frsrdg · GN04RR7 · 2000-01-01 00:00:00 — översteg antalet avslutade ärenden de inkomna med 11 758. sjönk antalet avgjorda ärenden. Detta kan vara en effekt av att de 18 000 ärendena tillskrevs arbete. Enligt Riksåklagarens årsredovisning beräknas ett ärende i genomsnitt innehålla 1,2 misstänkta personer och 22 brottsmisstankar. Om en ny brottsmisstanke avser en person som redan är aktuell i ett ärende hos åklagaren läggs denna brottsmisstanke till det redan pågående ärendet. Den nya brottsmisstanken påförs alltså inte som ett nytt ärende i statistiken. Tabellen nedan visar antalet inkomna och avslutade ärenden hos åklagarna . Av tabellen framgår att åklagarväsendet avgör färre ärenden efter omorganisationen än vad man gjorde före. Tabell 1.8 Inkomna och avslutade ärenden, 1992-1998 År Inkomna Avslutade 212 457 211 019 1993 222 107 219 791 1994 210 206 213 451 1995 228 094 229 257 1996 221 007 202 260 1997 196 709 208 467 1998 193 922 201 922 Källa: Riksåklagaren Lagföringsprocenten, dvs. antalet ärenden i vilka besluten åtal och strafföreläggande förekommer i procent av det totala antalet avslutade ärenden, är ett sätt som används för att mäta åklagarväsendets prestationer. Av tabellen nedan framgår att lagföringsprocenten uppgick till i början 1990- Lagföringsprocenten sjönk för /. Sänkningen fortsatte då lagföringsprocenten uppgick till . har procenten stigit och uppgår till . Tabell 1.9 Lagföring och avskrivningar för ärenden i procent, hela riket År Lagföring Avskrivning 1992/93 1993/94 1994/95 1996 1997 1998 Källa: Riksåklagaren Riksåklagaren menar att arbetsbelastningen, trots att antalet avslutade ärenden har minskat, har varit fortsatt hög. Ett exempel på detta är att andelen ärenden med fängelse i straffskalan ökade under 1995-1997, från till . En annan omständighet som enligt Riksåklagaren pekar på att ärendena har blivit svårare och mer resurskrävande att handlägga är att den genomsnittliga förhandlingstiden i tingsrätt ökat 1995 1997. Antalet brottmål med längre förhandlingstid än har också ökat. Enligt Riksåklagaren kan åklagarnas minskade prestationer under framför allt härledas bl.a. till omorganisationen, t.ex. flyttningar till nya arbetslokaler, byte av arbetsuppgifter och uppsägningen av administratörerna. Det uppkom också vissa övergångsproblem i samband med att det datoriserade diarieföringssystemet infördes. Enligt Riksåklagaren återtogs dock produktionskapaciteten 1997 då antalet avslutade ärenden översteg antalet inkomna. Även höjningen av lagföringsprocenten visar enligt Riksåklagaren att åklagarna återtagit den arbetskapacitet man hade före omorganisationen. I halvårsredovisningen menar att de goda resultaten i första hand är en effekt av betydande arbetsinsatser från åklagare och administratörer. En annan förklaring är att åklagarorganisationen har börjat tillämpa de nya instrument och de möjligheter till effektivare brottsbekämpning som åklagarreformen har skapat. Det visas enligt Riksåklagaren av att ekobrottsbalanserna och balanserna med outredda våldsbrott har avarbetats. Det nya, nära samarbetet med polisen och det aktiva utvecklingsarbetet i bekämpningen av den grova brottsligheten och vardagsbrottsligheten börjar enligt Riksåklagaren att ge resultat. Detsamma gäller satsningarna på metodutveckling och på utveckling av IT-stöd. Regeringen anför i budgetpropositionen att åklagarväsendet efter den nedgång av verksamheten som inträffade i samband med omorganisationen har återtagit sin arbetskapacitet från tiden strax före reformen. Regeringen framhåller att detta har skett som antalet anställda minskat och ekonomin varit ansträngd. Regeringens bedömning är att det finns förutsättningar för att ytterligare förbättra verksamhetsresultatet och förverkliga syftet med reformen. I Riksåklagarens verksamhetsplan för åklagarorganisationen anges också som mål att enhetligheten i rättstillämpningen skall öka. Genom att jämföra rättstillämpningen vid exempelvis prövning av åtalsfrågan och antalet