frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Förklaringen härtill är att vi inte funnit att det förelåg sådana särskilda skäl för utskrift som anges i 17 § förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Det kan nämnas - vilket också anges i anmälan till JO - att H. under den långa muntliga förhandlingen gjorde egna bandupptagningar med rättens tillstånd. Han har också, som han själv framhåller, strax efter förhandlingen gjort egna kopior. Det nu aktuella lagrummet har tillämpats på gängse sätt. Nämnas kan att den nu aktuella 17 §, efter JO:s eget initiativ, erhållit sin nuvarande lydelse (SFS 1991:164). Regeringsrätten (kanslichefen ) anförde i remissvar följande. H. har i ett mål (7303-1996) begärt utskrift av fonetiskt upptagna förhör hållna i Kammarrätten i . Eftersom målet är under handläggning för slutligt avgörande har den till Regeringsrätten inkomna begäran om utskrift handlagts av vederbörande föredragande. Föredragande regeringsrättssekreteraren, , anförde för sin del följande. I såväl överklagandena till kammarrätten som Regeringsrätten har H. begärt utskrifter avseende ifrågavarande bandupptagningar. H. har även begärt att få kopior av bandupptagningarna. Kammarrätten och Regeringsrätten har mot postförskott sänt kopior av banden. Efter det att målet anhängiggjorts hos Regeringsrätten har H. skriftligen och muntligen kontaktat Regeringsrätten. Regerings-rätten har i samband härmed skrivit till H. och bett honom att specificera sin beställning. Målet har därefter föredragits i inhibitionsfrågan och H. har fått möjlighet att inkomma med yttrande i anledning av Regeringsrättens beslut. Av H:s skrivelser till Regeringsrätten framgår med tydlighet genom hänvisningar till bandupptagningarna att han är väl förtrogen med processmaterialet inklusive vad som förevarit vid förhandlingen. H. har inte återkommit med önskemål om utskrifter och han har inte heller angett några närmare skäl för att få utskrifter. Regeringsrätten tillade i sitt remissvar följande. Genom ändringen i 17 § förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna har fastslagits rätten för domstol att vid begäran om bandutskrift tillhandahålla en kopia av bandupptagningen. behöver endast göras om det föreligger särskilda skäl för det. De skäl som H. åberopat för bandutskrift har inte bedömts utgöra sådana särskilda skäl. JO anförde i ett beslut följande. Rätten att få ut en utskrift av en berättelse som tagits upp på fonetisk väg vid en förhandling inför en allmän förvaltningsdomstol behandlas i 17 § förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Begär någon att få en sådan utskrift skall enligt 17 § första stycket en utskrift göras om rätten finner att det föreligger särskilda skäl. I annat fall skall rätten tillhandahålla en kopia av bandupptagningen. Av fjärde stycket framgår att med rätten avses den domstol där banden förvaras. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse (SFS 1991:164). gällde att berättelse som tagits upp på fonetisk väg skulle återges i vanlig skrift begärde det. Det tillades dock - - att rätten i ett sådant fall fick i stället för utskrift tillhandahålla en kopia av bandupptagningen. ChefsJO ansåg i ett beslut (JO:s ämbetsberättelse 1990/91 s. 41) som rörde motsvarande bestämmelser för de allmänna domstolarna att regleringen inte gav någon tillfredsställande vägledning i frågan hur en domstol skulle ta ställning till en framställning om en fonogramutskrift och efterlyste en tydligare regel. JO uttalade också att frågan om sökandens möjlighet att överklaga ett avslagsbeslut borde klarläggas på ett lämpligt sätt. Som följd av JO:s påpekanden fick den i detta ärende aktuella författningsregeln sin nuvarande lydelse. I sina remissvar har både kammarrätten och Regeringsrätten uppgett att de inte funnit sådana särskilda skäl föreligga som enligt 17 § första stycket protokollföringsförordningen erfordrades för att tillmötesgå H:s framställan om utskrifter av de