frsrdg · GN04RR7 · 2000-01-01 00:00:00 — Vidare föreslog man i rapporten att en översyn av de arbetsuppgifter som är reglerade i Föreskrifter och allmänna råd för polisen (FAP) borde göras och förslag till förändringar lämnas. ROPA-gruppen föreslog även att en statlig utredning skulle ges i uppdrag att göra en total översyn av vilka arbetsuppgifter polisen bör ha. RRV angav (1996) att för lite enmanstjänstgöring inom polisen förhindrar ett effektivare resursutnyttjande. har tillsatt en grupp som ser över möjligheterna till enmanstjänstgöring i större utsträckning. beslutade att utredningar om skattebrott i normalfallet skall handläggas av skattemyndigheterna (prop. 1997/98:10, bet. 1997/98:SkU10, 1997/98:JuU2y, rskr. 1997/98:70). Den nya organisationen började fungera . I praktiken hade utredningarna genomförts av skattemyndigheterna även tidigare eftersom myndigheternas utredning legat till grund för polisens. I propositionen anförde regeringen att balanssituationen hos polisen gjorde att det kunde ta mycket innan utredningen slutfördes vilket utgjorde en risk för att skattebrottet hann preskriberas innan åtal kunde väckas. Regeringen menade att resurserna för bekämpning av skattebrott skulle komma att användas effektivare om ärendena handlades av skattemyndigheterna och inte av polisen. Utskottet menade att den nya organisationen medför vissa nackdelar eftersom ekonomisk brottslighet kommer att utredas av flera myndigheter, nämligen polisen, skattemyndigheten, åklagarmyndigheten och . Utskottet förutsatte att de berörda myndigheterna upprättar gemensamma rutiner för t.ex. samråd och informationsutbyte. Den svenska polisen förstatligades . Polisen organiserades då i 119 polisdistrikt med en myndighet i varje distrikt. Distrikten byggdes upp kring en större huvudort. I varje polisdistrikt fanns en polismyndighet med ansvar för polisverksamheten i distriktet. Därefter har polisens organisation inte förändrats på något genomgripande sätt förrän då länsmyndighetsreformen genomfördes och närpolisverksamhet och problemorienterat polisarbete infördes. finns 21 polismyndigheter i landet. Det finns en polismyndighet i varje län. var sammanlagt åtta polismyn digheter indelade i både polisområden och närpolisområden. Enbart närpolis-områden utöver de länsövergripande funktionerna hade tolv polismyndigheter. En myndighet hade enbart polisområden. Enligt beslut av polisstyrelsen i kommer organisationen att förändras. Polisområdena kommer att tas bort och man kommer enbart att ha närpolisområden under länspolismästarnivån. RRV framförde (1996) att samtliga polismyndigheter borde kunna utnyttja resurserna bättre genom att använda sig av en enda kommunikationscentral och färre vakthavande befäl. Vid polisens kommunikationscentral fördelas uppdrag som kommer in till polisen genom telefonsamtal från allmänheten. Sammanlagt 14 av de 21 länsmyndigheterna hade enbart en kommunikationscentral . Vid flera av de myndigheter som har fler än en kommunikationscentral uppger man att man arbetar med en utredning eller ett förslag om att ha enbart en kommunikationscentral i myndigheten. organisation (990201) (Källa: ) 12 myndigheter 8 myndigheter 1 myndighet Länspolismästarreformen har införts successivt . Efter ett beslut av (prop. 1991/92:52, bet. 1991/92:JuU9, rskr. 1991/92:124) leds samtliga länsmyndigheter av en länspolismästare som är tjänsteman vid polismyndigheten. en (1994:730, omtryckt 1993:993). Rätten att besluta om länets indelning i polisdistrikt flyttades då från regeringen till . Före fanns som mest fyra nivåer för styrning under och regeringen. Dessa var , styrelse, polisstyrelsen och polisnämnden. Dessutom fanns även i vissa län närpolisråd. Eftersom samtliga polismyndigheter sammanfaller med länen innebar det att styrelse och polisstyrelsen i princip hade samma beslutsområde. har länsstyrelserna inte längre ansvar för eller utövar tillsyn över den verksamhet som bedrivs av polismyndigheterna (prop.1998/99:1, bet. 1998/99: JuU5, rskr. 