anhållandebeslut kan Riksåklagaren bedöma myndigheternas verksamhet. I Riksåklagarens årsredovisning anges att det gemensamma utvecklingsarbetet mellan polisen och åklagarna koncentrerar sig mer på de kom-plicerade ärendena och uppgiften att utöva en aktiv förundersökningsledning. Lokala avtal om förundersökningsledningsansvaret har slutits (se vidare del 3) Utvecklingsarbetet har också rört frågor om kvalitetssäkring av brottsutredningar och genomförande av arbetsmetodik som tagits fram inom ramen för samarbetet med polisen. På uppdrag av riksåklagaren och rikspolischefen har en särskild arbetsgrupp lett det gemensamma utvecklingsarbetet på central nivå. Arbetsgruppens uppgift har varit att följa och stötta det lokala utvecklingsarbetet. Bland annat har man följt upp arbetet med de gemensamma avtalen. I budgetpropositionen anger regeringen att åklagarnas samverkan med polisen har utvecklats bl.a. i arbetet med att förbättra förundersökningarnas kvalitet. anger dock regeringen att polisens brottsutredningsverksamhet inte förbättrades . I propositionen omnämns följande åtgärder: Införande av åklagarmentorer (se vidare nedan) Utfärdande av nya allmänna råd om ledningen av förundersökning Riktlinjer för att komma till rätta med polisens utredningsbalanser Arbetsmetoder för polis och åklagare i de ärenden där man kan förvänta sig att målsägande och vittnen kan bli utsatta för påtryckning. För skall samverkan utvecklas ytterligare. Regeringen menar att genomströmningstiderna måste kortas och balanserna minska med bibehållen kvalitet på utredningarna. Regeringen framhåller vidare att en aktiv ledning av förundersökningarna är av central betydelse för att kunna styra verksamheten och därigenom öka snabbheten och kvaliteten i utredningsarbetet. Regeringen menar därför att formerna för samverkan mellan polis och åklagare skall utvecklas ytterligare både med avseende på de enskilda brottsutredningarna och när det gäller prioriteringar, planeringar och utbildning. Åklagarmyndigheterna har fått ett uppdrag att säkra alla brottsutredningar. Varje åklagarmyndighet skall i samråd med polismyndigheterna använda sig av en särskild kvalitetssäkringsmodell. Kvalitetssäkringsarbetet kommer att följas upp genom att varje åklagarkammare presenterar, för såväl åklagarledda som polisledda förundersökningar, genomsnittliga genomströmningstider från anmälan till dom På ett par orter bedrivs utvecklingsprojekt av polis, åklagare, domstol, frivård och socialtjänst gemensamt. Syftet med projekten är att för särskilt utvalda typer av brottslighet minska tiden mellan brott och straff och på så sätt öka lagföringen. Syftet skall uppnås genom ett ökat samarbete inom rättsväsendet på dessa orter. Samverkan förekommer också mellan verkscheferna vid , , , och . Verkscheferna träffas för att diskutera bl.a. frågor som rör samarbete mellan myndigheterna. Gemensamt försöker man utveckla förundersökningsarbetet och rättegångarna. För att höja effektiviteten i myndigheternas samlade insatser för att förebygga och lagföra brott beslutade regeringen (Ju96/3067) om mål och riktlinjer för hur åklagarväsendet och polisen skall utveckla sina samarbetsformer och arbetet med prioriteringar inom den brottsutredande verksamheten. Bakgrunden till beslutet var en utredning av Riksåklagaren (1995) där man konstaterade att polisens utredningsverksamhet inte fungerade tillfredsställande efter närpolisreformens införande. I utredningen definierades kvalitet enligt följande. Kort tid skall gå mellan brott och färdig utredning. Adekvata uppgifter skall ingå i förundersökningsprotokollet och protokollet skall inte belastas med oväsentligheter som försvårar den inläsning av målet som krävs för att fatta beslut i åtalsfrågan. Regeringen menar att åklagarväsendet och polisen i ökad utsträckning måste samordna sitt arbete mot det kriminalpolitiska målet så att de samlade resurserna kan utnyttjas på effektivast möjliga sätt. Bland annat skall åklagarväsendet aktivt medverka till att