frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare beslutade socialförsäkringsnämnden om återremiss av livränteärendet för inkomstutredning samt att beslutet inte skulle verkställas förrän det vunnit laga kraft. B.G. underrättades om nämndens beslut genom ett beslutsmeddelande daterat . överklagade inte beslutet. När ärendet på nytt behandlades i socialförsäk ringsnämnden ändrade nämnden sitt tidigare beslut på så sätt att orsakssamband enligt 2 kap. 2 § LAF inte längre förelåg. B.G. underrättades om nämndens beslut genom ett beslutsmeddelande daterat . har i en anmälan till JO klagat på hand-läggning av B.G:s ärende. Hon har anfört bl.a. följande. Socialför-sä-k-rings--nämnden har handlat fel genom att pröva frågan om orsakssamband på nytt. Det finns inte något som tyder på att det skulle vara fråga om en ändring enligt 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) och det föreligger inte heller skäl för sådan ändring eftersom försäkrings-kassan haft samma underlag vid båda prövningarna. Anmälan har remitterats till för yttrande. har i remissvaret genom dåvarande direktören anfört följande. fastställde vid sammanträdet att B.G. hade varit utsatt för skadlig inverkan i arbetet enligt 2 kap. 1 § lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF) - i lagrummets lydelse före - med avseende på ryggbesvär, besvär i händer och handleder samt besvär i vänster ben. Vidare fastställde nämnden att det förelåg orsakssamband enligt 2 kap. 2 § samma lag mellan arbetsskadorna , och . B.G. under-rättades om detta ställningstagande genom en beslutsskrivelse, som var daterad . Detta beslut, som var ett gynnande beslut för B.G:s del, överklagades inte av . Det får därför anses ha vunnit laga kraft. Försäkringsöverdomstolen har i ett avgörande (FÖD 1993:1) uttalat att det är först när bedömningen av samtliga delar i ett försäkringsärende har gjorts som ett beslut i ärendet föreligger. Emellertid har i B.G:s fall genom ett särskilt beslut underrättat honom om sitt ställningstagande i frågan om det föreligger skadlig inverkan när det gäller aktuella sjukdomsbesvär och om orsakssamband mellan arbetsskadorna och sjukdomsbesvären. I och med att beslutet i denna del expedierats till B.G. och att det vunnit laga kraft anser att socialförsäkringsnämnden vid sammanträdet inte hade bort pröva frågan om orsakssamband förelåg på nytt. Med hänsyn till att man vid det tidigare sammanträdet hade beslutat att godkänna orsakssambandet mellan arbetsskadorna och aktuella sjukdomsbesvär och att låta verkställa en inkomst-utredning för bedömning av B.G:s livränta från arbetsskade-försäkringen hade nämndens prövning efter en sådan utredning vid sam-man-trädet bort inskränkas till frågan om förtidspensioneringen av honom var föranledd av även andra sjukdomsbesvär än de som hade godkänts som arbetsskador dels frågan om storleken av livräntan enligt 4 kap. 1 och 5 §§ LAF. I detta sammanhang beaktar att - enligt principer som utbildats i förvaltningsrättslig praxis - ett gynnande beslut normalt vinner negativ rättskraft senast då beslutet ifråga expedieras. Med hänsyn till dessa omständigheter anser försäkrings-kassan att B.G:s arbetsskadeärende inte behandlats på ett riktigt sätt vid prövningen av socialförsäkringsnämnden vid sammanträdet . Avslutningsvis vill framhålla att frågan om B.G:s rätt till livränta till följd av arbetsskadorna i fråga och därmed frågan om samband föreligger numera kommer att prövas av länsrätten i och med att B.G. har överklagat beslut . har kommenterat remissvaret och därvid anfört bl.a. att hon ifrågasätter om det i föredragningspromemorian till socialförsäkringsnämndens sammanträde verkligen framgick om nämnden tidigare fattat beslut om orsakssamband. Hon har också hänvisat till att länsrätten i en dom undanröjt beslut och visat målet åter till för ny handläggning. Jag har i ett tidigare beslut (JO:s ämbetsberättelse 1997/98 s. 375) behandlat frågan om socialförsäkringsnämnds ändring av tidigare fattat gynnande beslut. Jag