frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Familjen har haft kontakt med i med anledning av sonen behov då PBU aktualiserade behov av avlastning i form av stödfamilj eller familjehemsplacering alternativt insti-tution. erhöll hjälp i form av stödfamilj och senare place-ring på på där han började skolgång . Han blev utskriven på skolans och vårdnadshava-rens begäran. I samma skede lämnade BUP-kliniken beskedet till fa-miljen och att U.F. har svår hyperaktivitetssyndrom s.k. ADHD-diagnos. I samarbete med familjen söktes lämpligt skol- och boen-dealternativ för U.F. Ett flertal besök på olika institutioner gjordes. Länssty-relsens handläggare inhämtade information om handlägg-ningen genom socialförvaltningens handläggare och hade inte ytterligare att invända i frågan. I avvaktan på att lämpligt placeringsalternativ avseende skola och boende hittades för U.F., erbjöds familjen och U.F. olika former av stöd såsom per-sonlig assistent och stödfamiljsboende men som visade sig vara otillräckligt. blev i behov av vistelse på BUP-klinik i ett akut läge i feb-rua-ri 1997 då familjen inte kunde hantera hans utbrott. Läkaren betonade att det var olämpligt för U.F. att bo hemma. placering enligt 6 § SoL på Team behand-lings-hem i . Placeringen skedde i samförstånd med familjen. Place-ringen var tänkt som ett alternativ i den akuta situationen till dess att lämp-ligt skolhem var berett att ta emot U.F. och föräld-rarna fortsatte att undersöka alternativ men inget visade sig vara lämpligt eller acceptabelt för föräldrarna. begärde föräldrarna att U.F. ska få vara kvar på Team vilket också blev fallet. Vid uppfölj-ningar med Team visade det sig att det behövdes förstärkning runt U.F. av extra personal vilket också godkändes av social-för-valtningen. hade svårigheter att vara i grupp med andra elever. hölls uppföljning och utvärdering med Team , socialför-valtningen och föräldrarna. hade personalförstärkning och ett enskilt boende för att undvika svåra konflikter med de andra eleverna. Dåvarande 1:e socialsekreterare var ansvarig för ärendet då handläggande socialsekreterare slutade sin tjänst. kontaktade föreståndaren för och informe-rade att sommaren varit ansträngande med U.F. och att det krävdes ytterli-gare personalförstärkning och kvällar för att klara gränssätt-ning av honom. Socialsekreterare som tillträtt sin tjänst överenskom med Team om besök . kontaktades socialsekreterare av Team som krävde omedelbar hjälp med U.F. Kvällen innan hade U.F. i en gränssätt-nings-situation blivit hotfull, måttat sparkar och slag och rivit sönder skjor-tan på en manlig personal. Föreståndaren krävde att U.F. skulle läm-na in-stitutionen med hänsyn till personalens och U.F:s egen sä-ker-het. Möjlighet att avvakta till för att kunna resa ner till till-sammans med föräldrarna gavs inte av Team och i det läget begär-des beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU ge- nom nämn-dens ordförande efter samråd med t f 1:e socialsekreterare , socialsekreterare och familjebehandlaren . Då Team bedömde att U.F. inte kunde behållas ens till blev det nödvändigt att ordna med handräckningsbegäran. på kväl-len hade vårdnadshavaren inte kunnat nås med besked om den vidtagna åt-gärden för att skydda U.F. från destruktiva handlingar. Solnapolisen kontak-tades för begäran om handräckning för att verkställa beslutet om omhändertagande. P g a att socialsekreteraren var helt nyinsatt i ärendet samt ny på orten finns skäl till det förbiseende som ledde till att hon inte uppmärksammade att U.F:s styvpappa arbetar på polismyndigheten i dit handräckningsbegäran faxades. Kontakt hade först tagits med vakthavande befäl som inte reagerat på att ärendet gällde kollegan styvson. Polisen kunde inte ombesörja handräckningen förrän . Team kallade in extra personal för att klara U.F. Med hänsyn till att socialsekreteraren inte träffat föräldrarna tidigare och då kontakt med vårdnadshavaren inte gått att få trots upprepade