frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — För det andra, om nu nämnden/förvaltningen varit av den uppfattningen att någon handling enligt begäran inte funnits att lämna ut, har nämnden haft skyldighet att meddela ett beslut i saken eller i vart fall underrätta makarna om att dessa hade rätt att begära ett sådant beslut. Jag ser mycket allvarligt på det inträffade och har övervägt att vidta ytterligare åtgärder. Jag har emellertid beslutat att lämna frågan med att uttala synnerligen skarp kritik. Jag förutsätter också att föranstaltar om sådana kunskapshöjande åtgärder på området att framställningar om utfående av handlingar fortsättningsvis behandlas enligt gällande regler. Eftersom numera prövat frågan om tillåtligheten av den upp-förda pergolan och makarna har kunnat överklaga beslutet, gör jag inga uttalanden i den delen. Inte heller vad som i övrigt förekommit föranleder någon ytterligare åtgärd eller något uttalande av mig. Med den allvarliga kritik som uttalats avslutas ärendet. Fråga om en byggnadsnämnd ägt låta ett privat företag bestrida kostnaderna för ett extra nämndsammanträde (Dnr 4948-1997) begärde i en anmälan JO:s granskning av Miljö- och byggnämndens i kommun handläggning av ett bygglovsärende med anledning av att nämnden, enligt tidningsuppgifter, skulle ha låtit ett privat företag bestrida kostnaderna för ett extra nämndsammanträde. Anmälan remitterades till miljö- och . I remissvar anförde nämnden följande. I 11 kap 5 § stadgas bla att (i detta fall MBN) får ta ut avgift i ärenden angående lov och förhandsbesked (i detta fall lov) och i ärenden som föranleds av en bygganmälan eller rivningsanmälan, samt i andra ärenden som föranleder upprättande av nybyggnadskarta, ritningsgranskning, besiktning, framställning av arkivbeständiga handlingar eller andra tids- eller kostnadskrävande åtgärder. Avgifterna får tas ut med högst det belopp som motsvarar kommunens genomsnittliga kostnad för åtgärderna. Grunderna för beräkning av avgifterna skall anges i en taxa som beslutas av kommunfullmäktige. Taxan för verksamhet är tagen av KF 95.06.12 §89. I beräkningen av den "ordinarie" bygglovsavgiften för olika ärenden ingår bla beslut i ärendet antingen i ordinarie sammanträde eller genom delegations-beslut. Vilka ärenden som kan behandlas som delegation framgår av särskild delegationsordning. I detta fall var ärendet av sådant allmänt intresse att delegationsbeslut inte kunde komma i fråga. har varit tvungen att skära ned antalet ordinarie nämndssammanträden till fn . Att kalla till extra sammanträde är en sådan extra ordinär åtgärd som faller under "andra tids- eller kostnadskrävande åtgärder" som nämnden kan ta ut avgift för grundad på tidsersättning. Någon "sponsring" av sammanträdet är det definitivt inte frågan om utan detta är en bygglovsavgift, låt vara något högre än om ärendet avgjorts vid ordinarie sammanträde. Den ende som har anledning att klaga på avgiftens storlek är i så fall sökanden. Det bör kanske påpekas att avgiften tas ut även vid avslagsbeslut. Att kalla till extra sam-man-träde, på sökandens begäran, utan att ta ut avgift som täcker ökade självkostnader vore enligt nämndens bedömning felaktigt och skulle strida mot principen om likställighet. Vid ordinarie sammanträde 96.03.26 behandlades ärendet under §43 med beslut om påföljder enligt PBL 10.4 samt vad gäller bygglovsprövningen återremiss till arbetsutskottet för ytterligare utredning. Huruvida det fanns fog för en sådan återremiss kan möjligen ifrågasättas, vilket även gjordes av sökanden, eftersom alla fakta i ärendet "fanns på bordet". Så blev i alla fall beslutet och den efterföljande utredningen utmynnade i ett samrådsmöte 96.04.03 med representanter från , , taxi och vilka var opera-tö-rer i masten samt från ordf , mät-ningschefen och stadsarkitekten. Mötesanteckningarna finns bilagda beslutet taget vid det extra samman-trädet 96.04.11 §62. Av dessa framgår att ordf beslöt kalla nämnden till ett extra sammanträde, vilket