kompetens, arbetsmetoder och samarbetsformer inom närpolisens brottsutredande verksamhet utvecklas. En gemensam styrgrupp för Riksåklagaren och har tillsatts. Gruppens uppgift är att samordna projekt som syftar till att utveckla och effektivisera den samlade brottsutredningen. Även samarbetsformerna mellan polis och åklagare skall förbättras och utvecklas. Gruppen har bl.a. beslutat att införa åklagarmentorer. Detta innebär att en åklagare vid varje kammare har utsetts till med uppgift att ansvara för samarbetet mellan kammarens åklagare och närpolisen. I allmänhet har arbetet lagts upp så att varje närpolisområde har en särskilt utsedd s.k. undermentor som svarar för utvecklingsarbetet inom närpolisområdet. Undermentorerna genomför utbildning i förundersökningsmetod. De ger också råd i ärenden där polisen är förundersökningsledare. Mentorsarbetet har enligt Riksåklagaren bl.a. resulterat i att generella förundersökningsdirektiv för enkla vardagsbrott har arbetats fram, att ett kvalitetssäkringsarbete har inletts och att samarbetsklimatet mellan polis och åklagare avsevärt förbättrats. Biträdande riksåklagaren menar att utredningarnas kvalitet har förbättrats sedan åklagarmentorerna och systemet med återkoppling mellan åklagare och polis infördes. Hon menar också att kvaliteten på utredningar av allvarligare brott är hög. Riksåklagaren framhåller att arbetsbelastningen för åklagarna har medfört att mentorsarbetet i vissa fall inte har kunnat bedrivas i den utsträckning som åklagarna själva ansett vara önskvärt. I halvårsredovisningen för uppger Riksåklagaren att satsningen på åklagarmentorer motsvarar ca 10 årsarbetskrafter. Arbetet bidrar enligt Riksåklagaren till att polisens utredningskapacitet väsentligt förbättras, men det innebär också ett stort bortfall från den vanliga ärendehanteringen i åklagarorganisationen. Polisens diariesystem, Rationell anmälningsrutin (RAR), och åklagarnas brottmålsdiarieföringssystem (Brådis), har inte kunnat kommunicera elektroniskt. När ett brottmålsärende överlämnas från polisen till åklagaren har uppgifter om den misstänkte och om brottet därför skrivits in även i åklagarnas diarium. och Riks-åkla-ga-ren har i samverkan utvecklat rutiner för elektronisk överföring av dessa uppgifter från RAR till Brådis. Systemet sattes i drift . Riksåklagaren understryker att det mest angelägna problemet vad gäller elektronisk överföring mellan polisen och åklagarna i och med detta är löst. Enligt uppgift från Riksåklagaren uppskattas den nya rutinen innebära tidsvinster motsvarande omkring 10 årsarbetskrafter för åklagarväsendets kanslipersonal. Hos pågår också ett projekt, DurTvå, i vilket Riksåklagaren deltar. DurTvå står för datoriserad utredningsrutin och tvångsmedelshantering. Genom DurTvå kommer hela utredningen att kunna överföras elektroniskt från polis till åklagare. Det pågår en diskussion mellan polis och åklagare om i vilken omfattning åklagare har behov av att kunna komma åt förundersökningsuppgifter i elektronisk form under pågående utredning. Ett samarbete för att förbättra informationsförsörjningen inom rättsväsendet pågår. Rådet för rättsväsendets informationsförsörjning () inrättades . Rådet är tillsatt av regeringen som ansåg att en samordnad informationsförsörjning skulle höja effektiviteten och produktiviteten samt underlätta mål- och resultatstyrningen av de olika myndigheterna inom rättsväsendet. består av myndighetscheferna (eller en person med befogenhet att fatta beslut å myndighetens vägnar) för , Riksåklagaren, , , , , och . Rådet fattar inga beslut om de enskilda myndigheternas verksamhet. Varje myndighet skall i stället följa de riktlinjer som rådet utformar. Domstolarna fick sin nuvarande organisation och sin geografiska placering genom domstolsreform. beslutade (prop. 1969:44, bet. LU 1969:38, rskr. 1969:283) att tingsrätterna skulle vara allmänna underrätter i hela landet. fastställde också vissa allmänna riktlinjer för den framtida domkretsindelningen. En arbetsgrupp