frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — I och med att beslutet om husrannsakan med stöd av 21 § polislagen inte kunde verkställas på grund av mannens hot uppkom vidare en fråga om de rättsliga förutsättningarna för att ta sig in i den lokal där mannen befann sig. De regler som därvid aktualiserades var bestämmelserna i 28 kap. 2 § RB om s.k. personell hus-rann-sakan. För eftersökande av den som skall gripas, anhållas eller häktas, hämtas till förhör eller till inställelse vid rätten eller underkastas kropps-visitation eller kroppsbesiktning får enligt detta lagrum husrannsakan företas hos honom eller hos någon annan om det finns synnerlig anledning att anta att den sökte uppehåller sig där. Förordnande om husrannsakan meddelas, förutom i vissa undantagsfall som inte är tillämpliga här, av undersökningsledaren, åklagaren eller rätten (28 kap. 4 § RB). En polisman får företa husrannsakan utan sådant för-ord-nan-de endast om det är fara i dröjsmål. Efter det att polisen hade fryst läget på platsen kan det inte anses ha förelegat fara i dröjsmål. Genom att polisen dröjde med att underrätta åklagaren om det inträffade kom denne att undandras möjligheten att på ett tidigt stadium ta ställning till om personell husrannsakan skulle göras. Det kan inte godtas att polisen som i detta fall agerar i på egen hand utan att ge åklagaren möjlighet att inträda som förundersök-ningsledare eller ens informera denne om att man förhandlar med en i sin frånvaro anhållen person som har tagit gisslan. Vad som kommit fram i övrigt ger mig inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande. Fråga om fullgörande av skyldighet att underrätta vårdnadshavare enligt 5 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare (LUL) (Dnr 1186-1998) I en anmälan till JO riktades kritik mot i län, polis-område , närpolisområde , för handläggningen av förundersökning mot en 15-årig pojke, T. Anmälaren, far till T., uppgav bl.a. att varken han eller T:s mor hade underrättats om att deras son var misstänkt för brott eller kallats till förhör som hölls med denne. Av de granskade handlingarna framgick bl.a. följande. Misstankarna mot T. avsåg dels brott mot alkohollagen (vilket togs upp i en anmälan ), dels misshandel (vilka brott anmäldes och ). inträdde åklagare som förundersökningsledare. Polisinspektören var hand-läggare. hölls ett förhör med T. såsom misstänkt för brott mot alkohollagen. hördes T. avseende misstankarna om miss-handel. Vid förhören var en representant för socialförvaltningen när-varande. hördes T. på nytt angående misstankarna om brott mot alkohol-lagen, varvid hans far var närvarande. lades för-under-sökningen avseende nyssnämnda misstankar ned eftersom brott inte kunde styrkas. Däremot dömdes T. av tingsrätten för misshandelsbrotten. Ärendet remitterades till polismyndigheten för upplysningar och yttrande om när T:s vårdnadshavare underrättades i enlighet med 5 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare samt om de kallades till förhören som hölls och om så inte var fallet anledningen därtill. (länspolismästaren ) kom in med ett remissvar till vilket hade fogats upplysningar från . anförde bl.a. följande. T:s föräldrar har inte personligen underrättats om att sonen var skäligen misstänkt för brott. Bittner ansåg att hon underrättat föräldrarna genom att skicka kallelsen till förhör till sonen under föräldrarnas adress. Bittner är nu medveten om att detta inte är tillfyllest och medger att hon förfarit felaktigt men ifrågasätter det lämpliga att med hänsyn till uppgifter som framkommit i utredningen meddela föräldrarna att sonen var skäligen misstänkt för brott. Bittner har uppgivit att förundersökningsledaren, kammaråklagare , efter föredragning av Bittner, beslutade att föräldrarna inte skulle kallas till förhöret med sonen då det kunde vara till men för utredningen genom deras närvaro. Till förhöret kallades och närvarade fältsekreterare , . finner att Bittner förfarit felaktigt genom att inte