frsrdg · GN04RB1 · 2000-01-01 00:00:00 — Enligt 10 kap. 3§ lagen (1988:1385) om riksbank lämnar direktion bifogade redovisning för verksamhet . Redovisningen lämnas enligt samma lagrum till , revisorer och riksbanksfullmäktige. att fastställer resultat- och balansräkning enligt förslaget. På direktionens vägnar: I beslutet har deltagit (ordförande), (förste vice ordförande), (andre vice ordförande), , och . Föredragande har varit . Penning- och valutapolitik 5 Övrigt internationellt samarbete 31 Handlingsberedskap för EMU i den finansiella sektorn 33 Resultat och ställning 38 Balans- och resultaträkning 39 Bilaga 1 Kalendarium 52 Bilaga 2 Remissyttranden 54 Bilaga 3 Dotterbolag . Bilaga 4 i ekonomisk vetenskap till är en myndighet under . Enligt 9 kap. 12§ regeringsformen är rikets centralbank med ansvar för penningpolitiken. Målet för verksamhet skall vara att upprätthålla ett fast penningvärde. skall också främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. beslutade om ny lagstiftning rörande , vilket innebär att leds av en direktion som utsetts av fullmäktige. Fullmäktiges roll är att utse direktionsledamöter och att utöva kontroll över verksamhet. I enlighet med övergångsbestämmelserna till den nya riksbankslagen valde elva fullmäktige i och elva suppleanter för fullmäktige i . Till fullmäktigeledamöter utsågs , , , , , , , , , och . Till suppleanter utsågs , , , , , , , , , . och . Vid ett konstituerande fullmäktigesammanträde utsågs till ordförande. Till vice ordförande utsågs . utsåg fullmäktige sex ledamöter av direktion. utsågs till ordförande i direktionen och riksbankschef med en mandatperiod . utsågs till förste vice ordförande och vice riksbankschef med en mandatperiod . Heikensten ansvarar för beredningen av penning- och valutapolitiken och har därutöver internationella uppdrag som ledamot av EU:s ekonomiska och finansiella kommitté och som riksbankschefens ställföreträdare i , och . , med en mandatperiod , utsågs till andre vice ordförande och vice riksbankschef. Srejber ansvarar för beredningen och samordningen av internationella frågor, samordningen av den finansiella sektorns EMU-förberedelser samt intern och extern information. Srejber är riksbankschefens ställföreträdare i och har även uppdrag inom den . , med en mandatperiod , är vice riksbankschef och ansvarar för beredningen av forsknings- och statistikfrågor. , med en mandatperiod , är vice riksbankschef och ansvarar för beredningen av betalningsmedelsfrågor, intern revision och intern riskkontroll. Hessius har även ansvarat för arbete med att samordna den finansiella sektorns förberedelser inför . , med en mandatperiod , är vice riksbankschef och ansvarar för beredning av betalningssystemfrågor, bolag och remissfrågor. har även internationella uppdrag med inriktning på tillsynsfrågor. omvaldes av fullmäktige med en mandatperiod . 1999 var med god tillväxt, accelererande sysselsättning och låg inflation. Tillväxten bedöms ha uppgått till som inflationstakten var låg. när ekonomin bottnade efter den kraftiga nedgången har tillväxten i ekonomin i genomsnitt uppgått till och inflationstakten enligt KPI till . Detta kan jämföras med andra halvan av då motsvarande tillväxtsiffra var och inflationstakten . Målet för penningpolitiken är enligt riksbankslagen att upprätthålla ett fast penningvärde. har detta definierats som en inflationstakt på . preciserade nya direktion detta mål på följande sätt; målet för penningpolitiken är normalt sett att begränsa inflationen, mätt med konsumentprisindex, till ±1procentenhet. I ett förtydligande konstaterade dock direktionen att det kan finnas skäl att avvika från denna regel t.ex. om inflationstakten påverkas av tillfälliga faktorer. Detta var fallet . I praktiken innebar detta att penningpolitiken 1999 baserades på en bedömning av den underliggande inflationen, definierad som UND1X. Penningpolitiken får störst effekt på inflationen först ett till , varför måste basera sin politik på en