frsrdg · GN04JO1 · 2000-01-01 00:00:00 — Dels re-spekten för J. och trovärdigheten i de uppgifter hon lämnade, dels att J. tillsammans med sin far fattat beslut om och genomfört föränd-ringar i J:s boende utan att samråda med modern. Det är alltid be-klagligt när en förälder känner sig åsidosatt och inte respekterad av social-tjänsten i ett barnärende. I detta fall har dock J:s intressen fått före-träde framför J:s mors informationsintresse. Utredningsarbetet har sedan fullföljts. J. kommer att ha kvar viss kontakt med handläggare och från finns ett ständigt gällande erbjudande om stöd med relationen mellan J. och hennes mor och styvfar. Utifrån allvaret i den anmälan som gjorts av J:s hemförhållanden först från skolkurator och sedan från J. måste handläggarna anses ha när-mat sig ärendet på ett socialrättsligt riktigt sätt. Vidare har de strävat efter en metodmässigt och etiskt korrekt handlingslinje med respekt för alla parter. Det handlade ju om en 14-åring som trovärdigt förmedlade uppgifter om allvarliga övergrepp (fysiskt och psykiskt) i hemmet. Dessa etiska och me-todmässiga krav måste anses väl ha uppnåtts. H. och . yttrade sig över socialnämndens remissvar. JO anförde i beslut följande. Enligt 12 § socialtjänstlagen (1980:620), SoL, skall socialnämnden verka för att barn och ungdom växer upp under goda och trygga förhållanden. Nämnden skall bl.a. i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver. skall enligt 50 § SoL utan dröjsmål inleda utredning av vad som genom ansökan eller på annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan föranleda någon åtgärd av nämnden. Myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom samt andra myndigheter inom hälso- och sjukvården och är skyldiga att genast till socialnämnden anmäla om de i sin verksamhet får kännedom om något som kan innebära att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Detta gäller även dem som är anställda hos sådana myndigheter (71 § andra stycket SoL). Anmälningsplikten enligt 71 § andra stycket SoL förutsätter inte att det är klarlagt att socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd. Även uppgifter som är svårbedömda eller obestyrkta skall alltså anmälas, om de tyder på att ett barn kan vara i behov av stöd eller hjälp från socialnämndens sida. Efter att en anmälan har gjorts ankommer det på socialnämnden att undersöka vilken grund som kan finnas för uppgiften och utreda eventuellt behov av åtgärder. De uppgifter som J. lämnade till skolkuratorn var sådana att denna hade skyldighet att göra en anmälan till socialnämnden. Någon kritik kan inte heller riktas mot den beslutade att enligt 50 § SoL inleda en utredning rörande J:s förhållanden. Underrättelse om att en barnavårdsutredning påbörjats När en utredning om socialnämnden behöver ingripa till en underårigs skydd eller stöd inleds skall, enligt 50 a § tredje stycket SoL, den som berörs av utredningen underrättas härom. Det anges inte närmare med vilken skyndsamhet en underrättelse till berörda skall ske. Några vägledande uttalanden härom i lagens förarbeten finns inte heller. Det får emellertid anses ligga i sakens natur att en underrättelse till t.ex. berörda föräldrar om en påbörjad barnavårdsutredning i normalfallet skall ske utan onödigt dröjsmål. har i sitt remissvar angett att nämnden måste ha möjlighet att inleda utredning om underårigs förhållanden utan att vårdnadshavare underrättas och att detta blir särskilt tydligt i ett fall som det förevarande då uppgifter framkommit från den underårige själv om missförhållanden avseende bl.a. misshandel i hemmet. Jag delar socialnämndens uppfattning såtillvida att det i vissa speciella fall kan finnas situationer då nämnden kan avvakta något med att informera en vårdnadshavare om att en utredning har påbörjats. Det får emellertid aldrig bli fråga om som vårdnadshavare hålls ovetande om en pågående utredning och det måste finnas goda skäl till varför så sker. H. upplystes inte om detta förrän hon