frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Jag vill här åter under-stryka att man måste kunna utgå från att det sker ett sådant samråd mellan föräld-rarna att de i realiteten är ense om vilken förskola som skall väljas. Med den ut-gångspunkten framstår det som närmast olämpligt att ålägga kommunen en slags kontrollfunktion i detta hän-seende. Å andra sidan kan inte bortses från att verkligheten inte sällan är den att föräldrar, trots att de har gemensam vårdnad, har svårt att samarbeta i frågor som rör barnet. I sådana fall kan emellertid uppstå motsätt-ningar oavsett om vårdnads-havarna har att fatta gemensamma beslut om barnets framtid eller om beslutande-rätten - som ett led i den dagliga omsorgen - utövas av endast den ene av dem. Sådana motsättningar kan ytterst leda till att den gemen-samma vårdnaden måste upplösas. Under alla förhållanden anser jag att det är tveksamt om det kan upp-ställas något krav på att en kommun regelmässigt skall kräva ett formellt med-givande från den andra vårdnadshavaren i de fall den vårdnadshavare som är platsinnehavare begär omplace-ring av barnet. Enligt min mening finns det såle-des inte anledning att rikta någon kritik mot den inte inhäm-tade sådant medgivande från A-M.H. innan beslut om omplacering fattades. Jag vill dock tillägga att det likväl är av största vikt att man inom barnomsorgen har sådana rutiner att man känner till vilka som är vård-nads-havare för de barn som man har omsorg om. Rättsläget i frågan om vad som hör till den dagliga omsorgen synes vara något oklart. Som jag tidigare framhållit kan det anföras synpunkter till stöd såväl för den uppfattningen att frågan om val av förskola bör ingå i den dagliga om-sorgen som för den motsatta uppfattningen. kan utvidgas till att avse val av barnomsorg över huvud taget. vanligare att särboende föräldrar väljer att ha kvar den gemensamma vård-naden om sina barn och att barnen även bor växelvis hos föräldrarna. Det finns därför ett behov av ett klargörande i frågan om vad som skall anses höra till den dagliga omsorgen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till att frågan kan bli föremål för övervägande i kommande lagstiftningsarbete finner jag det befogat att översända en kopia av beslutet till Regerings-kansliet för kännedom. Barnomsorgsavgift; verkan av att den som är gift med men inte sammanbor med ett barns förälder inte har lämnat uppgift om sin inkomst (Dnr 4771-1997) I en anmälan till JO ifrågasatte K.H. om Norr i Lunds kom-mun haft laglig rätt att för fastställande av barnomsorgsavgift rörande hennes son in-fordra inkomstuppgifter från hennes make trots att denne inte är far till barnet och de inte heller var sammanboende . Hon har även ifrågasatt om kommunen ägt höja hennes barnomsorgsavgift utan att först låta henne bemöta de uppgifter som legat till grund för beslutet. Efter remiss anförde Norr i i ett yttrande bl.a. följande. Norr handlägger avgifter gällande ca 900 place-rade barn. Taxan är fastställd genom beslut i kommunfullmäktige. Kom-munkontoret har kompletterat med tillämpningsanvisningar gällande samt-liga kommundelar i . Avgiften varierar med familjens inkomst, omsorgsform, antal placerade barn i familjen och omsorgstid. Avgiften är en stor utgift för den enskilda famil-jen. Det betyder att det ställs stora krav på handläggning av föräldra-avgifter. En viktig del av handläggningen är att inhämta nödvändiga och korrekta in-komstuppgifter från familjerna. Detta sker genom att föräldrar vid erbju-dande om plats ska lämna inkomstuppgift. Föräldrar har därefter skyldighet att lämna uppgifter vid ändrade förhållanden och att vid anmodan lämna nya uppgifter. Kommunen kan kontrollera inkomstuppgifter genom utdrag ur försäkrings-kassans register och genom kontakter med arbetsgivare. Vid det omnämnda tillfället uppstod ett missförstånd mellan förvaltningen och uppgiftslämnare hos arbetsgivaren kring K.H:s inkomst. Den lämnade löneuppgiften gällde heltidslön, och uppgift om att