bedömning av inflationsutvecklingen på denna tidshorisont. Penningpolitiken bedrivs normalt med hjälp av en enkel handlingsregel: om inflationsprognos ett till visar att inflationen kommer att avvika från det uppsatta målet ändras reporäntan. Handlingsregeln är emellertid inte mekanisk. Inflationsprognoser görs med betydande osäkerhet. arbetar därför också med osäkerhetsbedömningar. Förutom ett huvudscenario, som anger den mest sannolika inflationsutvecklingen, vägs ett antal riskscenarier in i den slutgiltiga bedömning som ligger till grund för penningpolitiken. Det kan också finnas skäl att under vissa specifika omständigheter tolka beslutsregeln på ett mer flexibelt sätt. I ett förtydligande av penningpolitikens inriktning angav direktionen två skäl att avvika från det uppsatta inflationsmålet. Ett skäl är att konsumentpriserna ett till framåt påverkas av faktorer som inte bedöms få varaktig inverkan på inflationen. Sådana faktorer kan vara förändringar i hushållens räntekostnader eller av indirekta skatter och subventioner, som påverkar inflationsutvecklingen, men inte ger bestående effekter. Hänsyn till inverkan av tillfälliga faktorer av detta slag har tagits också tidigare vid politikens uppläggning. som gjordes för perioden ett à framåt påverkades tydligt av sådana tillfälliga faktorer. bortsåg från dessa tillfälliga faktorer och penningpolitiken 1999 baserades därför på en bedömning av UND1X-inflationen. Ett annat skäl till att avvika från beslutsregeln kan vara att en snabb återgång till målet skulle ge upphov till stora realekonomiska kostnader. Det kan då finnas skäl att frångå tidshorisonten och försöka att återföra inflationen till målnivån mera gradvis. uppstod inte motiv till att avvika från beslutsregeln av detta skäl. uppgick den årliga genomsnittliga inflationen till , mätt med KPI. Det innebär att den faktiska KPI-utvecklingen underskred det uppsatta prisstabilitetsmålet för penningpolitiken.1 uppgick inflationstakten, mätt med tolvmånaderstal för KPI, till medan den hade stigit till . Trenden för inflationen, mätt med KPI, var med andra ord stigande . En huvudorsak till att KPI-inflationen blev låg 1999 var att den påverkades av sänkta räntekostnader för egnahemsägare samt sänkta indirekta skatter och subventioner. Detta var tydligt identifierbara prisrörelser, som penningpolitiken enligt förtydligandet varken kan eller bör motverka, så länge inflationsförväntningarna förblir opåverkade. Dessa tillfälliga faktorer dämpade konsumentprisutvecklingen , men effekten var starkast . Inflationen exklusive dessa effekter, dvs. den underliggande inflation mätt med UND1X, uppgick i genomsnitt till 1999. Mätt på detta sätt låg alltså inflationen inom det definierade toleransintervallet. (Samtliga beräknas av ) Konsumentprisindex (KPI) = Genomsnittlig prisutveckling för den privata konsumtionen. Underliggande inflation (UND1X) = KPI exkl. hushållens räntekostnader för egnahem och direkta effekter av ändrade indirekta skatter och subventioner. Inhemsk underliggande inflation (UNDINHX) = KPI exkl. importprisförändringar, ändrade räntekostnader och direkta effekter av ändrade indirekta skatter. Harmoniserat konsumentprisindex (HIKP) = KPI exkl. räntekostnader för egnahem, bostadsrättsavgifter, viss hälso- och sjukvård, fastighetsskatt egnahem, avskrivningar egnahem, del av reparationer egnahem, lotteri, tips och toto, försäkringar egnahem samt tomträttsavgäld egnahem. 