mottog ett brev från socialförvaltningen . Anledningen var, såvitt har framkommit, bl.a. att J. starkt hade motsatt sig att socialförvaltningen skulle underrätta modern om hennes besök vid förvalt-ningen. Jag har viss förståelse för att förvaltningen ville tillgodose flickans önskemål. Vidare kan inte bortses från det som nämnden i övrigt har anfört som skäl för att avvakta med att ta kontakt med modern. De ställnings-tag-an-den som nämnden måste göra i en situation som den som förelåg är sällan enkla och handläggarna har haft att väga olika intressen mot varandra. Man kan diskutera den bedömning som handläggarna gjorde. Omstän-dig-heterna är dock inte sådana att jag vill rikta någon kritik mot deras agerande. har i sitt remissvar uppgett att avsikten med att sända brevet inte var att underrätta J:s mor om att J. hade flyttat hem till sin far. Nämnden har vidare anfört att frågan om hur J:s föräldrar ville lösa boendefrågan för J. ligger utanför socialnämndens beslutsområde. Jag anser att brevet har fått en olämplig utformning. Det ger sken av att det är socialnämnden som har beslutat om var J. skulle bo. Jag har full förståelse för att . H. uppfattat brevet på det sätt som hon beskrivit. Jag erinrar därför socialnämnden om att det är väsentligt att en myndighet i möjligaste mån uttrycker sig på ett sätt som inte ger utrymme för ett sådant miss-förstånd. Handläggning av ett ärende rörande återbetalning av bistånd (Dnr 768-1998) och A.P. beviljades bistånd avseende bl.a. hyra för . De medel som var avsedda för hyra kom emellertid att användas till annat och kontaktade A.P. förvaltningen och uppgav att "de hade stora svårigheter att klara februarihyran" och "önskade hjälp med återbetalning". Med anledning härav beslutade handläggaren att bevilja bistånd "mot återbetalning". I en anmälan till JO klagade . och A.P. på i kommun. De ifrågasatte bl.a. om nämnden haft rätt att dra av från det bistånd som de beviljades . Anmälan remitterades till i kommun för utredning och yttrande. Nämnden anförde i ett remissvar följande. Paret . erhöll ekonomiskt bistånd till sin försörjning 1997-01-25-1997-02-24. I biståndet ingick kostnader för februarihyra 1997. besöker makarna . . K. uppger som skäl för att ej ha inbetalt beviljad februarihyra att medlen har använts till alkohol. kontaktar A.P. per telefon och uppger att hon ser stora svårig-heter med att klara februarihyra. Med anledning av att A.P. ska påbörja studier beviljas februarihyra som utbetalas direkt till hyresvärden. A.P. anser att /månaden är en skälig summa att återbetala. A.P. har en planering att påbörja studier för att underlätta sina möjligheter att få tillträde till arbetsmarknaden. Första avdraget gjordes och åter-betalningen var tillfullo gjord vid utbetalningen av bistånd . och A.P. har rätt i att någon handling ej undertecknades om åter-betalning. Det har endast skett en muntlig överenskommelse med A.P. för att undanröja hinder för paret . att ej komma igång med de aktiviteter som skulle göra dem självförsörjande. Hustrun skulle påbörja studier och maken som var sjukskriven har haft planer på att ta taxikort. och A.P. yttrade sig över remissvaret. De tillbakavisade bl.a. nämndens uppgift om att en del av biståndet för skulle ha använts till alkohol. De gjorde också gällande att A.P. inte träffat någon muntlig överenskommelse angående återbetalning på det sätt som förvaltningen påstått. JO tog del av socialförvaltningens akt i ärendet. I ett beslut anförde JO följande. I 6-6 h §§ socialtjänstlagen (1980:620), SoL, finns bestämmelser om rätten till bistånd. I 33 och 33 a §§ SoL finns bestämmelser om återkrav av bistånd. Dessa regler infördes . Vid den tid som är aktuell i förevarande ärende gällde följande. Enligt 6 § SoL hade den enskilde rätt till bistånd av försörjning och livsföring i övrigt, om hans behov inte kunde tillgodoses på Den enskilde skulle genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå. hade enligt 5 § SoL också ett övergripande