försök, be-stämdes att före-ståndaren på Team informerade vårdnadshavaren om omhändertagan-det . blev placerad på utredningsavdelningen Tallhöjden, Lövsta § 12-hem och kom att vara där till då han blev placerad på HVB Lappe-torp i . Olika placeringsalternativ diskute-rades med vårdnadshava-ren och familjen. Vårdnadshavaren önskade plats på Sundsgården för U.F., där han varit tidigare, men de förklarade att de inte kunde klara U.F. Placeringen på Lappetorp skedde i sam-förstånd med vårdnads-havaren och familjen. Länsrätten beslutade i enlighet med socialnämndens ansökan att U.F. skulle vara omhändertagen enligt 1 § LVU. Vårdnadshavaren överkla-gade domen. sociala utskott beslutade att låta LVU-vården av U.F. upphöra då vårdnadshavaren och U.F. samtyckte till den vård som bedömdes nödvändig. vistas på HVB Lappetorp och han utvecklas på ett positivt sätt och trivs där. Samarbetet mellan familjen, och so-ci-altjänsten fungerar bra. och U.F:s mor bemötte remissvaret. JO anförde i beslut följande. I remissvaret har inte närmare angetts vilka överväganden som gjordes eller vilka åtgärder som vidtogs före det att förvaltningen begärde beslut av nämn-d-ens ordfö-rande om att U.F. skulle omhändertas för vård enligt 3 och 6 §§ LVU. Såvitt kan utläsas av remissvaret gjordes i detta läge inte ens något försök att nå U.F:s vårdnadshavare för att underrätta henne om händelse-utvecklingen och un-dersöka om det fanns möjlighet att lösa den uppkomna situationen på något annat, för U.F. mindre ingripande, sätt. Det finns självfallet situationer då förhållandena inte medger att föräldrarnas inställning inhämtas innan ett beslut om ingripande med stöd av LVU fattas. Det bör emellertid vara fråga om rena undantagsfall. Någon sådan situation synes inte ha varit för handen i detta fall. Den incident som utlöste Team begäran om förflyttning av U.F. hade enligt remissvaret ägt rum . Genom R.F:s uppgifter, vilka inte motsagts av nämnden, kan det anses klarlagt att saken var utagerad och att ordningen då hade återställts. Förhållandena verkar inte heller ha varit mer allvar-liga än att U.F. kunde vara kvar hos Team , visserligen efter det att extra personal hade inkallats, ytterligare till dess transport kunde ordnas. Nyss nämnda förhållanden gör sig gällande även i frågan om det kan anses ha varit befogat av nämnden att begära handräckning av polisen för att ge-nom-föra beslutet om omhändertagande av U.F. för vård enligt LVU. får enligt 43 § LVU begära biträde av polismyndighet bl.a. för att genomföra beslut om vård eller omhändertagande enligt denna lag. JO har tidigare behandlat frågan om tillämpningen av handräckningsreglerna. I ett beslut (JO:s ämbetsberättelse 1981/82 s. 172 f.) anförde JO bl.a. att anlitande av polismyndighet för en åtgärds genomförande endast bör komma i fråga då det finns grundad anledning att anta att de särskilda tvångs-befo-gen-heter som handräckningsinstitutet innefattar är påkallade för åtgärdens genomförande. Av remissvaret framgår inte att några sådana skäl förelegat. Enbart den omständigheten att transporten skulle ske med kort varsel eller att det var fråga om långa avstånd motiverar inte att man använder sig av handräckningsinstitutet. Det kan således inte komma i fråga att anlita polismyndighet endast under hänvisning till att det föreligger praktiska svå-righeter för nämnden att själv svara för transporten. Jag vill i sammanhanget även erinra nämnden om att den ansvarar för den unge även när biträde begärts av poli-sen och att nämnden därför normalt bör medverka vid polishämtningen. R.F:s klagomål angående U.F:s placering i häkte m.m. under transporten till Lövsta ungdomshem har överlämnats till JO som ansvarar för tillsynen över kriminalvården, vari kriminalvårdens transporttjänst ingår, och har föranlett inledande av en utredning, JO:s dnr 1250-1998. Sammanfattningsvis finner jag anledning att rikta kritik mot nämnden beträffande nu behandlade frågor och jag