frsrdg · GN04RR13 · 2000-01-01 00:00:00 — Remissinstanserna instämmer i att alla som uppbär arbetslöshetsersättning måste stå till arbetsmarknadens förfogande och att det ankommer på arbetsförmedlingen att beivra missbruk om sådant förekommer. Flera remissinstanser betonar dock att arbetslinjen inte får innebära att äldre arbetslösa tvingas in i åtgärder enbart i kontrollsyfte. Även här anförs att det är positiva åtgärder som gör det möjligt att arbeta kvar som är mest angelägna. Revisorernas uppfattning att arbetsförmedlingens insatser för de äldre arbetslösa måste sättas in tidigt samt utformas kraftfullt och professionellt får stöd hos remissinstanserna. Däremot anser bl.a. SAF och att förtida pensioner i det enskilda fallet ibland kan vara bästa sättet att lösa ett övertalighetsproblem. Parternas ansvar och informationen om de villkor som gäller för att få arbetslöshetsersättning tas upp av , , TCO och SAF. Samtliga understryker att de insatser som görs inte får innebära inblandning i de förhandlingar som sker mellan de lokala parterna eller att länsarbetsnämndens ansvar läggs på någon annan. betonar vikten av samverkan med parterna för att komma till rätta med problemet och beskriver i sitt remissvar de åtgärder man vidtagit eller avser att vidta. Bland annat har man kontaktat vissa diskutera möjligheterna att begränsa äldreavgångarna och engagerat ledamöterna i partssammansatta styrelser och nämnder i frågan. Den enkät revisorerna tillställde samtliga länsarbetsnämnder angående antalet äldreavgångar rönte stort intresse från lokalpressen och bidrog också till att uppmärksamma problemet inom arbetsförmedlingen. Enligt uppgifter i ett flertal lokaltidningar har antalet äldreavgångar minskat eller upphört helt på flera orter. Detta intryck bekräftas också från länsarbetsnämndshåll. Det är också tillfredsställande att AMS har vidtagit ytterligare åtgärder för att komma till rätta med problemet. Även regeringen har i sin sysselsättningspolitiska proposition, liksom revisorerna och bl.a. AMS, pekat på aktivitetsgarantin som en möjlig åtgärd för att hjälpa de äldre arbetslösa tillbaka till arbete. Revisorerna vill slutligen, i likhet med flera remissinstanser, understryka vikten av att alla de insatser som görs för att aktivera de äldre arbetssökande bygger på realistiska handlingsplaner som syftar till arbete på den reguljära arbetsmarknaden och tar hänsyn till den svåra situation den äldre arbetslöse ofta befinner sig i. regeringen redovisar de åtgärder som vidtagits för att stoppa äldreavgångarna, vilka insatser som satts in för de personer som befinner sig i denna grupp och vilka lösningar man därvid åstadkommit. 1. att ger regeringen till känna vad revisorerna i avsnitt 2.1 anfört om att regeringen redovisar hur vanligt det är att arbetslöshetsersättning kombineras med andra ersättningar och hur vanligt det är att arbetslösa rör sig mellan olika ersättningssystem samt redovisar de åtgärder som vidtagits mot bakgrund av revisorernas påpekanden 2. att ger regeringen till känna vad revisorerna i avsnitt 2.2 anfört om att regeringen följer upp och redovisar de åtgärder AMS och RFV vidtagit för att förbättra tillämpningen av regelverken för de äldre 3. att ger regeringen till känna vad revisorerna i avsnitt 2.4 anfört om att regeringen redovisar de åtgärder som vidtagits för att stoppa äldreavgångarna, vilka insatser som satts in för de personer som befinner sig i denna grupp och vilka lösningar man därvid åstadkommit. Detta ärende har avgjorts av revisorerna i plenum. I beslutet har deltagit revisorerna (), (m), Per (), (), (), (), (), (), (), (), () och (). Vid ärendets slutliga handläggning har vidare närvarit kanslichefen , utredningschefen och revisionsdirektören (föredragande). 4 Sammanfattning av remissyttranden Följande remissinstanser har yttrat sig: , , , , , , , , , , , SAF och Forum 50+. har meddelat att de inte har några synpunkter avseende rapporten, och har avstått från att yttra sig. instämmer i huvudsak i revisorernas förslag, men anser att forskarrapporten inte ger en rättvis beskrivning av den arbetsmarknadspolitik som bedrevs . Departementet menar att forskarna, vid sin kritik av arbetslivsutvecklingen (ALU) och den tillfälliga avgångsersättningen (), borde ha beaktat den mycket höga arbetslösheten. ALU bidrog, enligt departementet, till att många arbetslösa lyckades behålla sin anknytning till arbetsmarknaden och gjorde att arbetsförmedlingen kunde inrikta sina resurser på personer som var aktivt arbetssökande. Att sysselsättningsökningen kunnat ske utan inflationsdrivande effekter tyder, enligt