underrätta T:s föräldrar om att sonen var skäligen misstänkt för brott, men att Bittner genom de upplysningar som framkommit i vittnesförhör - - - haft fog för sin underlåtenhet. Bittner skulle ha överlåtit till förundersökningsledaren att fatta beslut i frågan om föräldrarna skulle underrättas eller ej. framgår att underrättelse till föräldrarna skulle ha varit till men för utredningen varför beslut skulle ha tagits om att de ej skulle ha underrättats i detta skede av förundersökningen. Betr. frågan om föräldrarnas närvaro under förhöret har förunder-sök-ningsledaren, kammaråklagare , Åklagarkammaren i , efter föredragning av Bittner beslutat att föräldrarnas närvaro under förhöret skulle vara till men för utredningen. anser att Bittner förfarit helt korrekt genom att vända sig till förundersökningsledaren för att få denna fråga prövad. Bittner har därefter självklart följt förundersöknings-ledarens direktiv. anförde bl.a. följande. Under förundersökningen hölls fortlöpande kontakt med förundersökningsledaren. Bl.a. tillfrågades denne om det var lämpligt att kalla den misstänktes föräldrar då det framkommit att dessa framstått som mycket dominerande mot sonen och att han därigenom skulle komma att bli mindre meddelsam under förhör, vilket skulle vara till men för utredningen. Efter att ha fått den informationen beslutade förundersökningsledaren att föräldrarna inte behövde kallas till förhöret. Den misstänkte kallades därefter skriftligt genom att kallelsen skickades med post till den misstänktes bostad/föräldrahemmet. Mot bättre vetande ansåg jag att underrättelseskyldigheten gentemot föräldrarna därmed uppfyllts. Till förhöret kallades också en fältsekreterare från . Denne närvarade vid förhöret. Det kan dock ifrågasättas om det hade varit lämpligt att underrätta föräldrarna direkt med hänvisning till de uppgifter som redovisas i förhör - - - i FU-protokollet av vilket det framgår att spriten kunde vara tillverkad hemma. Det kunde inte uteslutas att föräldrarna varit delaktiga eller haft kännedom om saken. I ett beslut anförde chefsJO följande. Enligt 3 § LUL skall en förundersökning mot den som inte fyllt alltid ledas av åklagaren, om den unge är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det är föreskrivet fängelse . Straffskalan för exempelvis misshandel, som inte är ringa, är fängelse i högst (3 kap. 5 § ). Om någon som inte har fyllt är skäligen misstänkt för brott, skall vårdnadshavaren eller annan som svarar för den unges vård och fostran underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge, om detta inte är till men för utredningen eller det annars finns särskilda skäl mot det (5 § LUL). Som exempel på situationer där polisen kan underlåta att kalla vård-nads-havarna till ett förhör på grund av att det skulle innebära men för utredningen nämns i förarbetena (prop. 1994/95:12 s. 97) att man kan befara att den unge blir mindre meddelsam om vårdnadshavarna är närvarande. Enbart en underrättelse till vårdnadshavarna torde endast i undantagsfall innebära men för utredningen. Som exempel på situationer där underrättelse och kallelse får underlåtas på grund av att det annars finns särskilda skäl mot det nämns fall där det rör sig om en förseelse av mycket bagatellartat slag eller där det kan antas att det skulle vara till större skada än nytta för den unge om Ytterligare ett exempel är att vårdnadshavaren är misstänkt för delaktighet i det brott förhöret gäller. Vidare nämns i propositionen fall där förhör med den unge av utredningsskäl måste hållas och hans vårdnadshavare inte kan nås. Att notera är att vårdnadshavaren inte behöver och inte heller har någon ovillkorlig rätt att vara närvarande i förhörsrummet när den unge hörs. Enligt huvudregeln i 5 § LUL skall vårdnadshavarna till en underårig, som är skäligen misstänkt för brott, underrättas samt kallas till förhör som hålls med den unge. Som framgår av redogörelsen för den rättsliga regleringen kan emellertid situationen i det särskilda