han ges möjlighet till enligt nämndens reglemente, och att sökanden accepterar de extra kostnader som uppkommer genom detta. JO Lavin anförde i ett beslut följande. Miljö- och byggnämndens uppfattning är att kostnaden för det extra nämndsammanträdet har kunnat täckas genom uttagande av en avgift enligt 11 kap. 5 § första stycket (1987:10). I detta stycke föreskrivs att får ta ut avgift i ärenden angående lov och förhandsbesked och i ärenden som föranleds av en bygganmälan eller rivningsanmälan enligt 9 kap. 2 § samt i andra ärenden som föranleder upprättande av nybyggnadskarta, ritningsgranskning, besiktning, framställning av arkivbeständiga handlingar eller andra tids- eller kostnadskrävande åtgärder. Som framgår avses inte här kostnader för samman-träden utan kostnader knutna till ett visst ärende. Den omständigheten att endast ett ärende skall behandlas vid ett sammanträde saknar självfallet betydelse. Med "andra tids- eller kostnadskrävande åtgärder" avses inte heller ärenden som innebär myndighetsutövning som i detta fall, utan ärenden som har karaktären av uppdrag på privaträttslig grund (se Didón m.fl., Del 2 11:24). Det är över huvud taget inte accep-tabelt att debitera en sökande en kostnad som inte har stöd i fastställd taxa. Det måste vidare betraktas som ett flagrant avsteg från den objektivitets-princip och den likhetsprincip som enligt 1 kap. 9 § regeringsformen gäller inom den offentliga förvaltningen att på detta sätt ge en enskild sökande möjlighet att köpa sig förtur till en behandling av sitt ärende. Ärendet avslutas med denna allvarliga kritik. Kritik mot en att underrätta den underårige om beslut om arvode till förmyndare (Dnr 4367-1997) I ett beslut anförde JO Pennlöv följande. M.v.H., född , är dotter till U.O.F. Sedan M:s mor avlidit förordnades vid sidan av U.O.F. som förmyndare en medförmyndare, S.A.N. i kommun till-erkände S.A.N. ersättning för upp--draget för genom beslut och beslutade att arvodet skulle betalas av M.v.H. - som inte fick fullt bifall till sitt arvodesyrkande - överklagade beslutet. Sedan tingsrätten lämnat överklagandet utan bifall tillerkände hovrätten S.A.N. ett högre belopp. M.v.H. å sin sida begärde genom U.O.F. om-prövning av arvodesbeslutet hos överförmyndar-nämnden. Nämnden avvisade denna begä-ran om ompröv-ning i beslut . Avvisningsbeslutet överklaga-des av M.v.H. till . Tingsrätten lämnade i beslut den 17 sep-tember 1997 överklagandet utan bifall. har i sin anmälan anfört följande. gjorde fel som inte delgav honom i hans egenskap av förmyndare för M.v.H. beslutet om arvode till S.A.N. M.v.H. betogs därmed möjligheten att överklaga beslutet. M.v.H. flyttade från kommun till sin morbror i och folkbokfördes i Stock-holms kom-mun . i kommun var därför i enlig-het med reglerna i 16 kap. 2 § första stycket inte behörig att fatta beslut i ärendet efter . Därutöver gjorde tingsrätten fel som inte skickade sitt protokollsbeslut av med mottagnings-bevis till honom. Överklagandetiden sattes därtill felaktigt efter beslutets meddelande i stället för efter det att klaganden delgivits beslutet. Han befann sig på annan ort och fick inte del av beslutet förrän det redan hade vun-nit laga kraft. Överförmyndarens i kommun akt avseende M.v.H. har lånats in och granskats, liksom akt i ärende nr Ä 232/97 och Ä 377/97. Jag har också tagit del av beslut i mål ÖÄ 4226/97 och Ö 4753/97. Ärendet har remitterats till i kommun för yttrande. Från nämnden har JO erhållit ett utdrag ur ett sammanträdes-protokoll av vilket bl.a. följande framgår. Enligt 22 § förvaltningslagen får beslut överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot och beslutet kan överklagas. har funnit att det angår medförmyndaren. Enligt rutiner delges arvodesbeslut enbart med den som är tillsatt som god man/förvaltare/ medförmyndare. Vidare har överförmyndarnämnden genom sekreteraren i remissvar anfört följande: Det finns vare sig möjlighet eller skyldighet för överförmyndarna att fort-löpande