uttalade att ett gynnande beslut i ett socialförsäkringsärende - bortsett från de fall där särskild lagreglering föreligger, se 20 kap. 10 a § AFL - i princip inte kan ändras efter det att socialförsäkringsnämndens protokoll justerats. Jag har även i ett annat ärende i vilket jag meddelade beslut , dnr 1747-1998, behandlat samma fråga. Av det ärendet framgår att och jag har olika uppfattningar i frågan rörande senaste tidpunkt för ändring av gynnande beslut fattat inom en försäkringskassa, dvs. om socialförsäkringsnämnden, efter det att nämndens protokoll justerats, kan ändra sitt beslut utan att tillämpa reglerna i 20 kap. 10 a § AFL. uppfattning är att avgörandet FÖD 1993:1 är vägledande för försäkringskassorna. Enligt det avgörandet är socialförsäkringsnämnden oförhindrad att ändra sitt beslut så länge underrättelse om beslutet inte är expedierat. I detta ärende fattade socialförsäkringsnämnden ett beslut . En underrättelse om nämndens beslut skickades till B.G. . Vid ett sammanträde ändrade socialförsäkrings-nämnden sitt tidigare gynnande beslut. Enligt den uppfattning som försäk-rings-kassan har redovisat i remissvaret har kassan inte ägt att ändra sitt tidigare gynnande beslut, eftersom en underrättelse om nämndens beslut expedi-erats till den försäkrade. Det synsättet överensstämmer med avgö-randet FÖD 1993:1 och med åsikt och rekommenda-tioner i frågan (se Allmänna rådet 1997:7). Jag har som framgår ovan en delvis annan uppfattning i frågan, eftersom enligt min mening nämndens gynnande beslut är orubbligt då nämndens protokoll justeras. I detta ärende har emellertid också en underrättelse om socialför-säkrings-nämndens beslut expedierats till den försäkrade innan nämnden ändrade sitt tidigare beslut. handläggning strider således mot rekommendationer. förtjänar kritik för handläggningen av ärendet. Jag överlämnar en kopia av detta beslut till (Social-departementet) och till socialförsäkringsutskottet för kännedom. För-säk-rings-kas-sa har kritiserats för att den dröjt med att ompröva ett beslut i avvaktan på att Riks-för-säk-rings-ver-ket skulle överklaga en dom (Dnr 3595-1997) I ett ärende avseende klagomål mot läns allmänna försäkringskassa var omständigheterna i korthet följande. Länsrätten förklarade i en dom att A.B:s son var berättigad till assistansersättning och återförvisade målet till för närmare bestämning av ersättningens omfattning. beslutade socialförsäkringsnämnd att sonen var berättigad till assistansersättning fr.o.m. med i genomsnitt . Underrättelse om beslutet skickades . erhöll räkningar från kommun för assistanstimmar avseende . inkom räkningar från avseende . började förbereda utbetalningarna. Härefter blev dock kassan tveksam till om kooperativet var berättigat till betalning. beslutade att någon retroaktiv utbetalning till inte skulle göras. Ärendet remitterades till för yttrande över vad som anförts i anmälan beträffande kassans dröjsmål med verkställigheten av länsrättens dom och kassans handläggning av frågan om retroaktiv utbetal-ning av assistansersättning. yttrade sig genom direktören . mis-svaret var fogad en skrivelse från lokalkontoret i . Av remiss-svaret och skrivelsen från lokalkontoret framgår sammanfattningsvis följande. Länsrättens beslut kunde inte verkställas . En kompletterande utredning var nödvändig. Frågan om hur många assistanstimmar som skulle beviljas hade vidare att avgöras av socialförsäkringsnämnden. Dessutom lånade originalhandlingarna i ärendet för att ta ställning till om länsrättens dom skulle överklagas. I en sådan situation är det nödvändigt att den enskilde informeras om händelse-förloppet. Tillgänglig information visar att torde ha brustit i detta avseende. beslut expedierades seder-mera . Vad gäller frågan om den retroaktiva utbetalningen till framgår inte av tillgänglig dokumentation om någon aktiv handläggning ägt rum . Antingen har denna del av ärendet blivit liggande utan åtgärder eller finns det brister i dokumenta-tionen. Bidragande till den uppkomna situationen har