1998/99:36). blev polisstyrelser styrelser för polismyndigheterna. För att stödja polisstyrelserna i deras arbete har samlat samtliga polisstyrelseordförande till samtal. Även Rikspolischefen har haft sammanträden med polisstyrelserna. Rikspolischefen har betonat vikten av att polisstyrelserna följer upp myndigheternas verksamhet och ställer krav på myndigheterna. Polisnämnder finns i de polismyndigheter som delats in i polisområden. Enligt beslut bör närpolisråd enbart inrättas där kommunen inte inrättat ett lokalt brottsförebyggande råd. skall ensam ha ansvaret för tillsynen av polisverksamheten. har rätt att utfärda föreskrifter för polisorganisationens medelsanvändning för att säkerställa att verksamheten inriktas på de mål som statsmakterna angivit för polisverksamheten. Tankarna bakom närpolisverksamhet formulerades 1989 i den s.k. förnyelsepropositionen (prop. 1989/90:155, bet. 1990/91:JuU1, rskr. 1990/91:1). Ett av förslagen i denna proposition var att polisens arbete skulle decentraliseras och inriktas mera på att förebygga och förhindra brott. Enligt propositionen skulle en ökad tonvikt på det brottsförebyggande arbetet leda till ett förändrat arbetssätt för polisen. I propositionen betonades också vikten av ordningspolisens och kriminalpolisens samarbete. Närpolisbegreppet utvecklades i en rapport från i . I rapporten föreslogs att närpolisreformen skulle genomföras i och i resten av landet. Polisen i var i behov av att rationalisera sin verksamhet för att spara pengar. Utredaren menade att det förslag som presenterades i rapporten skulle resultera i en effektivare polis. Kostnaderna för polisen i skulle minska med vilket motsvarade det sparbeting man ålagts. Sparbetinget skulle uppnås utan några uppsägningar. I rapporten presenterades även förslag till ny verksamhetsinriktning samt förslag till lokal organisation för att underlätta det problemorienterade arbetssättet. Utredaren hänvisade till kvarterspoliserna och beskrev närpoliserna som kvarterspoliser men med mer långtgående arbetsuppgifter. I skulle det finnas 1 500 närpoliser. I varje närpolisområde skulle ca 30 poliser arbeta i egna lokaler. Ett område skulle omfatta 30 000 invånare och riktmärket skulle vara en polis per tusen invånare. närpolisområdena ha en större verksamhetsbas än kvarterspolisen närpoliserna i allt väsentligt klara alla normala polisiära uppgifter i området samt ha det territoriella ansvaret för närpolisområdet riktmärket för hela riket vara en polis per tusen invånare ett närpolisområde omfatta cirka 30 000 invånare det problemorienterade arbetssättet genomsyra närpolisverksamheten vilket förutsatte att en stor del av verksamheten i området var planerad närpoliserna ha god kunskap om det egna området man vid fördelningen av resurser inom länet ta hänsyn till den faktiska arbetsbelastningen likväl som befolkningstal. I länen skulle trafikövervakning, sjöpolis, hundverksamhet, länskommunikationscentral, polisrytteri, piket, nationell insatsstyrka, försvarsplanering, kriminalpolisverksamhet, förvaltningsuppgifter, delgivningsverksamhet och interna utredningar finnas. Utredaren föreslog att utryckningsverksamheten skulle renodlas som kriminalpolisarbetet integrerades med polis-verksamheten i övrigt. Man ville luckra upp den skarpa gränsen mellan ordningspolis och kriminalpolis genom att den polisoperativa verksamheten förenades i en avdelning med gemensam ledning på distriktsnivå. Den regionala kriminalpolisverksamheten skulle inriktas på uppgifter av kvalificerad och specialiserad art, särskilt underrättelseverksamhet och spaning. Utredningar skulle utföras av närpolisen och i distrikten. För övervakningsverksamheten föreslogs ett arbetssätt med långtgående förstahandsåtgärder. Det innebär att så många åtgärder som möjligt vidtas i ett tidigt skede för att man på så sätt skall spara tid och resurser längre fram i utredningen. Utredaren menade att utryckningsverksamheten skulle kunna rationaliseras genom bättre planerad verksamhet. Vidare