aktuella bandupptagningarna. Detta ställningstagande från domstolarnas sida grundar sig på bedömningar där JO som regel avstår från att göra något uttalande. Jag kommenterar således inte domstolarnas beslut i sakfrågan att förse H. endast med bandkopior. Jag inriktar mig i stället på frågan huruvida domstolarna har handlagt H:s olika framställningar på ett riktigt sätt. Denna fråga har tyvärr inte berörts i remissvaren. H. har i såväl kammarrätten som Regeringsrätten uttryckligen begärt att få utskrifter av bandupptagningarna. Sedan bandkopior tillställts honom av båda instanserna har han upprepat sin begäran om utskrifter, bl.a. i särskilda skrivelser till kanslichefen i Regeringsrätten. Han har också motiverat varför han ansåg det viktigt att ha tillgång till utskrifter av de aktuella förhören. Domstolarnas åtgärd att efterkomma de gjorda framställningarna genom att översända bandkopior får anses innebära att domstolarna avslagit H:s framställan om att få utskrifter. Något skriftligt beslut om sådant avslag har såvitt framgår av utredningen dock inte fattats. En begäran om utskrift av ett band får - på samma sätt som en begäran om att få avskrift eller kopia av en allmän handling - bedömas som ett administrativt ärende. För överklagande av avslagsbeslut beträffande utlämnande av handling finns bestämmelser i 15 kap. 7 § sekretesslagen (1980:100). Dessa bestämmelser torde inte ha avseende på den fråga som här är aktuell. I stället blir föreskrifter i respektive domstolsinstruktion av intresse. Enligt 55 § fjärde stycket förordningen (1996:380) med kammar-rättsinstruktion kan kammarrättens beslut i administrativa ärenden - med vissa angivna undantag - överklagas hos om inte annat är särskilt föreskrivet. En motsvarande bestämmelse är intagen i 33 § för-ordningen (1996:378) med instruktion för Regeringsrätten. Några särskilda föreskrifter som avviker från vad de båda instruktionerna innehåller finns inte. Det kan därför konstateras att ett avslag i dessa domstolar på en fram-ställning om att få ut utskrift av en bandupptagning kan överklagas till (jfr också Fitger, Processrätt I, 1996, s. 145, beträffande förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol). För ett sådant beslut skall det enligt vad som föreskrivs i 31 § verksförordningen (1995:1322) finnas en handling som bl.a. visar dagen för beslutet, beslutets innehåll och vem som har fattat beslutet. Varken kammarrätten eller Regeringsrätten har, som framgått av utred-ningen, fattat något formellt beslut att avslå H:s begäran att få utskrift av de aktuella bandupptagningarna. Så hade bort ske. Besluten skulle på sedvanligt sätt ha varit försedda med motivering - inte minst mot bakgrund av att H. anförde vissa omständigheter till stöd för sin framställning. Besluten skulle också ha varit försedda med anvisning hur de kunde överklagas. Genom sitt agerande har domstolarna omöjliggjort att H. har kunnat få sin sak överprövad i nästa instans. Domstolarna kan inte undgå kritik för detta. På JO:s initiativ upptagen fråga om förutsättning förelegat att vidta självrättelse med stöd av 32 § förvaltningsprocesslagen (1971:291) (Dnr 2141-1998) meddelade JO Lavin ett beslut med följande innehåll. inspekterade JO och medarbetare till honom Länsrätten i . - Protokollet från inspek-tionen innehöll bl.a. följande. 3.15 Mål nr 1189-97. Genom dom biföll länsrätten Land-stingets kanslis, , överklagande av i beslut angående undantag från bokföringsskyldighet enligt 3 kap. 3 § stiftelselagen (1994:1220) för vissa av förvaltade stiftelser. Under rubriken redogjordes först för innehållet i lagstiftningen och för vad parterna anförde i målet. Därefter följde ett avsnitt som inleddes på följande sätt. Länsrätten gör följande bedömning. Undantag från bokföringsskyldighet kan enligt länsrättens mening inte meddelas retroaktivt. Ansökan om undantag skall härav inte be-aktas. beslutade länsrätten om självrättelse med stöd av 32 § förvaltningsprocesslagen. Genom