departementet, på att arbetsmarknadspolitiken i flera avseenden varit framgångsrik. , , , och instämmer i att möjligheterna att hävda arbetslinjen för de äldre spelar en viktig roll för att undvika att den gynnsamma ekonomiska utvecklingen dämpas av en förvärrad arbetskraftsbrist. betonar vidare att detta i lika hög grad gäller för den statliga sektorn som för andra delar av den offentliga sektorn och det privata näringslivet. nämner att sysselsättningssituationen förbättrats för och att den nedåtgående trenden för den äldsta gruppens sysselsättning därmed förhoppningsvis brutits. anför att brist på arbetskraft kommer att försvåra för kommunerna att göra de stora rekryteringar till främst skolan, vården och omsorgen som kommer att krävas bl.a. till följd av pensionsavgångar och ökad efterfrågan. TCO anser att det, även om arbetslinjen ska prägla åtgärderna inom området, kan vara rimligt att undersöka effekten av och möjligheten till pensionslösningar även av arbetsmarknadsskäl för vissa grupper. , , , och framhåller, liksom revisorerna, vikten av att arbetslivets villkor förändras så att människor kan och vill arbeta fram till den ordinarie pensionsåldern. anser också att det är nödvändigt med ökad forskning på området och understryker vikten av ett genderperspektiv eftersom kvinnor och män ofta har olika arbetsvillkor. anser att arbetsmarknadens parter ska ha möjlighet att utforma de villkor för arbetslivet som krävs för att bryta utvecklingen mot fallande sysselsättningstal för de äldre, men betonar att detta förutsätter att man har stöd i de statliga regelverk och åtgärdsprogram som rör arbetslivet. TCO betonar att stressen i arbetslivet måste minska och arbetsmiljön förbättras samt att de "undernärda" organisationernas ställning som förebild måste brytas. TCO argumenterar även för återinförandet av en reell möjlighet till delpension. understryker vikten av att arbetsplatsen anpassas till individen med hänsyn till stigande ålder och att goda kontakter med företagshälsovård och andra samarbetsparter ger arbetsgivaren möjlighet att laborera med anställnings- och pensionsvillkoren för individens bästa. LO menar att revisorerna fokuserar på ett angeläget problem och betonar att frågan handlar om mer än regeltillämpning. Man anser vidare att en möjlighet att gå ner i arbetstid ofta är en förutsättning för att äldre ska kunna stanna kvar i arbetslivet. Enligt LO har arbetslöshetsförsäkringarna fått ta konsekvenserna av bristerna i socialförsäkringarna när sjukförsäkringen urholkats, möjligheten till delpension försvunnit och reglerna för förtidspension förändrats. SAF anser att merparten av revisorernas förslag är omöjliga att genomföra, att delvis missuppfattade fakta läggs samman i en ofullständig analys och att det därtill saknas en helhetsbedömning av frågan. Merparten av de förhållanden som beskrivs i rapporten hör, enligt SAF, samman med 90-talets extrema situation på arbetsmarknaden som gav upphov till en arbetsmarknadspolitik som motverkade arbetslinjen. SAF ser inte förtida pensionsavgångar i sig som ett problem för företagens kompetensförsörjning utan menar att den överreglerade arbetsmarknaden ger upphov till en dålig matchning mellan företagens behov, de arbetssökandes kompetens, individuella förutsättningar och ersättningsnivåer. Forum 50+ tillstyrker revisorernas överväganden och betonar den betydelse samhällets attityder till de äldre har för de äldres status på arbetsmarknaden. Det behövs, enligt föreningen, en kartläggning av de faktiska hindren i lagstiftningen på arbetsmarknaden för att skilja faktiska hinder från myter. Vidare anförs att åldersgränserna inom studiestödssystemet hindrar de äldre från att komplettera sin utbildning. Forum 50+ anser att om arbetslösa kunde få läsa vid universitet och högskolor skulle detta förbättra de äldres möjligheter till nya kunskaper. pläderar, liksom revisorerna, för mera renodlade och långsiktiga ersättningssystem. Strävan bör, enligt verket, vara tydliga gränser, satta så att ingen individ ska behöva bollas mellan olika system och ingen ansvarig ska kunna rymma från sitt ansvar. Även instämmer i att regelverken behöver bli tydligare och ej konjunkturberoende. delar revisorernas uppfattning att ersättningarna bör renodlas och att möjligheten att röra sig mellan systemen eller kombinera olika ersättningar bör begränsas. Enligt bör försäkringarna vara allmänna och obligatoriska, dessutom måste socialförsäkringarna göras mer försäkringsmässiga med gemensamma avgifts- och förmånsgrundande inkomster. Det kan också finnas skäl att överväga en sammanslagning av