fallet vara sådan att det finns skäl att frångå denna regel. Om den handläggande utredningsmannen anser att det finns sådana skäl bör han underställa frågan förundersökningsledarens ställningstagande. Som sagts i det föregående kan en underrättelse till vårdnadshavarna endast i undantagsfall anses innebära men för utredningen och inte heller i övrigt finns det, annat än i vissa speciella situationer, särskilda skäl att frångå huvudregeln om underrättelse. Såvitt framgår av handlingarna saknades det anledning att frångå huvud-regeln att vårdnadshavarna skulle underrättas om brottsmisstanken. har också uppgett att hon trodde att hon hade fullgjort underrättelseskyldigheten genom att på föräldrarnas adress kalla pojken till ett förhör. Som polismyndigheten anfört är emellertid ett sådant förfarande inte godtagbart, utan en underrättelse skall skickas till vårdnadshavarna personligen. Vad som upplysts i ärendet om skälet till att T:s vårdnadshavare inte kallades till förhören ger inte anledning till något uttalande från min sida. Vad som i övrigt har anförts i anmälan och kommit fram vid granskningen motiverar inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida. Under utredningen i ett klagoärende hos JO konstaterade en överåklagare i ett remissvar att det fanns anledning anta att en kammaråklagare hade gjort sig skyldig till tjänstefel. Med anledning av detta konstaterande överlämnades ärendet till Riksåklagaren. (Dnr 1989-1998) I ett beslut anförde chefsJO bl.a. följande. I en anmälan till JO riktade M.K. kritik mot en kammaråklagare vid i , Åklagarkammaren i , för ett flertal åtgärder som denne vidtagit i ett ärende. kritiserade bl.a. flera beslut om husrannsakan, däribland ett beslut som avsåg husrannsakan i ett fritids-hus för eftersökande av ett pass. Akten i Åklagarkammarens i ärende - - - samt protokoll från hus-rannsakan infordrades och granskades. Vid granskningen framkom att kammaråklagaren hade beslutat om husrannsakan i en fritidsbostad i för eftersökande av ett pass. Han angav på tvångsmedels-blanketten att M.K. var misstänkt för grovt bedrägeri m.m. M.K. var dömd av tingsrätten men hade överklagat domen till hovrätten. Med anledning av innehållet i de inhämtade handlingarna infordrades upplys-ningar och yttrande från i över grunden för beslutet om husrannsakan i fritidshuset. Överåklagaren inkom med ett yttrande till vilket hade fogats upplysningar av kammar-åklagaren. Av dessa handlingar framgår bl.a. följande. Under den av verkställda utredningen med anledning av JO:s remiss infordrades upplysningar i skrift från kammaråklagaren. Vad som genom utredningen kommit fram gav enligt vad anfört i remissvaret vid handen att det kunde finnas anledning anta att kammar-åklagaren hade fattat ett beslut om husrannsakan som inte var lagligen grundat och därigenom vid myn-dighetsutövning åsidosatt vad som gällt för uppgiften. Jag uppfattar remissvaret så att enligt mening bör förundersökning inledas. Riksåklagaren har utfärdat föreskrifter om handläggningen av anmälningar mot åklagare och domare m.fl. (RÅFS 1996:1). Av 3 och 4 §§ framgår att anmälningar om brott i tjänsten mot annan åklagare än överåklagare och åklagare som tjänstgör hos Riksåklagaren skall handläggas av överåklagare. Uppkommer därvid fråga om att inleda förundersökning eller att göra anmälan till , skall ärendet överlämnas till Riks-åklagaren för fortsatt handläggning. Enligt ordalydelsen gäller föreskriften endast anmälningar mot åklagare. måste dock enligt min mening rimligen tolkas så att den gäller också i andra fall när en överåklagare får kännedom om förhållanden där fråga uppkom-mer om att inleda förundersökning eller göra anmälan till . Av det sagda följer att , om han hade gjort de nu aktuella iaktta-gelserna i ett annat sammanhang än i samband med ett remissärende hos JO, hade haft att överlämna ärendet till Riksåklagaren för fortsatt hand-läggning. JO och Riksåklagaren har i allt väsentligt samma behörighet i fråga om tillsynen över