förutsätter att nämnden kommer att se över sina rutiner i dessa avseenden. skyldighet att verka för att ett offentligt biträde utses när ett ingripande enligt LVU blir aktuellt (Dnr 2410-1997) S:s dotter I. med stöd av 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) genom ett beslut av ordföranden i i kommun. Beslutet underställdes länsrät-ten . anmäldes till länsrätten att såväl I. som hennes mor hade behov av offentligt biträde. S. klagade i en anmälan till JO på hur i kommun handlagt ärendet rörande I. Hon var missnöjd med hur hon behandlats av nämnden i samband med att hennes dotter I. omhändertagits med stöd av LVU. Föredraganden inhämtade per telefon upplysningar från social-för-valt-ningen i kommun. Därefter remitterades anmälan till i kommun för yttrande såvitt avsåg dels vilka bedömningar som gjorts beträffande behovet av offentligt biträde, dels anledningen till dröjsmålet med att underställa länsrätten beslutet om omhändertagande. åberopade som yttrande en tjänsteskrivelse upprättad av avdel-nings-chefen vari bl.a. följande anfördes (hänvisningar till bilagor här uteläm-nade). Handläggaren bestred vid mötet 13/6 med E. S. aldrig att E. var vårdnads-havare men någon säker uppgift om att hon var vårdnadshavare fanns, å andra sidan, ej heller. 13/6 gjordes allt som var möjligt att göra för att bringa klarhet i frågan. S. informerade om att hon hade en dom från av vilken det framgick att hon var vårdnadshavare för I. S. ombads uppvisa den ak-tuella domen för handläggaren. Den skrivelse E. S. faxade till so-cialtjänsten 13/6 innehöll ej några uppgifter som bekräftade att E. S. var vårdnadshavare faxa-de E. 15/6 kopia på den tingsrättsdom till vilken hon refererade vid mötet 13/6. Enligt 7 § förvaltningslagen skall ". . . myndigheten beakta möjligheten att själv inhämta upplysningar och yttranden från andra myndigheter, om så-dana behövs . . Handläggaren gjorde 13/6 upprepade försök att bringa klarhet i vårdnadsfrågan dock utan att lyckas. Vid samtalet med E. S. hänvisade hon till en dom vid av vilken det skulle framgå att hon var vårdnadshavare för I. För att underlätta och om möjligt påskynda klargörandet av vårdnadshavarfrågan uppmanades E. S. att, , uppvisa den aktuella domen. Denna delgivning skedde dock, per fax, först 15/6 . Eftersom vårdnadsfrågan ej var klar vid mötet 13/6 var diskussion om of-fentligt biträde ej aktuell. S. informerades dock om att hon, så snart klarhet i vårdnadsfrågan erhållits, skulle kallas till ett möte i syfte att meddela henne beslutet samt ge nödvändig information. 16/6 fick del av personbevis av vilket fram-gick att E. S. var vårdnadshavare för I. tog so-cialtjänsten kontakt med E. S. för att, till , avtala tid i syfte att muntligt informera om beslutet om omhändertagande. Att få till stånd ett sådant möte visade sig ej vara möjligt och med hänvis-ning till sekretess vad avser uppgifter som rör I. beslutades att ej faxa den aktuella handlingen. I stället delgavs beslutet via brev som skickades från förvaltningen 18/6. Enligt 21 § 3 st förvaltningslagen har myndigheten att bestämma om under--rättelse av beslut skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgiv-ning eller på något annat sätt. Underrättelsen skall dock alltid ske skriftligt, om parten begär det. Anledningen till att man i första hand ville få till stånd en muntlig underrät-telse av det aktuella beslutet var bl.a. att det på grund av vård-nadshavarens begrän-sade kunskaper i svenska bedömdes vara bra att kunna möta henne personli-gen för att säkerställa att hon förstod innebörden i informationen. S. har vid möte med socialförvaltningens handläggare avsagt sig be-hovet av tolk. Tolk fanns ej heller närvarande vid länsrättens muntliga för-handling. I så gott som alla faxar och skrivelser från E. S. anges M. D. som hennes skrivhjälp. Det låg därför nära till hands att tro att E. S. skulle använda sig av sin sambo för att översätta skrivelser från . Handläggarna bedömde