frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Personalen vid den tidigare växeln hade vid olika tillfällen mottagit samtal som innehöll hot mot myndigheten eller enskilda medarbetare. Vid kontakter med polisen i anledning av hoten framfördes önskemål om att myndigheten skulle införa någon form av inspelning av samtalen till växeln, men tekniska förutsättningar för detta saknades. Det här önskemålet beaktades emellertid vid den planering av den nya växeln som myndigheten gjorde i samråd med och ledde till att växeln försågs med en bandspelare. Beslutet om inspelningsutrustningen är en av de åtgärder som myndigheten har vidtagit för att uppfylla kraven på förebyggande åtgärder i 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen (1977:1160). Växeln består av ett växelskåp samt en dataserver. Den har två telefonistarbetsplatser. Telefonisterna använder ett dataprogram som enbart hanterar växelns funktion och kunddata. Programmet kan inte användas för ljudinspelning. Till växeln finns ungefär 300 anknytningar och den ger möjlighet till s.k. direktval. Det betyder att den som känner till numret till en anknytning kan ringa dit direkt. Om det inte blir något svar kopplas samtalet vidare till växeln . I en mätning som gjordes uppskattades att andelen direktvalssamtal till kronofogdemyndigheten var . Bandspelaren är av enkelt slag och hör till sådan standardutrustning som erbjuder vid försäljning av växlar. Den är försedd med en kanal för varje telefonist. Bandet startas av telefonistens röst. Inspelningen påbörjas alltså då telefonisten tar emot ett inkommande samtal och svarar med myndighetens namn. Den avbryts som telefonisten trycker på knappen för vidaresändning av samtalet. Det är alltså bara det som sägs i samtalet med telefonisten som spelas in. Bandet i ljudkassetten fungerar som en ändlös slinga. På slingan kan sammanlagt 10-12 minuters samtal spelas in. När bandet har gått ett varv spelas alltså det äldsta samtalet över av nästa samtal som kommer in. Instruktionen till växelpersonalen är att bandet skall bytas så snart ett hotsamtal är vidarekopplat eller avslutat på annat sätt. Det här betyder att banden normalt ligger kvar i bandspelaren utan att någon rör dem. Felaktiga band kasseras genom att de klipps sönder. Det finns inga sparade eller kopierade band. Ett förfarande där den ene av deltagarna i ett telefonsamtal utan sin samtals-partners vetskap spelar in samtalet på band är inte straffbart (se JO 1997/98 s. 115). Vad saken gäller är i stället om kronofogdemyndighetens inspelning av samtal till växeln kan anses godtagbar i ett lämplighetsperspektiv. JO har tidigare ställts sig starkt kritisk till att en myndighet spelar in ett telefon-samtal mellan en befattningshavare där och en enskild person utan att denne underrättas om inspelningen (JO 1975/76 s. 333 och 1997/98 s. 115). Redan här bör sägas att kronofogdemyndigheten inte betraktar det som ett tänkbart alternativ att ge varje uppringande information om att samtalet spelas in. Skulle JO vid sin prövning komma fram till att sådan information är en förutsättning för att förfarandet skall anses godtagbart får myndigheten upphöra med inspelningarna. Syftet med inspelningsförfarandet är att öka säkerheten för krono-fogde-myndighetens personal samt andra som besöker kronofogde-myn-dighetens lokaler. Den utveckling mot ett ökat våld riktat mot myndigheter och mot personal som arbetar vid myndigheterna som ägt rum har krävt kraftfulla förbättringar av säkerhetsåtgärderna. Bombhot och faktiska bombattentat har också utförts mot kronofogde-myndigheterna i landet. påtalade en arbetsgrupp tillsatt av att arbetets art i förening med de tilltagande våldsten-dens-erna ökat risken för att vår personal drabbas av våld eller hot om våld (RSV Rapport 1993:7) Vår egen myndighet har tvingats utrymma lokalerna på grund av bombhot. Den senaste månaden har två bombhot mottagits, varav det ena till växeln. Normalt är dock frekvensen av sådana hot kanske ett till två . Hot om våld