frsrdg · GN04RR8 · 2000-01-01 00:00:00 — På så sätt skulle man erhålla ett system som är självbärande men i vilket staten är delfinansiär. Den nya garantimodellen förutsätter inte att det är garantitagaren som fullt ut finansierar systemet. Årliga eller engångspremier? Det som formellt krävs i den nya garantimodellen är årliga , men dagens praxis följer inte denna norm annat än delvis. utredningar har heller inte tagit ställning till om premierna bör vara årliga eller ej. anser därför, i likhet med revisorerna, att premiekon-struktionen bör ses över. Enligt ESV kan en engångspremie med avseende på t.ex. räntor och inflationsantaganden innebära en högre risk och därmed en högre premie. I detta sammanhang kommenterar ESV även det som sägs i rapporten om att årliga kan medföra att "de ur garantimyndighetens synvinkel bästa garantiobjekten lämnar systemet". ESV menar att detta inte är något i sig negativt, eftersom syftet med det statliga åtagandet är att fylla en roll som inte marknaden kan fylla. En synpunkt som framförs i revisionsrapporten är att borde ges bättre möjligheter att agera vid befarade obestånd för att därmed kunna begränsa statens förluster. I sitt remissvar skriver BKN emellertid att dessa möjligheter är ganska goda . Det beror på att BKN numera () får lämna ersättning ur garantin även i samband med rekonstruktioner, och inte endast som följd av konstaterade förluster efter en försäljning av det belånade huset. Vid en rekonstruktion kommer BKN in tidigare i processen än vid en försäljning eftersom BKN och långivaren måste komma överens om förutsättningar och villkor för rekonstruktionen. BKN:s faktiska inflytande är därför väsentligt större vid rekonstruktioner än vid försäljningar. Rekonstruktioner har också blivit betydligt vanligare än försäljningar i BKN:s obeståndshantering. BKN påpekar också att BKN alltid prövar om kreditinstitutet uppfyllt förutsättningarna för att kreditgarantin ska gälla innan ersättning betalas ut. Sida har i sitt remissvar gett vissa kompletterande upplysningar om sitt arbete med uppföljningar och utvärderingar. Uppföljningar syftar i huvudsak till att identifiera avvikelser från projektplan och beslut vad avser bl.a. tekniska och finansiella projektförutsättningar. Utvärderingar syftar främst till att analysera och värdera hur väl de projekt- och utvecklingsmål som låg till grund för beslutet har mötts. Utvärdering snarare än uppföljning är enligt Sida ett utmärkt verktyg för att lära av erfarenheten och öka kompetensen i den egna verksamheten. Enligt Sidas metodregler ska alla utvärderingar följas av en s.k. management respons med beslut om åtgärd som föranleds av utvärderingen. Sidas nya fristående garantier kommer ofta att avse kommersiella risker och inte enbart statsrisker. Sida är införstådd med att detta ställer större krav på ett proaktivt arbetssätt vad gäller Sidas uppföljningar, jämfört med u-krediter med biståndsgaranti som i huvudsak täcker statliga risker. Är självrisker möjliga och lämpliga? Flera remissinstanser uttrycker tvivel på tanken att införa självrisker i system med statliga kreditgarantier. tillämpas självrisker främst för kommersiella risker i EKN:s garantisystem (se bilaga E i revisionsrapporten). nämner i sitt remissvar att beslutade att införa en självrisk för kreditinstituten i fråga om upplupna räntor m.m. (prop. 1997/98:119, BoU10, rskr. Syftet var bl.a. att skapa incitament för en snabb obeståndshantering. Beslutet har dock enligt BKN inte haft några större effekter. Enligt BKN:s bedömning skulle en självrisk för kapitalfordringar vara svår att genomföra, bl.a. därför att förtroendet för kreditgarantins värde som säkerhet skulle kunna rubbas, något som i så fall skulle öka bostadsinstitutens upplåningskostnader. En självrisk för kapitalfordringar skulle enligt BKN även kunna väcka krav på kapitaltäckning för garanterade lån. ställer sig frågande till tanken att ett system med självrisker för stora enstaka garantier skulle öka långivarnas intresse av att begränsa riskerna och begränsa konsekvenserna av betalningsinställelser. När det gäller stora enstaka garantier är garantitagarna så gott som genomgående statliga eller statligt kontrollerade bolag. I dessa fall innebär införandet av ett system med självrisk i kombination med en lägre riskpremie enligt ESV att den nya garantimodellens intentioner frångås. Ett system med självrisker kan vid betalningsinställelse mycket väl resultera i en stor engångskostnad finansierad över statsbudgeten med anslag i det