inom utarbetade efter samråd med olika regionala organ och hovrätterna ett förslag till domkretsindelning. fanns det 100 tingsrätter. finns det 96 tingsrätter. Vissa tingsrätter har även förhandlingar på andra orter utöver den ort där tingsrätten ligger. Dessa orter kallas tingsställen. fanns 47 sådana tingsställen; fanns 26. Tingsrätterna ligger ganska tätt i , medan det är betydligt längre mellan dem i norra. Tingsrätterna varierar i storlek. Storleken mäts ofta i antalet domare som har ordinarie tjänst i tingsrätten. De 96 tingsrätterna fördelar sig efter storlek i antal domare enligt följande: 37 tingsrätter har 1-2 ordinarie domare 26 tingsrätter har 3-4 ordinarie domare 15 tingsrätter har 5-6 domare 12 tingsrätter har 7-9 ordinarie domare 3 tingsrätter har 10-15 ordinarie domare har 24 ordinarie domare, 37 och omkring 90. Domstolarnas organisation och placering har varit föremål för diskussion . De små domstolarnas påstådda sårbarhet, bristande kostnadseffektivitet, bristande möjlighet till rationaliseringar, svårigheter att följa rättsutvecklingen etc. har framförts som anledningar till att reformera domstolsväsendet. Regeringen beslutade att en kommitté skulle tillkallas med uppdrag att göra en översyn av den organisatoriska strukturen inom domstolsväsendet (dir. 1995:102). Utgångspunkt för översynen skulle vara de ökade kraven på domstolarnas kompetens och förmåga att handlägga allt svårare mål. Även kraven på rationaliseringar inom domstolsväsendet skulle beaktas. Målet för utredningen var ett domstolsväsende med slagkraftigare domstolar, så organiserade att de skulle uppfylla högt ställda krav på kvalitet i rättskipningen, kompetens hos domstolspersonalen och på effektivitet. Av hänsyn till det ekonomiska läget skulle förslagen innebära en årlig utgiftsminskning för domstolsväsendet som helhet med . Av direktiven framgår att regeringen såg det som ofrånkomligt att antalet tingsrätter skulle minska. Kommitténs uppdrag kom efter hand att ändras (dir. 1997:50 och 1998:22). Det var inte möjligt att uppnå något brett politiskt stöd för någon förändring av antalet tingsrätter. Något förslag om minskning av antalet lämnades heller aldrig. Kommitténs ordförande fick dock i uppdrag att redovisa det grundmaterial som tagits fram i kommittéarbetet (Ju98/667). Kommittén hade i sitt arbete funnit följande: Handläggningskostnaderna per mål tenderar att vara högst i de minsta tingsrätterna. De administrativa kostnaderna är relativt sett högst i de minsta tingsrätterna. Lokalkostnaderna per anställd skiljer sig inte åt mellan tingsrätter av olika storlek. De mindre tingsrätterna har kortare omloppstid i brottmål och tvistemål. De minsta tingsrätterna har dock relativt sett något mer resurser än större domstolar. I materialet (SOU 1998:135) presenteras tre olika organisationsmodeller för tingsrätterna : Sammanläggningar av tingsrätter. Ett alternativ med 43 och ett med 64 tingsrätter presenteras. Förändringar inom befintlig organisation som innebär att domstolarna knyts samman i administrativa och judiciella nätverk. En kombination av en begränsad sammanläggning med nätverksmodellen. Regeringen menar i budgetpropositionen att moderniseringen och reformeringen av domstolsväsendet måste fortsätta trots att inte kunde fullfölja sitt ursprungliga uppdrag. Eftersom det traditionella utredningsförfarandet inte är en framkomlig väg menar regeringen att andra vägar måste prövas. Man har bl.a. inlett försöksverksamheter på ett antal orter. Försöken syftar till ökad samverkan inom och mellan olika sorters domstolar. En annan väg är sammanläggningar av tingsrätter genom separata regeringsbeslut. Ett sådant beslut fattades avseende en sammanläggning av Åmåls tingsrätt med . Sammanläggningen skall genomföras . understryker i sitt betänkande med anledning av budgetpropositionen (bet. 1998/99:JuU1) vikten av att större organisationsförändringar får en bred politisk förankring. Utskottet menar att regeringen därför även i fortsättningen