frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Av överklagandet framgick bland annat att M.N. först genom det rättade "beslutet" fick kännedom om vad kassan verkligen hade beslutat. Länsrätten meddelade dom i målet . I domshuvudet har angetts som överklagat beslut kassans rättelsebeslut . Länsrätten prövade målet i sak och fann att M.N. inte var berättigad till hel förtidspension varför överklagandet avslogs. får enligt 16 kap 1 § andra stycket AFL utan ansökan från den försäkrade byta ut sjukpenning mot förtidspension eller sjukbi-drag. Frågan om rätt till förtidspension prövas enligt 18 kap 21 § AFL av social-försäkringsnämnd. Följdfråga om t.ex. förtidspensionens storlek prövas, så-som nämndens beslutsbehörighet är uppbyggd, på tjänstemannanivå. Det torde ligga närmast till hands att anse att formuleringen "rätt till förtidspen-sion" innefattar också frågan från vilken tidpunkt förmånen skall utgå. I systemet måste ligga att nämnden och vederbörande tjänsteman tar ställning vid skilda tillfällen och genom skilda beslut. När det gäller nämndens beslut uppkommer fråga om hur och när detta blir slutligt i olika hänseenden. Rådande praxis på området har utvecklats mot bakgrund av ett vägledande avgörande av Försäkringsöverdomstolen (FÖD 1993:1). I denna dom utta-lade domstolen bl.a. följande. Ett beslut kan inte anses expedierat förrän un-derrättelse om beslutet lämnats till den försäkrade. Det räcker således inte med att socialförsäkringsnämnden vid sammanträde har fattat ett slutligt be-slut i ärendet. Inte heller är det tillräckligt att protokollet från nämndens sammanträde blivit justerat. - beslut måste i många fall följas upp av kompletterande beslut på tjänstemannanivå beträf-fande den aktuella förmånens storlek, samordning med andra förmåner m.m. Först när bedömningar gjorts av samtliga delar i ett försäkringsärende av så-dant slag föreligger ett slutligt beslut i ärendet. Det är detta samlade ställ-ningstagande som utgör beslut och det beslut som enligt förvaltningslagen skall expedieras till den försäkrade. Även om några kompletterande beslut i sakfrågan inte behöver fattas får be-slut anses föreligga först när beslutsmeddelande sänts till den försäkrade. De grundläggande föreskrifterna på området finns i 2 kap Tryckfrihetsför-ordningen (TF) och bygger på grundregeln om allmänna handlingars offent-lighet och tillgänglighet. En handling hos en myndighet anses allmän när den kommit in till eller upprättats hos myndigheten. Reglerna om när en handling anses upprättad finns i 2 kap TF. Huvudregeln är att en handling anses upprättad hos en myndighet när den har expedierats (2 kap 7 § första stycket). I 2 kap 7 § andra stycket TF finns emellertid sär-regler för vissa typer av handlingar. och andra beslut anses enligt p. 2 upprättade när de har avkunnats eller expedierats, om de enligt särskilda föreskrifter skall avkunnas eller expedieras. Annat myndighets protokoll anses enligt p. 3 upprättat när det har justerats eller på annat sätt färdig-ställts. När det gäller domstolarna finns särskilda regler om avkunnande och expe-diering av domar och beslut. Några sådana regler finns inte för förvaltnings-myndigheternas del. (Bestämmelsen i 20 kap 13 § 2 st AFL att ett överkla-gande från RFV eller allmän försäkringskassa skall vara inkommet från det beslutet meddelades kan inte konstituera en skyldighet för kassorna att avkunna eller expediera sina beslut). Därav torde följa att so-cial-försäkringsnämndens protokoll blir en allmän handling så snart det har justerats oberoende av om ett enskilt beslut i protokollet behöver komplette-ras med annat eller andra beslut på tjänstemannanivå. Protokollen blir of-fentliga och i protokollen intagna beslut överklagbara. I 21 § förvaltningslagen finns regler för förvaltningsmyndigheterna angå-ende underrättelse om beslut. En sökande, klagande eller annan part skall, om det inte är obehövligt, underrättas om innehållet i det beslut, varigenom myndigheten avgör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Om