de allmänna åklagarna. Enligt vad uttalade i samband med JO-reform är JO:s huvuduppgift att inom ramen för kontrollmakt tillvarata de enskildas intressen av en lagenlig och korrekt behand-ling från myndigheternas sida. beskrivs som ett organ av extraordinär natur för medborgarnas rättssäkerhet. Det sägs vidare att avsikten inte är att äm-betet skall ersätta den tillsyn och rättstillämpning som ankommer på andra organ i samhället (KU 1975/76:22 s. 48). Inom åklagarväsendet finns genom Riksåklagarens föreskrifter en ordinär ordning vad gäller handläggningen av anmälningar mot bl.a. åklagare. I ett fall som det nu aktuella bör därför den av Riksåklagaren som ordinärt tillsynsorgan fastlagda ruti-nen tillämpas framför den extraordinära tillsyn som bedrivs av JO. Ärendet bör följaktligen överlämnas till Riksåklagaren som inte tidigare haft att ta ställning i saken. Med hänvisning till vad som upptagits i det föregående beslutar jag med tillämp-ning av 18 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän att överlämna ärendet till Riksåklagaren. Kritik mot en åklagare för att denne inte omgående tog ställning till om förundersökning skulle inledas i ett ärende om påstådd misshandel och tjänstefel (Dnr 2202-1998) I samband med en inspektion vid i , enheten för interna utredningar (CU), framkom följande vid genom-gången av en av myndighetens akter. gjorde en anmälan mot två polismän med påstående om att de hade gjort sig skyldiga till tjänstefel och misshandel på bl.a. Centralplan. I anmälan hade antecknats bl.a. föl-jande. uppgav att han anser att de två polismännen felaktigt frihetsberövat ho-nom. Att de använt för mycket och felaktigt våld vid sitt ingripande. Därutöver att de misshandlat honom i arresthissen på . - - - D.J. uppgav att hans båda handleder vreds om kraftigt så att smärtor upp-stod. Vidare att hans båda lill-fingrar trycktes kraftigt in mot handflatorna så att kraftig smärta upp-stod. uppgav att han hölls fast av polismännen hela vägen från Centralplan till ar-restav-delningen. Under själva hisstransporten så fick han motta två kraftiga knyt-nävsslag som träffade ryggen vid området för njurarna. Slagen utdelades med tummen riktad framåt så att tumspetsen trycktes in vid slaget. kan inte uppge om det var en polis som slog två slag eller om båda poliserna slog var sitt slag. Polismännen stod bakom D.J. uppgav att han vid anmälningstillfället fortfarande har smärtor i ryggen och i njurtrakten. Under rubriken hade i anmälan antecknats att D.J. uppgav att han hade smärtor i båda sina lillfingrar, i båda handlederna samt som nämnts i ryggen. Det hade vidare antecknats att anmälningsupptagaren inte kunde se några märken, rodnader eller svullnader. Under rubrikerna Rättsintyg och Vittnen hade antecknats följande. uppgav att han hade för avsikt att uppsöka läkare för att införskaffa rätts-intyg över ska-dorna. Han avser att besöka läkare direkt efter anmälningsupptag-ningen. uppgav att det fanns flera vittnen till händelsen som styrker hans berättelse. Han har även fotografier som visar händelsen och ingripandet. Vittnenas namn samt fotografier kommer han att delge utredningsper-sonalen vid tillfälle. Ingångsanmälan mot D.J. rörande våldsamt motstånd innehöll bl.a. följande. , pa och hade till uppgift att säkerställa ordningen på Centralplan. I samband med omdispositionen av taxi-plan. Vi nödgades flytta de uppretade taxichaufförerna åt sidan för att släppa fram bilar. Vid ett av dessa tillfällen föste insp en högljudd motsträvig man framför sig då plötsligt D.J. kommer från sidan och slår till arm. Avsikten torde ha varit att avbryta "fösningen" och därmed den tjänsteåtgärd var i färd att utföra. Han lyckas med detta och får i stället rikta sin upp-märk-samhet mot honom och tar snabbt tag i mannen och för honom åt sidan i folkvimlet samt kallar på hjälp vilken kom i form av pa . om-händertogs med stöd av PL 13 och fördes till 1ONÖ då hans sinnesstämning var upprörd och det inte kunde uteslutas att hans