bör anmäla organisationsförändringar som innebär att domstolar läggs ned. I övrigt har utskottet inga invändningar mot det utvecklingsarbete som bedrivs. Man menar också att det saknas anledning för att nu uttala sig om antalet tingsrätter. Tingsrätternas praktiska arbete påverkas i låg grad av polisens placering. Tingsrätternas kontakter med polisen är få och inskränker sig till framställningar om hjälp med delgivning av t.ex. stämningar samt hämtning av tilltalade till rättegångarna. Kontakten med åklagarna före rättegångarna sköts per Vid huvudförhandlingen kommer åklagarna till tingsrätten. Åklagarnas resväg kan påverka domstolens möjlighet att sätta ut förhandlingar med kort varsel. En häktningsförhandling måste kanske sättas ut dagen efter framställan om åklagaren har svårigheter att ta sig snabbt till tingsrätten. Åklagarnas placering är i övrigt ointressant ur tingsrättens synvinkel. En annan sak är att tingsrättens domare kan ha synpunkter på hur åklagarna sköter sitt arbete under huvudförhandlingen, synpunkter som kan ha samband med hur åklagarna organiserar sitt arbete och då också var de är placerade (jfr del 3). När det slutligen gäller häktenas placering finns samma problem som med åklagarnas placering-tiden för när en förhandling hålls kan påverkas om det är långt mellan tingsrätt och häkte. Även här kan finnas invändningar att placeringen av ett häkte kan försämra förundersökningarnas kvalitet (se nedan och revisorer 1998). Tingsrätternas arbetsbelastning räknat i antalet inkomna brottmål har påverkats av polisens och åklagarnas omorganisation. Närpolisreformen inleddes och ansågs avslutad . Den nya organisationen för åklagarna började gälla . Nedgången i antalet inkomna brottmål var . uppgick minskningen till . Minskningarna kan i viss utsträckning förklaras av lagändringar, t.ex. avkriminalisering av vissa brott, särskilda restriktioner för åtals-prövning och utvidgade möjligheter till strafföreläggande. Regeringen menade i budgetpropositionen att den minskade måltillströmningen i viss utsträckning kunde hänföras till övergångsproblem i samband med åklagarväsendets omorganisation 1996. Regeringen gjorde också bedömningen att en viss ökning av antalet inkommande brottmål kunde förväntas, när effekterna av omorganisationerna inom polisen och åklagarväsendet slog igenom. Dessutom menade man att insatserna för att bekämpa den ekonomiska brottsligheten skulle leda till ökad måltillströmning. ökade antalet inkomna brottmål med . Antalet avgjorda brottmål vid tingsrätterna följer i stort sett antalet inkomna. Målutvecklingen för brottmål framgår av tabellen nedan. Tabell 1.10 Inkomna brottmål till tingsrätterna, 1994-1997 1995 1996 1997 1998 Inkomna brottmål 75 196 69 839 59 589 58 512 61 085 Avgjorda brottmål 75 943 69 882 61 202 57 378 58 324 I budgetpropositionen anför regeringen att den minskade måltillströmningen inte lett till en motsvarande minskning av domstolarnas arbetsbelastning. De mål som minskat i antal utgörs till stor del av mindre omfattande mål. Att så är fallet bekräftas enligt regeringen av att tingsrätternas genomsnittliga förhandlingstid vid muntliga förhandlingar för brottmål ökade /94-1997 med närmare per mål. I häkte vistas gripna, anhållna eller häktade personer. Vidare förvaras i häkte personer som omhändertagits med stöd av olika lagrum, såsom utlänningslagen, lagen om vård av unga, lagen om vård av missbrukare eller lagen om rättspsykiatrisk vård. Den genomsnittliga vistelsetiden i häkte för den som är häktad är . För övriga kategorier som tas in i häkte är vistelsetiden betydligt kortare. hade sammanlagt 27 häkten. Samtliga län i landet har häkten bortsett från och . När avståndet är stort mellan utredande polis och häkte innebär det resor och transporter mellan polishus och häkte, häkte och tingsrätt samt mellan häkte och anstalt. Polisen, häktet, transporttjänsten och i vissa fall åklagare och anhöriga berörs av dessa resor och transporter. Häkten finns på följande