beslutet går parten emot och kan överklagas, skall han under-rättas om hur han kan överklaga det. Myndigheten bestämmer om underrät-telsen skall ske muntligt, genom vanligt brev, genom delgivning eller på nå-got annat sätt. Det finns sålunda inga särskilda föreskrifter om när en underrättelse senast skall lämnas eller vad en underrättelse mera exakt skall innehålla. I det aktuella fallet kan diskuteras huruvida som helhet fattat ett eller flera beslut "varigenom ärendet avgörs" eller om det är en el-ler flera saker som avgörs. Uppenbart är emellertid att frågan om rätten till förtidspension/sjukbidrag för del blir slutligt prövad ge-nom nämndbeslutet. Det finns inget som hindrar att underrättar om flera beslut. borde emellertid inte kunna vänta med att underrätta om ett av flera beslut om det föranleder längre tidsutdräkt eller risk för rättsförlust för den enskilde. När det gäller underrättelsens innehåll torde allmänt sett som minimikrav få anses gälla att det korrekt anger och återger det fattade beslutet och att det tydligt informerar om hur och var beslutet kan överklagas. Om underrättel-sen avser flera beslut gäller detta självfallet vart och ett separat. Det sist-nämnda är särskilt viktigt i en situation med skilda omprövnings/-överklag-ningsregler för olika beslut eller olika delar av beslutet. Det framstår som elementärt att man måste göra klar skillnad mellan själva beslutsfattandet och underrättelsen därom. Detta gäller inte minst när man kommer till frågorna om omprövning och överklagbarhet. Ett beslut av socialförsäkringsnämnd är utan omprövning överklagbart till länsrätt. En tjänsteman kan inte ompröva ett nämndbeslut, inte heller göra några ändringar i eller tillägg till nämndens beslutsskäl. Om det förekommer avvikelser mellan innehållet i ett beslut och i underrättelsen därom är det självfallet beslutet som gäller. Av 20 kap 10 § AFL följer att ett tjänstemannabeslut måste ha omprövats av innan det kan överklagas till länsrätt. Föreskrifterna i 20 kap 10 § och i 20 kap 10 a § AFL tar sikte på ändringar i beslut och torde inte innefatta underrättelser om beslut. Detsamma torde gälla 26 § förvaltningslagen. torde emellertid utan lagstöd inte bara vara oförhindrad utan t.o.m. skyldig att lämna en ny och korrekt underrättelse om det visar sig att en sådan innehål-ler fel eller brister. En icke särskilt reglerad konsekvens av en korrigerad underrättelse lär bli att ny överklagningstid måste börja löpa gentemot det beslut som underrät-telsen avser i sådana delar som påverkas av en ursprungligen felaktig under-rättelse. Själva underrättelsen eller en ny korrigerad sådan kan rimligen inte vara överklagbar. De frågor som här behandlats är av betydelse också i andra besluts-kombina-tioner som inte förelåg i länsrättens aktuella mål. Antag att klaganden också varit missnöjd med sjukbidragets storlek. Frågan om rätt till sjukbidrag/förtidspension är alltjämt överklagbar till läns-rätten medan sjukbidragets storlek faller in under 20 kap. 10 § AFL. Frågan vad som är överklagat beslut kommer också upp i förvaltningsdom-stol i den situationen att fattat ett grundbeslut och därefter ett omprövningsbeslut. Det kan diskuteras om ett överklagande i olika situa-tioner ta(r) sikte på ettdera av eller båda besluten. Överklagningsrätten tar emellertid i båda situationerna sikte på besluten, inte på underrättelserna om besluten. Rågången mellan själva besluten och underrättelserna om besluten förefaller inte fast förankrad hos försäkringskassorna. De underrättelser om besluten som skickar ut benämns ibland besluts-meddelande, ibland bara meddelande och ibland beslut. Ett "meddelande" kan förutom under-rättelse om nämndens beslut innehålla ett självständigt beslut om förmånens storlek (och en upplysning om hur "meddelandet" överklagas). Även om det inte är frekvent, förekommer det att ett beslutsmeddelande skiljer sig från socialförsäkringsnämndens protokoll. kan det vara nyansskillnader i beslutsmotiveringen