varit ordinarie handläggares sjukdom och sjukskrivning och den psykosocialt känsliga situation som uppkommit med anledning av sjukdomen. I efterhand kan konstateras att den uppkomna situationen var sådan att det hade behövts en bättre kommunikation mellan handläggaren och kontorsledningen och en grund- ligare genomgång av befintliga ärenden hos handläggaren under sjuk-skriv-nings-tiden. Då skulle sannolikt den retroaktiva delen av ärendet ha kunnat åtgärdas betydligt snabbare än genom beslutet . Detta beslut har A.B. begärt omprövning av. i län genomför en omfattande organisationsförändring med områdesindelning. Den viktigaste avsikten med förändringen är att effektivare och mer flexibelt kunna använda tillgängliga resurser för att så långt som möjligt kunna minska effekterna av de senaste årens uppsägningar. Såvitt kan bedömas kommer förändringarna bl.a. att minska den sårbarhet vid sjukdomsfall som tidigare funnits och som bidragit till väntetiderna i A.B:s ärende. I sitt beslut anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande. Av 17 § lagen (1993:389) om assistansersättning framgår att ett beslut i ett ärende om assistansersättning skall gälla , om inte något annat anges i beslutet. I detta ärende tog det ca att närmare bestämma antalet assistanstimmar och pröva frågan om från vilken tidpunkt ersättning skulle beviljas. En så lång handläggningstid är inte acceptabel. Jag vill här framhålla att det förhållande att överväger att överklaga en dom inte får föranleda att dröja med att verkställa den aktuella domen. Ett visst dröjsmål med verkställigheten i ett sådant sammanhang kan godtas endast i de fall har framställt yrkande om inhibition (se bl.a. JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 334). - Även i fråga om den retroaktiva utbetalningen till har handläggningstiden varit alldeles för lång. Enligt min mening tyder de långa handläggningstiderna på stora brister i kassans bevakningsrutiner. har i sitt remissvar uppgett att åtgärder vidtagits för att förhindra sådana väntetider som uppkommit i A.B:s ärende. Mot denna bakgrund låter jag frågan stanna vid det kritiska uttalande jag nu gjort. För-säk-rings-kas-sa har underlåtit att vidarebefordra ett över- klagande till länsrätt. Även fråga om so-ci-al-för-säk-rings-nämnds behörighet att fatta beslut där detta rätteligen skulle ha fattats av tjänsteman (Dnr 1956-1997) meddelade JO Pennlöv ett beslut med följande innehåll. har inkommit med en anmälan mot allmänna försäkringskassa. Han har anfört i huvudsak följande. begärde han hos ersättning för kostnader han ådragit sig som följd av en arbetsskada. avvisade hans framställning . Beslutet delgavs honom inte, utan först när han själv senare hörde av sig till försäkrings-kassan fick han möjlighet att ta del av beslutet och att överklaga det. skickade han in en skrivelse med överklagande till för-säkringskassan. beslutade att inte skicka överklagandet vidare till länsrätten då kassan ansåg att över-klagandet hade kommit in . Han överklagade detta beslut till länsrätten. omprövade sitt eget beslut och upphävde detsamma med motiveringen "eftersom det varit uppenbart felaktigt att avvisa ditt överklagande då beslutet inte var fattat i behörig ordning". Ärendet återförvisades härefter till lokalkontor Kungs-holmen för ny handläggning. länsrätten för att förhöra sig om handläggningen av ärendet. Han informerades då om att hans ärende inte fanns hos länsrätten. Vid kontakt med medgav den att den inte skickat överklagandet vidare till länsrätten. Som skäl för denna underlåtenhet uppgavs dels att försäkrings-kassans ursprungsbeslut av var formellt felaktigt och därför inte gick att överklaga, dels att omorganiserats och att ärendet därvid blivit liggande. har härefter kompletterat sin anmälan med en uppgift om att försäk-ringskassan fattat ett nytt beslut i hans ärende. Hans framställning har även avslagits. akt i S.W:s ärende har lånats in och gåtts igenom. Bl.a. följande har framkommit. , genom socialförsäkringsnämnd 