att det, på grund av att M. D. är misstänkt för sexuella trakasserier samt att han är den som I. uttryckt rädsla för, var lämpligt att, så långt möjligt, förhindra att han fick del av den aktuella informationen från . beslut om omhändertagande underställdes länsrätten 19/6 dvs. inom föreskriven tid. Länsrätten förordnade i samband därmed om offentligt biträde både för vårdnadshavaren och för barnet. Av ovanstående framkommer att svårigheten att fastställa vem som är vård-nadshavare för I. fick till följd att underrättelse om beslutet om omedel-bart omhändertagande ej var möjlig att genomföra så snabbt som önskvärt vore. Dessutom ville vårdnadshavaren ej medverka till att beslutet kunde medde-las muntligt, vilket bedömdes vara mest lämpligt med tanke på den aktuella situationen. känner till att JO anser att beslut om om-händer-tagande enligt LVU skall underställas länsrätten , om möjligt . I detta fall bör påpekas att ärendet avsåg en för social-nämnden helt okänd familj, varför det tog att få fram uppgifter utöver dem som I. lämnade i det akuta skedet. ansåg, i det akuta skedet, det viktigaste vara att bereda I. skydd. De ovan beskrivna förhållandena fick till följd att socialnämndens beslut om omhändertagande ej underställdes länsrätten förrän 19/6. Denna fördröjning får anses vara olycklig men underställelsen skedde dock inom den i lagen föreskrivna tiden, . JO anförde i beslut följande. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem. Beslutet att omhänderta I. fastställdes av Länsrätten i . Länsrättens beslut överklagades till Kammarrätten i som inte upphävde beslutet om omhändertagande. JO bör i allmänhet inte uttala sig i frågor som har prövats av domstol. Vad som kommit fram i detta ärende föranleder mig inte att frångå den principen. Föredraganden har per telefon inhämtat upplysningar från Socialför-valtningen i kommun rörande de överväganden som låg till grund för I:s vistelse i jourhemmet. Det finns inte skäl att anta att nämnden i den delen har begått något sådant fel att det är påkallat med någon vidare åtgärd från min sida. Underställning av beslutet om omhändertagande Enligt 7 § LVU skall ett beslut om omhändertagande underställas läns-rätten inom från den dag då beslutet fattades. skall efter omhändertagandet fortsätta utredningen rörande barnet för att skapa klarhet i frågan om vårdbehovet och om inte erforderliga åtgärder kan komma till stånd på frivillig grund. Detta bör dock inte föranleda något dröjsmål med insändandet av handlingarna till länsrätten. Grunden för omhändertagandet skall vara utredd redan före omhänder-ta-gandebeslutet. Det är inte avsett att nämn-den under tidsfristen skall bedöma om det finns skäl för ett underställande eller om omhändertagandet skall upphävas. Själva beslutet kan således i allmänhet inges som beslutet fattats eller . Som motivering till tidsfris-ten anfördes i förarbetena till lagstiftningen följande (prop. 1979/80:1 s. 591). Det kan emellertid vara nödvändigt att vid beslutet foga även annan utred-ning som finns tillgänglig vid nämnden. Vid kan det vara svårt att få tag på sådan utredning. Också den försening av postbefordran som mellan-kommande helgdagar kan innebära måste beaktas. I föreliggande ärende har beslutet om omhändertagande fattats freda-gen och tillställts länsrätten . Som följer av det sagda har varit för lång. Nämndens inställning att E. S., i enlighet med förvaltningslagens be-stämmelser, måste underrättas om beslutet innan underställningen skedde har inte fog för sig. Inte heller borde det faktum att det var oklart huruvida E. S. var vårdnads-havare ha föranlett nämnden att avvakta med att underställa beslutet. Förordnande av offentligt biträde Enligt 41 § punkt 3 rättshjälpslag, som gällde när I. omhändertogs, kunde rättshjälp genom offentligt biträde beviljas i ärende angående bl.a. omhändertagande enligt 6 § LVU. Sådan rättshjälp beviljades för den som åtgärden avsåg och även vårdnadshavaren, om det