frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Detta följer av 32 § fjärde stycket KvaL, där det stadgas att det för korttids-permission får ställas de villkor som kan anses erforderliga beträffande vistelseort, anmäl-nings-skyldighet eller annat. I det här aktuella fallet framgår det varken av anteck-ning i KLAS-sammandraget eller av remissvaret att det var av säker-hets--skäl P.L. inte fick bära den aktuella västen under permissionen. Kritik mot en kriminalvårdsmyndighet för ett beslut om frigång (Dnr 940-1998) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. har gjort en anmälan mot "den eller de personer som utverkat frigång för förre informationschef . E. under dennes fängelsevistelse. Till anmälan har fogats en artikel ur från . I artikeln uppgavs bl.a. följande. förre informationschef i , K.-A. E., fick frigång under sin fängelsevistelse. Han behövde bara sova på anstalten. Det omdiskuterade beslutet togs sedan hans arbetsgivare betonat vikten av att han höll i gång "sitt nätverk". E. dömdes till fyra månaders fängelse. Av behövde han bara avtjäna på grund av kriminalvårdens halvtidsbestämmelser. Av de två månaderna hade han frigång under större delen av tiden. informationschef i berättar att det var bolaget som i ett brev till anstaltsledningen argumenterade för E:s frigång. Bolaget skrev att det ansåg att det fanns ett värde i att K.-A. E. bibehöll sitt nätverk och att bolaget ställde sig positivt till att han hade frigång. E. avslutade sin vistelse på anstalten, men han är inte längre anställd på . Han har förtidspensionerats. E. har lånats in och granskats. Ärendet har därefter remitterats till för utredning och yttrande. Överdirektören och byrådirektören har till remissvaret fogat ett yttrande upprättat av biträdande kriminalvårdsdirektören vid i , , samt regionchefen vid samma myndighet, . Av detta yttrande framgår bl. a. följande. E. dömdes till fängelse för grovt jaktbrott. Verkställigheten började genom egen inställelse på Kriminalvårdsanstalten . , sedan cirka hälften av den faktiska anstaltstiden avtjänats, beviljades E. frigång till sin anställning som informationschef vid . Frigången fullföljdes utan störningar till E:s frigivning . I den behandlingsundersökning som utfördes när verkställigheten inleddes uppgav E. att han vid frigivningen skulle återuppta sitt arbete som informationschef vid . Det var inte tal om att E. skulle pensioneras vid frigivningen. Inte heller vid de kontakter som anstalten under utredningen av frigångsfrågan hade med E:s chef vid huvudkontoret i fördes pensionering på tal. Inte ens när E. frigavs hade anstalten anledning tro något annat än att E. skulle återgå till sin anställning. E. är tidigare ostraffad. Inga uppgifter om missbruk förekommer. Hans sociala situation bedömdes av anstalten som i alla avseenden väl-ordnad. När frigångsfrågan prövades fanns inte skäl att hysa några betänk-ligheter av säkerhetsmässig art. Frigång kunde inte motiveras av hänsyn till E:s ekonomiska förhållanden, något som E. inte heller hävdade. Behov av arbetsträning eller inskolning förelåg inte heller, eftersom E. skulle återgå till sin anställning vid Elproduktion. Avgörande för frågan om E. borde beviljas frigång var i vilken utsträckning en sådan åtgärd bedömdes kunna underlätta hans framtida försörjningsmöjligheter eller i övrigt främja hans sociala anpassning. Svårigheterna för E. att utebli från sitt arbete vitsordades av hans arbetsgivare. Det hade inte heller varit möjligt för E. att från anstalten sköta sina arbetsuppgifter, eftersom detta skulle ha förutsatt obegränsad tillgång till telefon och datanät. Längre eller kortare avbrott i yrkesverksamheten i samband med straffavtjänande medför olägenheter för de flesta och får betraktas som en ofrånkomlig konsekvens av frihetsberövandet, som knappast i sig kan utgöra skäl för frigång. För den som har till yrke att som informationschef i ett stort företag upprätta och underhålla ett omfattande nätverk med arbetslednings-ansvar för ett stort antal anställda blir konsekvenserna dock så allvarliga att det ter sig motiverat att försöka motverka dem med en tids frigång. Det förtjänar också beaktande att E. hade uppnått en ålder då det sannolikt skulle ha ställt sig svårt, kanske omöjligt, för honom att finna annat arbete. Med hänsyn till de faktiska uppgifter och de överväganden som redovisats ovan finner regionmyndigheten inte skäl att rikta mot anstalten för beslutet att bevilja K.