föreslogs att utryckningsverksamheten skulle samlas i ett större geografiskt verksamhetsområde. I budgetpropositionen för /93 anges att polisverksamheten i ökad utsträckning skall inriktas mot brottsförebyggande åtgärder. I budgetpropositionen för /94 nämns begreppet närpolis i en proposition. I propositionen beskrevs också problemorienterat polisarbete. Det exemplifierades med det projekt som genomfördes i Stockholmsförorten . Polisen samarbetade med boende i området, andra offentliga organ och företag för att minska antalet inbrott i området. Antalet inbrott minskade kraftigt efter projektets genomförande. Arbetsmetoden fick stor uppmärksamhet av politiker och vid polismyndigheterna runt om i landet. Regeringen ansåg att tiden var mogen att införa närpolisverksamhet i större skala. Dock konstaterade man att förutsättningarna för genomförandet av närpolisreformen varierade i landet. I storstadsområden och andra områden med omfattande och kvalificerad brottslighet krävdes en större organisation för utryckning och kvalificerade brottsutredningar. Utskottet påpekade att arbete med frågor om kommuners och enskildas roll i det lokala trygghetsskapande arbetet och om samverkan mellan polisen och samhället i övrigt ligger i linje med tankarna om närpolisverksamhet (prop. 1993/94:100, bet. 1993/94: JuU19, rskr. 1993/94:229). I planeringsdirektiven för polisväsendet /95 angavs att av anvisade medel för den lokala polisorganisationen skulle användas för utvecklingsinsatser i fråga om närpolisverksamhet. Närpolisverksamheten har organiserats på olika sätt i olika delar av landet. I vissa myndigheter har man närpolisområden som lyder direkt under länsmyndigheten. Andra myndigheter har polisområden mellan länsmyndighet och närpolisområde. I de flesta län är målet att av poliserna skall arbeta som närpoliser. Dock har man i vissa län som mål att av poliserna skall arbeta som närpoliser. Det innebär att antalet närpoliser per invånare skiljer sig åt i olika delar av landet. utgjorde andelen närpoliser av poliskåren. Detta motsvarade en närpolis per 1 400 invånare. Därmed hade den organisatoriska utbyggnaden av närpolisen nått det uppsatta målet i landet (årsredovisning 1997). har definierat närpolisverksamheten på följande sätt. Verksamheten skall bedrivas problemorienterat i nära samverkan med dem som bor och verkar i området. Verksamheten skall organisatoriskt bedrivas inom ett geografiskt avgränsat område inom polisdistriktet (närpolisområde). De poliser som arbetar i närpolisområdet skall arbeta mot brotts- och trygghetsrelaterade mål. Varje polis skall tilldelas ett personligt ansvars-område; ett sådant ansvarsområde kan vara geografiskt eller funktionellt. Arbetet skall inriktas mot vardagsbrottsligheten inom närpolisområdet och mot de där förekommande ordningsproblemen; ungdomsbrotten skall så långt det är möjligt handhas av närpoliser; de prioriterade områdena våldsbrott och narkotikabrottslighet skall särskilt beaktas; detsamma gäller brott med rasistiska inslag. Ansvaret för utryckningsverksamheten skall vara begränsat; närpolisernas medverkan i utryckningsverksamheten skall organiseras så att planerade aktiviteter kan genomföras på ett effektivt sätt. I utredningen om polisen i angavs att det problemorienterade arbetssättet skulle prioriteras i alla verksamhetsgrenar och på alla nivåer inom länets polis. Alla anställda skulle ges utbildning i ett problemorienterat arbetssätt. Ett problemorienterat arbetssätt innebär att polisen skall försöka identifiera bakomliggande orsaker till brott. Det innebär att polisen måste kartlägga och analysera brottslighetens mönster med avseende på tid och rum och händelsernas samband med andra aktiviteter utnyttja befintlig kunskap om brottslighetens orsaker, men även söka ny kunskap för att kunna förstå och åtgärda de problem som framkommit i analysen angripa bakomliggande förhållanden som orsakar brott av ett visst slag anpassa resursanvändandet och utveckla långsiktiga strategier kontinuerligt