men även rena felaktigheter som i nu aktuellt fall förekommer. Nuvarande domstolspraxis som utgår från Försäkringsöverdomstolens först angivna dom (FÖD 1993:1) skiljer heller inte på ett adekvat sätt mellan olika beslut och beslutsmeddelanden. Kontentan av ovan fört resonemang är att länsrätten finner att det var riktigt av länsrätten att sakpröva frågan om rätten till förtidspension. Skälet till uppgiften i domshuvudet om överklagat beslut var uppenbarligen bl.a. att klaganden i avsaknad av andra uppgifter uttryckligen hänfört sig till "omprövningsbeslutet" . För länsrätten torde ha fram-stått som lika uppenbart att klaganden i själva verket vände sig mot nämn-dens för honom negativa beslut i fråga om förtids-pension. Eftersom denna fråga av länsrätten uppfattats som den egentliga saken torde det uteslutande bero på den fast etablerade praxisbildningen på området att "saken" i domshuvudet angetts på sätt skett. Om det rått tvekan i frågan om vad klaganden avsett med överklagandet hade det snarare ålegat länsrätten att utreda den saken och bereda klaganden tillfälle till korrigering än att meddela ett formellt avvisningsbeslut. I beslut anförde JO Lavin följande. Den fråga som är av intresse i detta ärende är om beslutsmed-delande kan anses utgöra ett överklagbart beslut och om länsrätten således hade bort ta upp överklagandet till saklig prövning. Frågor om rätt till förtidspension och sjukbidrag avgörs av social-för-säkrings-nämnd (18 kap. 17 § AFL). Beslut av nämnden får, utan föregående omprövning, överklagas hos läns-rätt (20 kap. 11 § AFL). I förevarande fall hade socialförsäkringsnämnden tillerkänt M.N. I det meddelande om beslutet som sändes till M.N. uppgavs felaktigt att socialförsäkringsnämnden tillerkänt honom hel förtidspension. För-säkringskassan skickade därför ut ett nytt, rättat medde-lande till M.N. Först genom detta senare meddelande fick M.N. uppenbarligen kännedom om socialförsäkringsnämndens beslut. JO har i ett flertal beslut (se exempelvis ämbetsberättelsen 1997/98 s. 375) uttalat att det såvitt avser socialförsäkringsnämndens beslut är social-för-säkringsnämn-dens protokoll och inte beslutsmeddelandena som utgör de egentliga beslutsdo-kumenten. Skulle det inträffa, vilket blev fallet i nu ifrågavarande ärende, att in-nehållet i ett beslutsmeddelande inte överens-stämmer med det i protokollet doku-menterade beslutet, gäller naturligtvis den lydelse som finns dokumenterad i nämndens protokoll. det skulle vara protokollsbeslutet som är överklagbart och alltså inte meddelandet om beslutet. En annan sak kan självfallet vara om besluts-meddelandet, förutom underrättelse om socialförsäkringsnämn-dens beslut, även innehåller ett särskilt beslut av en tjänsteman hos försäkrings-kassan om själva storleken av den ersättning som kommer att betalas ut på grund av nämndens beslut om rätten till ersättning. I det fall som är för handen synes beslutsmeddelandet en-dast ha innehållit besked om vad socialförsäkringsnämnden rätte-ligen hade beslu-tat . underrättades således inte om detta beslut förrän genom meddelandet . Oavsett att M.N. uttryckligen uppgav i sin överklagandeskrift att han överklagade "beslutet" , avsåg hans överklagande i själva verket nämndens beslut om sjukbidrag. Sammanfattningsvis får jag uttala att jag helt delar länsrättens i remissvaret häv-dade uppfattning att det inte i det aktuella målet kan anses ha förelegat något for-mellt hinder mot en sakprövning av frågan om förtidspension. Däremot anser jag att det hade varit lämpligast om länsrätten i domshuvudet som överklagat beslut angett socialförsäkringsnämndens beslut . Eftersom jag är väl medveten om den praxis i detta avseende som gällt först hos försäkringsdom-stolarna och sedan hos de allmänna förvaltningsdomstolarna, anser jag mig inte böra uttala någon kritik. Jag vill dock nämna att Regeringsrätten i målet nr 3141-1998 meddelat prövningstillstånd med avseende på frågan om en socialförsäk-ringsnämnd, som i ett justerat protokoll fattat