-A. E. frigång på det sätt som skett. I remissvaret har och anfört bl.a. följande. Enligt 11 § lagen om kriminalvård i anstalt kan för att underlätta anpassningen i samhället en intagen medges att under arbetstid utföra arbete eller delta i undervisning, utbildning eller annan särskild anordnad verksamhet utanför anstalten. I 11 § kungörelsen med vissa föreskrifter rörande tillämpningen av nämnda lag finns ytterligare bestämmelser angående s.k. frigång. har 11 § tredje stycket följande lydelse. Vid prövning av fråga om frigång skall särskilt beaktas om den intagne behöver inskolning i arbetslivet eller frigång annars kan antas väsentligt underlätta hans försörjningsmöjligheter efter frigivningen. Till grund lagstiftning låg en departementspromemoria (Ds Ju 1985:1) "Lyxfångar -finns dom?" samt Regeringens förordningsmotiv 1986:6. I promemorian sägs bl.a. följande. Ett väsentligt syfte med reglerna om frigång måste vara att sörja för att den intagne vid behov får utbildning eller träning i ordnat arbete. Detta betyder dock inte att utrymme saknas för att tillämpa reglerna om frigång på intagna, som redan är förhållandevis välanpassade socialt sett. I den mån det kan påvisas att någon tids frigång är en förutsättning för att den intagne skall ha en arbetsanställning eller någon annan form av försörjning ordnad efter frigivningen, eller frigång i vart fall kraftigt skulle underlätta för denne att försörja sig och eventuell familj i omedelbar anslutning till frigivningen, måste frigång i rimlig omfattning kunna medges även den som tillhör nämnda grupp. Vänder man på frågeställningen och söker karakterisera den grupp intagna som bör vara utesluten från frigång, skulle det vara intagna med arbetsvana och social anpassning som inte visar tecken på anstaltsskador och som utan svårighet kommer att kunna återgå till förvärvslivet. Även beträffande dessa intagna måste emellertid en bedömning göras av förhållandena i det enskilda fallet. Av den tidningsartikel som bifogats JO:s remiss framgår att informationschef i uppgivit för tidningen att det var bolaget som i ett brev till anstaltsledningen argumenterade för E:s frigång. Enligt vad styrelsen inhämtat från anstalten tillställdes myndigheten inte något brev från . Däremot uppvisade K.-A. E. ett brev ställt till honom personligen. Av brevet kunde utläsas bl.a. vilka förhoppningar hade i fråga om arbetsinsatser från K.-A. Som motivering till beslutet att bevilja K.-A. E. frigång anger anstalten bl.a. att han bör beviljas frigång för att fullgöra sina skyldigheter gentemot sin arbetsgivare och därmed motverka skadliga följder av frihetsberövandet. E. är socialt välanpassad. för verkställighetens början hade han fast anställning. Inget annat var då visat än att han efter frigivningen skulle återgå till det arbete som anställningen avsåg. Behov av frigång för att behålla arbetet förelåg således inte. Det har inte heller hävdats att viss tids frigång skulle vara av betydelse för K.-A. Avgörande för anstaltens ställningstagande har i stället varit hänsynen till de intressen som K.