2.11, beslutade att avslå en begäran från S.W. om ersättning för särskilt hjälpmedel. En underrättelse om beslutet till S.W. överklagade beslutet i en skrivelse som kom in till . I beslut (tjänste-mannabeslut) avvisades hans överklagande eftersom det hade kommit in . Beslutet innefattade även en prövning av om det fanns förutsättningar att ändra beslutet med stöd av 20 kap. 10 a § lagen (1962:381) om allmän försäkring. I beslut (tjänstemannabeslut) upphävde beslutet från . Som skäl anfördes "eftersom det var uppenbart felaktigt att avvisa ditt överklagande då beslutet inte var fattat i behörig ordning". Vidare uppgavs att ärendet skulle överlämnas till lokalkontoret för ny handläggning. Av anteckningar i en föredragnings-promemoria framgår att socialförsäkringsnämnden vid ett sammanträde beslutat att upphäva sitt fattade beslut. Själva ersättningsfrågan har därefter avgjorts på nytt av försäkrings-kassan (tjänstemannabeslut). Härefter har yttrande infordrats från . Denna har genom t.f. direktören anfört följande (bilagan har här utelämnats). har hos JO klagat på handläggning av hans överklagande av kassans beslut i ärende angående statligt personskadeskydd. Med anledning härav har JO begärt yttrande angående kassans underlåtenhet att överlämna S.W:s överklagande till länsrätten. JO har vidare begärt uppfattning i frågan om socialförsäkringsnämnden var beslutsbehörig i det aktuella fallet. Slutligen har JO begärt kassans yttrande angående motivering av beslutet och om behovet av att upphäva beslutet av . hänvisar till länskontorets redogörelse för handläggningen av ärendet, se bilaga. Överlämnande av överklagandet till länsrätten S.W:s överklagande av beslut om att avvisa hans besvärsskrivelse inkom till kassan . Länskontoret hade funnit att beslutet inte var fattat i behörig ordning eftersom socialförsäkringsnämnden avgjort ärendet som rätteligen skulle ha avgjorts av en tjänsteman. Enligt länskontorets uppfattning borde därför beslutet upphävas av socialförsäkringsnämnden och ersättas av ett nytt beslut av en tjänsteman. Ett sådant beslut skulle innan det kunde överklagas till länsrätten först omprövas av . Enligt länskontoret saknades det således ett överklagbart beslut i ärendet. upphävde sitt avvisningsbeslut från . Även ursprungsbeslutet från om S.W:s rätt till ersättning enligt lagen om statligt personskadeskydd skulle komma att upphävas. På grund av här redovisade skäl överlämnades inte S.W:s besvärsskrivelse till länsrätten. Enligt mening skulle S.W:s överklagande av kassans avvisningsbeslut omgående ha överlämnats till länsrätten. Länskontorets felaktiga uppfattning om att det inte fanns ett överklagbart beslut i ärendet har varit orsak till det inträffade. Efter att slutligen avgjort ersättningsfrågan har överklagande av kassans omprövningsbeslut överlämnats till länsrätten . uppfattning om socialförsäkringsnämndens besluts-behörighet i frågor som fattas på tjänstemannanivå I socialförsäkringslagstiftningen anges uttryckligen i vilka fall en socialförsäkringsnämnd är behörig att avgöra ärenden. Enligt uppfattning är, utan stöd av lagstiftning, en socialförsäkringsnämnd inte behörig att avgöra ärenden där ett beslut skall fattas av en tjänsteman på . Enligt ger inte heller förarbetena till lagstiftningen om ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna stöd för någon annan uppfattning. Ytterligare skäl som talar emot att nämnden när som helst utan stöd i författning skulle vara behörig att fatta beslut som annars ligger på tjänstemannanivå är det förhållandet att den anvisade fullföljdsordningen sätts ur spel. Ett beslut som fattas av en socialförsäkringsnämnd överklagas Ett beslut som har fattats av en tjänsteman får däremot enligt 20 kap. 11 § lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) inte överklagas av en enskild innan beslutet har omprövats enligt 20 kap. 10 § AFL. Om en socialförsäkringsnämnd skulle vara behörig att avgöra även sådana ärenden där beslut enligt bestämmelserna skall fattas av en tjänsteman