beslut om sjukbidrag, haft rätt att ändra sitt beslut innan "protokollet" expedierats. Med dessa besked avslutas ärendet. Fråga om en länsrätt bort ta upp en viss skrivelse som ett överklagande; även fråga om innehållet i en skrivelse från domstolen (Dnr 1790-1998) . framförde i en anmälan mot Länsrätten i bl.a. följande. i avregistrerade . från folkbokföringen såsom utflyttad. Hon överklagade inte beslutet. Där-emot skrev hon till handläggaren på skatteförvaltningen och bad denna bl.a. om upplysningar om följdverkningarna av myndighetens beslut. Skri-v-elsen besvara-des inte utan vidarebefordrades till länsrätten som ett överklagande. - Till skatte-myndighetens beslut fanns anvisningar fogade om hur man skulle överklaga. brev var riktat till handläggaren och skrivet i Du-form. I brevet sades inte någonting om att skattemyndighetens beslut överklagades och således inte heller någonting om önskad ändring. "överklagandet" och . gavs tillfälle att yttra sig över vad skatte-myn-digheten hade anfört. I sitt svar framförde . bl.a. att hon inte över-klagat skattemyndighetens be-slut. Trots dessa skrivelser, som inte med bästa vilja bort ha kunnat uppfattas som ett överklagande, särskilt när det också påtalats att så inte var fallet, prövades må-let i sak (mål nr 3650-97) och dom meddelades . Sedan . tillskrivit föredraganden hos länsrätten och uttryckt sin förvåning över handläggningen av skrivelser, mottog . en skrivelse från länsrätten, daterad , med följande innehåll: Vi har fått ditt brev och noterar dina synpunkter. Vi vill därför bara klargöra vissa saker för dig. Länsrättens uppgift såsom domstol är att avgöra tvister och inte att ge råd i enskilda angelägenheter. Vid en förnyad genomgång av handlingarna i målet inser dock länsrätten att vi borde ha avstått från sak-prövning av målet. Vi ber därmed om ursäkt för att vi prövade din skrivelse till skattemyndigheten såsom ett överklagande. En kopia av denna skrivelse har vidarebefordrats till , lokala skattekontoret i . (namnunderskrift och namnförtydligande) Sedan ärendet remitterats till länsrätten uttalade lagmannen, , följande. Jag har tagit del av handlingarna i målet och fått en redogörelse av tjänstgö-rande domare och föredragande om deras syn på ärendet. Vår gemensamma uppfattning är följande. Den skrivelse som . inom fullföljdstiden inlämnat till skatte-myndigheten är korrekt uppfattad som besvär över skattemyndighetens be-slut att avregistrera . från svensk folkbokföring. yttrande i länsrättens mål inleds med uppgiften att . inte överklagat skattemyndighetens beslut. Uppgiften är otve-tydig och borde ha föranlett länsrätten att avskriva ärendet. Det inträf-fade kan endast beklagas. Länsrättens dom avgjordes med nämnd. Detta innebär att föredraganden ef-ter utredning sätter upp förslag till dom, som genomgås av ordföranden. I ett relativt enkelt ärende som det förevarande skickas normalt endast domsför-slag och besvärsskrivelse ut till nämndemännen. Efter föredragning samt slutlig justering av ordföranden sker underskrift och expedition. Såväl ordföranden som föredraganden har uppgivit att de av okänd anled-ning inte uppfattade uppgifter i yttrandet om att hon inte över-klagade skatte-myndighetens beslut. Yttrandet som sådant har inte förkom-mit men just den avgörande meningen missades. Sedan . påtalat misstaget bad tjänstgörande domare att föredra-ganden skulle skriva en förklaring samt be om ursäkt. Andeme-ningen med detta brev är gott. Däremot medges att lydelsen kunde varit annorlunda. Länsrätten avgör mellan 3 500-4 000 mål . Länsrätten är enligt beräkning "kraftigt underbudgeterad", se Länsrättens yttrande i JO:s tillsynsärende, dnr 1386-1998. Balansen uppgick 97/98 till ca 2 000 mål. Arbetstakten är högt uppskruvad och det är bland perso-nalen omvittnat att en dramatisk förändring skett . Detta för med sig - tror jag för alla domstolar - effekter i form av minskad kontroll och därmed noggrannhet. Förhållandet är inte tillfredsställande. . kommenterade remissvaret. Han