riktat mot enskilda medarbetare som föranleder rapport till säkerhetschefen förekommer normalt vid ett tiotal tillfällen . Enbart har det i två fall bedömts vara sådant allvar bakom hoten att särskilda säkerhetsåtgärder vidtagits i samråd med polisen. Inspelningen av samtalen till växeln ger förutsättningar för en riktig analys av innehållet i framförda hot och allvaret bakom dem. De beslut som måste fattas med anledning av hoten är ofta svåra att ta ställning till och felaktiga beslut kan ge ödesdigra konsekvenser. Vid ett hot blir situationen så pressad att telefonisten inte i efterhand kan ge en riktig bild av vad som sades. Inspelningen blir därför ett värdefullt hjälpmedel för att komma fram till riktiga beslut och åtgärder. Det är ofrånkomligen så att ett förfarande av det slag som kronofogde-myndigheten använder innefattar en viss kränkning av den inspelades personliga integritet. Kränkningen är emellertid begränsad med hänsyn till att inspelningen normalt raderas . Till detta kommer att de samtal som förs med telefonisterna bara syftar till att den uppringande skall kopplas vidare till rätt person. Det kan i vissa fall innebära att den som ringer lämnar uppgift om sitt namn, sin adress och eventuellt även personnummer. Andra uppgifter om den enskildes person kommer inte upp i samtalet. Intresset av en hög säkerhet vid kronofogdemyndigheten utgör enligt myndighetens mening sådana särskilda skäl att inspelningsförfarandet bör anses godtagbart. Yttrande inhämtades från , som genom överdirektören anförde följande. delar i bedömning vad gäller inspelning av telefonsamtal till myndighetens växel och ansluter oss till yttrandet av . Kronofogdemyndigheterna arbetar i en svår miljö med hot om våld och faktiskt utövat våld. Som exempel på utövat våld kan nämnas sprängattentat på ett kontor, allvarlig misshandel av en tjänsteman och mord på två tjänstemän. Efter mordet på två kronoinspektörer under tjänste-utövning i tillsatte en arbetsgrupp med uppgift att mot bakgrund av den händelsen göra en översyn av exekutionsväsendets beredskap inför våld och hot om våld. Detta resulterade i en rapport säkerhet vid kronofogdemyndigheterna (RSV rapport 1993:7). tog sedan ställning till rapporten i en skrivelse, riktlinjer för förbättrad säkerhet vid kronofogdemyndigheterna (Dnr A 22864-93/851). ställningstagande innebar en kraftfull insats för att höja säkerhetsnivån genom tekniska åtgärder, utbildning och förändrade arbets-rutiner. Som ett stöd för myndigheternas arbete med säkerhetsfrågor utarbetades en säkerhetshandbok. Ansvaret för säkerhetsåtgärderna på myndigheterna åvilar myndighets-chefen men biträder vid behov med råd. till hade en egen telefonväxel med liknande inspelningsmöjligheter som den på i . bedömer således att den inspelning av inkommande samtal som gjorts i växeln på i är en lämplig åtgärd med beaktande av hotbilden mot kronofogdemyndigheterna. Svensk lag innehåller inget om förfaranden av det aktuella slaget. Bl.a. omfattar inte straffbestämmelserna i 4 kap. 8 och 9 a §§ om brytande av telehemlighet respektive olovlig avlyssning förfaranden som innebär att den ene av deltagarna i ett telefonsamtal utan sin samtalspartners vetskap spelar in samtalet på band eller lämnar sitt tillstånd till sådan inspelning av (se även JO:s ämbetsberättelse 1997/98 s. 115). Detta innebär emellertid inte att det alltid skulle vara godtagbart att en befattningshavare vid en myndighet spelar in ett telefonsamtal utan att sam-t-liga deltagare i samtalet i förväg har underrättats om att så sker. JO har i ett tidigare beslut uttalat att, utom i de fall då särskilda skäl gör det nödvändigt, en offentlig funktionär, som en person ovetande spelar in ett samtal med denne på band, förfar ohederligt och moraliskt förkastligt samt kränker dennes personliga integritet. I det beslutet sades vidare att ett sådant förfarande inte anstår en handläggare hos en myndighet och att JO därför ansåg sig böra uttala att en handläggare måste meddela den han samtalar