller på något ställe där uppmärksamhet kan väckas. Att varken hämtning eller förhör sker i skolan annat än när mycket speciella skäl föreligger sägs vara av särskild vikt." Norrortspolisen delar denna uppfattning och anser inte att sådana skäl förelegat i detta fall. "Vallningen" av och . till olika förråd Enligt CU-förhöret med kunde . vid förhöret i skolan inte definiera vilka förråd som varit föremål för pojkarnas aktivitet och att pojkarna ville klara ut var det var någonstans, varför polismännen och pojkarna åkte och tittade på vad det var för förråd och dokumenterade det. Därefter skjutsades först hem och sedan . och deras mödrar informerades om vad som förevarit. Såvitt framgår av utredningsmaterialet har vallningen av såväl som . skett på pojkarnas eget initiativ, eftersom de ville klara ut saken så snabbt som möjligt. Det var således inte fråga om någon tvångs-åtgärd från polisens sida. Beträffande vallningen av hade modern, som tidigare nämnts, samtyckt. Enligt har hon självklart fått följa med vid vallningen om hon så hade önskat. I detta skede torde emellertid varken polismännen eller modern vetat att vallningen skulle komma att ske i två steg. I frågan om det diskuterats om att köra till skolan efter vallningen framkommer motstridiga uppgifter från polismännen och modern. Oavsett hur det förhåller sig i detta avseende, borde modern lämpligen ha informerats om vidare tilltänkta åtgärder sedan den första vallningen slutförts. Moderns påstående att förhörts i skolan tillbakavisas av polismännen. Såvitt gäller . har dennes vårdnadshavare varken informerats om förhöret i skolan eller vallningen förrän han avlämnades i hemmet. Vid vallningen av pojkarna lämnade dessa uppgifter som dokumenterades och tillfördes utredningsmaterialet. Därför borde företrädare för ha beretts tillfälle att närvara även vid vallningen. Av handlingarna framgår att berörda polismän uppgivit sig ha känt till innehållet i 5 och 7 §§ LUL, men det har trots detta brustit i tillämpningen av dessa regler. Norrortspolisen avser att på lämpligt sätt informera polis-personalen om vikten av att tillämpa gällande bestämmelser i vad gäller underrättelse till och närvaro av vårdnadshavare och företrädare för social-tjänsten. Slutligen kan noteras att såväl vårdnadshavare som företrädare för social-tjänsten antecknats som närvarande vid förhör med både och . bereddes tillfälle att yttra sig över remissvaren men hördes inte av. I ett beslut anförde chefsJO följande. Enligt 3 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) skall en förundersökning mot den som inte fyllt alltid ledas av åklagaren, om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för brott, skall vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det (5 § LUL). Som exempel på situationer där underrättelse och kallelse får underlåtas på grund av att det finns särskilda skäl nämns i förarbetena att det uppenbarligen rör sig om en förseelse av mycket bagatellartat slag eller att det kan antas att det skulle vara till större skada än nytta för den unge om vårdnadshavaren underrättas. Som ett annat exempel anges att förhör med den unge av utredningsskäl måste hållas men hans vård-nads-havare inte kan nås. Att notera är vidare att vårdnadshavaren inte behöver och inte heller har någon ovillkorlig rätt att vara närvarande i förhörsrummet när den unge hörs (prop. 1994/95:12 s. 97). Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa, skall socialnämnden genast underrättas (6 § LUL). Vid förhör med den som inte har fyllt och som är misstänkt för brott på vilket fängelse kan följa skall företrädare för närvara om det är möjligt och det kan ske utan men för utredningen (7 § LUL). medverkan är avsedd att utgöra ett stöd för den unge som det har ansetts vara av vikt att socialnämnden får information om brottet och omständigheterna kring detta. Vidare har det ansetts vara ett sätt att på ett tidigt stadium etablera kontakt med den unge och hans föräldrar (a. prop. s. 67 och 98). I förarbetena till 7 § LUL diskuterades bl.a. om paragrafens tillämp-ningsområde skulle begränsas på så sätt att den endast skulle avse fall av misstanke om brott med fängelse mer än i straffskalan. Slutsatsen blev emellertid att skälen för att införa regeln hade bärkraft också i fråga om mindre allvarliga brott med undantag för de brott som har enbart böter i straffskalan. Beträffande sådana bötesbrott ansågs insatser från socialnämndens sida normalt inte vara påkallade (a. prop. s. 67). Allmänna regler om genomförandet av förhör finns i förundersök-nings-kungörelsen (1947:948). Ett förhör skall, såvida inte därigenom för-under-sökningens behöriga gång motverkas eller polisens eller åklagarens arbete avsevärt försvåras, hållas på tid och plats som kan antas medföra minsta olägenhet för den som skall höras. Förhör skall också i övrigt anordnas så att onödig tidsspillan för den hörde undviks (5 § första stycket). Som påpekat skulle förundersökningen ledas av åklagare. Av handlingarna framgår också att en åklagare underrättades om stöldförsöket och gripandet av pojkarna, att det var denne som beslutade att pojkarna skulle friges och att ärendet var inlottat på åklagare. Det var således åklagaren som skulle ge direktiv om hur utredningen fortsättningsvis