orter. : , , . : , , , . : , , , , , . : , , , , . : , , , , . Härnösandsregionen: , , , . revisorer har granskat häktesnedläggningen i (Nedläggningen av häktet i , rapport /98:7). Revisorernas rapport visar de problem som är förknippade med avsaknaden av ett häkte. Exempel på problem är långa transporter och ökade kostnader för främst polisen. Vidare har de häktade sämre möjligheter till kontakt med sin advokat och sina anhöriga. Revisorerna konstaterade även att det finns risk för sämre utredningar då häktet ligger långt från den utredande enheten inom polisen. Medelbeläggningen vid häktena i har sjunkit och uppgick år . Minskningen beror i huvudsak på att antalet klienter som väntar på anstaltsplats och personer tagna i förvar enligt utlän-nings--lagen har sjunkit. Antalet häktningsframställningar har också minskat (årsredovisning för ). har åtgärder vidtagits för att skapa humanare förhållanden i häktena. Delvis till följd av kritik från för förhindrandet av tortyr och inhuman eller förnedrande behandling har lokalmässiga förändringar planerats vid samtliga häkten. Avsikten med ombyggnaderna har varit att möjliggöra gemensamhet under större för häktade utan restriktioner. Kriminalvården genomgick en omorganisation. De 140 lokala myndigheterna ersattes med 37 kriminalvårdsmyndigheter. I den nya lokala organisationen bedrivs häktes-, anstalts- och frivårdsverksamhet inom samma lokala myndigheter. Därigenom skall verksamhetsmässiga fördelar skapas både i kriminalvårdens inre organisation och i samarbetet med andra myndigheter och organ. Kriminalvården och polisen har även givits större möjligheter att besluta om samarbete vad beträffar bevakningen av gripna och anhållna. Regeringen har överlämnat till att fatta beslut om häktes- och anstaltsorganisationen inom varje kriminalvårdsmyndighets geografiska verksamhetsområde med undantag för de häkten och anstalter som utgör egna myndigheter. har således befogenheter att besluta om häktenas och anstalternas antal och lokalisering och anstalternas indelning i öppna eller slutna anstalter. skall dock samråda med Riksåklagaren, och samt med berörda tingsrätter, åklagarmyndigheter, länsstyrelser och polismyndigheter innan man fattar beslut om ändringar i häktesorganisationen. Del 2 Rättsväsendet i tre län Följande avsnitt är ett sammandrag av de iakttagelser och slutsatser som är föranledda av revisorernas granskning av rättsväsendet i , och . Granskningen av förhållandena i länen bygger på intervjuer med poliser, åklagare och domare, studiebesök samt genomgång av handlingsplaner och annat skriftligt material. Tre fallstudier har också genomförts. Materialet presenteras i sin helhet i en bilaga. Bilagan kan rekvireras från revisorernas kansli. Tre polismyndigheter har granskats närmare. Dessa är polismyndigheterna i , och . I har City polismästardistrikt valts ut för en närmare granskning. Besök och intervjuer har genomförts vid de operativa sidoenheterna på och samt vid och närpolisområden. polisområde vid polismyndigheten i har granskats liksom närpolisområdena Nord/Väst och . I har främst Syd och närpolisområden granskats. När polismyndigheterna omorganiserades blev förändringarna stora i de områden som motsvarar länen. I samtliga län blev flera polismyndigheter en. Organisationen med en länsomfattande myndighet innebar att en rad funktioner kunde centraliseras. Syftet med den nya organisationen var att minska de administrativa kostnaderna och effektivisera ledningen. Detta skulle ske genom en decentralisering av viss operativ polisverksamhet och en centralisering av administrativa arbetsuppgifter. Länsstyrelserna lämnades relativt stor frihet att organisera polisverksamheten i länet vilket har fått som resultat att organisationen skiljer sig åt mellan länen. Vid en genomgång av polisstyrelseprotokoll framkommer att det i polisstyrelsen förekom diskussioner om organisationsformer och indelningen i polis-områden och närpolisområden. Man gav uttryck för att vilja att vara med och påverka.