1För utvärderingen av den förda penningpolitiken hänvisas till den skriftliga redovisning lämnar till finansutskott (se även inflationsrapporter). uppgick UND1X-inflationen till i årstakt. Effekten av prisökningar inom tjänstesektorn dämpades av långsamt stigande varupriser. Successivt skedde dock ett omslag i prisutvecklingen på importerade varor. Tendensen till fallande priser ersattes med en tendens till måttligt stigande priser, vilket bidrog till att UND1X-inflationen hade stigit till . Den främsta orsaken till denna uppgång var kraftigt stigande oljepriser, men också prisökningar inom andra varugrupper. Vid årets ingång uppgick det internationella råoljepriset till knappt /fat, medan priset var drygt /fat. Högre oljepriser påverkar de svenska konsumentpriserna med en viss eftersläpning. Ungefär hälften av den sammantagna effekten uppkommer , framförallt genom högre priser på bensin och eldningsolja. Priserna på dessa båda varor steg kraftigt , vilket bidrog till en ökning av tolvmånaderstalet för UND1X-inflationen . Resterande priseffekt, via högre priser på insatsvaror, transporter m.m., bedöms påverka konsumentpriserna först efter ett till . En sådan påverkan förutsätter dock att denna oljeprisnivå visar sig långsiktigt hållbar, vilket inte bedöms som sannolikt. Hur prisrörelser på olja ska behandlas ur penningpolitisk synvinkel är inte självklart. En oljeprisförändring kan i vissa fall ses som en utbudsstörning med i huvudsak tillfälliga effekter på inflationen och den bör i så fall tillmätas mindre betydelse vid penningpolitikens utformning. Oljeprisuppgången påverkades dock även av den förbättrade internationella konjunkturen. Det går heller inte att utesluta att oljeprisutvecklingen påverkar inflationsförväntningarna i ekonomin och prisbildningen i övrigt. Inflationstakten för den inhemskt genererade inflationen, UNDINHX, som inte påverkas av dessa effekter fortsatte , liksom , att pendla kring . I detta mått bortses från effekter av importpriser och därmed från t.ex. oljeprisuppgången men också från en betydande del av de prisdämpande effekter som följer med ett ökande internationellt varuutbyte. dämpades dock ökningstakten i UNDINHX i samband med avregleringar på el- och telemarknaderna. Den sammantagna effekten av dessa avregleringar uppgick till . Den svenska inflationen var 1999 lägre än i de flesta EU-länder. Den genomsnittliga inflationen enligt det internationellt harmoniserade konsumentprisindexet, HIKP, blev i , medan genomsnittet för euroområdet var . Inflationsförväntningarna steg successivt i takt med att konjunkturläget förstärktes och priserna steg i kölvattnet av främst oljeprisuppgången. Hushållens inflationsförväntningar steg från till . Förväntningarna för den genom snittliga inflationen under de närmaste två respektive fem åren uppgick till . Dessa medelfristiga och långsiktiga inflationsförväntningar närmade sig sedan, i takt med stigande inflationssiffror, inflationsmålet på , där de föreföll stabiliseras . Vid början var det internationella ekonomiska stämningsläget i många länder dämpat. Asienkrisen, som bröt ut , fortsatte att påverka världsekonomin, liksom tillkommande ekonomiska problem i och kollapsen för den amerikanska hedgefonden . BNP-tillväxten i OECD-området 1999 bedömdes stanna vid blygsamma . Framförallt fanns en betydande osäkerhet om läget på flera tillväxtmarknader. Exempelvis hade drabbats av problem i samband med en valutakris i . Denna resulterade i att den brasilianska beslöt att låta sin valuta flyta fritt och i införandet av ett inflationsmål . För flera fördes penningpolitiken i expansiv riktning under inledningen av 1999. sänkte den nyinrättade sin styrränta med 0,5 procentenheter.2 Räntesänkningar förekom också i . Dessa räntesänkningar bidrog till att läget stabiliserades på de internationella finansiella marknaderna , även om läget då fortfarande var oklart. I var dock konjunkturen fortsatt stark. Den amerikanska hade sänkt sin styrränta i flera steg och visade den rekordlånga amerikanska högkonjunkturen få tecken på att dämpas. fortsatte dock obalanserna att växa. Handelsbalansen fortsatte att försämras sedan importen ökat snabbare än exporten och hushållens sparkvot sjönk ytterligare eftersom konsumtionen stimulerades av bland annat sjunkande arbetslöshet och höga börskurser. Vissa tecken kunde dock skönjas mot årets slut på en avtagande aktivitetsnivå. Bland annat minskade konsumentförtroendet och bostadsinvesteringarna. Tillväxten i den amerikanska ekonomin bidrog till en markant förstärkning av den internationella konjunkturbilden under loppet av året. Mest påtaglig var förbättringen i där återhämtningen efterhand blev mer robust. Industriproduktionen överraskade positivt och företagsbarometer Tankan visade på ljusare förväntningar i näringslivet. Återhämtningen i euroområdet förstärktes av stigande export och ett konsumentförtroende som låg kvar på historiskt sett hög nivå. hade bedömningen av tillväxten inom OECD-området reviderats . 