ej måste antas att behov av biträde saknades (42 § rätthjälpslagen). Hjälp beviljades efter ansökan eller när det annars förelåg anled-ning till det. Prövningen i ärenden enligt 41 § punkt 3 hos socialnämnden ankom på länsrätten. Hade både den unge och vård-nadshavaren beviljats rättshjälp förordnades gemensamt biträde om det inte före-låg motstridiga intressen mellan dem. Enligt uttalanden i förarbetena till aktuell bestämmelse i rättshjälpslagen ansågs motstridiga intressen regelmässigt föreligga när beslut om omhänder-tagande eller ansökan om vård grundades på att föräldrarna brustit i sin omsorg om barnet. Regler om offentligt biträde när det gäller ärenden enligt LVU finns /98 i 39 § LVU. Reglerna motsvarar i de aktuella delarna de bestämmelser som tidigare fanns i rättshjälpslagen. Ett offentligt biträde kan redan på ett tidigt stadium i ett LVU-ärende göra viktiga insatser genom att bidra till att socialnämndens utredning blir fullständig och ny-anserad. Frågor om förordnande av offentligt biträde bör därför prövas . Eftersom socialnämnden inte kan besluta om att utse offentligt biträde skall nämnden, oberoende av om den enskilde har begärt det, hos länsrätten anmäla att det föreligger ett behov av biträde (jfr allmänna råd, 1997:15, angående tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU, s. 100 f.). uppkom fråga om att omhänderta I. enligt 6 § LVU. Nämnden har dock anfört att frågan om offentligt biträde fick anstå då frågan om vem som var vård-nadshavare för flickan ej var utredd vid tid-punkten för omhändertagandet. Så snart socialnämnden fått klarhet i att E. S. var vård-nads-havare för flickan, dvs. , har den dock till läns-rätten bort anmäla E. S:s behov av ett offentligt biträde. Att frågan om vem som var vårdnadshavare för I. inte var utredd har dock inte utgjort något skäl för att inte omgående, , anmäla till länsrätten att I. hade ett behov av offentligt biträde. skyldighet att verka för att en förälder upprätthåller kontakt med sitt barn som har beretts vård enligt LVU (Dnr 750-1998) har vårdnaden om sin dotter , som är född . K.T. har varit föremål för vård med stöd av 2 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). och hennes nye man G.T. har haft invändningar mot det familjehem där K.T. har varit placerad. I en anmälan till JO ifrågasatte B.A., som företrätt J.T. i olika samman-hang, hur i kommun hade handlagt ärendet rörande K.T. JO inhämtade yttrande från om bl.a. i vilken utsträckning J.T. fortlöpande hade hållits underrättad om K.T:s för-hållan-den i familjehemmet och hur nämnden handlagt frågan om umgänge mellan J.T. I ett yttrande över anmälan anförde kommundelsnämnden bl.a. följande. 970117 inkom B.A. med en skrivelse till NOVA utredningsenhet. I skrivelsen framgår att J.T. avsäger sig all kontakt med K.T., så länge hon inte själv kontaktar J.T. ville ha fortlöpande information om K.T:s psykiska och fysiska utveckling. - 97 erhöll inte J.T. någon information om K.T. J.T. har -97 fått information om hur det går för K.T. i familjehemmet och i skolan. Utifrån skrivelsen enligt föregående fråga har inte umgängesfrågan handlagts /. JO inhämtade per telefon upplysningar från kommundelsförvaltning och tog även del av förvaltningens journalteckningar rörande K.T. Ärendets handläggning diskuterades även i samband med att JO inspekterade kommundelsnämnnd och utredningsenheten Nova. JO anförde i beslut bl.a. följande. Familjen har enligt en skrivelse av till förvaltningen förklarat sig avstå från all telefonkontakt och umgänge med K.T. så länge som hon vistades i det aktuella familjehemmet. Familjen motiverade detta med att K.T. under samtalen var satt under press av familjehemsföräldrarna och att det inte gick att skapa den samtalston som skall vara den naturliga i ett mor-dotter förhållande. Däremot har familjen enligt samma skrivelse uppgett att den vill ha information om behandlande läkare för att på så sätt kunna bidra med uppgifter till