K.H. hade deltidstjänst framkom inte. Detta missförstånd ledde till att för hög av-gift debiterades. Felet uppmärksammades av K.H. och rättades till efter det att hon påpekat det. För att undvika dylika missförstånd av-ser Kommun-dels-förvalt-ning Norr att kommunicera uppgifter om ändrad in-komst i samtliga fall där förvaltningen själv inhämtat sådana. Om nödvändiga uppgifter ej lämnas efter anmodan har kommunen praxis, fastställd i kommunkontorets tillämpningsanvisning, att debitera högsta av-gift eller efter senaste taxeändringen en avgift baserad på en månadsinkomst om . I det aktuella ärendet meddelade K.H. att hon gift sig. tolkade efter konsulta-tion med kommunkontoret taxan så att avgiften skall grundas på bägge ma-karnas in- komst när man är gifta oavsett om det placerade barnet är gemen-samt och oavsett om man bor tillsammans. Då inkomstuppgift på maken saknades anmodades K.H. att lämna sådan. För familjen innebar detta höjd avgift och man övervägde att skilja sig. Makarna sökte äkten-skapsskillnad och kom-mundelsförvaltningen beslöt i enlighet med tillämp-ningsreglerna att inte medta makens inkomst i debiteringsunderlaget. Ma-karna ändrade emel-lertid senare sitt beslut och beslöt att ej fullfölja äk-ten-skapsskillnaden. Däri-genom ändrades förhållandet åter och avgiften skulle därmed åter baseras på båda makarnas inkomst. Familjen uppmana-des in-komma med komplette-rande uppgifter om makens inkomst. När fa-miljen efter anmodan ej inkom-mit med den begärda uppgiften debiterade förvalt-ningen i enlighet med kommunens tillämpningsregler utifrån en må-nadsin-komst på . En sådan debitering genomfördes också för de-cember månad. Föräldrarna in-kom därefter med nödvändiga uppgifter och debite-ringen kunde ske på ett kor-rekt sätt gentemot kommunens taxa. I en komplicerad handläggning kan felaktigheter uppstå. I detta fall har kommundelsförvaltningen handlagt ärendet enligt kommunens gemensamma anvis-ningar. JO tog del av kommunens barnomsorgstaxa jämte tillämpningsanvisningar samt de blanketter som tillställts K.H. för avgivande av begärda inkomst-uppgifter. JO anförde i beslut följande. En kommun har enligt 8 kap. 3 b § första stycket kommunallagen (1991: 900) rätt att ta ut avgifter för tjänster och nyttigheter som kommunen till-handahåller (före fanns motsvarande bestämmelse i 8 kap. 3 a § kommunallagen). I andra stycket i paragrafen anges att för sådana tjänster eller nyttigheter som kom-munen är skyldig att tillhandahålla får avgifter tas ut endast om detta är sär-skilt föreskrivet. Kommunens skyldig-het att till-handa-hålla barnomsorg reglerades fram till i social-tjänst-lagen (1980:620). Där angavs i 35 § att för plats i av kommunen anordnad förskola får skälig avgift tas ut enligt grunder som kommunen bestämmer. Avgifterna får enligt samma bestämmelse inte över-stiga kommunens själv-kostnader. återfinns be-stämmelserna i 2 a kap. skol-lagen (1985:1100). Utformningen av ett system för barnomsorgsavgifter hör till ett av områdena för den kommunala självstyrelsen. JO skall enligt sin instruktion vara återhållsam med att uttala sig i frågor som hör till dessa områden och JO har över huvud taget inte tillsyn över kommunfullmäktige. Det blir därför av betydelse i ärendet om förvaltningens handläggning grundats på den av kom-mun-fullmäktige beslutade barnomsorgstaxan eller på de tillämpnings-före-skrifter som utfärdats av kommun-kontoret. Redan i kommunfullmäktiges beslut om barnomsorgstaxa anges att makars/sam-bors samlade nettoinkomst skall utgöra grund för avgifts-beräkningen. Samma sak anges i kommunkontorets tillämpningsanvisningar. Varken den av fullmäktige beslutade taxan eller tillämpningsanvisningarna berör emellertid det förhållandet att makarna inte bor tillsammans och den ene maken inte heller är förälder till barnet. Mot den bakgrunden finns inte anledning till annat antagande än att förvaltningens handläggning haft stöd direkt i den av kommunfullmäktige beslutade taxan. Som nämnts ovan är