aktivitet mot polisen skulle vara över i och med detta utfall. Handlingarna överlämnades till i Stock-holm. Biträdande chefsåklagaren beslutade att förundersökning inte skulle inledas med anledning av D.J:s anmälan. Som skäl för beslutet angavs att det inte fanns anledning anta att brott som hörde under allmänt åtal hade förövats. ChefsJO beslutade att ta upp åklagarens handläggning till utredning i ett särskilt ärende. Ärendet remitterades till i för upplysningar och yttrande med anledning av beslutet att inte inleda förundersökning. Myndigheten skulle härvid beakta att målsäganden sagt sig ha för avsikt att införskaffa rättsin-tyg, vara i besittning av fotografier över händelsen och ha för avsikt att inkomma med namn på vittnen. (överåklagaren ) kom in med ett yttrande till vilket hade fogats ett yttrande från chefs-åklagaren . I yttrandena anfördes följande. I ärenden om misshandel är det mycket vanligt förekommande att målsäganden vid anmälnings-upptagningen uppger att dokumentation över händelsen redan finns i form av foton, namnuppgifter på vittnen etc eller avses att införskaffas t ex läkarintyg. I en mycket stor del av ärendena som rör aktuell måltyp väljer erfaren-hets-mässigt målsäganden, av olika skäl, att ej fullgöra intentionerna från anmäl-ningsupptagningen. Läkarbesöket blir aldrig av, namnen på uppgivna vittnen noteras ej etc. Regelmässigt förflyter, av kända skäl, ifrån anmälans inlottning på åklagare fram till dess att åklagaren fattar beslut i ärendet. Målsäganden bereds härigenom en möjlighet att komplettera anmälan på utlovat sätt. Polis och åklagare har mig veterligen ej någon lagstadgad skyldighet att kontakta målsäganden för att efterhöra om utlovade åtgärder har skett. Någon utbildad praxis beträffande ett dylikt förfa-ringssätt finns såvitt känt är ej heller. Vissa typer av anmälningar om misshandel leder påfallande ofta till nega-tivt åtalsbeslut jämlikt RB 23:1 utan vidare utredning. Interna "gängbråk" i gatumiljö är ett exempel. Motanmälningar mot poliser i samband med in-gripanden i tjänsten, som i nu aktuellt fall, är ett annat exempel. Skulle polis/åklagare i aktuella fall aktivt kontakta varje målsägande med dylik förfrågan skulle betydande resurser behöva tas i anspråk. Dessa resurser finns enligt min uppfattning ej i dagens rättsväsende. I det nu aktuella fallet har förflutit ifrån åklagarinträde till beslut. Någon komplette-ring har ej influtit i någon del av de tre utlovade delarna. Ej heller senare har någon komplettering inkommit. Målsäganden har ej heller kontaktat polis/åklagare och haft synpunkter på att beslut fattats utan att han beretts tillräcklig tid för komplettering. Av tidigare anförda skäl har ej kontakt tagits med målsäganden ifrån polis/åklagare. Hade målsäganden vid motsatt förhållande agerat på utlovat sätt kunde en eventuell rättsförlust enkelt eliminerats genom att fattat beslut kunnat ändras p g a nya omständigheter. Enligt min uppfattning är tillräcklig för att bereda målsäganden en fair chans att, om så är aktuellt, komplettera anmälan på aktuellt sätt. Beträffande skälen för att beslut i saken fattats utan att någon kontakt tagits med målsäganden hänvisar jag till vad anfört i yttrandet. Jag delar hans uppfattning att målsäganden genom den tid som förflutit mellan anmälningstillfället och beslutet i tillräcklig omfattning beretts möjlighet att inkomma med de kompletterande uppgif-ter som han sagt sig vilja åberopa. Det är en avvägningsfråga hur aktivt man i fall som det föreva-rande - där det erfarenhetsmässigt är vanligt att målsäganden inte fullföljer sina intentioner att komplettera bevisningen - efter det att målsäganden beretts skäligt rådrum för att inkomma med kompletterande uppgifter skall undersöka om någon komplettering är att förvänta. Omständighe-terna i det förevarande fallet har enligt min mening inte varit sådana att det förelegat skäl att han-tera frågan på annat sätt än som skett. Som framhållit bör i sammanhanget också beaktas att beslutet