denne samt att genom rekvisitioner av läkarjournaler kunna hålla sig underrättad om K.T:s hälsoläge. har uppgett att J.T. inte fått någon information om K.T. Av utredningen framgår vidare att umgänget upphörde . Enligt 22 § socialtjänstlagen (1980:620) skall socialnämnden svara för att den som har tagits emot i ett annat hem än det egna får god vård och att vården utformas så att den främjar den enskildes samhörighet med anhöriga och andra närstående samt kontakt med hemmiljön. Av 26 § socialtjänstlagen följer bl.a. att socialnämnden skall lämna vårdnadshavarna till barn som vistas i familjehem och dem som vårdar sådana underåriga råd, stöd och annan hjälp de behöver. Nämnden bör härvid hålla en fortlöpande kontakt med både barnets föräldrar och det hem där barnet får sin fostran. Enligt 14 § LVU har socialnämnden ett ansvar bl.a. för att det familje-hemsplacerade barnets behov av umgänge med föräldrar eller andra som har vårdnaden om det tillgodoses så långt som möjligt. En utgångs-punkt för nämndens arbete med barn som placeras utanför det egna hemmet är att barnet skall återförenas med föräldrarna. För att detta skall vara möjligt fordras att det funnits en nära och god kontakt mellan barnet och föräldrarna. En sådan kontakt är som regel även viktig för att barnet skall kunna utvecklas i familjehemmet. Även i de fall där en återförening ter sig omöjlig eller åtminstone avlägsen är det av vikt att kontakten upprätthålls. Utredningen i detta ärende visar att förhållandena visserligen har varit sådana att förutsättningarna för ett umgänge mellan familjen och var mindre gynnsamma. Det har emellertid, i linje med det sagda, ålegat nämnden att aktivt verka för att förbättra dessa förutsättningar. Enligt nämndens remissvar har inte några åtgärder alls vid-tagits i detta hänseende. Nämnden kan inte undgå kritik för denna under-låtenhet. Det framgår inte av utredningen om den information som J.T. särskilt har efterfrågat har förekommit. Jag anser emellertid, mot bakgrund av vad jag anfört om socialnämndens ansvar vid en familjehemsplacering av barn, att det ålegat nämnden att fortlöpande hålla J.T. underrättad om uppgifter av betydelse för K.T:s förhållanden. Någon egentlig förklaring till nämndens passivitet lämnas inte i remissvaret. I samband med att B.A:s anmälan kom in till JO inhämtades emellertid per telefon upplysningar från kommundelsförvaltning. Social-sekreteraren upplyste då att det uppkommit ett miss-för-stånd mellan henne och förvaltningens särskilde familjehemssekreterare om vem av dem som skulle hålla kontakten med J.T. I samband med en inspektion av i kommun disku-te-rade jag med företrädare för kommundelsförvaltning och den särskilda utredningsenheten, Nova, ansvarsfördelningen mellan olika befatt-nings-havare som handlägger frågor om barn som är placerade i familjehem. Såvitt kom fram finns det klara rutiner vid förvaltningen om vem som har ansvaret för att bl.a. motivera den biologiske föräldern att hålla kontakt med barnet. Det finns självfallet inte något som hindrar att det i ett enskilt fall träffas en överenskommelse som innebär ett avsteg från den allmänna upp-del-ningen av arbetsuppgifter mellan förvaltningens olika tjänstemän. Utifrån vad som kommit fram vid inspektionen tycks det missförstånd som uppstod i detta ärende mellan handläggarna inte vara att hänföra till några brister i förvaltningens rutiner. Med hänsyn härtill finns det inte skäl för mig att göra något ytterligare uttalande i denna del. Företrädare för socialnämnd bör som regel närvara vid polishandräckning enligt 43 § 2 lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (Dnr 868-1998) riktade i en anmälan till JO, med hänvisning till en tidningsartikel, kritik mot i kommun för handläggningen av ett ärende enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Av artikeln jämte anmälan framgick att polisen hämtat en 13-årig pojke i hans skola sedan beslut fattats om omhändertagande enligt LVU.