kommunfullmäktige helt undantagen från min tillsyn, och det saknas därför utrymme för mig att närmare kommentera lag-ligheten av kommun-full-mäktiges beslut om vilket hushållsbegrepp som skall til-lämpas vid beräk-ning av barnomsorgsavgifter. Ett sådant beslut kan för övrigt överklagas en-ligt reglerna för laglighetsprövning i 10 kap. kommunallagen. Föreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna som gäller åligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i en-skildas personliga eller ekonomiska förhållanden skall enligt 8 kap. 3 § regerings-formen meddelas genom lag. Justitiekanslern har i ett beslut , dnr 418-83-21, behandlat frågan om en kommuns tillämpning-sföreskrifter av en barn-omsorgstaxa varit förenliga med nämnda bestämmelse. Genom de i-frågasatta tillämpningsföreskrifterna hade kommunen ålagt en person som sammanlevde med vårdnadshavande förälder uppgiftsskyldighet för sina in-komster. I beslutet utta-lade justitiekanslern bl.a. att föreskrifter om skyldig-het för annan sammanboende än sådan som avses i 7 kap. 5 § (FB) är av så ingripande art att de inte kan meddelas på annat sätt än genom lag. Justitiekanslern fann därför att de granskade tillämp-nings-föreskrifterna inte var förenliga med grundlagen. I 7 kap. 5 § FB anges att den som varaktigt bor tillsammans med annans barn och med förälder som har vårdnaden om barnet är underhållsskyldig mot barnet, om han eller hon är gift med föräldern eller har eget barn tillsammans med föräldern. då kommunen ålade K.H:s make att inkomma med inkomstupp-gifter var denne inte sammanboende med K.H. och var följ-aktligen inte under-hållsskyldig för hennes barn enligt bestämmelsen i 7 kap. 5 § FB. Det kan således ifrågasättas om tillämpningen av det i kommunen gäl-lande taxesystemet i nu aktuellt hänseende står i överensstämmelse med rege-ringsformens bestämmelser, och jag finner an-ledning att uppmärksamma nämnden på detta förhållande. Enligt 17 § förvaltningslagen (1986:223) får ett ärende inte avgöras utan att den som är sökande har underrättats om en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom själv och han har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Kom-munens fastställande av daghemsavgifter är att anse som myndighets-utövning mot enskild. De uppgifter som kommundelsförvaltningen erhöll från K.H:s arbetsgi-vare angå-ende hennes inkomst har uppenbarligen haft betydelse för förvalt-ningens bedöm-ning av vilken barnomsorgsavgift K.H. Kommu-niceringsplikt av dessa uppgifter har således förelegat. Förvaltningen kan inte undgå kritik för sin underlåtenhet i detta avseende. Nämnden har i remissvaret uppgett att man sett över sina rutiner i påtalat hänse-ende och att uppgifter av ifrågavarande slag numera regelmässigt kommuniceras med den som berörs. Med anledning av detta finner jag inte skäl att göra något ytterligare uttalande i saken. Handläggningen av en ansökan om förlängning av etablerings-tillstånd för sjukgymnast (Dnr 5009-1997) anmälde för handläggningen av en ansö-kan om förlängning efter pensioneringen av hans etableringstillstånd som sjuk-gymnast. Hans klagomål avsåg dels handläggningstiden, dels sättet att bereda ärendet. Beträffande handläggningstiden uppgav att han skickade in sin ansökan och erhöll svar (avslag), han pensionerades. Det sena svaret åsamkade honom ekonomisk skada. Vad gäller beredningen av ärendet gjorde gällande att en förfrågan som sänts ut till andra sjukgymnaster och läkare inneburit en överträdelse av sek-retesslagens bestämmelser och dessutom varit helt onödig för prövningen av an-sökningen. Dessutom uppgav han att han känt sig och fortfarande kände sig "oerhört kränkt" av att hans ansökan offentliggjordes och av det faktum att avgö-randet om etableringstillståndets förlängning indirekt låg i hans kolle-gors/konkurrenters händer. Efter remiss avgav Lokala hälso- och sjukvårdsnämnden i yttrande, som bemöttes av . Av handlingarna framgick bl.a. följande. (controller ) sände ut en rundskrivelse