ansvar när det gällde ekonomisk hjälp och annat bistånd till familjer och enskilda som behövde det. Med stöd av denna bestämmelse kunde socialnämnden bidra med ekonomiska insatser som framstod som ändamålsenliga, men som i och för sig inte var skyldig att svara för inom ramen för bistånd enligt 6 § SoL. Enligt 33 § första stycket SoL fick socialnämnden återkräva ekonomisk hjälp som den enskilde hade erhållit enligt 6 § SoL endast om den hade lämnats som förskott på en förmån eller ersättning eller till den som var indragen i arbetskonflikt. Hade ekonomisk hjälp lämnats i annat fall än som avsågs i 6 § SoL, fick socialnämnden återkräva hjälpen, om den hade getts under villkor om återbetalning (33 § andra stycket SoL). Enligt 36 § första stycket SoL kunde socialnämnden föra talan bl.a. om ersättning som en enskild inte betalade godvilligt för ekonomisk hjälp som avsågs i 33 § SoL. Talan skulle väckas hos länsrätten. Nämndens talan fick inte enligt bestämmelsens andra stycke bifallas om den ersättningsskyldige genom att återbetala kostnaden eller en del av denna kunde antas bli ur stånd att klara sin försörjning eller sin dagliga livsföring i övrigt eller annars synnerliga skäl talade mot bifall till ersättningsanspråket. Av nämndens beslut framgår inte om A.P:s fram-ställning om förnyat bistånd avseende hyra för beviljades med stöd av 5 § eller 6 § SoL. Nämnden har inte heller berört frågan i sitt yttrande till JO. Eftersom möjligheten att återkräva bistånd som den enskilde erhållit enligt 6 § SoL endast kunde bli aktuell om hjälpen utgjorde förskott på en förmån eller annan ersättning (33 § första stycket SoL) är det emeller-tid mindre sannolikt att beslutet meddelades enligt 6 § SoL. Enligt 33 § andra stycket SoL fick bistånd som utgått i annat fall än enligt 6 § SoL däremot återkrävas om det hade getts med villkor om återbetalning. Det ligger således närmast till hands att anta att biståndet beviljades med stöd av 5 § SoL. Det är inte tillfredsställande att det inte framgår av akten om ansökan avsåg bistånd enligt 5 § eller 6 § SoL och med stöd av vilken bestämmelse som biståndet utgick. Eftersom nämndens möjligheter att återkräva det beviljade biståndet var beroende av vilken bestämmelse som tillämpades borde detta ha framgått av beslutet. Härutöver kommer att frågan om vilken bestämmelse som tillämpats också haft betydelse för den enskildes möjlighet att överklaga beslutet (jfr JO:s ämbetsberättelse 1990/91 s. 185). I det följande utgår jag från att nämndens beslut fattades enligt 5 § SoL. Den hjälp som beviljats med återbetalningsvillkor är närmast att betrakta som ett lån som skulle avbetalas genom avräkning på det ekonomiska bistånd som fortsättningsvis skulle utgå. För att 33 § andra stycket SoL skall kunna tillämpas måste den enskilde, när hjälpen lämnas, underrättas om sin åter-betal-ningsskyldighet. Även om A.P. numera hävdat att någon överens-kommelse inte träffats mellan henne och förvaltningen om åter-betalning, anser jag att allt talar för att A.P. varit införstådd med villkoret om åter-betalning och att förvaltningen haft fog för sin uppfattning att A.P., när biståndet beviljades, samtyckte till att förvaltningen verkställde återbetal- ningen på det sätt som skedde. Jag konstaterar dock att K.P. inte synes ha informerats om villkoret om återbetalning, trots att det bistånd som beviljats med sådant villkor avsåg även honom och trots att återbetalningen skulle ske genom avdrag på kommande bistånd som avsåg båda makarna. Härav följer att det av formella skäl inte funnits förutsättningar för att tillämpa åter-kravs-bestämmelsen på det sätt som nämnden har gjort. Även om nämnden således i formellt hänseende varit förhindrad att kräva tillbaka de medel som beviljats genom beslutet , vill jag med anledning av nämndens handläggning av ärendet framhålla följande vad gäller det praktiska förfarandet vid återkrav (se även Norström-Thunved, Nya sociallagarna, 10 uppl. s. 117 f. resp. 12 uppl. s. 133 