självrättelsen ströks i domskälen det inledande stycket av länsrättens bedömning. JO beslutade att inhämta länsrättens yttrande med avseende på dess åtgärd. I länsrättens (lagmannen ) remissvar hänvisades inledningsvis till ett yttrande från rättens ordförande i det aktuella målet. Denne hade anfört föl-jande: Vid föredragningen av målet för rätten ansåg handläggaren att begärt undan-tag från bokföringsskyldigheten inte kunde meddelas retroaktivt vilket han också hade angett i det presenterade domsförslaget. Rätten kom dock fram till att så kunde ske och domsförslaget ändrades i enlighet härmed. Vid redigeringen av domsförslaget kom av misstag handläggarens förslag att stå kvar. Felskrivningen rättades sedan genom självrättelse enligt 32 § för-valt-ningsprocesslagen. Därefter anförde lagmannen: För länsrättens del får jag anföra att det rör sig naturligtvis om ett fel i samband med redigeringen av domen, sedan rätten beslutat att inte följa föredragandens mening enligt domsförslaget. Jag finner det dock tveksamt om felet kunnat rättas på sätt som skett. Det framstår enligt min mening inte som alldeles uppenbart vilken utgången i målet egentligen skulle bli, eftersom redigeringsfel lika gärna kunde ha drabbat andra delar av domskälen liksom domslutet. Enligt vad jag inhämtat av ordföranden föranleddes rättelsen också av att en av parterna kontaktade länsrätten för att höra efter vad som egentligen gällde enligt domen. Detta bestyrker enligt min mening att rättelse inte bort ske på angivet sätt. I 32 § första stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291) föreskrivs att beslut, som innehåller någon uppenbar oriktighet till följd av domstolens eller någon annans skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får rättas av domstolen. Närmare föreskrifter av praktisk art finns i 36 § förordningen (1979:575) om protokollföring m.m. vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. Där föreskrivs att rättelse eller komplettering av en dom eller ett annat beslut enligt 32 § förvaltningsprocesslagen skall antecknas av ordföranden på originalet till domen eller beslutet eller, när beslutet har tagits in i ett protokoll, i detta protokoll. Vidare sägs att i anteckningen dagen för rättelsen eller kompletteringen skall anges. Bestämmelsen i 32 § förvaltningsprocesslagen åsyftar sådana fel som brukar kallas förbiseendefel. Med förbiseendefel menas fel som uppstått till följd av att domstolen av misstag råkat återge innehållet i en korrekt beslutad dom på ett felaktigt sätt. Som ett slags motsats till förbiseendefel brukar s.k. bedömningsfel uppställas. Fel av denna art kan inte rättas med stöd av 32 § förvaltningsprocesslagen. Sådana fel i domens innehåll beror på bristfällig utredning, felaktig bedömning av fakta eller felaktig rättstillämpning. Se härtill och , Nya förvaltningslagen med kommentarer, 4 u. 1995, s. 323-327, , Allmän förvaltningsrätt, 18 u. 1997, s. 123 och , Förvaltningsprocess, 3 u. 1995, s. 256-260. Den rättelse som rättens ordförande vidtog dagen efter domens med-de-lande angavs ha skett med stöd av 32 § förvaltningsprocesslagen och inne-bar att ett stycke om två meningar ströks i bedömningsdelen av dom-skälen. Stycket härrörde från ett domsförslag som rätten vid sin överläggning hade förkastat. Vid redigeringen av domen hade stycket av misstag inte raderats bort. Otvivelaktigt har det stycke i domen som strukits kommit att utsäga något annat än vad domstolen menat. Innehållet i stycket står i klar strid med den motivering som fortsättningsvis ges i domen och överensstämmer inte heller med domslutet. Det kan också konstateras att själva strykningen inte har påverkat utgången i sak (jfr Regeringsrättens rättelse i RÅ 1993 not 9 av sin dom i RÅ 1991 ref. 99). Vidare framstår oriktigheten som uppenbar vid en genom-läsning av domen, särskilt i betraktande av domslutet. Samman-fatt-ningsvis anser jag att den vidtagna rättelsen haft stöd i 32 § förvaltnings-processlagen. Åtgärden