till åtta adres-sater (läkarenheter och mottagningar) med följande innehåll. Sjukgymnast , Aroskliniken, har 970409 till beställarkansliet lämnat in en ansökan om förlängd etablering som sjukgymnast efter att uppnått . Alvemalm pekar i sin ansökan på sina speciella kunskaper i ortopedisk medicin samt särskilt sin behandling av patienter med yrsel, huvudvärk och lumbago. För att få underlag till en bedömning av vilket behov av sjukgymnast med denna kompetens vi har inom området och om detta behov inte kan tillgodoses på annat sätt skickar jag härmed ut en för-frågan till ett antal av dem som remitterat till ovanstående sjukgymnast , däribland Er familjeläkarenhet, om en behovsbedömning. Om svar anhålles . I protokoll från sammanträde med Lokala hälso- och sjukvårdsnämnden i , § 113, upptogs följande. Sjukgymnast , , har med skrivelse ansökt om förlängd etable-ring. har också i skrivelse redovisat ekonomiska skäl för en förlängning av etableringen. Beställarkansliet har riktat en förfrågan till åtta familjeläkarenheter kring denna ansökan om för-längd etablering. Fem familjeläkarenheter har besvarat förfrågan. Sammanfattningsvis noterar enheterna att den kompetens som i ansökan refererats till och som särskilt skäl till fortsatt verksamhet efter , finns enligt de tillfrågade familjeläkarenhe-terna i fullt tillräcklig omfattning bland de övrigt etablerade sjukgymnasterna för att täcka deras patienters behov av behandling. En allmän bedömning är att det inte råder brist på sjukgymnaster i utan snarare tvärtom. att inte medge förlängning av etableringen som sjukgymnast. Nämnden anförde följande. Ansökan om förlängd etablering för sjukgymnasten , , inkom till landsting-ets beställarkansli . Ansökan kompletterades därefter av själv med en skrivelse till beställarkansli . Första sammanträdet med den lokala hälso- och sjukvårdsnämnden ägde rum och då behandlades också Alvemalms ansökan jämte komplettering. Beslut om etablering tas av de lokala hälso- och sjukvårdsnämnderna och en snabbare handläggning och beslut har därmed inte varit möjlig. Beträffande kompletteringen upplyste i sitt genmäle att han, i sam-band med att han frågat efter sin ansökan (telefon med beställar-direktören ), fått förslaget att skicka in en ny ansökan, där han skulle ange en ekonomisk orsak. Nämnden anförde följande. har inte brutit mot gällande sekretessbestämmelser. Ansökan är en all-män handling som också är offentlig. Någon grund för att sekretessbelägga ansökan finns inte enligt gällande lagstiftning. I beredningen av den här typen av ärenden ingår det självklart att utreda behovet av den särskilda kompetens som själv redovisat i sin ansökan. En förfrågan har därför varit nödvän-dig där behovet av kompetens lyfts fram och särskilt efterfrågats hos de familjelä-kare som har utnyttjat hans tjänster. Denna förfrågan har beställarkansliet inom genomfört och utgör ett led i en självklar beredning av ärendet. Den administrativa uppgiften för beställarkansliet är att kunna få presentera ett korrekt och allsidigt beslutsunderlag till den lokala hälso- och sjukvårdsnämnden. Förfrågan har enbart ställts till berörda familjeläkare som tidigare tagit emot patienter från sjuk-gymnast . Några "konkurrerande sjukgymnaster" har inte fått förfrågan och har heller inte yttrat sig i ärendet. Däremot har kopia av beställarkansliets handläggning delgetts den företrädare som finns i länet för de privata sjukgymnasterna. delgivning av ärendets hand-läggning är ett resultat av den samverkan som skall ske mellan och privata vårdgivare i länet enligt gällande riktlinjer från statsmakterna. Avslutningsvis framhöll nämnden bl.a. att handläggningen av ärendet hade skett i enlighet med rådande praxis och administrativa rutiner inom . Ingen av de tillfrågade läkarenheterna har utnyttjat mina tjänster. De flesta patienterna har själva sökt mig. Ingen av de berörda familjeläkarna har tagit emot patienter från mig. De "kon-kurrerande sjukgym-nasterna" är anställda hos de