framhöll bl.a. att enligt hans mening kan länsrättens balansproblem inte försvara "bristande innan-läsning". I beslut anförde JO Lavin följande. Om ett förvaltningsbeslut överklagas hos en förvaltningsdomstol, blir för-valt--ningslagens (1986:223) och förvaltningsprocesslagens (1971:291) överklagande--regler (23 § resp. 3 och 4 §§) tillämpliga. Vad gäller klagoskriftens in-nehåll föreskrivs att det beslut som överklagas skall anges, liksom vad som yrkas (den ändring i beslutet som begärs) och de omständigheter som åberopas till stöd för yrkandet. I rättspraxis har enskilds skrivelser med anledning av missnöje över förvaltningsbeslut tolkats mycket välvilligt och uppfattats som formliga klago-skrifter även om ordet "överklagande" inte använts i skrivelsen. Detta samman-hänger med att enskild oftast på egen hand utan juridisk hjälp får föra sin talan i förvaltningsprocessen. Om det i något avseende är oklart vad den enskilde åsyftar, bör myndigheten förelägga honom att komplettera handlingen (jfr 5 § förvalt-nings-process-lagen). Det brukar vara tillräckligt att en part får anses begära en annan utgång än det beslutet innehåller för att skriften skall uppfattas som en klagoskrift. Före-ligger någon tveksamhet om skriftens egentliga syfte bör besluts-myn-digheten, innan skriften överlämnas till domstolen, dock underrätta klaganden om åtgärden. Se rättsfallet 1988 ref. 33. I min egen bok försäk-ringsöverdomstolen (1991) s. 95 f. har jag som exempel på en av domstolen accepterad klagoskrift nämnt ett delgivnings-kvitto på vilket skrivits orden "Är utredningen klar? Väntar på att utred-ningen skall bli klar. Eller döms man på för-hand?" Den skrivelse av . som länsrätten uppfattat som en klagoskrift riktar sig mot en bestämd åtgärd av myndigheten och har i övrigt ett innehåll som kan läsas som om . vore missnöjd med åtgärden. Jag har därför inget att erinra mot att länsrätten behandlat till skattemyndigheten inom full-följdstiden inkomna skrivelse som om denna innehöll ett över-klagande. Däremot ställer jag mig kritisk till den fortsatta handläggningen av målet. Vad ovan anförts om att skrivelser som kommit in före klagotidens utgång i allmänhet presumeras vara klagoskrifter gäller naturligtvis endast till dess utredningen visar något annat. Se JO:s ämbetsberättelse 1991/92 s. 315. svar på läns-rättens föreläggande inleds med uppgiften att hon inte överklagat skattemyndig-hetens beslut och borde, som också uttalats i remissvaret, ha föranlett länsrätten att avskriva målet. Länsrätten har framfört att den avgörande meningen "missades" och, måhända som förklaring till det inträffade, påtalat stora balanser och en hög arbetstakt vilket i sin tur fått effekter i form av minskad kontroll och nog-grannhet. Jag har full förståelse för att en ökad arbetsbelastning kan medföra att fel begås. I detta fall finner jag dock att arbetsbelastningen som sådan svårligen kan förklara det inträffade.Vid såväl förberedelsen av målet som vid föredrag-ningen och den slutliga genomläsningen av handlingarna före underskrift och ex-pedition borde uppgiften i yttrande ha upp-märk-sam-mats. Jag är benägen att instämma i de farhågor som . fram-fört, nämligen att brister i genomläsningen av handlingarna medfört att den i detta fall så viktiga meningen inte uppfattats. Det brev som tjänstgörande domare bad föredraganden skriva sedan miss-taget påtalats må ha, som uttalats i remissvaret, en god andemening. Det är dock inte acceptabelt att en domstol eller en annan myndighet uttrycker sig familjärt i tjänsteskrivelser. Sådana bör alltid utformas på ett korrekt och sakligt sätt samt med respekt för adressaten. Med den kritik som uttalats avslutas ärendet. Fråga om lämpligheten av att en länsrätt i kungörelse-delgivningar av domar rörande bistånd enligt § socialtjänstlagen (1980:620) offentliggjort namnuppgifter (Dnr 1615-1998) , och samt ifrågasatte i en anmälan om Länsrätten i grovt åsidosatt socialtjänstsekretessen genom utformningen av texten vid