pröva var huvudmannen är mantalsskriven. har ej omtalat att M. var mantals-skriven i . Däremot kände vi till att M. bodde hemma hos sin morbror. har yttrat sig över remissvaret och därvid anfört bl.a. att enligt hans mening är överförmyndarnämnden skyldig att ex officio pröva sin behörighet samt att M.v.H. haft rätt att överklaga arvodesbeslutet. Vidare har han ifrågasatt befogen-het som allmän domstol att tillerkänna S.A.N. ytterligare ersättning avseende arbetsgivaravgifter och mervärdesskatt. Slutligen har U.O.F. anfört att S.A.N. genom beslutet tillerkänts ett orimligt högt arvode och att JO därför borde uttala att arvodet skall betalas av kommun i stället för av M.v.H. Förordnade förmyndare har enligt 12 kap. 16 § , FB, rätt till skäligt arvode. Sådana beslut fattas enligt samma bestämmelse av överförmyndar-nämn-den, som dessutom bestämmer i vad mån arvodet skall betalas med medel som tillhör den enskilde. Jag tar inte ställning till storleken på det arvode som tillerkänts medför-myndaren eller till vem som skall betala arvodet. Det beror på att JO inte brukar pröva myn-digheters ställningstaganden i de sakfrågor som det ankom-mer på dem att avgöra. Vid sådana ställningstaganden kan nämligen olika bedömningar göras utan att någon av dem kan sägas vara direkt felaktig i rättsligt hänseende. JO kan inte heller ändra eller upphäva ett beslut som en myndighet har fattat. Beslut om arvode till förmyndare överklagas i stället enligt 20 kap. 6 § FB hos rätten. JO:s prövning är inte avsedd att ersätta en prövning som kan ske i ordinarie domstol. Beträffande överförmyndarnämndens handläggning av ärendet vill jag anföra föl-jande. Enligt 16 kap. 1 § FB skall överförmyndaren utöva tillsyn över förmyn-dares verksamhet. Av 2 § följer att tillsynen utövas av överförmyndaren - eller i före-kommande fall överförmyndarnämnden - i den kommun där den som har förmyn-dare har sitt hemvist. Därmed avses den ort där den enskilde var folkbokförd föregående år (10 kap. 1 § andra stycket ). Vid kontroll har framgått att M.v.H. folkbok-fördes i , , . Hennes hemvist i juri-disk mening var alltså och inte längre . i kommun hade därefter inte längre att utöva till-syn över hennes förmyndare och kan inte heller anses ha varit behörig att fatta beslut om arvode till förmyndaren. Det föreligger visserligen inte någon lagstadgad skyldighet för överförmyndarnämnden att bevaka eventuella föränd-ringar i hemvisten hos de enskilda. I förevarande fall har dock överförmyndar-nämnden vidgått att den kände till att M. hade flyttat. Enligt min mening borde - med hänsyn till de behörighetsregler som gäller - över-för-myndarnämnden ha undersökt M.v.H:s folkbokföring när den fick känne-dom om att hon hade flyttat. Vid handläggningen av frågor om arvode till förmyndare har över-för-myndar-nämnden att tillämpa förvaltningslagen (1986:223), FL. Av 17 § framgår att ett ärende inte får avgöras utan att den som är part underrättas om det som har till-förts ärendet genom någon annan än honom själv och tillfälle beretts honom att yttra sig över det. Sådan kommunikation får dock underlåtas i vissa särskilt angivna fall, bl.a. om åtgärden är uppenbart obehövlig. Enligt 21 § samma lag skall sökande, klagande eller annan part underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten avgör ärendet. Parten behöver dock inte underrättas om det är uppenbart obehövligt. Även vid överklagande av överförmyndares beslut gäller numera för-valtnings-lagens bestämmelser. Ett beslut enligt 12 kap. 16 § FB om arvode till förmyndare får i enlighet med 22 § FL överklagas av var och en som beslutet rör. Enligt 23 § andra stycket FL skall överklagande ske senast från det att kla-ganden fick del av beslutet. Jag har i ett tidigare beslut (JO:s ämbetsberättelse 1996/97 s. 409) berört frågan om överförmyndarnämndens skyldighet att kommunicera en enligt FB förordnad förvaltares arvodes-yrkande med den enskilde. Min bedömning var - och är - att en överförmyndare bör kommunicera ett