-A. E:s arbetsgivare bedömts ha av att hans bortovaro från arbetet blev så kortvarig som möjligt. Beslut om en person skall medges frigång utgör ett ställningstagande som bygger på bl.a. lämplighetsöverväganden och individuella hänsyn. Mot bakgrund av vad som ovan anförts gör styrelsen bedömningen att det inte förelåg tillräckliga skäl för ett medgivande till frigång. I handläggningen av detta ärende har deltagit enhetschefen . har beretts tillfälle att yttra sig över remissvaret men har inte hörts av. Enligt 4 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt, KvaL, skall kriminalvården i anstalt utformas så att den intagnes anpassning i samhället främjas och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckning det kan ske utan att kravet på samhällsskydd eftersätts bör verksamheten från början inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanför anstalten. Som framhållits av JO i annat sammanhang (se JO 1989/90 s. 101) kan detta grundläggande stadgande om kriminalvården i anstalt inte läsas isolerat. Det finns således anledning att framhålla att behandlingen av intag-na givetvis måste stå i överensstämmelse med de detaljföreskrifter som finns i KvaL och i övriga tillämpliga kriminalvårdsförfattningar och med gällande praxis. har redogjort för denna reglering i sitt remissvar, till vilket jag hänvisar. Det finns vidare skäl att här understryka att den grundläggande principen att vården i anstalt skall vara anpassad till den intagnes behov inte får medföra att straffverkställigheten för en viss intagen urholkas på ett sätt som inte rimligen kan ha varit avsett från lagstiftarens sida och som på goda grunder kan uppfattas som orättvist av andra intagna. (se JO 1982/83 s. 110, 1985/86 s. 163, 1988/89 s. 102 och 1993/94 s. 138). Som nämnt i sitt remissvar har anstalten motiverat sitt beslut att bevilja K.-A. E. frigång med att han skall ges möjlighet att full-göra sina skyldigheter gentemot sin arbetsgivare och därmed motverka skad-liga följder av frihetsberövandet. Av utredningen framgår att varken K.-A. E. själv eller hans arbetsgivare hävdat att han riskerade att förlora arbetet på grund av frihetsberövandet. När jag läser den motivering anstalten lämnat till sitt beslut får jag närmast intrycket att hänsyn i stället tagits till de skadliga följder K.-A E:s arbetsgivare skulle drabbas av på grund av K.-A. Några andra skäl för att medge K.-A. E. frigång har inte kommit fram. Jag har därför svårt att finna att K.-A. E:s förhållanden varit sådana att det varit motiverat att ge honom frigång. Jag delar således Kriminalvårds-styrelsens uppfattning att frigång inte borde ha beviljats i detta fall. Delgivning med fåmansbolag under semestertid (Dnr 2772-1998) JO Pennlöv meddelade ett beslut med följande innehåll. AB har genom styrelseledamoten i bolaget, , klagat på bl.a. att kronofogdemyndighet delger "småföretagare" genom särskild delgivning med aktiebolag . Ärendet har remitterats till kronofogdemyndigheten för utredning och yttrande. Regionkronodirektören har i remissvaret anfört bl.a. följande. Allmänt angående särskild delgivning med aktiebolag infördes möjligheten att delge aktiebolag genom s.k. särskild delgivning med aktiebolag. Bakgrunden är de svårigheter som tidigare fanns att delge vissa aktiebolag. Före ovannämnda tidpunkt var möjligheten att delge aktiebolag begränsad till att söka behörig ställföreträdare för aktiebolaget, att överlämna handlingarna till denna och att därigenom skaffa sig bevis om delgivning. Om ställföreträdarna undanhöll sig delgivning krävdes ett omfattande arbete i form av adress- och behörighetskontroller. Detta medförde att delgivningen av vissa aktiebolag kunde dra ut och medföra samhällsekonomiska kostnader. Det nya delgivningssättet innebär ett mer effektivt sätt att delge aktiebolag (prop. 1996/97:132 s. 15). Särskild delgivning med aktiebolag regleras i 9 § 3 st. delgivningslagen (1970:428). Förutsättningarna för att kunna delge ett aktiebolag på detta delgivningssätt är att försök att delge behörig företrädare för aktiebolaget enligt 9 § samma lag har misslyckats, såvida sådana försök inte bedöms som utsiktslösa. Delgivningen sker genom att delgivningsförsändelsen skickas i lösbrev till den adress som aktiebolaget låtit registrera i aktiebolagsregistret hos och att ett kontrollmeddelande skickas till samma adress minst efter det att själva delgivningsförsändelsen avsänts. Det finns inga krav på att försändelserna skall