2Vid övertog den nya , , ansvaret för penningpolitiken i euroområdet. Det primära målet för penningpolitiken i valutaunionen är prisstabilitet, definierad som en årlig ökning av konsumentpriserna på i euroområdet mätt med HIKP. Den förbättrade världskonjunkturen bidrog till stigande internationella långräntor. Räntenivån för tioåriga statsobligationslån steg med i såväl som euroområdet. Denna markanta uppgång bör dock ses mot bakgrund av att Asienkrisen drog ned långräntorna till "överdrivet" låga nivåer. Utvecklingen innebar också ökad risk för att uppgången kunde leda till stigande inflationstryck. Flera centralbanker, som tidigare genomfört lättnader i penningpolitiken som ett svar på Asienkrisen och följdeffekter av denna, började därför lägga om politiken i mindre expansiv riktning. Detta gällde såväl den amerikanska som den . ECB höjde styrräntan . De internationella valutarörelserna dominerades 1999 av en förstärkning av yenen och en försvagning av euron. Det sistnämnda resulterade i paritet mel lan euro och dollar . hade euron försvagats gentemot andra valutor (handelsvägt). Denna försvagning bör dock ses mot bakgrund av en förstärkning för de valutor som övergick i euron. En stark inhemsk efterfrågan i begränsade effekterna av den internationella osäkerheten under årets första hälft. I takt med att denna osäkerhet reducerades klarnade bilden av en stabil och bred konjunkturuppgång. Utrikeshandelsstatistiken indikerar att varuexporten 1999 steg med som varuimporten endast ökade med . Den svaga importutvecklingen är förvånande med tanke på den starka inhemska efterfrågan. Sannolikt har tillväxten i den privata tjänstesektorn bidragit till denna utveckling eftersom privata tjänster i allmänhet har ett lågt importinnehåll. En annan tänkbar orsak till den svaga importutvecklingen är en minskning av lagerinvesteringar. Utrikeshandelns volymutveckling bidrog till en förstärkning av bytesbalansen, medan prisutvecklingen verkade i motsatt riktning. Övriga delar av bytesbalansen förändrades endast i begränsad utsträckning. Överskottet i bytesbalansen 1999 beräknas därför ha uppgått till cirka 55 miljarder (2,av BNP), vilket innebar ett överskott av samma storleksordning som 1998. Hushållens konsumtion fortsatte att stiga kraftigt . Framförallt var det konsumtionen av varaktiga varor som ökade. En rad gynnsamma faktorer bidrog till konsumtionsuppgången. Ökad sysselsättning, kraftig reallönetillväxt och låga räntenivåer var avgörande faktorer. Hushållens förmögenhetsställning stärktes också betydligt framför allt som en följd av att aktie- och småhusinnehav ökade i värde. Hushållens tilltro till både den egna och ekonomiska situation var god. Uppgången i hushållens totala konsumtionsutgifter hade varit förhållandevis stark jämfört med utvecklingen av hushållens realinkomster. Detta avspeglades i en minskning av sparandets andel av den disponibla inkomsten och i en ökning av hushållens skuldsättning. Trots denna uppgång var hushållens bruttoskuld, som andel av den disponibla inkomsten, avsevärt mindre vid utgången av 1999 än . Industrikonjunkturen utvecklades bra, även om osäkerheten om styrkan i uppgången var stor till följd av motstridiga indikatorer. Industrins investeringar fortsatte att öka om än i en något dämpad takt jämfört med . Den procentuella ökningstakten i bostadsinvesteringarna var hög från en mycket låg utgångsnivå. Det totala antalet påbörjade nya lägenheter steg med jämfört med , men med stora geografiska skillnader. Huvuddelen