arvodesyrkande med den som har för-valtare då ett mycket högt arvodesyrkande är aktuellt eller då den enskilde helt eller delvis skall stå för kostnaden, om inte den enskildes ålder eller psykiska till-stånd etc. talar mot det. Slutsatsen sammanhänger med möjligheten för den en-skilde att överklaga arvodesbeslutet. Någon anledning att göra skillnad på arvode till förvaltare och förmyndare finns inte. Av handlingarna i ärendet framgår att överförmyndaren i förevarande fall beslu-tat att arvodet skulle betalas av den enskilde, dvs. Därtill kommer att det av handlingarna framgår att det belopp som överför-myndar-nämn-den tillerkände för-myndaren enligt överförmyndarnämndens egen mening i vart fall översteg vad som i normala fall utgick till för--myndare för lik-nande uppdrag. Med hänsyn till dessa förhållanden anser jag att överförmyndaren hade bort kommuni-cera förmyndarens arvodes-yrkande med U.O.F. i dennes egenskap av förmyndare för sin underåriga dotter inför beslutet. Eftersom M.v.H. skulle betala arvodet rörde beslutet henne i högsta grad. Hon hade rätt att överklaga beslutet och överförmyndarnämnden borde där-för ha under-rättat henne om innehållet i detsamma genom hennes för-myndare U.O.F. För underlåtenheten i detta avseende förtjänar överförmyn-dar--nämnden kritik. Rutinen att generellt endast underrätta den som arvodet tillkom-mer om innehållet i ett arvodesbeslut som överförmyndarnämnden i remissvaret uppgivit sig ha är mot bakgrund av det sagda felaktig. Vad gäller U.O.F:s kritik mot tingsrättens angivande av klagofrist för beslutet och sättet att delge honom detsamma, kan föl-jande sägas. För tingsrättens handläggning av ärendet gäller lagen (1996:242) om domstolsärenden. Enligt 38 § denna lag skall överklagandet - om det som i före-varande fall avser ett beslut genom vilket ärendet avgjorts - ha kommit in till den domstol som meddelat beslutet för beslutet. Tings-rätten har således inte gjort något fel i detta avseende. Beträffande U.O.F:s kritik mot hovrättens ändring i tingsrättens beslut i själva arvodesfrågan hänvisar jag till vad jag sagt inledningsvis. Ett på JO:s initiativ upptaget ärende om i tillsyn över överförmyndare och överför-myndar-nämnder (Dnr 182-1999) Enligt 19 kap. 17 § skall utöva tillsyn över överförmyndares och överförmyndarnämnders verksamhet. Av 20 § förmynderskapsförordningen (1995:379) framgår att inspektioner av verksamheten skall ske med lämpliga tidsmellanrum. JO Pennlöv inspekterade i kommun, i och Överförmyndaren i kommun . Såvitt avser tillsyn på det här aktuella området framkom att i , sedan tillsynsansvaret övertogs från tingsrätten , hade inspekterat i kommun och Överförmyndaren i Öster-sunds kommun vid endast ett tillfälle medan i inspekterats . Med anledning av de uppgifter som framkommit beslutade JO Pennlöv att inom ramen för ett initiativärende ta upp frågan om med vilka tidsmellanrum lämpligen bör företa inspektioner av överförmyndare och överförmyndarnämnder. Efter remiss anförde i genom förste länsassessorn följande. (De åberopade protokollen har utelämnats här.) har företagit inspektion av överförmyndarnas verksamhet i länets åtta kommuner (protokoll bifogas). har inspektion skett på nytt hos överförmyndarna i respektive kommuner (protokoll bifogas). Enligt verksamhetsplanen var avsikten att samtliga kommuner skulle inspekteras . På grund av arbetet med de allmänna valen och andra arbetsuppgifter som måste prioriteras har detta verksamhetsmål inte kunnat uppfyllas. har i stället koncentrerat tillsynen på de kommuner som främst varit föremål för klagomål från allmänheten. Utöver inspektionerna 1996 och 1998 har tillsyn skett i form av granskning av akter och utredningsarbete med anledning av klagomål. Avsikten är att inspektera i vart fall de sex kommuner som vi inte hann med . anser att det med dagens knappa resurser (fick inte något resurs-tillskott i samband med att tillsynsuppgiften överfördes från domstolarna till länsstyrelserna) inte finns utrymme för