kvitteras. Del-giv-nings-sättet får inte användas, om det är olämpligt med hänsyn till om-stän-dig-heterna. Enligt 19 § 3 st. 4 p delgivningslagen skall aktiebolaget anses delgivet efter det att kontrollmeddelandet med upplysning om den ursprungliga delgivningshandlingen skickades med post. Delgivning skall inte anses ha skett om det med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet framstår som osannolikt att handlingen kommit fram till bolagets registrerade adress före treveckorsperiodens utgång. Kraven för att använda delgivningssätten särskild delgivning med aktie-bolag är i nivå med vad som enligt 9 § delgivningslagen krävs för att delge en suppleant i stället för en ordinarie ställföreträdare. Det är tillräckligt med ett försök i varje delgivningsärende (prop. 1996/97:132 sid. 20-21). Särskild delgivning med aktiebolag skall inte användas när det är olämpligt med hänsyn till omständigheterna. heller användas när det med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet framstår som osannolikt att handlingen kommer fram till aktiebolaget. Ett aktiebolag är skyldigt att anmäla korrekt postadress till och att anmäla ändring av adressen. Det förekommer att aktiebolags registrerade postadress inte överensstämmer med den faktiska adressen. När den delgivande myndigheten känner till att aktiebolaget inte kan nås för delgivning på den registrerade adressen, är det olämpligt att använda den adressen för särskild delgivning med aktiebolag. Om försändelsen kommer i retur med postens anteckning om att adressaten är avflyttad, skall bolaget inte anses delgivet. Det har vidare angetts att det kan vara olämpligt att delge fåmansbolag under tid för vanlig sommarsemester. Risken för att företrädare för aktiebolaget inte får del av försändelsen t. ex. på grund av semester eller med anledning av någon annan frånvaro från bolaget har beaktats. I de flesta fall söks en företrädare för aktiebolaget med s. k. vitt kort. Genom detta får bolaget kännedom om att det är eftersökt. Vid särskild delgivning med aktiebolag sänds två försändelser ut med minst en dags mellanrum. Bolaget anses sedan delgivet . Det får anses att ett seriöst skött bolag, normalt sett, har någon form av bevakning av posten under den tiden (prop. 1996/97:132 sid. 17, 18, 23, 28 och 29). I mål om betalningsföreläggande och handräckning mot aktiebolag hand-lägger betalningsföreläggandeenheten delgivningen i enlighet med vad som ovan sägs. En kontroll görs först i för att se om det finns tidigare mål mot bolaget. Om så är fallet, framkommer av registrerings-uppgifterna under vilka adresser kronofogdemyndigheten tidigare lyckats alternativt misslyckats delge bolaget. Ett försök görs att delge behörig företrädare för aktiebolaget med s. k. vitt kort, om det inte bedöms som utsiktslöst. skickas föreläggandet och en delgivningsförsändelse till aktiebolaget under registrerad postadress i Patent- och registrerings-verkets register. Syftet med att utskicket görs är att spara tid. Om företrädaren för bolaget sänder in delgivningskvittot, avbryts försöken att delge aktiebolaget genom särskild delgivning med aktiebolag. Minst efter den första försändelsen avsänds skickas ett kontrollmeddelande till aktie-bolagets registrerade postadress med upplysning om att delgivnings-försändelsen skickats ut för någon dag sedan och att bolaget anses delgivet . Detta delgivningssätt används även . Om för-sändelsen kommer i retur med postens anteckning om att adressaten avflyttat, anses bolaget inte delgivet. Betalningsföreläggandeenheten i handlägger ett stort antal mål om betalningsföreläggande och handräckning mot aktiebolag. Det är mycket svårt för den enskilde handläggaren att ha någon annan typ av kännedom om aktiebolagen än vad som framgår av uppgifter i och av handlingar i det pågående målet. Bedömningen av om detta delgivningssätt är olämpligt att använda görs således på grundval av dessa uppgifter. Alla ansökningar mot aktiebolag handläggs enligt samma rutiner. De mål som