inte utgjort något hinder mot att - om nya uppgifter senare inkommit i saken - återuppta denna. Jag delar således uppfattning att saken handlagts på ett riktigt sätt. Ärendet remitterades därefter till Riksåklagaren för yttrande över frågan om åkla-garnas i remissvaret redovisade inställning till betydelsen av en måls-ägandes un-derlåtenhet att självmant tillhandahålla vissa uppgifter kan anses förenlig med åklagarens skyldigheter som förundersökningsledare. Riksåklagaren (biträdande riksåklagaren ) kom in med ett yttrande. Av handlingarna framgår att en person D.J. , i samband med att han om-händertagits av polis, gjort en anmälan mot två polismän avseende misstänkt tjänstefel och miss-handel. har i sin anmälan lämnat en berättelse som bl a innefattar att han blivit misshandlad av polis och att han som följd av ingripandet mot honom, där slag mot kroppen ingått, tillfogats smärtor i sina lillfingrar, handleder och rygg. har vidare i anmälan bl a uppgivit att han haft för avsikt att uppsöka läkare för sina skador samt att det fanns flera vittnen och fotografier av händelsen vilket material han skulle delge polis vid senare tillfälle. Kammaråklagaren har - sedan D.J. inte avhörts - be-slutat att förundersökning inte skulle inledas då det saknades anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade förövats. Frågan är om beslut varit förenligt med hans skyldig-heter som förundersök-ningsledare. Jag har tagit del av såväl överåklagaren yttrande som . Av 23 kap 1 § följer att förundersökning skall inledas så snart det på grund av angivelse eller av annat skäl finns anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal har för-övats. Under förundersökningen skall utredas vem som skäligen kan misstänkas för brottet och om tillräckliga skäl för åtal föreligger mot honom (2 §). Frågan är till en början om D.J:s anmälan har innehållit sådana uppgifter att det funnits skäl att anta att brott som hör under allmänt åtal förövats. Tröskeln att inleda en förundersökning är låg. Det räcker som ovan sagts med att det finns anledning att anta att brott har förövats. Även förhål-landevis oklara brottsmisstankar skall således utredas inom ramen för en förundersökning. Nor-malt skall en målsägandes uppgifter i en anmälan kunna utgöra ett tillräckligt underlag för bedöm-ningen om en förundersökning skall inledas eller inte. Vid denna bedömning kan som regel en anmälares uppgifter godtas om det inte förekommer omständigheter som förringar tilltron till upp-gifterna i anmälan. Ytterligare uppgifter kan inhämtas från anmälaren om det finns oklarheter i anmälan före beslut att inleda förundersökning. D.J:s anmälan innehåller en berättelse om ett konkret och detaljerat händelseförlopp. Han har utöver sin beskrivning av händelsen utanför berättat att han i polisarrestens hiss fått motta två slag mot njurtrakten på visst närmare beskrivet sätt och att han inte kunnat se vem av polismännen som slagit honom. Det är vidare - mot bakgrund av en upprättad anmälan om våldsamt motstånd - ostridigt att D.J. förts till polisarrest och att omhändertagandet skett med visst våld. Vare sig i D.J:s eller polisens anmälan förekommer omständigheter som direkt förringar tilltron till D.J:s uppgifter eller på annat sätt motsäger dem. Enligt min bedömning talar sålunda övervägande skäl för att förundersökning borde ha inletts redan på grundval av de uppgifter som D.J. lämnat i sin anmälan. Utredningen skall sedan bedrivas inom ramen för förundersökningen. Det är svårt att i allmänna termer ange när bevisnivån för att inleda förundersökning är uppnådd. Någon exakt punkt kan inte bestämmas. Samtliga omständigheter måste vägas samman. Som jag har förstått yttrande är han av uppfattningen att det förhållandet att D.J. aldrig avhörts, förringat tilltron till övriga i anmälan lämnade uppgifter och att detta varit avgö-rande för hans beslut. Jag kan ha viss förståelse för hans bedömning. Det kan dock inte uteslutas att det funnits godtagbara skäl till att D.J.