följa upp och utvärdera de metoder och strategier som tillämpas. Det problemorienterade arbetssättet skall användas generellt för all polis-verksamhet. Dessutom skall kartläggnings- och analysarbetet bedrivas både systematiskt, kontinuerligt och långsiktigt. Inte alla poliser har utbildats i det problemorienterade arbetssättet. Vid genomsyrar dock det problemorienterade arbetssättet en stor del av utbildningen. Från polisens sida har man menat att när dessa poliselever börjar arbeta som poliser kommer deras kunskaper och arbetssätt att påverka även äldre poliser. Vidare hänvisas till andra länder vars polis infört det problemorienterade arbetssättet. Man menar att det tar tid innan resultat av det problemorienterade arbetssättet resulterar i minskad brottslighet. avtal infördes en möjlighet till periodplanerad arbetstid. Periodplanerad arbetstid innebär att polisernas arbetstider planeras efter i förväg kända händelser som man vet kommer att innebära ett ökat personalbehov. Genom att planera personalens arbetstider undviker arbetsgivaren kostnader i form av övertidstillägg. Periodplanerad arbetstid tillämpas framför allt inom närpolisorganisationen. hade av poliserna periodplanerad arbetstid. Polisens arbetstider har varit föremål för studier . arbetsgrupp mot våld har kartlagt polisens insatser en helg . Nedan redovisas resultatet för de län som hade högst respektive lägst bemanning under de fyra redovisade åren. Som framgår av tabellen är skillnaderna mellan de som har högst bemanning respektive lägst bemanning skiftande mellan åren. Den genomsnittliga tjänstgöringen av poliser under helgnätter har ökat och därefter minskat något. Tabell 1.5 Andel poliser i tjänst av det totala antalet poliser i län med högst respektive lägst bemanning samt genomsnittet för landet Andel Högst Lägst Genomsnitt söndag lördag söndag lördag söndag Källa: arbetsgrupp mot våld Resultatet av undersökningarna i de län som revisorerna granskar särskilt redovisas i nedanstående tabell. Den visar att tjänstgöringen i genomsnitt ökat . I har dock andelen poliser i tjänst och söndag minskat 1999. Enligt arbetsgrupp bör varje polismyndighet med en rationell personalplanering kunna se till att av poliserna i länet tjänstgör och söndag. Tabell 1.6 Andel poliser i tjänst av det totala antalet poliser i respektive i söndag lördag söndag lördag söndag Källa: arbetsgrupp mot våld konstaterar i en rapport (1998) att ordningspolisen i högre grad skulle behöva planera sin arbetstid utifrån variationer i verksamheten. RRV påpekar bl.a. att resurserna för utryckning inte anpassas till det varierande behovet delvis till följd av att utryckningsstyrkornas turlag har en arbetstidsförläggning som försvårar denna anpassning det inte är tillräckligt preciserat vad utryckningsstyrkorna skall göra och inte göra samordningen mellan utryckningsstyrka och närpolis inte är tillräckligt väl utvecklad. Närpolisen får ofta rycka in och förstärka utryckningen. Utryckningen deltar däremot mer sällan i närpolisens arbete. har för tilldelats . Jämfört med 1998 har anslaget höjts med . Polisväsendet har ålagts en rad besparingar . angav 1996 att polisen (1993/94-1995/96) ålagts besparingar på sammanlagt (bet. 1996/97:JuU1). Under budgetåren 1992/93-1994/95 redovisade polisen ett sammanlagt anslagssparande på . Vid utgången av /96 uppgick anslagssparandet till . Polisens förbukning översteg det året kraftigt vad som anslagits för verksamheten. 