att rutinmässigt genomföra årliga tillsynsbesök hos samtliga kommuner utan ett visst urval måste ske och därvid bör kommuner som blir föremål för kritik och klagomål prioriteras. I sitt beslut i ärendet anförde JO Pennlöv i bedömningsdelen följande. Före gällde enligt 8 § förmyndarvårdskungörelsen (1952:303) att tingsrätten med lämpliga tidsmellanrum, dock minst en gång varje kalenderår, skulle företa inspektion hos överförmyndaren och därvid granska dels den av honom förda förmynderskapsboken och förteckningen över ärenden rörande förmynderskap som ej inskrivits, dels stickprovsvis utvalda akter. Den nu gällande förmynderskapsförordningen innehåller inte något motsvarande krav på att inspektera överförmyndare minst en gång varje kalenderår. I stället föreskrivs endast att inspektioner skall ske med lämpliga tidsmellanrum. Författningstexten och förarbetena ger inte stöd för uppfattningen att tanken med författningsändringen var att minska tillsynsverksamheten vare sig i fråga om kvalitet eller omfattning. Det är visserligen i och för sig lovvärt att avsatt, enligt egen uppgift, knappa resurser för tillsyn av de kommuner som främst varit föremål för klagomål från allmänheten. Att tillsynen över överförmyndarna och överförmyndarnämn-derna i länet till följd av de prioriteringar som läns-styrelsen gjort kommit att eftersättas anser jag emellertid vara helt oaccep-tabelt. Efter att ha studerat de inspektionsprotokoll som fogat till sitt remissvar vill jag dessutom ifrågasätta om inte inspektioner av den karaktär som det varit fråga om borde kunna hinnas med under loppet av ett kalenderår alldeles oavsett vilka andra angelägna arbetsuppgifter som också måste utföras. I ett sammanträdesprotokoll från en nämnd bör tiden och platsen för justeringen av protokollet anges (Dnr 848-1999) Vid av i gjordes bl.a. följande iakttagelse. I flera sammanträdesprotokoll, bl.a. från sammanträdena , och , observerades att tid för justeringen inte angetts. I det protokoll som upprättades med anledning av inspektionen anförde stf. JO följande i denna fråga. När det gäller nämndprotokollens förande, innehåll, justering och juste-ringens tillkännagivande, skall enligt 6 kap. 30 § kommunallagen (1991:900) med visst undantag tillämpas de bestämmelser som enligt 5 kap. 57-62 §§ samma lag gäller för fullmäktiges protokoll. I 5 kap. 61 § före-skrivs bl.a. att ett protokoll skall justeras senast efter sam-manträdet och i 5 kap. 62 § att justeringen skall tillkännages på anslagstavlan senast efter det att protokollet har justerats. Med hänsyn till dessa formkrav bör tiden för justeringen anges i protokollet, även om lagen inte innehåller något uttryckligt krav om just detta. Att denna tidpunkt anges kan nämligen vara av betydelse att känna till för en kommunmedlem som önskar få besked om när tiden för överklagande börjar löpa. Offentlighet och sekretess samt yttrande- och tryckfrihet Socialtjänst samt hälso- och sjukvård Kritik mot socialsekreterare som på eget initiativ lämnat ut sekretesskyddad uppgift till (Dnr 796-1998) gjorde i en anmälan till JO gällande att vikarierande socialsekretera-ren S. vid socialförvaltningen i utan hans medgivande lämnat ut sekre-tesskyddade uppgifter rörande honom till Försäk-ringskassan , lokalkonto-ret i . Han gjorde också gällande att upp-gifterna i någon mån varit felak-tiga. klagade vidare på att socialför-valtningen vägrat att bevilja hans son P., som hade egen lägenhet, bistånd i erfor-derlig omfattning och att förvaltningen i stället hänvisat I.P. att väcka talan mot sin f.d. . för att erhålla underhållsbi-drag för sonen. Av anmälan framgick bl.a. följande. var tidigare gift med M. och de har flera barn tillsammans. besökte socialförvaltningen i kom-mun i decem-ber 1996 för att ansöka om socialt bistånd till uppehälle och träffade då S. Med anledning av att han skulle flytta från sin dåvarande bostad ställde S. en mängd frågor rörande hans bostadssituation. uppgav därvid att han höll på att söka bostad och