tillfrågade familje-läkarenheterna. En del av dessa läkarenheter är privata, och varje läkarenhet är en ekonomisk enhet, m.a.o. är jag en konkurrent. I beslut anförde JO följande. I lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik, som innehåller bestäm-mel-ser om vissa ersättningar till sjukgymnaster i privat verksamhet som har samver-kansavtal med , föreskrivs att sjukgymnastikersättning inte lämnas till en sjukgymnast som vid behandlingstillfället har fyllt om inte lands-tinget medger något annat (9 § andra stycket). Beredningen av ärendet, som innefattade den särskilda förfrågningen hos olika läkarenheter och mottagningar, synes i och för sig ha skett utan dröjsmål. Att se-dan avgörandet dröjde torde ha sin huvudsakliga förklaring i att Lokala hälso- och sjukvårdsnämnden i inte hade något sammanträde . Mot denna bakgrund finner jag inte att handläggningstiden som sådan - omkring - var anmärkningsvärt lång. Som en allmän kommentar vill jag inskjuta att det förhållandet att nämnder hos kommuner och landsting i stor utsträckning har uppehåll i sin samman-trädesverk-samhet är något som av praktiska skäl torde vara svårt att komma ifrån. I mycket speciella fall kan extra sammanträden behövas. I andra fall kan de problem som uppehållet kan föranleda mötas med förenklad be-slutsordning (genom delegation). Sådana utvägar är dock inte alltid tillgängliga. Vad man eventuellt kan fråga sig är om det inte varit möjligt att - med vet-skapen om att sökandens pensionering var nära förestående - skynda på handläggningen så att ärendet, efter den fullbordade remissrundan, kunnat avgöras eller . Lokala hälso- och sjuk-vårdsnämnden har dock inte tagit upp den aspekten och jag saknar underlag för att bedöma den frågan. Med dessa uttalanden lämnar jag frågan om handläggningstiden. Till en början konstaterar jag att utsändandet av förfrågningen till olika läkaren-heter - som ej berört patienters hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden - inte inneburit något sekretessbrott. Den omständigheten att har känt sig kränkt av förfrågningen, som han bl.a. ansett vara onödig, rör huvudsakligen lämpligheten av valet av bered-ningsåtgärder. Nämnden har hävdat att man följt gängse praxis och rutiner när man vänt sig till familjeläkarenheter, som sökanden samarbetat med, för att utröna behovet av den särskilda specialistkompetens som sökanden representerade. Jag saknar anledning att betvivla detta och finner inte tillräckliga skäl att gå närmare in på beredningen i detta hänseende. Beredningen i övrigt. har - som han utvecklar närmare först i sitt genmäle till JO - be-stritt riktigheten av uppgiften att de tillfrågade läkarenheterna varit samarbetspart-ner till honom och förklarat på vilket sätt de enligt hans mening i själva verket varit konkurrenter. Att uttalandena av de tillfrågade familjeläkarenheterna som svarat haft betydelse för utgången av ärendet står helt klart; det framgår av nämn-dens protokoll. framgår det av protokollet att nämnden även åberopat sin allmänna kunskap om tillgången på sjukgymnaster i . Emellertid inställer sig frågan varför in-vändningen inte gjordes tidigare så att den kunde beak-tas när ärendet prövades av nämnden. Innehållet i handlingarna ger vid handen att utredningsmaterialet inte kommunice-rades med innan ärendet avgjordes av nämnden. I detta fall rörde det sig visserligen om ett s.k. självstyrelseärende som i huvudsak regleras av kommunallagen. Förvaltningslagens bestämmelser om kommunikation var därför inte formellt tillämpliga (jfr 31 §). Jag vill ändå erinra om ett uttalande av lag-stiftaren vid tillkomsten av den tidigare gällande förvaltningslagen (prop. 1971:30 del 2 s. 289), vilket alltjämt har bärkraft, och som gick ut på att man mycket väl kan följa förvaltningslagens grundprinciper i fall där den lagen inte är formellt tillämplig. Kommunikationsprincipen är under alla omständigheter en hörnsten i rättsskyddet för den enskilde. Därför kan det finnas anledning att överväga