arbetslöshetsförsäkringen och sjukförsäkringen. uttrycker också oro över att allt fler arbetslösa har sjukpenninggrundande inkomster som ligger över taket för arbetslöshetsförsäkringens maximinivå. TCO pekar på de problem som kan uppstå t.ex. för långtidssjukskrivna som blir friska och övergår till den lägre arbetslöshetsersättningen. Enligt TCO bör taket för arbetslöshetsförsäkringen höjas till samma nivå som i sjukförsäkringen. anser att bestämmelserna inom arbetsmarknadspolitiken, arbetsmarknadslagstiftningen, socialförsäkringen samt studiestödssystemet måste utformas, och i praktiken hanteras, på ett sätt som främjar arbetslinjens tillämpning för de äldre. Beträffande kombination av pension och a-kassa anför LO att det i realiteten handlar om att pensionen inte räcker att leva på och att man då anmäler sig som sökande vid arbetsförmedlingen. Problemet anses inte vara själva ersättningssystemet utan snarare att arbetsförmedlingen måste ställa krav på de arbetssökande att de ska stå till arbetsmarknadens förfogande. SAF noterar revisorernas kritik mot de ideliga förändringarna i ersättningssystemen och hänvisar till att man länge efterfrågat färre och enklare regler som är möjliga att hantera för företagen. Vidare pekar man på behovet av regelförenklingar och rivande av onödiga hinder för att göra det lättare för den enskilde att gå från arbetslöshet till försörjning genom eget arbete. () instämmer i att insatser behöver sättas in på ett tidigt stadium för äldre arbetssökande. Därför bör, enligt AMS, äldre sökande kunna anvisas till aktivitetsgarantin utan att ha gått utan arbete . AMS kommer att verka för att äldres arbetskraftsutbud tas till vara och anser att frågan om de äldres arbetsmarknad och behovet av förmedlingsinsatser bör tas upp i arbetsförmedlingsnämnderna för att få stöd från parterna på lokal nivå. Även tror att aktivitetsgarantin kommer att vara en lämplig insats för äldre arbetslösa, men betonar att en förutsättning för att arbetsförmedlingens resurser ska kunna användas effektivt är att de aktiva insatserna föregås av genomarbetade realistiska handlingsplaner. LO ifrågasätter underlaget för revisorernas bedömning att de statliga ersättningarna alltför ofta använts för att trygga individernas försörjning fram till ordinarie pension. anför man att det inte är rimligt att den som är och fullt arbetsför ska gå på a-kassa fram till pension. Det behövs, enligt LO, ett nytt arbetssätt för äldre arbetslösa som är mer långsiktigt, mer individanpassat, nätverksorienterat och byggt på en kombination av olika åtgärder. SAF anser att revisorerna låser sig till en bokstavlig och orealistisk tillämpning av redan otidsenliga regelverk och att förslagen därför inte kan genomföras. Enligt SAF ska arbetsförmedlingen åläggas att följa arbetslinjen för alla åldersgrupper, a-kassorna ska ges redskap för att stävja missbruk och samhället ges kontroll över kostnaderna för försäkringen genom att AMS och a-kassorna åläggs ett kostnadsansvar för denna. delar inte revisorernas uppfattning att staten bör agera som föredöme vad gäller att hålla kvar personalen i arbete fram till den ordinarie pensionsåldern och beakta statsfinansiella och samhällsekonomiska aspekter vid utformningen av sin personalpolitik. Enligt verkets mening är detta en felaktig syn som strider mot grundtanken att de statliga arbetsgivarna ska kunna konkurrera om arbetskraften på samma villkor som andra arbetsgivare. Beträffande arbetstagarnas intresse att arbeta fram till 65-årsdagen pekar på de ekonomiska incitament som ligger i pensionsavtalets konstruktion. Beträffande arbetslivets villkor hänvisar man till att parterna på den statliga sidan startat ett projekt angående de äldres arbetsmiljö. noterar att revisorerna avser att påbörja en studie av staten som arbetsgivare och anser att denna studie skulle behöva kompletteras med motsvarande analyser av kommuner, landsting och privata arbetsgivare. TCO delar synen att staten som arbetsgivare borde gå före med att utforma bra villkor för den äldre arbetskraften och hänvisar till en genomförd undersökning från som visar att det fortfarande finns stora arbetsmiljöproblem inom den statliga sektorn. instämmer i att staten bör agera som ett föredöme och betonar att i de fall då staten anser det angeläget att sänka pensionsåldern är det viktigt att åtgärden finansieras fullt ut och ses som en sista utväg efter att alla andra vägar prövats. argumenterar också för införande av premieutjämnande regler i det statliga pensionsavtalet för att undvika att pensionskostnaden blir orimligt stor för arbetsgivare som nyanställer äldre