med att samtalet kommer att spelas in (JO 1975/76 s. 335). Inspelning av samtal till myndighetens växel Jag instämmer i de tidigare JO-uttalanden som gjorts i fråga om inspelning av telefonsamtal. Jag anser således att offentliga funktionärer inte skall spela in telefonsamtal utan att den eller de övriga som deltar i samtalet underrättas om att inspelning sker. I det nu aktuella fallet skiljer sig dock förhållandena från tidigare JO-ärenden. har, för att kunna analysera hot som framställs mot den per telefon, anskaffat utrustning som ger möjlighet till inspelning av samtal som inkommer till dess växel. De inspelade samtalen sparas under en viss innan de spelas över. Telefonsamtal som kopplas till vederbörande tjänsteman genom direktval omfattas inte av den använda tekniken. Det är således inte fråga om inspelning av telefonsamtal i vanlig mening. Något egentligt sakinnehåll torde dessutom sällan förekomma i ett samtal med en myndighets växelpersonal. Jag har vidare förståelse för att kronofogdemyndigheten, för att lättare kunna ta ställning till hot som framställs mot myndigheten per telefon, finner ett behov av att spela in sådana samtal. Visserligen förekommer, enligt vad myndigheten uppgivit i sitt remissvar, sådana samtal förhållandevis sällan. Den låga frekvensen skulle således kunna tala mot att samtliga samtal till växeln spelas in, särskilt som den del av telefonsamtalen som kopplas genom direktval inte omfattas av förfarandet. Vid bedömningen måste även beaktas att de inspelade samtalen endast sparas . De har dessutom - som jag redan konstaterat - i regel endast ett helt harmlöst innehåll. Det finns dessutom ingen anled-ning att anta att inspelningsmöjligheten används för andra syften än de upp-givna. Sammantaget finner jag att det förfarande som är aktuellt kan godtas, under förutsättning att myndigheten ser till att det kommer till allmänhetens kän-ne-dom. Ett sätt att undanröja varje tvekan vore naturligtvis att krono-fogdemyndigheten vid varje samtal som kommer in till dess växel informe-rade om att samtalet spelas in. Det vore dock knappast rimligt, vilket myndigheten själv påpekat i sitt remissvar. Myndigheten bör i stället över-väga att på annat informera allmänheten. Detta kan ske t.ex. genom annonser i dagspressen eller upplysningar i telefonkatalogen. Lämnande av namn och personnummer Enligt de medieuppgifter som föranledde initiativärendet får uppringande lämna namn och personnummer i växeln. Av kronofogdemyndighetens remissvar framgår att dessa uppgifter kan behövas för att den uppringande skall kunna kopplas vidare till rätt tjänsteman. Jag har förståelse för detta, men vill erinra om att ett sådant förfarande inte får användas på ett sätt som strider mot 2 kap. 14 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen. Där föreskrivs som bekant att myndigheten när någon begär att få ta del av allmän handling inte får efterforska vem han är eller vilket syfte han har med sin framställning i större utsträckning än som behövs för att myndigheten skall kunna pröva om hinder föreligger mot att handlingarna lämnas ut. Fråga om dröjsmål med handläggningen av ett inhibitionsyrkande i kammarrätt (Dnr 851-1997) I en anmälan framställde A.L. kritik mot Kammarrätten i för dröjsmål i handläggningen av ett yrkande om inhibition. Av anmälan framgick att kammarrätten dröjt med att ta ställning till ett yrkande om inhibition i ett mål om assistansersättning enligt lagen (1993:389) om assistansersättning. Anmälan remitterades till Kammarrätten i för yttrande. I remissvaret av anfördes följande av rotelinnehavaren, kammarrättsrådet . beviljades genom beslut av i assistansersättning . Sedan överklagat beslut och yrkat nedsättning fann länsrätten i i dom E.Ö. berättigad till ersättning . I överklagande som kom in till kammarrätten yrkade E.