1997 förbrukade polisen mer än vad som anslagits åt verksamheten och vid budgetårets utgång hade man utnyttjat anslagskrediten med . Vid utgången av uppvisade polisen åter ett anslagssparande på ca . får låna i . hade man utnyttjat för lån till anläggningstillgångar. beslutade att polisen skulle tillföras för reformeringen av polisen. Polisen tilldelades för ytterligare för särskilda förstärkningar i de särskilt belastade storstadsområdena. I nedanstående diagram illustreras polisens medelsförbrukning budgetåren 1980/81-1998. Fastprisberäkningen är gjord med hjälp av konsumentprisindex. Av diagrammet framgår att medelsförbrukningen ökade för att sedan vara i stort sett oförändrad och minska något . * /96 är beräknat . Källa: Statsbudgetens utfall /81-1997 och . Polisen övergick till mål- och resultatorienterad styrning (prop. 1989/90:155 samt prop. 1990/91:100 bil. 5) under /93. Reformen innebar att kraven på uppföljning och utvärdering ökade. Det nya systemet innebar en långtgående delegering och stor frihet för distriktsledningar och operativa chefer att bestämma hur anvisade medel skulle användas. Nedan redovisas polisens kostnader uppdelade på utgifter för lokaler, investeringar och personal. Uppgifterna för åren fram till /93 saknas eller är osäkra då redovisningsprinciperna ändrats. Enligt uppgifter från började polisen först /94 tillämpa de nya redovisningsreglerna för statliga myndigheter. En tillförlitlig sammanställning över utvecklingen av dessa kostnader saknas. Tabell 1.7 Kostnader för lokaler, investeringsutgifter samt kostnader för personal inom polisen, , Lokaler Investeringar Personal* Budgetår Kostnader priser Kostnader priser Kostnader priser 1993/94 1 /95 1 073 1 096 578 590 8 178 8 352 1995/96 (18 mån) 1 719 1 730 764 769 12 626 12 705 1997 1 152 1 149 383 382 8 461 8 451 1998 1 162 1 162 815 815 8 317 8 317 * Exklusive framtida pensionskostnader Källa: Polisens årsredovisningar och anslagsframställningar . De procentuella förändringarna av lönerna inom polisen var stora . /90 ökade polisens löner . har ökningen varit betydligt mindre och överensstämmer med löneökningarna för statsförvaltningen i övrigt. Kostnaderna för personal minskade dock mellan budgetåren 1993/94 och 1998 . ökade kostnaderna för investeringar och lokaler. Om man har sparat eller inte inom polisen är som framgår ovan inte självklart. Representanter för menar att man skapat möjligheter för minskade kostnadsökningar snarare än minskat sina kostnader. Även i anger tjänstemän att det är svårt att säga om polisen har sparat eller inte. Man föredrar att formulera det som att kostnadsutvecklingen har bromsats och att polisen använder mindre resurser än man skulle ha gjort utan rationaliseringar. I regleringsbrevet för ålades att redovisa en sammanfattande beskrivning av tidigare redovisningar till regeringen av de besparingsåtgärder som vidtagits under /96. I redovisning uppges bl.a. att polismyndigheterna hade en i stort sett samstämmig uppfattning om att de budgetförändringar som genomförts under /96 inte inneburit några negativa effekter för verksamheten. Man angav dock från flera polismyndigheter att de genomförda besparingarna, i kombination med ytterligare besparingar , skulle komma att innebära negativa effekter för verksamheten. Man befarade att produktiviteten inom den brottsutredande verksamheten och servicen till allmänheten skulle minska. Vidare angavs att lokalytan inom polisväsendet minskat med 1997. Utöver de redan redovisade kostnaderna för pensionsersättning har ingen beräkning av kostnaderna för införandet av närpolisorganisationen och omorganisationen gjorts inom polisen. Någon uppföljning av de besparingar som polisen ålagts har inte gjorts utöver vad som anges i ovan nämnda redovisning till regeringen. började en fördelningsmodell tillämpas med syfte att förändra länsramarnas inbördes storlek för att tillgodose det faktiska behovet av polisiära tjänster i respektive län. konstaterade att det förelåg ett samband mellan bl.a. antalet anmälda brott och antalet invånare. Man fann en fördelningsmodell med befolkningstalet som utgångspunkt mest lämplig och föreslog således att länsramen i huvudsak skulle beräknas efter invånarantalet men att hänsyn skulle tas till storstadsfaktorn och andra strukturella faktorer samt särskilda arbetsuppgifter. bygger fördelningen av medel till länsmyndigheterna på den budgetdialog som man från sida har med representanter för varje polismyndighet. Enligt representanter för har endast en marginell omfördelning av medel skett