inkommer handläggs på samma sätt som . Myndigheten förutsätter att alla aktiebolag har någon kontinuerlig form av bevakning eller vidarebefordran av posten. AB har delgetts genom särskild delgivning med aktiebolag. Föreläggandet har sänts till Box 381, - - - , vilket är den registrerade postadressen. Kontrollmeddelande har sänts till samma adress. Delgivningen har senare återkallats på grund av att bestridande inkommit och bolaget därigenom ansetts som delgivet. Ansökan återkallades och beslut om avskrivning av målet togs . När föreläggandet i det i anmälan aktuella målet 01-68758-98 skulle sändas ut för delgivning kunde konstateras att tidigare försök att delge styrelseledamoten i bolaget hade misslyckats (mål 01-54041-989). Det ansågs därför utsiktslöst att försöka nå behörig företrädare för bolaget för delgivning. hade senast lyckats delge S.B. AB på den registrerade postadressen Box 381, - - - (i mål 01-54041-98). Även i målet 01-68486-98 får handlingarna anses ha nått bolaget. Handläggaren ansåg därför den registrerade postadressen användbar för särskild delgivning med aktiebolag även i målet 01-68758-98. Att bestridande inkommit i målet utvisar att kronofogdemyndigheten faktiskt nått bolaget med försändelserna. Delgivningen i målet får med anledning av vad som ovan redovisats enligt myndighetens mening anses vara utförd i enlighet med gällande lagstiftning. har kommenterat remissvaret. Enligt 9 § tredje stycket delgivningslagen får särskild delgivning med aktiebolag inte användas om det är olämpligt med hänsyn till omständigheterna. I specialmotiveringen till detta lagrum (prop. 1996/97:132 s. 28) anges att förfarandet inte bör användas vid delgivning med ett fåmansbolag under tid för vanlig sommarsemester. Av kronofogdemyndighetens remissvar framgår att betalningsförelägg-ande-enheten i handlägger alla ansökningar mot aktiebolag enligt samma rutiner och att de mål som kommer in handläggs på samma sätt som . Jag delar inte myndighetens uppfattning att alla aktiebolag kan förutsättas ha någon form av bevakning eller vidarebefordran av posten i semestertider. Det kan finnas fullt godtagbara skäl till varför ett bolag med endast en styrelseledamot står obevakat under en , varför det av rättssäkerhetsskäl framstår som klart olämpligt att delge fåmansbolag genom särskild delgivning med aktiebolag . I detta fall har tillvägagångssättet använts vid delgivning med S.B. AB , dvs. mitt under normal semestertid. kan enligt min mening inte undgå kritik härför. Det har inte kommit fram något annat som jag bör uttala mig om. Jag avslutar därmed ärendet. har kritiserats för sin handläggning av en begäran att få ta del av utsända betalningsuppmaningar, vilka inte fanns i myndighetens akt (Dnr 4248-1997) I en anmälan till JO klagade . bl.a. på att Kro-no-fog-de-myn-dig-he-ten i , kronokontoret i , trots hennes begäran inte hade lämnat ut kopior av de betalningsuppmaningar som skickats till henne. Ärendet remitterades till kronofogdemyndigheten som i sitt remissvar hänvisade till ett yttrande upprättat av kronofogden , som i denna fråga anförde följande. G.W:s begäran, som kom in till kronofogdemyndighetens kontor i , faxades ned till mig i för åtgärd. Hennes begäran avsåg betalningsuppmaningar, vilka skickas ut centralt. erhåller, såvitt jag känner till, ingen kopia av de betalningsuppmaningar som går ut till gäldenären. För att få bekräftat att min vetskap var riktig var jag i kontakt med kontoret i som uppgav att de inte erhöll några kopior av betalningsuppmaningar. Jag skrev därefter till G.W. och upplyste henne om att myndigheten inte kunde efterkomma hennes begäran, eftersom vi inte hade några kopior av betalningsuppmaningarna. I anledning av anmälan mot myndigheten har jag rekvirerat G.W:s akt från kontoret i . Jag har då uppmärksammat att G.W. själv hade skickat in de betalningsuppmaningar som tillställts henne. Myndigheten hade således kunnat efterkomma hennes begäran om att få ut kopior av betalnings-uppmaningarna. Jag kan nu