har dessutom vidtagits på föreskrivet sätt. Jag har således inget att anmärka på att rättens ordförande gjorde den ifrågavarande rättelsen. Med anledning av det inträffade vill jag framhålla vikten av att redi-ge-ringen av domar genom ordbehandling i datorer sker med största nog-gran-n-het. skall naturligtvis ingående granskas innan domarna under-tecknas och expedieras. Central statsförvaltning, arbetsmarknads-myndigheter m.m. Kritik mot arbetsförmedlings tillämpning av urvalskriterier vid inskrivning av arbetssökande (Dnr 2305-1997) Förbundsordföranden i () klagade i en anmälan som kom in till JO på att M. S E L. nekats inskrivning som arbetssökande vid Arbetsförmedlingen Kultur Media, en enhet inom i . Av anmälan framgick att M. S E L., som är medlem i SK, fått ett skriftligt besked från Arbetsförmedlingen Kultur Media att han inte kunde skrivas in vid förmedlingen, då han inte uppfyllde dess inskrivningskriterier. anförde att förbundet fann det märkligt att enskilda tjänstemän vid arbetsförmedlingen efter subjektiva eller kvalitativa aspekter skulle bedöma om en persons meriter ansågs uppfylla kriterier för inskrivning vid den statliga arbetsförmedlingen. Vidare förklarade att M. S E L. hade en flerårig vana från design- och skulpturarbete och försörjde sig till stor del på den inkomst han hade från sin konstnärliga verksamhet. hänvisade också till att JO tidigare behandlat ett liknande ärende (dnr 2558-1993) och då uttalat att arbetsförmedlingen inte hade stöd i någon förordning eller författning för att vägra en arbetssökande inskrivning. Han hemställde om att det åter skulle klargöras vilka förordningar och lagar som gäller. Till anmälan bilades bl.a. skrivelsen från Arbetsförmedlingen Kultur Media, i vilken M. S E L. informerades om att arbetsförmedlingen gjort en genomgång av de merithandlingar och arbetsprov som lämnats in samt att han inte uppfyllde inskrivningskriterierna och därför inte kunde skrivas in. I skrivelsen hänvisades till en bilaga med rubriken . I bilagan sades att för att en konstnär skall kunna skrivas in vid Arbetsförmedlingen Kultur krävs att han/hon är etablerad som konstnär. Vidare angavs vad som är godkänd högskoleutbildning och vilka verksamheter som i annat fall kan tillgodoräknas konstnären. Utredning och yttrande inhämtades från länsarbetsnämnden. Till remissvaret fogades yttrande från kontorschefen vid . Vidare inhämtades yttrande från (). Arbetsförmedlingen anförde bl.a. följande. S E L. vid ett personligt besök på arbetsförmedlingen Kultur Media, in en meritförteckning och bilddokumentation som underlag för hans inskrivning som arbetssökande vid Uppdragsförmedlingen Bild och Form. Enligt den bedömning, som gjordes av underlaget, visade detta inte att M. S E L. var yrkesverksam inom de angivna områdena. L. meddelades med brev 970418 att han på den grunden inte kunde skrivas in Vid ett senare telefonsamtal rekommenderades L. att ta kontakt med Arbetsförmedlingen . Där upprättades 970424 en handlingsplan. Efter det att L. framfört klagomål till Uppdragsförmedlingen ang. vårt beslut, kallades han till ett kartläggningssamtal 970515. I samband med detta och på grundval av de nya informationer, som L. gav, skrevs han in vid Uppdragsförmedlingen som skulptör och formgivare. Daganteckning fördes där kartläggningssamtalet sammanfattades bl a med rekommendation till hemförmedlingen att göra motsv. kartläggning för den framtida yrkesverksamheten utanför konstnärskapet. Bildkonstnärerna har ingen egentlig arbetsmarknad jämförbar med andra yrkesområden. Det ekonomiska utbytet av arbetet baseras vanligen på försäljning av enskilda verk. Till detta kommer uppdrag av skilda slag med inriktning på konstnärliga gestaltningar i offentlig miljö, porträtt, beställningar, pedagogiskt inriktade konstprojekt i skolan samt undervisning i folkbildningen, på konstskolor o dyl. Bara undantagsvis finns anställningar och då inom undervisningen. Försäljnings- och uppdragsmarknaden