f.). När socialnämnden beviljar bistånd som förskott på en förmån eller mot återbetalningsskyldighet förekommer det att den enskilde utfärdar en full-makt som innebär att förvaltningen får uppbära ersättning från t.ex. försäk-rings-kassan eller från bidragstagarens arbetsgivare. Användandet av sådana fullmakter kan vara komplicerat, särskilt när fullmakten avser lön. En fordran på lön kan nämligen inte överlåtas. Vid varje utbetalningsstillfälle måste socialnämnden därför kontakta den enskilde och inhämta dennes samtycke till att nämnden använder fullmakten. Om den enskilde motsätter sig detta kan nämnden, trots att den har en fullmakt, inte uppbära lönen (se prop. 1979/80:1, Del A, s. 545). Rätten till bistånd är en social förmån som den enskilde inte kan överlåta eller med bindande verkan avstå ifrån. Det synsätt som man skall anlägga på fullmakter avseende lön bör enligt min mening gälla även med avseende på ett samtycke av det slag som är aktuellt i förevarande fall. Härav följer att det är angeläget att nämnden fortlöpande håller sig underrättad om huruvida den betalningsskyldige fortfarande samtycker till att återbetalningen verkställs. Nämnden kan därvid inte göra ett avdrag på det bistånd som den enskilde är berättigad till om den enskilde motsätter sig detta. För det fall att nämnden anser att ett bidrag skall återbetalas men det inte går att nå en frivillig uppgörelse kan nämnden få igenom sina krav endast genom att väcka talan hos länsrätten om återbetalning (36 § SoL). Jag vill i sammanhanget framhålla att nämnden, oavsett den enskildes samtycke, inte får vidhålla sitt krav om detta leder till att den enskilde kommer att sakna medel för sin eller sin familjs försörjning. Om nämnden kommer fram till att så är fallet måste kravet på återbetalning vila tills vidare. Lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) En mor hade rest med sitt barn till . Fråga om social-nämnden kunde omhänderta barnet enligt 6 § LVU för att återföra barnet till . Även frågor om formen för återkallande av ett beslut om omhändertagande enligt 6 § LVU, dokumentation, m. m. (Dnr 2443-1997) . och . hade ett förhållande med varandra under åren 1990- 1992. De har tillsammans sonen , född . . hade vårdnaden om under den i ärendet aktuella tiden (namnen på de berörda enskilda personerna har finge-rats). . träffade . under 1994-1995. reste . och . tillsammans med till . De kom att stanna utomlands, i första hand i , fram till slutet av 1996 då de återkom till . I en anmälan till JO klagade . och . på i Falu kommun och tjänstemän vid nämndens förvaltning. De anförde bl.a. att nämn-den försökte att föra tillbaka till mot deras vilja, att felaktiga och kränkande uppgifter spritts om dem och att nämnden senare har un-danhållit handlingar för dem rörande vad som förekom . Föredraganden inhämtade per telefon upplysningar från social-för-valt-ningen i Falu kommun. Dessutom inlånades och granskades bl.a. en vård-nads--utredning som utförts beträffande vid socialförvaltningen i Falu kommun . Därefter remitterades anmälan till socialför-valt-ningen för upplysningar om vilka kontakter som för-valt-ningen haft rörande 1996. I remissen angavs att förvaltningen även skulle redogöra för huruvida eventuella kontakter hade dokumenterats. I ett remissvar anförde avdelningschefen , socialför-valt-ningen i Falu kommun, bl.a. följande. Som remissvar sänder socialförvaltningen en kopia på internutredning rörande daterad . Vidare bifogas socialchefens beslut angående disciplinära åtgärder för , samt temporär arbetsin-struktion för , beslutad av avd.chefen. bör ge JO svar på merparten av de frågor som ställs. I internutredningen fanns en redogörelse för händelseförloppet. Av den framgick att . hade kontakt med socialsekreteraren , socialförvaltningen i Falu kommun. Han framförde till henne synpunk-ter på bl.a. förhållanden hos . Av redo-görelsen framgick även bl.a. följande. Fadern återkom och hade då bestämt sig för att åka ner till , vilket