av ökningen avsåg bostadsbyggande i storstadsregioner. Lagerförändringarna bedöms ha gett ett negativt bidrag till BNP-tillväxten , även om millennieskiftets påverkan på lagren är svårbedömd. Den starka sysselsättningsökning, som inleddes , fortsatte . Expansionen var koncentrerad till storstadsregioner och till privat tjänstesektor. Den öppna arbetslösheten föll successivt och uppgick till av arbetskraften. uppstod på begränsade delar av arbetsmarknaden rekryteringsproblem. För ett trettiotal av landets kommuner rapporterades flaskhalsproblem. Det var i huvudsak expansiva företag främst inom verkstadsindustrin som hade svårt att finna yrkesarbetare. Ökningstakten i arbetsproduktiviteten bedöms ha varit 1999, medan genomsnittet för föregående var 1,7 procent.Det förefaller troligt att produktivitetsutvecklingen hämmades av den kraftiga sysselsättningsökningen och av att denna främst avsåg tjänstesektorn. Även om det är rimligt att vänta sig att sysselsättningen, särskilt i de sektorer som producerar privata tjänster, ökar också , talar den kraftiga sysselsättningsuppgången 1999 för att den senaste tidens svagare produktivitetsutveckling är temporär. De långsiktiga ramar som gäller för penning- och finanspolitiken, avregleringar på olika marknader, ökad internationell konkurrens samt spridningen av informationsteknologin bör förstärka produktivitetsutvecklingen . Det successivt förbättrade konjunkturläget bidrog till en gynnsam utveckling av den offentliga sektorns sparande 1999, medan det strukturella överskottet minskade. Den offentliga sektorns totala sparande 1999 beräknas ha motsvarat av BNP. Den offentliga sektorns konsoliderade bruttoskuld, som andel av BNP, minskade från . tillhörde därmed de länder inom EU som uppvisade den snabbaste förbättringen av de offentliga finanserna. Under inledningen av 1999 förväntades de dämpade internationella konjunktur- och inflationsutsikterna medföra att inflationen i under de kom mande två åren skulle bli något svagare än enligt bedömningen i inflationsrapporten . Det bedömdes finnas betydande risk för att inflationstakten på ett à skulle underskridas. beslöt därför att sänka reporäntan till samt in- och utlåningsräntorna vardera till . I inflationsrapporten konstaterades att den internationella prisutvecklingen till följd av Asienkrisen varit svagare än väntat, att den ekonomiska aktiviteten i euroområdet mattats av och att producentpriserna på världsmarknaden fortsatt att falla. Även om den inhemska efterfrågan förväntades stiga successivt var bedömningen i huvudscenariot att den underliggande inflationen, mätt med UND1X, skulle underskrida målet något. Därutöver bedömdes det finnas en viss nedåtrisk i inflationsbedömningen på grund av en sämre internationell konjunktur än vad som förutsatts i huvudscenariot. Mot denna bakgrund beslöt att sänka reporäntan med till . uppreviderades prognosen för såväl den svenska som den internationella tillväxten samt för den underliggande inflationen i . Utöver den förändrade konjunkturbilden bidrog bland annat stigande oljepriser till denna upprevidering. I den inflationsrapport som publicerades bedömdes i huvudscenariot den underliggande inflationen, mätt som UND1X, uppgå till och . Vidare gjordes bedömningen att den internationella riskbilden var symmetrisk; risken för en mer långvarig internationell konjunkturavmattning hade minskat. De internationella konjunkturutsikterna fortsatte att förbättrats och förhösten. Parallellt ändrades bedömningen av den inhemska efterfrågan i positiv riktning. I inflationsrapporten gjordes dessutom bedömningen att finanspolitiken skulle bli mer expansiv än vad som tidigare hade förutsatts. Resursutnyttjandet i ekonomin förväntades stiga, vilket bland annat bedömdes leda till något högre löneökningar än vad som antagits i föregående rapport. Sammantaget var bedömningen i oktoberrapporten av den underliggande inflationen i stora drag oförändrad jämfört med föregående