kungörelsedelgivning av domar i mål om bistånd enligt 6 § socialtjänstlagen (1980:620). Till anmälan fogades en kopia av den kungörelsedelgivning som var införd i . Anmälan remitterades till länsrätten för yttrande över vad som anförs i anmälan angående att namnuppgifter tas in i kungörelsedelgivningar. I remissvar hänvisade länsrätten (lagmannen ) till en promemoria av chefsrådmannen , vari anför-des bl.a. följande. I 58 § socialtjänstlagen (1980:620) - SoL - föreskrivs att delgivning i mål om myndighetsutövning enligt SoL mot enskild inte får ske enligt 12 § (medlem i den söktes hushåll m m) eller 15 § degivningslagen (1970:428) - DL - (kungörelsedelgivning av den som söks för delgivning). I de mål som anmälarna avser är det emellertid fråga om delgivning enligt 16 § DL, vilken är tillämplig när delgivning skall ske med en obestämd krets personer, som vid upphävande domar i mål om laglighetsprövning då domstolen skall rikta sig till samtliga medlemmar i kommunen. Enligt 7 kap 4 § sekretesslagen (1980:100) - SekrL - gäller sekretess inom för uppgift om enskilds personliga förhållanden. Denna sekre-tess överförs enligt 12 kap 1 § SekrL till domstol. Domstolssekretessen upphör emellertid enligt 12 kap 4 § SekrL om upp-giften tas in i dom. I de aktuella målen är det fråga om uppgifter som finns intagna i läns-rättens domar och som alltså är sekretesskyddade. Såvitt vi förstår har sekretessen alltså inte åsidosatts genom innehållet i kungörelserna. Vid kungörelsedelgivning skall enligt 17 § första stycket DL uppgift om handlingens huvudsakliga innehåll tas in i kungörelsen. Kungörelsen skall ju i varje enskilt fall utformas så att en intresserad kommunmedlem skall kunna preliminärt avgöra om han kan ha ett intresse att överklaga länsrättens dom. För att slutligt kunna avgöra överklagandefrågan måste kommunmedlemmen vända sig till antingen länsrätten eller det kommunala organ, som har hand om delgivningsexemplaret av domen, för att få ett fullständigt exemplar av domen. Lagstiftningen om laglighetsprövning i biståndsfrågor är ny . Vi gjorde inledningsvis den bedömningen att kravet på angivande av handlingens huvudsakliga innehåll medförde att såväl namnuppgift som saken borde framgå av kungörelsen. Något sekretessrättsligt hinder däremot torde som sagt inte föreligga. Efter externa påpekanden har vi emellertid, redan innan länsrätten mottog JO:s remiss, gemensamt bestämt oss för att fortsättningsvis finna det för-enligt med delgivningslagen att i mål om laglighetsprövning som avser bistånds-frågor avstå från att i kungörelsen ta in uppgift om den enskilde partens namn och sålunda låta integritetsaspekten väga tyngre än delgivningsmottagarnas anspråk på information om namnet på bistånds-sökanden. Däremot anger vi alltjämt i kungörelsen mera neutrala uppgifter om själva sakfrågan, exempelvis "bistånd enligt socialtjänstlagen". Det kan förtjäna framhållas att denna bedömning i samband med fullföljd åtminstone teoretiskt kan komma att överdrivas av kammarrätten. JO Lavin anförde i ett beslut följande. Genom en ändring (1997:313) av socialtjänstlagen, vilken ändring trädde i kraft , kom 6 § (den s.k. biståndsparagrafen) att kompletteras med bestämmelser som preciserade rätten till dels s.k. försörjningsstöd (6 b §), dels s.k. annat bistånd (6 f §). Utöver detta gavs socialnämnden (§) rätt att ge bistånd "i annan form än eller utöver vad som följer av 6 b och 6 f §§". Beslut enligt § omfattas inte av uppräkningen i 73 § av beslut som får överklagas (genom "förvaltningsbesvär") till allmän förvaltningsdomstol. Sådana beslut kan således endast prövas i den ordning som gäller enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900). Av 10 kap. 14 § andra stycket kommunallagen framgår bl.a. att länsrätts eller kammarrätts beslut att upphäva ett beslut får överklagas av kommunen eller och av deras medlemmar. Länsrätten har i de domar som är aktuella i ärendet upphävt beslut av kommunala nämnder med stöd av bestämmelserna i 10 kap. kommunallagen.