han också gjorde i sällskap med moster och hennes sambo. Avsikten var att söka finna modern och och eventuellt få dom med sig hem. gör en polisanmälan i i Falu kom-mun namn och efterlyser och hans mor som försvunna i och begär efter-sökning. åker fadern, moster och hennes manliga sällskap till och hittar och hans mor. Fadern får också umgänge med bar-net och får ha hos sig så länge de är kvar i . vänder sig fadern till svenska konsulatet i och vill få ett pass utfärdat till i avsikt att ta sonen med sig till . kontaktas nu av UD och frågan om vårdnaden av diskuteras eftersom UD inte har kunnat finna någon dom som utvisar att fadern har vårdnaden om barnet. UD efterlyser en handling från i som utvisar att pass för barnet skall utfärdas mot vårdnadshavarens vilja. föreslår ett LVU-be-slut om omhändertagande. tar kontakt med barn- och ungdomsgruppen, och , och föredrar ärendet. Ordförande informeras sedan av och beslut om LVU tas och faxas till UD. återkommer UD till och förklarar sig inte kunna använda beslutet om omhändertagande. kontaktar då ordförande och förklarar situationen och föreslår ordförande att utfärda ett intyg. Ordfö-rande vägrar detta. Samråd på socialchefens rum mellan socialchefen, ordförande, avd.chef på individ- och familjeomsorgens avd., 1:e soc.sekr. för familje-rätts-gruppen och . fråntas ansvaret för ärendets fort-satta handläggning. I socialförvaltningens remissvar tillade följande. Det står utom allt tvivel att handläggaren begått fel i handläggningen, främst i relation till förvaltningens delegationsordning. har med anledning av detta vidtagit nödvändiga åtgärder i personalärendet. Ärendet handlades som ett rådgivningsärende och dokumenterades därför ej. Av detta följer att någon dokumenterad bedömning i ärendet ej heller föreligger . gav socialnämnden i uppdrag att verkställa vårdnadsutredning i ärendet. I socialförvaltningens internutredning anfördes under rubriken sammanfattning och bedömning följande. Utredningen har till uppgift att avgöra huruvida i "Frankrikeärendet" gjort sig skyldig till felaktigheter i handläggning av sådan art att skäl för åt-gärder från arbetsgivarens sida föreligger. Någon faktisk skada kan inte sä-gas ha uppstått men risken för skada har varit uppenbar både för enskilda personer, fadern, modern och barnet, samt för i Falu kom-mun. Här finns också medansvariga i form av socialsekreterarna som borde ha förvissat sig om att grunder för ett beslut enligt LVU förelåg. har i Frankrike-ärendet överskridit sina befogenheter genom att hon i namn gjort en polisanmälan. hade i det läget fortfarande enbart en rådgivande roll och formellt var inte ärendet anhängiggjort enligt § 50 socialtjänstlagen. Ansvaret i detta läge åvilade fadern och svä-gerskan om de var oroliga för barnet och hans mor. borde, för att kunna agera, ha fört upp fråga om § 50-utredning till ar-betsledningen i det skede som uppstod när fadern återkom , och i det sammanhanget skulle ärendet ha överlämnats till barn- och ungdoms-gruppen där det hör hemma enl. socialförvaltningens rutiner. har själv i samtalet erkänt att hon nu i efterhand inser detta och både hon och hörda personer har tydligt framhållit att rutinerna i detta sammanhang är tydliga och kända. Hon förefaller enligt i ärendet hörda personer ha problem med att iaktta den skyldighet om objektivitet som tjänsteman i myndighetsutövande ställning är skyldig att iaktta. Av i ärendet hörda personer framställs som en person som vill väl men i sitt engagemang lätt hamnar fel. Vill handla och på så sätt trygga "sina" klienter som uppenbart får stort förtroende för henne. I Frankrike-ärendet gör utredaren alltså den bedömningen att över-skred sina befogenheter genom att trots att inte ärendet var anhängig-gjort ändå agera som om det var det. Hon har i namn inläm-nat en polisanmälan i syfte att efterlysa personer i annat land. Hon har vi-dare ge-nom lämnande av okontrollerade uppgifter försökt få till stånd att ett pass utfärdades utan