fall det statliga bolaget behöver kapitaltillskott. ESV anser att det vore bättre att sprida kostnaderna för garantirisken genom att konsekvent finansiera garantin med från bolaget till garantireserv. ESV vill dock framhålla att de incitament som ges långivaren genom självrisker i vissa fall kan vara nödvändiga. Staten som långivare och staten som ägare framhåller att frågan om kapitaltäckningsgarantier sätter fokus på att staten har olika roller. En kapitaltäckningsgaranti kan nämligen uppfattas som ett åtagande om ägarinsatser. Att ett företag får så goda verksamhetsförutsättningar som möjligt, t.ex. via kostnadsfria garantier, kan ingå I statens roll som kredit-/garantigivare ingår däremot att se till att kostnaderna för garanti- och kreditverksamheten blir täckta. RGK framhåller vikten av att man skiljer på kostnadsansvaret i den roll staten har som ägare och i dess roll som garanti-/kreditgivare. RGK kommer att ta initiativ till att uppgiften att ge ägartillskott m.m. så långt som möjligt renodlas och åtskiljs från statens roll som garanti-/kreditgivare. I detta ligger att ompröva existerande kapitaltäckningsgarantier. RGK diskuterar i sitt remissvar också en möjlig modell för en separering av ansvaret där respektive departement med ägaransvar för företag också tar ansvar för att i budgethanteringen begära medel för ägartillskott. diskuterar i sitt remissvar vad som åsyftas med det i rap-porten diskuterade förslaget att "flytta över ansvaret för kapi-tal-täck-nings-garantierna från till " när det gäller det statliga bolaget . ESV framhåller att det är regeringen som be-slutar om kapitaltäckningsgarantier, varför ansvaret kan sägas lig-ga hos regeringen. Det enda ansvar som i detta sammanhang kan sägas vi-la på är att infria kapitaltäckningsgarantin om den utlöses samt att administrera den. Att flytta ansvaret för administration och för-valt-ning av reserver från Riks-gäldskontoret skulle enligt ESV innebära att man inte tillvaratog kompetens. Det "dubbelkommando" som råder med oklara ansvarsförhållanden mellan och Riks-gäldskontoret bör dock omprövas. ESV anser även att systemet med bå-de särskilda kreditgarantier och kapitaltäckningsgarantier kan innebära att staten tar på sig en onödigt stor risk. anför i detta sammanhang bl.a. följande. Styrelsen och ledningen i Venantius har det fulla ansvaret för verksamheten gentemot ägaren i enlighet med aktiebolagslagen. har efter bemyndigande från regeringen ansvaret för ägarrollen. Det uppdrag som statsmakterna har gett Venantius, och som har formulerats i bolagsordningen, innebär att bolaget har ansvar för statens samlade utgifter som kan hänföras till bolagets verksamhet. Venantius ledning och styrelse är ålagda att inte bara agera för företagets bästa utan utifrån vad som är bäst för staten som helhet. har - enligt vad Venantius skriver i sitt remissvar - ett helt annat uppdrag. Kontoret agerar utifrån en allmänt formulerad förordning som gäller generellt för all garantigivning. Förordningen gör ingen skillnad mellan å ena sidan garantier gentemot externa motparter som innebär faktiska kostnader för staten och å andra sidan garantier inom den statliga sfären, som de till Venantius, där det i sak bara handlar om vilket konto i staten som ska belastas. I uppgift ingår enbart att beakta sina egna utgifter för garantin, inte kostnaderna för staten som helhet. har valt att fokusera sitt arbete på operativa beslut rörande skuldsidan av Venantius verksamhet. Denna risk är emellertid marginell i jämförelse med de risker Venantius har att hantera på tillgångssidan. Venantius uppfattning är att statens roll som ägare till Venantius bör vara entydig och utgå från statsmakternas ägardirektiv och aktiebolagslagens bestämmelser och därmed överordnas statens roll som garantigivare. Statsmakternas uppdrag till Venantius är enligt bolaget inte förenligt med tillämpning av garantiförordningen. Detta kan medföra inte obetydliga merkostnader för Venantius och därmed för staten. Venantius förordar en lösning som innebär att ansvaret för garantierna till Venantius förs över till eller att ett undantag görs i tillämpningen av garantiförordningen. Även tar upp frågan om statens olika roller som ägare och garantigivare. Denna rollfördelning kan innebära pro-blem även i EKN:s verksamhet, särskilt när det gäller investeringsgarantier. roll i beredningen av stora enstaka garantier instämmer i att finansieringslösningar som utformas i utan RGK:s medverkan kan innebära större risker än nödvändigt för staten. Vikten