har minskat. Detta hänger samman med den allmänna minskningen i privat konsumtion, minskade offentliga anslag för konstinköp och konstnärliga uppdrag, ett minskat bostadsbyggande och en ökad försiktighet inom det privata näringslivet att investera i sådant som inte direkt bidrar till ökad effektivitet och bibehållna eller ökade marknadsandelar på olika sektorer. Därför inriktas Uppdragsförmedlingens arbete alltmer på en utåtriktad uppsökande verk-sam-het för att stimulera fram ett ökat utnyttjande av konstnärers och formgivares kompetens på olika områden. Det gäller här att ta in större andelar av den traditionella uppdragsmarknaden men också att bidra till att kompetenserna används på nya områden där krav på vidgade kunskaper och gräns-över-skridande arbetssätt finns. Som exempel kan här nämnas gestaltning av väg-anläggningar, miljöförbättringar i bostadsområden, översyner av stads-planer, utvecklingsarbete i datorstyrd grafisk fram-ställning m m. Det innebär att allt större krav på bredd och fördjupning i konstnärligt och metodiskt hänseende ställs på de arbetssökande konstnärerna och form-givarna inom alla de områden där de kan verka. på ett rimligt sätt skall kunna verka som sådan, måste den också på ett objektivt sätt och utifrån arbetsmarknadens krav kunna definiera vad som är professionell verksamhet inom dessa yrkes-områden. I enstaka fall, där bedömningar måste göras och där informationen är bristfällig, kan fel uppstå. Där ges å andra sidan möjlighet till omprövning, vilket fallet M. S E L. är ett belysande exempel på. I avsikt att förbättra servicen till arbetssökande och arbetsgivare har inom inrättats ett antal yrkes- och specialförmedlingar. En av dessa är Arbetsförmedlingen Kultur Media i . Där bedrivs en försöksverksamhet med s k uppdragsförmedling gällande bild- och formområdet, Uppdragsförmedlingen Bild och Form. Arbetssökande inom detta område skrivs in vid sina respektive hem-förmedlingar. Där ges service när det gäller platsförmedling och arbets-marknadspolitiska åtgärder utanför yrkesområdet samt handhas frågor om arbetslöshetsersättning m m. De arbetssökande som uppfyller vissa kriterier beträffande den yrkes-mässiga kompetensen görs tillgängliga vid Uppdragsförmedlingen Bild och Form genom datasystem AF90. sökande som bedöms kvalificerade att de arbeten/uppdrag som anmäls till denna förmedling eller som man där ackvirerar genom sin utåtriktade verk-samhet. Av yttrande från Arbetsförmedlingen Kultur Media i - - - framgår att M.L. vid personligt besök lämnade in underlag för bedömning av hans möjligheter att få del av den service Uppdrags-för-med-lingen Bild och Form ger. Vid prövningen av detta underlag gjordes bedömningen att M.L:s meriter inte motsvarade uppställda kriterier. meddelades skriftligt att han därför inte kunde skrivas in vid Uppdragsförmedlingen och rekom-men-derades vid ett efterföljande telefonsamtal att i stället vända sig till sin hemförmedling, Arbetsförmedlingen . begärde omprövning av beslutet. På grundval av ny information som lämnades vid ett kartläggningssamtal ändrades beslutet och M.L. skrevs in som skulptör och formgivare vid Uppdragsförmedlingen Bild och Form. För att ge de arbetssökande vid Arbetsförmedlingen Kultur en adekvat service anser länsarbetsnämnden att de metoder som beskrivits i ärendet väl stämmer med det uppdrag som denna förmedling har. Det är arbetsförmedlingens uppgift att medverka till att arbetssökande så snabbt som möjligt får ett arbete. Vid vilket förmedlingskontor eller denna uppgift kan utföras bäst i det enskilda fallet söker förmedlingen bedöma med hänsyn till den sökandes förutsättningar och önskemål samt arbetsmarknadens krav. Vad gäller M.L. kan sägas att det ursprungliga, för M.L. negativa, beslutet gällande inskrivning vid Uppdragsförmedlingen Bild och Form kunde ha föregåtts av en grundligare prövning. Beslutet ändrades dock till förmån för M.L. sedan denne begärt omprövning. AMS åberopade ett yttrande