inflationsrapport. Emellertid bedömdes det finnas en viss uppåtrisk i inflationsutsikterna kopplat till framtida löneutveckling och den kraftiga konjunkturutvecklingen. Prognosen för UND1X-inflationen i huvudscenariot var och . Rikbanken lämnade därför reporäntan oförändrad tills vidare. Bilden av ett tilltagande inflationstryck förstärkes av den information som presenterades under senare delen av oktober och . De internationella konjunkturutsikterna försköts i positiv riktning som högre råvaru- och insatsvarupriser förväntades leda till ett något högre pristryck från omvärlden. Detta i kombination med att svensk ekonomi kommit längre in i konjunkturuppgången medförde att beslöt att höja reporäntan till . Denna höjning bedömdes skapa förutsättning att hålla reporäntan oförändrad . I inflationsrapporten var bilden av en stabil och bred svensk konjunkturuppgång oförändrad. Även om höjningen av reporäntan förväntades bidra till att dämpa aktiviteten något prognosticerades en BNP-tillväxt om 3,4, för åren 19992001. Denna starka tillväxt förväntades leda till kapacitetsrestriktioner som kan påverka prisutvecklingen. Liksom tidigare förväntades kronan komma att stärkas , men denna förstärkning bedömdes ske i en något långsammare takt än i tidigare bedömningar. I huvudscenariot förväntades den underliggande inflationen, mätt med UND1X, uppgå till och . Sammantaget bedömdes det finnas en viss uppåtrisk i inflationsbedömningen främst till följd av att inflationen kan komma att reagera snabbare och mer markant på den starka tillväxten i efterfrågan samt att det inte gick att utesluta en starkare importprisutveckling än i huvudscenariot. Med beaktande av denna riskbild bedömdes UND1X-inflationen bli högre än i huvudscenariot. Slutsatsen var att penningpolitiken framöver kunde behöva föras i mindre expansiv riktning om ekonomin utvecklas i linje med bedömning. Det är ambition att agera på ett förutsägbart sätt. Sammantaget ändrade reporäntan . Dessa beslut var alla väl i linje med vad marknaderna väntade sig och hade prissatt. De analyser och bedömningar som presenterades i inflationsrapporter, protokoll och i tal av direktionsledamöterna förefaller alltså ha bidragit till en relativt förutsägbar penningpolitik. Sammanfattningsvis var 1999 med god tillväxt, accelererande sysselsättning och låg inflation. Tillväxten bedöms ha uppgått till som inflationstakten var låg, vilket innebar att lades till de föregående med en gynnsam ekonomisk utveckling. Sedan inflationsmålspolitiken inleddes har tillväxten i ekonomin i genomsnitt uppgått till 2,9 och inflationstakten till . Detta kan jämföras med andra då motsvarande tillväxtsiffra var och inflationstakten . skall enligt riksbankslagen hålla tillgångar i utländsk valuta, utländska fordringar och guld. Riksbankslagen tillåter vidare att dessa tillgångar placeras i statsobligationer, guld och andra lätt omsättningsbara tillgångar. håller en guld- och valutareserv av säkerhetsskäl samt för att kunna genomföra penning- och valutapolitiken. Guld- och valutareservens fördelning och sammansättning Guldreserven är en buffert avsedd att användas i extrema lägen då övriga tillgångar inte är användbara eller tillgängliga. Valutareserven investeras enligt en beslutad fördelning3 i fyra olika valutor: amerikanska dollar, euro, brittiska pund och japanska yen. Valutareserven är vidare uppdelad i en investeringsportfölj och en likviditetsportfölj. Investeringsportföljen är en långsiktig obligationsportfölj där syftet är att generera högsta möjliga avkastning medan likviditetsportföljen är avsedd att täcka det kort 3Fördelningen är EUR, USD, JPY och GBP, ±/. fristiga likviditetsbehov som har för att kunna fullgöra sina åtaganden. Därutöver har fordringar i särskilda dragningsrätter på IMF. Det är främst genom att styra valutareservens känslighet för ränteförändringar som har möjlighet att påverka resultatet. Räntekänsligheten styrs av den genomsnittliga löptid valutareservens tillgångar placeras till.