Ö. assistansersättning i enlighet med beslut. I samband därmed yrkade hon inhibition av länsrättens dom. Målet är av sådan beskaffenhet att prövningstillstånd krävs vid över-klagande till kammarrätten. Vid den första genomgången av det ovanligt digra materialet i målet gjorde jag den bedömningen att länsrättens beslut om ersättning inte var för lågt beräknat. Mot den bakgrunden och då jag inte heller fann förutsättningar i övrigt föreligga att meddela prövningstillstånd var ange-lägenhetsgraden till ett snabbt avgörande vid en jämförelse mellan detta mål och åtskilliga andra på roteln inte lika stor som om det redan då stått klart att länsrättens dom skulle komma att ändras. Planeringen i detta läge var att målet skulle föredras i prövningstillståndsdelen. För det fall att kammarrätten hade beslutat att inte meddela prövningstillstånd hade yrkandet om inhibition fallit. Det kan här nämnas att denna rotel - liksom flera övriga på kammarrätten - och var belastad med ett stort antal socialförsäkringsmål där det överklagade beslutet i åtskilliga [fall] fattats före och sålunda skulle upptas till prövning i sak utan någon föregående prövningstillståndsbedömning. I samband med min närmare genomgång av det nu aktuella målet kom jag att bli alltmer tveksam till om inte det antal assistansersättningstimmar som länsrätten bestämt var tilltaget i underkant. meddelade kammarrätten prövningstillstånd och inhibition. Detta ledde till att kassans beslut kom att bli gällande. Vissa oklarheter förelåg i målet och förelades att svara på överklagandet. Kammarrätten meddelade dom och förklarade därvid E.Ö. berättigad till assistansersättning . Kammarrätten (presidenten ) uttalade bl.a. följande. Som framgår av handlingarna och redogörelsen yrkade E.Ö., i samband med att hon överklagade länsrättens dom, också inhibition avseende domen. Målet var av sådan karaktär att prövningstillstånd krävdes vid överklagande till kammarrätten. Prövning av inhibitionsyrkandet förutsatte således att prövningstillstånd meddelades i målet. Enligt för kammarrätten gällande ordning utgör mål vari inhibitionsyrkande framställs förtursmål, dvs. mål som skall handläggas med förtur. Som framgår av redogörelsen för målets handläggning gjordes när målet kom in den bedömningen att förutsättningar att meddela prövningstillstånd inte förelåg. Som följd därav och rådande arbetsläge på den rotel som målet tillhörde fick föredragningen av målet i fråga om prövningstillstånd och därmed frågan om inhibition anstå till mars månad 1996. Enligt kammarrättens mening borde det förhållandet att inhibition yrkats och målet därför var ett förtursmål ha medfört att en föredragning i prövningstillståndsdelen genomförts så snart målet var tillräckligt berett för en sådan föredragning. Vad som framkommit visar att en sådan föredragning hade kunnat genomföras tidigare än som blev fallet och att besked i inhibitionsfrågan då också kunnat komma tidigare. Det bör framhållas att arbetsläget i kammarrätten allmänt sett varit ansträngt till följd av målanhopning inte minst när det gäller socialförsäkringsmålen och till följd av föredragandebrist som ett resultat av personalinskränkningar, vilket också drabbat den rotel på vilken det aktuella målet handlagts. Handläggningen av inhibitionsyrkandet bör ses mot denna bakgrund. JO Lavin anförde i ett beslut följande. är ett viktigt inslag i skyddet för rättssäkerheten. Ett yrkande om inhibition skall alltid prövas skyndsamt, oavsett om det framförs i mål, vari prövningstillstånd fordras, eller i sådana, där fri fullföljd råder. Se , Förvaltningsprocess, 3 u. 1995, s. 212, , Inhibition, 1998, s. 319 ff. samt min egen artikel i 1993 s. 38. När en klagande för talan mot ett beslut av länsrätt, varigenom hans yrkande om inhibition av ett överklagat förvaltningsbeslut avslagits, gäller att kammarrätten först måste ge prövningstillstånd för att kunna uttala sig i inhibitionsfrågan (se RÅ 1996 ref. 26). Däremot är det inte lika självklart att prövningstillstånd krävs för att kammarrätten skall kunna pröva klagandens ansökan om inhibition med avseende på verkställigheten av den länsrättsdom som överklagandet avser. Det blir här en fråga om huruvida