bodde hos sin äldste son men att han hade sin post ställd till sin f.d. hustru. S. kon-taktade därefter och lämnade uppgift dit om att han bodde till-sammans med sin f.d. fru, vilket fick till följd att drog in under-hållsstödet till deras tre minderåriga barn. Anmälan remitterades till i för utredning och yttrande över vad som däri anförts om att uppgifter lämnats till försäkrings-kassan. Nämnden överlämnade som sitt remissvar ett av socialchefen och avdelningschefen upprättat yttrande, vari bl.a. anfördes föl-jande. I vår interna utredning har det framkommit att det varit mycket svårt att fastställa huruvida I.P. varit sammanboende eller ej. Ärendet handlades av vikarierande socialsekreterare , som inte längre finns kvar i vår verksam-het. För utredaren var det givetvis av största vikt att klara ut I.P:s boendeförhållanden, för att kunna ta ställning till hans framställan om socialbidrag. utredde I.P:s f d och boende-förhållanden för att kunna ta ställning till rätten till underhållsstöd. Av journalanteckningarna framgår att M. och I.P. kallats till tillsammans för att diskutera deras boendeförhållanden och ekonomi. Paret kom aldrig tillsammans på någon av de bokade tiderna vilket försvårade utredningen. Det framgår också att vår utredare uppgett till att paret sammanbodde. Om detta uppgavs p.g.a. fråga från eller inte går inte att utläsa av journalanteckningarna. Journalanteckningen styrker anmälarens uppgift om att socialförvaltningen lämnat uppgifter till beträffande anmälarens boende-för-hållanden. Som framgår ovan har den nämnda socialsekreteraren numera avslutat sitt vikariat inom social-tjänsten. Det kan tilläggas att till följd av den rådande bristsituationen vad gäller socionomutbildad personal, är vi ibland hänvisade till att anställa vikarier med annan utbildningsbakgrund. I det här fallet ekonombakgrund. Detta aktualiserar ett behov av vidareutbildning och internutbildning av vår personal inom de centrala ämnesområden som vi verkar inom. Sekretess-rätten är ett sådant område där vi lagt en tonvikt på att försäkra oss om att våra medarbetare, även vikarier, har tillräckliga kunskaper. Den nu inträffade händelsen visar att vi måste genomföra ytterligare informations- och utbild-ningsinsatser för att uppnå en fullgod kunskapsnivå inom ämnesområdet. Det kan tilläggas att vi ser den inträffade händelsen som en engångs-företeelse och det har inte under vår interna utredning framkommit andra händelser av liknande art. JO har haft tillgång till förvaltningens akt i biståndsärendet och till beslut om att avslå M:s ansö-kan om underhållsstöd samt till journalanteckningar för aktuell tidsperiod. I de senare är bl.a. följande anteckningar gjorda. Tel. från soc S. I.P. bor tillsammans med M. och barnen . Tycker att vi måste göra något åt BDF (bidragsförskott, numera ändrat till underhållsstöd, JO:s anm.). Enl. 030-bilden så har UHS (underhållsskyldige, JO:s anm.) vistelseadress hos M. - - - Han frågar också var jag fått uppgiften ifrån. Jag talar om att soc. mig + att M. själv sagt det när hon sökt bob (bostadsbidrag, JO:s anm.) fast hon vägrar att ta med honom på ansökan. Tel. med folkbokföringen, I.P. är folkbokförd hos M. fr.o.m. 961216. I beslut anförde stf. Enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen (1980:100), SekrL, gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon honom närstående lider men. För socialtjänstsekretes-sen gäller därmed det s.k. omvända skaderekvisitet vilket innebär en presumtion för sekretess. Av 1 kap. 3 § SekrL följer att om sekretess gäller för uppgift som förekommer hos viss myndighet, får uppgiften inte röjas för annan myndig-het än som anges i denna lag eller i lag eller förordning till vilken denna lag hänvisar. Enligt 1 kap. 5 § SekrL utgör sekretessen inte hinder mot att en uppgift lämnas ut, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten skall kunna fullgöra sin verk-samhet. Bestämmelser om vissa begränsningar i sekretessen finns i 14 kap. SekrL.