arbetskraft. Vidare anser man att individen själv bör kunna anpassa tidpunkten för sin pensionering . () ser liksom revisorerna allvarligt på avtal mellan arbetsgivare och fackklubbar om äldreavgångar där arbetslöshetsersättning ingår och finner att denna typ av avtal inte är acceptabla. Samtliga parter i och rådgivande nämnd står bakom denna uppfattning. AMS bedömer att det inte räcker med att arbetsförmedlingen agerar i denna fråga, samverkan krävs också med parterna på arbetsmarknaden. AMS har därför kontaktat vissa diskutera möjligheterna att begränsa äldreavgångarna. AMS kommer också att uppmana länsarbetsnämnderna att i arbetsförmedlingsnämnderna belysa frågan om äldreavgångarna och informera om de regler som gäller för äldre som slutar sitt arbete och skriver in sig på arbetsförmedlingen som arbetslösa. menar att den tid en arbetssökande uppbär a-kassa bör han eller hon vara reellt och inte endast formellt arbetssökande. Dock måste det finnas realism och humanitet när arbetslinjen hävdas i relation till de äldre. Enligt är det endast om den arbetsmarknadspolitiska åtgärden verkligen kan förväntas leda till reguljärt arbete som den äldre bör kunna tvingas delta. betonar man att oavsett vilka ansträngningar som görs av arbetsförmedlingen så kan arbetslinjen inte förverkligas om företagen fortsätter sin föryngringslinje. bedömer att antalet tidiga pensioner i kommunerna minskat bl.a. i samband med att flertalet kommuner gått från en situation där man varit tvungen att minska personalstyrkan till en situation med växande rekryteringsbehov. Förbundet anser också att garantipensioner i vissa fall kan vara en bra metod att lösa övertalighetsproblem och att det finns anledning för andra än arbetsgivaren och den anställde att reagera endast om den förtida pensioneringen förbättras genom att staten går in med arbetslöshetsersättning. betonar vikten av att arbeta med åtgärder som stimulerar arbetskraften och underlättar för den anställde att stanna kvar i arbetslivet fram till pensioneringen. Avsteg från turordningsreglerna bör, enligt förbundet, hanteras av parterna själva utifrån tydliga regelverk. LO understryker den vikt lagen om anställningsskydd har för att motverka åldersdiskriminering och menar att de i annat sammanhang föreslagna uppluckringarna av turordningsreglerna kommer att motverka en ökad sysselsättning bland de äldre. LO betonar också att det är ett gemensamt ansvar för fack och arbetsförmedling att informera om a-kasseregler i allmänhet. TCO anför att det är naturligt att stävja missbruk av arbetslöshetsersättningen. Man anser dock att de lokala parternas rätt att teckna kollektivavtal inte får begränsas genom inblandning från myndigheter eller centrala organisationer. Ansvaret för att motverka missbruk bör, enligt TCO, i första hand ligga på arbetsgivaren. Här kan man mer generellt tänka sig ett system liknande det på den statliga sidan där arbetsgivaren tvingas betala en riskpremie vid uppsägning av äldre arbetskraft. TCO anser också att problemet kan komma att minska vid införandet av den s.k. aktivitetsgarantin. anser att omfattningen av äldreavgångarna och risken att den negativa inställningen till aktivt arbetssökande sprider sig till andra äldre arbetslösa, gör att åtgärder för att komma till rätta med problemet bör vidtas omgående. Enligt ankommer det på arbetsförmedlingen att, i de fall man misstänker att arbetslöshetsersättningen utnyttjas som pensionsersättning, vidta de åtgärder som krävs för att hävda arbetslinjen och stävja detta missbruk. SAF instämmer i att missbruk av allmänna medel inte kan accepteras, men betonar att misstankar om missbruk ska hanteras i det enskilda fallet. SAF anser att tillsynen av arbetslöshetsförsäkringens tillämpning åligger AMS, inte arbetsgivaren eller de fackliga organisationerna. Det effektivaste sättet att åtgärda förekommande missbruk och hålla nere kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen är, enligt SAF, att AMS och a-kassorna åläggs ett kostnadsansvar för denna. Det är vidare, enligt SAF, först i det enskilda fallet som det går att bedöma det försvarbara i äldreavgångarna och de förluster som kan uppstå för företaget, samhället och individen. 1 Revisorernas granskning 1 1.1 Granskningens uppläggning 2 1.2 Rapportens innehåll 5 2 Revisorernas överväganden och förslag samt remissinstansernas synpunkter 12 2.1 Regelverken behöver bli tydligare 13 2.2 Tillämpningen av regelverken behöver förbättras 15 2.3 Staten bör föregå med gott exempel 16 2.4 "Äldreavgångarna" måste stoppas 17 3 Revisorernas förslag 20 4 Sammanfattning av remissyttranden 21