vårdnadshavarens godkännande och i det samman-hanget också bidragit till att ett felaktigt beslut om omhänderta-gande enligt LVU fattades. Detta kunde ha medfört skada för enskilda per-soner och . har själv erkänt att hon i efterhand inser att hon handlat fel. Från socialförvaltningen inlånades beslutet att omhänderta enligt 6 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). Mot bakgrund av vad som hade kommit fram beslutades att inhämta utredning och yttrande från i Falu kommun. I remissen till nämnden anfördes följande. Utredningen bör särskilt belysa huruvida det förelåg skäl att omhänderta enligt 6 § LVU, huruvida det fattades något beslut om att omhändertagandet skulle upphöra och varför det inte förts några journalanteckningar angående omhändertagandet. Nämnden skall även ange vilka åtgärder som vidtogs med anledning av den polisanmälan som hade gjorts och vilka besked som lämnats till . och . med anledning av de frågor som de ställt angående ärendets handläggning. Nämnden åberopade som remissvar en tjänsteskrivelse upprättad av socialche-fen och utredningssekreteraren vari bl.a. följande anfördes. ser allvarligt på de fel som gjorts i handläggningen. Någon utredning jml. socialtjänstlagen § 50 har aldrig genomförts i ärendet. Trots detta inleddes en rad åtgärder, polisanmälan, ordförandebeslut om omhändertagande enligt LVU och kontakter med UD. Samtliga åtgärder igångsatta av en person, , varvid flera andra tjänstemän liksom ordförande drogs in i skeendet innan det stoppades. Kort beskrivning av händelseförloppet: hade för rådgivning kontaktats av far och moster som uttryckte oro för att sonen/systersonen förts ut ur landet och att man inte hört något från honom . Oron ökade och bestämde sig fa-dern för att resa till och söka upp sonen. hävdar att hon avrått från detta medan fadern hävdar att han uppmuntrades av att göra detta, ord står mot ord, och någon klarhet har ej gått att få i detta. Trots att ärendet fortfarande betraktades som ett rådgivningsärende vidtar åtgärder av icke rådgivande karaktär i ärendet genom att vända sig till polisen och efterlysa paret och sonen i . Detta sker på initiativ av utan arbetsledningens vetskap och gjordes enligt hennes egna uppgifter därför att föräldrarna uttryckte stark oro över att inget hörts från paret ./. och sonen. har ej beslutsrätt att göra polisanmälan. Rutiner finns för hur en polisanmälan ska gå till och de har ytterligare skärpts efter det inträffade. Frågan man kan ställa sig är hur polismyndigheten utan kontroll tar emot och verkställer en polisanmälan. Vid kontakt med polismyndigheten, när uppgift om polisanmälan kom till ledningens kännedom, uppges att efterlysningen aldrig verkställts och uppgifterna som själv lämnat både till UD och socialnämndens ordförande om att . skulle vara ef-terspanad av stämmer inte. kontaktas åter av fadern som då befinner sig i och har sonen hos sig. Han begär hjälp av att ta fram ett intyg för att kunna ordna pass till sonen för att kunna ta ho-nom med sig till . Enligt skulle det finnas en dom som utvisade att fadern hade interimistisk vårdnad av sonen, vilket skulle ge honom rätt att söka pass för sonen. Någon sådan interimistisk dom gick inte att finna. Det är i detta sammanhang som frågan om beslut enligt LVU uppstår. Återigen utan utredning och av skäl som inte överensstämmer med lagstiftningen. Tanken var att ett beslut enligt LVU skulle flytta över vårdnadsansvaret till socialnämnden som då skulle kunna söka pass för sonen och således hjälpa fa-dern att få med sig sonen ur landet. I sammanhanget görs antagandet att det föreligger påtaglig risk för barnet, dock inte grundad på någon saklig bedömning utan mera sett i förebyggande syfte eftersom det misstänktes att barnets förhållande hos modern och hennes sambo var olämpligt. Allt enbart grundat på de uppgifter fadern lämnat till . I detta läge kontaktas ordförande som får ärendet föredraget för sig för att fatta beslut om ome-delbart omhändertagande enligt LVU.