kommer den försäkrade att gå miste om en ny fullständig omprövning av sitt beslut och således gå miste om en "instans" och en möjlighet att få en relativt snabb förnyad prövning till stånd. Det är således kassans uppfattning att socialförsäkringsnämnden inte var behörig att fatta det aktuella beslutet. Frågan är då närmast hur felaktigheten påverkar det aktuella beslutets giltighet. Kassan är närmast av den uppfattningen att felaktigheten i förevarande ärende inte är så grov att beslutet borde ha betraktats som en nullitet. Felaktigheten är snarare av en sådan art att den skulle ha varit möjlig att angripa först efter överklagande. Beslutet är enligt kassan materiellt riktigt och den nackdel som S.W. skulle ha haft av den formella felaktigheten är endast att han förlorat möjligheten till omprövning. Motivering av beslut och behovet av att upphäva tidigare beslut av Enligt 20 § förvaltningslagen (1986:223) skall en myndighet motivera beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende om beslutet inte går någon part emot eller om det av någon annan anledning är uppenbart obehövligt att upplysa skälen*. Det beslutsmeddelande som i normala fall skickas till den försäkrade efter ett nämndbeslut skall överensstämma med det fattade beslutet. upphävde sitt tidigare beslut från där nämnden hade avslagit S.W:s ansökan om särskilt hjälpmedel. Anledning till upphävande var att socialförsäkrings-nämnden inte var behörig att besluta i ärendet. Trots att det inte framgår av beslut var kassans avsikt då att meddela S.W. om att det var ursprungsbeslutet som inte var fattat i behörig ordning och att ärendet därför skulle överlämnas till lokalkontoret för en ny handläggning. ansåg det onödigt, när den senare upphävde sitt tidigare beslut, att på nytt ange skälen till beslutet. Under förutsättning att nämnden hade kunnat fatta det aktuella beslutet anser kassan att motiveringen är bristfällig. Vidare borde en kopia av beslutet eller ett meddelande om beslutet ha gått ut till S.W. Som redovisats under ovanstående avsnitt är det dock kassans uppfattning att socialförsäkringsnämnden inte borde ha upphävt sitt eget beslut från . Ärendet skulle i samband med överklagandet av avvisnings-beslutet omgående ha överlämnats till länsrätten för prövning. Om frågan där inte hade blivit föremål för materiell prövning hade beslutet från fått stå kvar trots att nämnden i och för sig inte var behörig att fatta beslutet. Avslutningsvis kan endast beklaga bristerna och den fördröjning som dessa orsakat S.W. Av den redogörelse för handläggningen som lämnats av länskontoret framgår bl.a. följande. Besvärsdiariet registrerar som besvärsärende S.W:s skrivelse avseende överklagande av beslut . Samma tjänsteman, som tidigare handlagt ärendet vid länskontor 2, går igenom S.W:s ärende och gör nu bedömningen att överklagandet, som var ankomststämplat kommit in i rätt tid - - -. har kommenterat remissvaret. Underlåtenheten att överlämna överklagandet till länsrätten har ansett att S.W:s överklagande kommit in . Det har därför avvisats. Beslutet innefattade även en prövning enligt 20 kap. 10 a § lagen om allmän försäkring (AFL). Skäl att ändra beslutet ansågs inte föreligga. överklagat avvisningsbeslutet har kassan upphävt det med motiveringen att beslutet inte var fattat i behörig ordning. Först genom remissvaret har framkommit att det var beslutet i själva sakfrågan som ansåg inte var fattat i behörig ordning. har härefter överlämnat ärendet till lokalkontoret för ny handläggning. Enligt 24 § förvaltningslagen (1986:223) skall den myndighet som meddelat det överklagade beslutet pröva om skrivelsen med överklagande har kommit in i rätt tid. Har skrivelsen kommit in , skall myndigheten enligt huvudregeln avvisa den. Har den kommit in i rätt tid skall den myndighet som har meddelat beslutet överlämna skrivelsen och övriga handlingar i ärendet till den myndighet som skall pröva överklagandet, 25 § förvaltningslagen. I ett ärende om försäkring enligt AFL där kassan meddelat det