skulle genomföras. Det ankom därför på och att kontakta åklagaren innan de vidtog några ytterligare utredningsåtgärder. Förhören med pojkarna på polisstationen Jag kan konstatera att båda pojkarna i anslutning till att de gripits hördes utan att vare sig deras vårdnadshavare eller företrädare för var underrättade. Det framgår vidare att det inte heller senare under ordinarie arbetstid togs någon kontakt med i saken. Förhörsledarna och , vilken senare i praktiken utövade förundersökningsledarskapet, har uppgett att det mellan den 8 och inte fanns någon jourhavande personal inom . Av den uppgift som undersökningsledare som hade påtagit sig följde emellertid att det ålåg honom att se till att underrättades så fort det fanns möjlighet till det. Det har vidare inte framkommit något godtagbart skäl till underlåtenheten att kontakta vårdnadshavarna före förhören. Också här vilar ansvaret på . Förhöret med i hemmet Av utredningen framgår att de två polismän som hade kört hem blev inbjudna in i bostaden av dennes mor. Vid det samtal som följde framkom att pojkarna hade begått ytterligare brott. Till följd härav kom samtalet att övergå i ett förhör med . Jag delar polismyndighetens uppfattning att det under rådande förhållanden i och för sig var lämpligt att förhöra i hemmet. Som jag redan har nämnt ankom det emellertid på åklagaren att ge direktiv om den fortsatta utredningen. Polismännen borde därför före förhöret ha underrättat åklagaren om händelseutvecklingen. Såvitt gäller genomförandet av förhöret kan jag konstatera att mor var närvarande som förhörsvittne och att regeln i 5 § LUL därmed får anses ha blivit beaktad. Däremot tog polismännen inte någon kontakt med för att i enlighet med vad som föreskrivs i 7 § LUL bereda en företrädare för denna tillfälle att närvara vid förhöret, trots att det vid den aktuella tidpunkten inte mötte några svårigheter att ta en sådan kontakt. "Vallningen" av pojkarna till olika förråd Av utredningen framgår att efter förhöret i bostaden frivilligt och med sin mors samtycke följde med polismännen för att visa i vilka fastigheter och förråd han och hans kamrat hade gjort inbrott. följde båda pojkarna på eget initiativ med polismännen till ytterligare fastigheter i samma syfte. Som jag redan har nämnt har det ankommit på åklagaren att ta ställning till om dessa utredningsåtgärder skulle vidtas. Som polismyndigheten har framhållit har förfarandet emellertid inte innefattat några tvångsåtgärder. "Vallningarna" har däremot utgjort förhör i mening. Jag delar polismyndighetens uppfattning att mor borde ha informerats om vilka åtgärder som kunde komma att vidtas efter den första vallningen. Vidare borde företrädare för ha beretts tillfälle att närvara vid båda vallningarna och föräldrar ha kallats till den senare av dessa. Förhöret med . i skolan m.m. I likhet med polismyndigheten finner jag att det saknades skäl för polismännen att åka till skolan uniformerade och i polismålad bil för att där hålla förhör med . Förfarandet stod i strid med hänsynsprincipen såsom denna framgår av 23 kap. 4 § och 5 § förundersöknings-kungörelsen. Det kan vidare noteras att man från polisens sida ännu när . hördes i skolan inte hade tagit någon kontakt med vare sig åklagaren, eller vårdnadshavare. Den omständig-he-ten att kuratorn inledningsvis var närvarande kan inte ersätta närvaro. Som redan framgått delar jag polismyndighetens uppfattning att polis-männen borde ha informerat mor om att de avsåg att köra till skolan. Vad gäller uppgiften att polismännen hade lovat att inte ta med till skolan och att också förhördes där går uppfatt-ningarna isär. Jag anser inte att ytterligare utredningsåtgärder kan bringa klar-het i vad som förevarit i dessa hänseenden. Det kan sammanfattningsvis konstateras att regler av grundläggande betydelse för de underårigas rättssäkerhet har åsidosatts vid den aktuella brottsutredningen. Det finns anledning att se allvarligt på det inträffande. Jag finner emellertid inte skäl att gå vidare i saken. Jag noterar däremot med tillfredsställelse att polismyndigheten avser att informera polispersonalen om de aktuella bestämmelserna i och om hur de skall tillämpas. Beslut om rättsmedicinsk obduktion kan fattas utan att för-undersökning har inletts; uttalanden om möjligheten att in-hämta yttrande från en myndighet under en s.k. förutredning, dvs. utan att förundersökning har inletts (Dnr 2039-1997) I en anmälan till JO ifrågasatte två personer handläggningen av en polisanmälan mot som de hade gjort med anledning av en kvinnlig anhörigs död. De riktade bl.a. kritik mot att det inte gjordes en rättsmedicinsk undersökning av den avlidna och att ingen befattningshavare vid polismyndigheten eller åklagarmyndigheten hade kontaktat obduktionsavdelningen på för att informera om att en sådan undersökning kunde bli aktuell för att därigenom förhindra att den avlidna balsamerades. Kammaråklagaren beslutade att inte inleda förundersökning med anledning av anmälarnas polisanmälan. Av handlingarna i i akt framgick bl.a. följande. I sin polisanmälan hävdade anmälarna att den anhörigas död hade orsakats av bristfällig hygien och bristande omvårdnad samt att döden direkt hade orsakats av den gynekolog som genomförde ett visst kirurgiskt ingrepp.