inhibitions-ansökningen kan anses som en del av överklagandet och således omfattas av regleringen i 34 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). Själv är jag av den uppfattningen att inhibitionsfrågan bör prövas utan något föregående prövningstillstånd. (Regeringsrättens syn på frågor om prövningstillstånd i kammarrätt är dock inte lätt att förutse.) avseende vid skyndsamhetskravet och den betydelse det har för klaganden att verkställigheten skall hinna stoppas, innan skadan sker. Som jag i annat sammanhang (Förvaltningsrättslig tidskrift 1993 s. 38) framhållit, bör "be-svärs-myndigheten" ta ställning till inhibitionsfrågan, innan ens beredningen av målet påbörjats. En annan sak är att det kan förefalla om-ständligt att separat pröva inhibitionsansökningen, om prövningstill-stånds-frågan ändå kommer att avgöras . Genom att vägra prövnings-tillstånd i ett mål får en kammarrätt anses även ha besvarat begäran om inhibition. Se min artikel i 1995 s. 41. Av rotelinnehavarens remissyttrande framgår att denne på ett tidigt stadium gick igenom materialet i målet men lät prövningen av inhibitions-ansökningen anstå , då frågan om prövningstillstånd beräk-na-des kunna avgöras. Den materiella prövning som kan vara nödvändig att utföra beträffande en inhibitionsfråga är dock av preliminär art och utgör endast en bedömning av sannolikheten för ett bifall till överklagandet. Se Förvaltningsrättslig tidskrift 1993 s. 26 ff. Även om rotelinnehavaren från början varit inne på tanken att avslå inhibitionsansökan hade den enskilde, om ett avslagsbeslut meddelats, kunnat överklaga beslutet. Ett dröjsmål från det att skriften med överklagandet kom in till dom-stolen till dess att inhibitionsfrågan avgjordes är självfallet oacceptabelt. En pressad arbetssituation kan möjligen delvis förklara, men inte ursäkta, den aktuella handläggningen. Med hänsyn till att det inträffade i viss mån synes ha haft karaktären av ett förbiseende och inte överensstämmer med kammarrättens normala rutiner avslutar jag ärendet med denna kritik. Fråga angående offentliggörande av integritetskänsliga uppgifter i en dom, då muntlig förhandling hållits inom stängda dörrar (Dnr 879-1998) klagade på att Länsrätten i i en dom (mål nr 8996-97) angående verkställighet enligt 21 kap. återgett känsliga uppgifter, som framkommit under en muntlig förhandling inom stängda dörrar. Han anförde att i stort sett allt som sades vid den muntliga förhand-lingen tagits in i domen och ifrågasatte om detta varit nödvändigt för att motivera rättens ställningstagande. Han uppgav vidare att länsrättens dom återgetts i tid-ningsartiklar och att detta medfört att hans anhöriga blivit "uthängda". Anmälan remitterades till länsrätten för yttrande. I remissvar hänvisade länsrätten (tf. lagmannen ) till ett yttrande av handläggande rådmannen , vari anfördes följande. har i sin anmälan ifrågasatt riktigheten i länsrättens (undertecknads) agerande att i den aktuella domen redovisa "i stort sett hela förhandlingen som skedde inom lyckta dörrar". Domen innebar att länsrätten avslog J.F:s ansökan om verkställighet enligt 21 kap. och en avgörande faktor för utgången i målet var att länsrätten fann barnens uppgifter om sexuella otillbörligheter vid umgänget med dem vara trovärdiga. Barnens uppgifter i detta hänseende framkom i allt väsentligt genom vittnesmål av socialsekreterare . som, med ledning av gjorda anteckningar, relaterade vad barnen sagt och gjort vid samtal hos . uppgett i sin anmälan höll länsrätten muntlig förhandling i målet inom stängda dörrar. I detta sammanhang kan nämnas att det var under-tecknad som aktualiserade frågan om stängda dörrar genom att konstatera att det fanns anledning att anta att det vid förhandlingen skulle komma att beröras uppgifter för vilka sekretess normalt gäller hos domstolen och därefter ställa frågan till parterna om det fanns något yrkande om att förhandlingen skulle hållas inom stängda dörrar. Anledningen till detta agerande var att jag, med ledning av det