mellan polismyndigheterna . En omfördelning av medel inom vissa län har ägt rum i samband med bildandet av länsmyndigheterna. Vid en förfrågan till samtliga polismyndigheter anges att man i vissa län omfördelat personal från mindre befolkningstäta områden till mer befolkningstäta områden. Vidare anges i vissa län att orter som var myndighetssäten fått en kraftigare minskning av resurser än andra. infördes en nationell resultatmodell inom polisväsendet. Modellen är uppbyggd kring 14 områden som skall omfatta hela polisverksamheten. För att spegla förändringar i regeringens prioriteringar skall resultatmodellen kunna förändras och utvecklas år för år. Verksamheten redovisas uppdelad på inriktningar, målgrupper och huvudlinjer. De resultatområden som sorterar under inriktningar rymmer hela polisens verksamhet. De resultatområden som sorterar under målgrupper och huvudlinjer rör områden som skall följas upp särskilt. En förutsättning för att resultatmodellen skall fungera har ansetts vara att den innehåller tydliga definitioner. Resultatmåtten måste användas på samma sätt över hela landet för att de skall kunna användas i resultatdialogen mellan polismyndigheten och . Polismyndigheterna har ansvar för mätning och analys samt för att sätta upp de egna målen. Inriktningarna är våldsbrottslighet, ekonomisk brottslighet, narkotikabrottslighet, trafik, tillgrepps- och skadegörelsebrott, övrig brottslighet, ordning och säkerhet, polismyndighetsärenden samt intern verksamhet. Om verksamheten dessutom kan härledas till något av resultatområdena under målgrupper så skall den redovisas även där. Målgrupperna är ungdomar (ungdomar i riskzonen), vaneförbrytare och brottsoffer. Vidare kan verksamhet som redovisas under inriktningar även redovisas under huvudlinjer. Huvudlinjerna är närpolisverksamhet och kvalificerad kriminalpolisverksamhet. Polisen använder sig av fyra mått. Effektmåtten är kopplade till en prestation som polisväsendet direkt kan påverka. Prestationsmått skall visa vad polisen presterat inom respektive resultatområde. Kvalitetsmått skall återge kvaliteten för olika delar av polisens verksamhet. Kostnadsmått skall bl.a. visa hur polisväsendet prioriterar. Samtliga län rapporterar in uppgifter till på ca 120 punkter. Dessa redovisas länsvis i polisens årsredovisning. anger att de mått som redovisas successivt börjar användas av polismyndigheterna i deras styrning av verksamheten. Inom används många av måtten vid nationella bedömningar, bl.a. i samband med resultatdialoger. Från konstateras att arbetet med att samla in uppgifter med de rutiner man har är resurskrävande. Man anser att det stora antalet mått är modellens svaghet. Rikspolischefen menar att resultatmodellen behöver förändras så att den blir mer ändamålsenlig. Statssekreteraren i anger också att åtgärder kommer att vidtas för att förbättra modellen för polisens resultatredovisning. Från sida anser man att det är resultatdialogerna som ger resultatmodellen innehåll. Resultatdialoger hålls mellan och länsmyndigheterna en gång . Dialoger har hållits . Syftet är att följa upp, analysera och diskutera länets resultat i resultatmodellens termer. Det gångna årets resultat utgör också grunden för polismyndighetens mål det kommande budgetåret. Dialogen baseras på polismyndighetens egna mål. Vid anser man att resultatdialogerna ökar styrelsens kunskap om polismyndigheterna och skapar förutsättningar för fortsatt utveckling av polis-verksamheten. Antalet inkomna ärenden till polisen har varit relativt . Närpolisreformen påbörjades och utredningsverksamheten decentraliserades. Reformen var enligt polisens årsredovisning helt genomförd 1997. Antalet ärenden som redovisats till åklagaren var relativt , liksom antalet ärenden i balans. Antal ärenden redovisade till åklagaren minskade dock kraftigt enligt statistiken . Vid menar man att detta bl.a. beror på att antalet ärenden enbart är baserat på antalet ärenden överlämnade till åklagaren, dvs. på färdiga förundersökningsprotokoll.