av kostnadsansvar och långsiktigt hållbara finansieringsupplägg betonas. Det är enligt RGK väsentligt att tydliggöra för departementen att långsiktigt hållbara finansieringsupplägg innebär att resurserna används effektivt. En finansiell prövning bör inte ses som ett hinder för satsningar utan som en hjälp att lyfta fram avvägningsfrågor i ljuset och föra fram andra alternativ. Det är inte klart hur rutinerna bör formas för att RGK ska kunna komma tidigt in i beredningen. RGK kommer att ta upp dessa frågor med . nämner i sitt remissvar flera exempel på områden som kan vara lämpliga för ett utökat samarbete mellan de garantigivande myndigheterna. Ett sådant område är bedömningar av risker vid garantigivning till stora projekt. Ett annat exempel är hur garantier ska utformas för att statens risk ska begränsas och för att få garantitagarnas medverkan i att begränsa statens risk. RGK anser att det finns goda skäl att utveckla det informella informationsutbytet mellan , och . RGK har också ambitionen att utveckla samarbetet med garantimyndigheter i andra länder, liksom samverkan med universitet, högskolor och finansiella institutioner. Sida framhåller i sitt remissvar betydelsen av samarbetet mellan Sida och EKN. När det gäller biståndsgarantierna är detta samarbete väl etablerat och fungerar bra. Samarbetet avseende de nya fristående garantierna är i sin begynnelse. Sida inser vikten av att stärka formerna för samarbetet och initiativ har tagits i den riktningen. föreslår att en "best practice" utarbetas för de berörda garantimyndigheterna, och att man därvid tar stöd av det allmänna råd (FFFS 1995:49) om kreditrisker i kreditinstitut och värdepappersbolag som utfärdats av . framhåller att man arbetar med att utveckla sin handläggning på det sätt revisorerna föreslår. EKN satsar såväl på traditionella kommersiella riskbedömningar som projektriskbedömningar och uppföljningar av utestående garantier. Stora utbildningsinsatser görs. De obalanser i garantiportföljen som beror på att den svenska exporten är koncentrerad till vissa länder lyfts fram genom den reservering för koncentrationsrisk som gjorts i samband med det nya officiella bokslutet. I syfte att identifiera och om möjligt motverka andra obalanser kommer EKN att genomföra en översyn av sin portföljhantering under det närmaste året. anser att det finns skäl att se över de statliga redovisningsregler som tillämpas på verksamheter av försäkringsteknisk karaktär. Innan EKN lade fast principerna för det riskmässiga bokslutet gjordes en genomgång av hur andra garantiinstitut med "försäkringsmässiga" bokslut (s.k. accruals accounting) lagt upp sin redovisning. Metoderna att beräkna behovet av säkerhetsreserver överlämnades för kommentar till en oberoende expert. Frågan har också uppmärksammats särskilt av EKN:s egna revisorer, och , i samband med granskningen av bokslut. Med tanke på att metoden är ny anser EKN likväl att ytterligare analys av en oberoende instans kan vara till nytta. framhåller att revisorerna har rätt i sina påpekanden om att de makroekonomiska förhållandena i världsekonomin har spelat stor roll för EKN:s resultat. De samlade effekterna härav går numera att avläsa i det nya officiella bokslutet. EKN är tveksam till värdet av den av revisorerna föreslagna analysen av hur makroekonomiska förhållanden påverkat EKN:s resultat. Den framtida riskbilden är enligt EKN väsentligen annorlunda än den som förelåg . Den tillgängliga analyskapaciteten bör därför enligt EKN:s uppfattning snarare inriktas på de risker och obalanser som kan finnas i den nuvarande portföljen och vad som kan göras för att minimera och balansera dessa risker. Revisorernas överväganden och förslag 3 Revisorernas slutsatser och förslag 4 Förslagen i sammandrag 10 Ny modell för garantigivning 14 Slutsatser och förslag 15 1 Granskningens uppläggning 17 2 Några grunddrag i den statliga garantigivningen 19 Aktörerna - ett grundschema 20 En introduktion till dagens garantisystem 22 3 Den nya garantimodellen 25 Bakgrund och intentioner 25 tolkning av modellen 28 4 Garantigivningen i praktiken 39 Något om garantigivningens ekonomi 47 5 Sammanfattande analys 49 6 Revisorernas förslag 56 Slutsatser och förslag 56 Bilaga R Garantier via () 63 Bilaga B Garantier via () 102 Bilaga E Garantier via () 131 Bilaga S Garantier via (Sida) 163 Sammanfattning av remissyttranden 187 Remissinstansernas allmänna synpunkter 187 Den nya garantimodellen 188 Rollfördelning och samarbete 192 Det fortsatta utvecklingsarbetet 194