ingivna skriftliga materialet, gjorde bedömningen att förhandlingen i betydande grad skulle handla om de uppgifter som föranlett den polisanmälan om sexuella övergrepp som gjorts mot J.F. Dessutom kunde jag , av naturliga skäl, inte förutse utgången i målet och därmed inte heller vilka uppgifter som skulle bedömas behövliga att redovisa i domen. Enligt 30 § förvaltningsprocesslagen skall av en länsrätts dom framgå de skäl som bestämt utgången i målet. Av denna bestämmelse följer att det av en dom skall framgå de frågor som har prövats och varför de har bedömts på sätt som skett. Det sistnämnda innebär att domstolen skall redovisa de sakfakta som är relevanta för utgången i målet och den rättsliga bedömningen av dessa fakta. Med hänsyn härtill var det aldrig aktuellt att utforma domen på det sättet att uppgifterna om sexuella aktiviteter "mörklades", dvs. att helt underlåta att redovisa dessa uppgifter och enbart konstatera att vad som framkommit vid det aktuella vittnesförhöret var av sådan art att ett fortsatt umgänge skulle medföra sådan skaderisk för barnen som avses i 21 kap. 6 § andra stycket . Det förhållandet att utgången i målet grundade sig på en trovärdighetsbedömning av de uppgifter som barnen lämnat vid samtal hos och att länsrätten ansåg att det sätt på vilket barnen beskrivit de sexuella aktiviteterna talade för att fråga var om något självupplevt, föranledde tvärtom den bedömningen att det var nödvändigt att i domen utförligt redovisa vad barnen sagt och gjort vid dessa samtal. Eftersom barnens uppgifter innebar att J.F:s sambo haft en aktiv roll i aktiviteterna, som det förhållandet att hans sambo var dagmamma med yrkeserfarenhet åberopades som en viktig faktor för att det inte var trovärdigt att missförhållanden av aktuellt slag förekommit, gjordes, med hänsyn till länsrättens trovärdighetsbedömning, den bedömningen att det även var väsentligt att redovisa barnens uppgifter i detta hänseende. I domen har emellertid också tagits in uppgifter om att sambons son skulle ha varit med i samband med de sexuella aktiviteterna. Vid en eftersyn är det uppenbart att uppgifterna om sonen saknat betydelse för möjligheten att motivera utgången i målet på ett godtagbart sätt. Dessa uppgifter borde därför ha utelämnats i sin helhet. Frågan är då om det förhållandet att den muntliga förhandlingen i målet hållits inom stängda dörrar bort föranleda länsrätten att i sin dom, till viss del eller i sin helhet, med stöd av 12 kap. 4 § sekretesslagen förordna om sekretess för uppgifterna om sexuella aktiviteter vid umgänget. Bland de måltyper som jag har erfarenhet av förekommer stängda dörrar vid muntliga förhandlingar främst i mål enligt lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga och lagen om vård av missbrukare i vissa fall. I dessa måltyper grundar sig socialnämndernas ansökningar normalt på uppgifter om enskilds personliga förhållanden som i hög grad kan betecknas som känsliga och som normalt också är det dominerande inslaget vid de muntliga förhandlingarna. Det torde tillhöra undantagen att det i sådana mål, i vart fall när domen innebär ett förordnande om vård, går att på ett acceptabelt sätt motivera domen utan att de känsliga uppgifterna i allt väsentligt redovisas i domen. Detta förhållande innebär emellertid, mig veterligen, inte att domstolarna i sådana fall sekretessbelägger några uppgifter i domen. Den modell som istället används är att sekretessförordnandet omfattar de uppgifter som lämnats vid den muntliga förhandlingen och som inte behöver redovisas i domen för att denna skall kunna motiveras på ett acceptabelt sätt, varigenom domen i sin helhet således blir offentlig. Omfattningen av de känsliga uppgifter som kommer att omfattas av sekretessförordnandet blir sålunda beroende av i vilken utsträckning det vid förhandlingen framkommer upp-gifter med vad som kan betecknas som känslig överskottsinformation, som inte behöver redovisas för att det skall framgå varför domstolen kommit fram till den aktuella utgången.