att iakttaga denna även inom självstyrelsesektorn i sådana ärenden som berör enskilda parter och har karaktär av myndighetsutövning. Även om det i förevarande fall gällde ett ärende av dispenskaraktär anser jag att ärendet kan hänföras till nämnda kategori. En annan sak är att utgången i detta ärende, av innehållet i handlingarna att döma, kanske inte blivit en annan även om utredningsmaterialet kommunicerats med sökanden. Principen som sådan är dock betydelsefull. Ytterligare en aspekt från rättsskyddssynpunkt är att i detta fall, liksom i andra s.k. självstyrelseärenden, möjlighet saknas att över- klaga genom s.k. förvaltningsbesvär hos en statlig in-stans, varvid en allsidig överprövning kan ske. Här finns endast möjlighet att ge-nom överklagande till allmän förvaltningsdomstol påkalla laglighetsprövning en-ligt reglerna i 10 kap. kommunallagen. Med det allmänna påpekande jag här gjort lämnar jag förevarande fråga. För-säk-rings-kas-sa borde ha uppfattat ett inkommet läkar-utlåtande som en sjukanmälan och fattat ett beslut med fullföljdshänvisning (Dnr 162-1997) I en anmälan klagade . på att läns all-män-na försäkringskassa vägrade honom ett skriftligt beslut om hans rätt till sjukpenning. Han anförde bl.a. att han efterfrågat ett skriftligt beslut med motivering till varför inte accepterat hans läkarintyg samt också en förklaring till varför kassan brutit ett löfte om att ge honom ett tillfälligt sjukbidrag fram till dess att han kunde få hos en specialistläkare. T.B:s anmälan remitterades till för yttrande. Försäk-ringskassan hänvisade i remissvaret beträffande handläggningen av ärendet till ett yttrande från lokalkontor . Där anfördes i huvudsak att ett skriftligt meddelande till T.B. angående hans sjukpenning inte kunde anses uppfylla kraven på ett beslut enligt för-valt-nings-la-gen (1986:223). Bl.a. saknades omprövningshänvisning. Därutöver anförde genom direktören följande. Kassan kan konstatera att lokalkontoret tidigt gjort klart för T.B. att hans sjukbidrag enligt tidigare beslut endast skulle utges t.o.m. och att kassan för att kunna besluta om en eventuell förlängning bedömde att ett nytt läkarutlåtande om hälsotillstånd behövdes - - -. Något sådant läkarutlåtande inkom inte, däremot inkom ett särskilt läkarutlåtande för tiden 1996, vilket vanligtvis ligger till grund för prövning av rätten till sjukpenning. Detta ansågs inte vara tillräckligt för en bedömning av fortsatt rätt till sjukbidrag, varför T.B. Härefter har vissa ytterligare kontakter förevarit fram till den tidpunkt då det av T.B. omnämnda brevet skickades. vill instämma i vad kontoret i sitt yttrande uttalat, nämligen att det brev som överlämnades till honom inte uppfyller de krav man kan ställa på ett korrekt utformat beslut. Kassan beklagar att så skett. Vidare anser kassan att den, redan i anslutning till att kontoret fick in det särskilda läkarutlåtandet som berörs ovan, borde genom beslut ha underrättat T.B. om att eftersom han inte hade någon fastställd sjukpenninggrundande inkomst, ägde han efter inte någon rätt till sjukpenning. Kassan har diskuterat handläggningen med kontoret för att undvika en upprepning vid liknande situationer. Upplysningsvis meddelas att T.B. dels genom provisoriskt beslut beviljats en fjärdedels sjukbidrag för tiden , dels genom slutligt beslut beviljats en fjärdedels förtidspension fr.o.m. . I sitt meddelade beslut anförde JO Pennlöv i be-döm-ningsdelen följande. Enligt 21 § förvaltningslagen (1986:223) gäller att en sökande, klagande eller annan part skall underrättas om innehållet i det beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild. Av lagrummets andra stycke framgår bl.a. att om beslutet går parten emot och kan överklagas, skall han underrättas om hur han kan överklaga det. I likhet med vad har anfört i remissvaret anser jag att när det särskilda läkarutlåtandet kom in till borde kassan ha uppfattat det som en sjukanmälan och således ha tagit ställning till T.B:s rätt till sjukpenning.