överklagade beslutet skall även en prövning enligt 20 kap. 10 a § göras. handläggning av S.W:s första överklagande har överensstämt med dessa förfaranderegler. Kassans handläggning av S.W:s överklagande av avvisningsbeslutet var däremot felaktig. När det överklagandet kom in till kassan hade kassan att pröva om det kommit in i rätt tid. Kassan skulle däremot inte ha gjort någon prövning av avvisningsbeslutet enligt bestämmelserna i om om-pröv-ning. De bestämmelserna gäller nämligen endast "i ärende om försäkring", vilket medför att de inte gäller för beslut om avvisning av överklagande. Däremot borde kassan beaktat om det fanns förutsättningar för omprövning enligt 27 § förvaltningslagen. Av utredningen framgår att överklagandet av avvisningsbeslutet har kommit in i rätt tid. Däremot framgår det inte klart om kassan ansett att avvisningsbeslutet varit uppenbart oriktigt på sätt som anges i 27 § förvaltningslagen. I länskontorets redogörelse sägs att den handläggande tjänstemannen numera ansåg att S.W:s första överklagande hade kommit in i rätt tid. Om kassan härmed ansåg att avvisningsbeslutet var uppenbart oriktigt skulle en ändring av avvisningsbeslutet ha skett och överklagandet och handlingarna i ärendet översänts till länsrätten för en materiell prövning. Om kassans uppfattning var att avvisningsbeslutet inte var uppenbart oriktigt så skulle även i detta fall handlingarna översänts till länsrätten. Länsrätten skulle då i första hand haft att pröva om kassans avvisningsbeslut var riktigt. handläggning av överklagandet kan inte undgå kritik. behörighet att besluta i frågor där besluts-behörigheten enligt författning tillkommer tjänsteman I förevarande ärende har socialförsäkringsnämnden beslutat i ett ärende om ersättning för särskilt hjälpmedel enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd. I ett sådant ärende är en tjänsteman behörig att fatta beslut (16 § lagen om statligt personskadeskydd, 8 kap. 4 § lagen, 1976:380, om arbetsskadeförsäkring). Fråga uppkommer om socialförsäkringsnämnden ändå varit behörig att besluta i ärendet. I samband med socialförsäkringsnämndernas tillkomst behandlades socialförsäkringsnämndernas och kassatjänstemännens beslutskompetens bl.a. såvitt avsåg frågan om en tjänsteman skulle ha möjlighet att hänskjuta ett ärende till . Den utredning som föregick lagstiftningsarbetet och som redovisat sina förslag i betänkandet Ökat förtroendemannainflytande i försäkringskassorna (SOU 1985:21), ansåg att det borde finnas en generell möjlighet för tjänstemän - som har det slutliga ansvaret för beslutet i ett ärende - att hänskjuta enstaka ärenden av principiell natur till förtroendevalda för beslut. Föredragande statsrådet anförde dock följande i denna fråga (prop. 1985/86:73 s. 30): Utredningen föreslår en möjlighet för tjänstemän att hänskjuta ett ärende till . En regel härom skulle leda till att det kommer att finnas flera olika beslutsgångar för samma slags ärenden. I samma ärendetyp kan besluten omprövas ibland av tjänsteman och ibland av nämnd. Om en tjänsteman t.ex. väljer att hänskjuta ärendet till beslutet inte omprövas i utan besvär måste anföras över ett sådant beslut hos försäkringsrätten. För att undvika alternativa behörighetsregler anser jag att det inte bör finnas någon generell regel om att tjänstemän skall kunna hänskjuta ett ärende till . Detta innebär att man får en klar skiljelinje mellan socialförsäkringsnämndens och kassatjänstemännens beslutskompetens. Uttalandena i förarbetena är visserligen inte direkt tillämpliga här, men är enligt min uppfattning vägledande även i ett fall som detta. Jag anser således att en socialförsäkringsnämnd inte utan stöd av lag är behörig att avgöra ärenden där beslut skall fattas av en tjänsteman på . Av remissvaret framgår att även är av denna uppfattning. Verkan av socialförsäkringsnämndens beslut När socialförsäkringsnämnden befunnits icke behörig att fatta det aktuella beslutet infinner sig frågan hur denna felaktighet påverkat beslutets giltighet.