konstatera att jag hade bort rekvirera G.W:s akt, eller i vart fall bett någon vid kontoret i att gå igenom akten innan jag behandlade hennes begäran. I fortsättningen kommer jag att vid liknande begäran rekvirera akter från kontoren innan jag behandlar förfrågningar. Jag får här nämna att då det upptäcktes att G.W:s begäran kunde efterkommas skickade jag G.W. kopior av begärda handlingar. Då jag besvarade G.W:s skrivelse utgick jag från, som ovan redogjorts för, att handlingen inte fanns hos myndigheten. Jag utgick då från att en hand-ling, som inte finns och heller aldrig funnits hos myndigheten, inte kan bli föremål för prövning om eventuellt utlämnande. Jag ansåg därför att det inte kunde bli fråga om att avfatta ett formellt beslut att vägra lämna ut en handling med besvärshänvisning. Jag ansåg att det enda jag kunde göra var att underrätta G.W. om att myndigheten inte hade någon kopia av de handlingar som hon begärde att få del av. vidhöll sina klagomål. I sitt meddelade beslut gjorde JO Pennlöv i denna fråga följande bedömning. När det gäller G.W:s begäran om att få del av utsända betalnings-upp-man-ingar instämmer jag i vad har anfört i sitt yttrande, nämligen att han borde ha inhämtat myndighetens akt eller i vart fall kontrollerat aktens innehåll med kontoret i innan han behandlade G.W:s begäran. Som anförts i nämnda yttrande har kronofogdemyndigheten normalt inte några kopior av utsända betalningsuppmaningar i akten. Med tanke på att begärda handlingar således i normalfallet inte kan lämnas ut får det i stället anses åligga myndigheten att redovisa innehållet i handlingarna på annat sätt. Eftersom myndighetens datasystem innehåller merparten av de uppgifter som lämnas på en betalningsuppmaning, borde därför myndigheten ha tillställt G.W. ett registerutdrag med uppgift om aktuell skuld, förfallodag osv. Om så erfordrats hade en åtföljande förklaring av t.ex. vissa koder kunnat bifogats. Grundläggande bestämmelser om allmänna handlingars offentlighet finns i tryck-frihetsförordningen, TF, vilket även primärt reglerar frågan om utläm-nande av allmänna handlingar. I 2 kap. 12 § TF föreskrivs att allmän hand-ling, som får lämnas ut, genast eller så snart det är möjligt utan avgift på stället skall tillhandahållas den som önskar ta del av handlingen. I 13 § föreskrivs att den som önskar ta del av en allmän handling även har rätt att mot fastställd avgift få avskrift eller kopia av handlingen till den del den får lämnas ut. En begäran att få en avskrift eller en kopia av en allmän handling skall behandlas skyndsamt. I allmänhet skall en sådan begäran behandlas inom någon eller . Det senare har JO uttalat i ett flertal beslut. Föreligger hinder mot att lämna ut en handling måste i stället ett formellt beslut om detta meddelas, där sökanden också underrättas om möjligheten att föra talan mot beslutet. Ett beslut om avslag bör därför sättas upp särskilt och innehålla de skäl som har bestämt utgången. Detta gäller även om hindret består i att handlingen inte existerar och således är omöjlig att lämna ut. Som framkommit ovan har kronofogdemyndigheten inte fattat ett formellt beslut med anledning av G.W:s begäran. Myndigheten har heller inte på något annat sätt låtit henne ta del av innehållet i de begärda handlingarna. För denna bristfälliga hantering kan myndigheten inte undgå kritik. Ett initiativärende mot en kronofogdemyndighet angående inspelning av telefonsamtal från allmänheten till myndighetens växel (Dnr 3846-1998) JO Pennlöv meddelade ett beslut med följande innehåll. Enligt uppgifter i medierna spelar i in telefonsamtal som kommer från allmänheten till myndighetens växel. Inspelningarna sparas innan de raderas. Jag beslutade att utreda saken i ett initiativärende. I ett inhämtat yttrande anförde kronofogdemyndigheten (regionkronodirektören ) följande. var tidigare ansluten till en för flera myndigheter gemensam växel. I samband med byte av lokaler skaffade myndigheten en egen växel. Den nya växeln togs i bruk .