från enheten arbetsmarknadsservice, sektionen för specialförmedlingar. I yttrandet anfördes följande. För att kunna möta ett behov på arbetsmarknaden av service och kompetens inom arbetsförmedlingen, relaterat till mer specifika delarbetsmarknader, branscher och yrkesområden, har AMV inrättat ett antal special- och yrkesförmedlingar. Specialförmedlingen AF Kultur Media har tillkommit för att primärt ge service åt professionella och yrkesverksamma kulturskapare samt arbets-/uppdragsgivare och arrangörer inom området. Dessa specialförmedlingars verksamhet styrs inte av några, av AMS utgivna, särskilda föreskrifter, utan har att verka, likt övriga förmedlingar, enligt de riktlinjer som säger att arbetsmarknadsmyndigheternas främsta uppgift är att se till att arbetssökande snabbt får ett arbete som så nära som möjligt ansluter till deras önskemål och förutsättningar (3 § förordningen /1987:405/ om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten). Arbetsmetoder inom förmedlingsverksamheten är ständigt föremål för för-änd-ringar och utveckling. Vad gäller arbetsmetoder av förmedlings-verksamhet inom kultur- och mediaområdet förankras dessa i AMS Kultur-arbetsdelegation (16 § förordning /1988:1139/ med instruktion för arbets-marknadsverket) som har en rådgivande funktion och bl a har till uppgift att över-väga åtgärder som kan förbättra de arbetsmarknadsmässiga förhåll-an-dena inom kultur och mediaområdet. För att få framgång som specialförmedling inom kultur- och mediaområdet är det viktigt att söka avgränsa den delarbetsmarknad verksamheten skall fokusera och ge service åt. I detta sammanhang måste förmedlingen vara tydlig och söka undvika att skapa orealistiska förväntningar. Om t ex en person önskar inskriva sig vid specialförmedlingen AF Kultur Media som arbetssökande inom kulturområdet, trots att förmedlingens bedömning är att dennes arbetsmarknadsmässiga förutsättningar inom detta område är svaga och att därmed förmedlingens chanser till att förmedla arbete/uppdrag små, kan förmedlingen ej hindra härtill med stöd av gällande regelverk. Viktigt är dock att den arbetssökande är införstådd med vilken förmedlingsservice som kan förväntas samt att alternativ, där enligt förmedlingens bedömning bättre adekvat service kan ges, påvisas. AMS anser att de metoder som beskrivits i ärendet stämmer överens med det uppdrag som AF Kultur Media har, men instämmer med länsarbetsnämnden i remissvar till JO i ärendet (970828), där man anser att en grundligare prövning av M.L:s kvalifikationer kunde ha företagits innan AF Kultur Media fattade sitt negativa beslut om inskrivning. Som tidigare nämnts kan inte några speciella kriterier åberopas som skäl till inskrivning eller ej. Däremot kan dessa vid inskrivningsförfarandet, och i dialog med den arbetssökande, utgöra ett underlag och tjäna som riktmärken. Mot denna bakgrund anser AMS att det skriftliga meddelande AF Kultur Media (Kultur/BILD) skickat ut (970418), med besked om inskrivning, och där M.L. fick meddelandet att han inte uppfyller kriterierna för inskrivning, är olyckligt formulerat i dess avsaknad av möjlighet till dialog och fortsatt diskussion. bereddes tillfälle att bemöta remissvaret men hörde inte av sig. I beslut anförde JO Lavin följande. Av remissvaret framgår att det inte finns några, av AMS utfärdade, särskilda föreskrifter för specialarbetsförmedlingarna. Det innebär att en arbetssökande inte behöver uppfylla några fastställda kriterier för att kunna bli inskriven vid en kulturarbetsförmedling. I föreskrifter för länsarbetsnämnderna om arbetssökande hos arbetsförmedlingen, beslutade , anges däremot att sökande har rätt att vara inskriven vid den arbetsförmedling eller det han/hon önskar. JO har i ett tidigare ärende (dnr 2558-1993) behandlat en liknande fråga. I ärendet hade en musiker vägrats inskrivning vid en kultur-arbetsförmedling på den grund att han inte uppfyllde vissa urvalskriterier. JO uttalade i sin bedömning bl.a. följande.