frsrdg · GN04NR1 · 2000-01-01 00:00:00 — Därför hade det tillsatts en särskild panel under ledning av NIB:s direktör . Till de frågor som skulle undersökas hörde den nordiska rättslikheten, gränshindren i samt den geografiska avgränsningen av närområdessamarbetet. Som ett led i detta skall panelen undersöka möjligheterna att ta upp ett samarbete med västliga närområden i , på näraliggande öar och i . Han hade noterat, att olika europeiska och andra internationella frågor som krävde nordiskt samråd och samarbete alltid stod på statsministermötenas dagordning. Detta gällde även fackministrarna - t.ex. hade miljöministrarna tagit direktkontakt med för diskussion av nordiska synpunkter, och på arbetsmarknads-, energi- och konsumentområdena pågick värdefullt nordiskt samråd om Europafrågor. Statsministrarna hade haft sitt andra möte med sin japanske kollega för genomgång av viktiga internationella frågor. hade hållit en konferens med och som medarrangörer om "Kvinnor och demokrati" för att bidra till ökad jämställdhet för kvinnor i och . En omfattande strategi för hållbar utveckling i och närområdena förbereds för att läggas fram för nästa session, och på initiativ har man beslutat påbörja forskning om samspelet mellan de havs- och luftströmmar som är avgörande för klimatet i de nordliga områdena. Den socialdemokratiska gruppens talesman påpekade inledningsvis att det i den nya politiska arkitekturen i blivit viktigare än någonsin att ha en gemensam mötesplats över landgränserna, och och dess session var en av de värdefullaste mötesplatserna. Till de viktigaste problemen hörde förhållandet till och den djupa välståndsklyfta som rådde mellan Nordvästryssland och de nordiska länderna. Även i , som hade en viss ekonomisk tillväxt, fanns fortsatt stora problem. En utvidgning av EU skulle gagna stabiliteten och stärka bidrag till världssamfundet men också innebära flera förändringar. Ett EU med ett tjugotal medlemmar måste grundas på större decentralisering och delegering. Vissa frågor som var för stora för nationalstaterna och inte heller hörde hemma på överstatlig nivå skulle snarare tillhöra det naturliga området för regionala samarbetsorganisationer som . Därför måste man sätta rådet i stånd att möta morgondagens utmaningar. Det behövdes mycket tydligare partiförankring för de saker som togs upp i rådet, och detta gällde alla partier. Det behövdes bättre politisk förankring av rådets ärenden i de nationella parlamenten. Det behövdes ännu bättre uppföljning av rådets beslut, både gentemot ministerrådet och de nationella parlamenten. Man behövde prioritera bättre och förenkla. Den socialdemokratiska gruppen hade tillsatt en arbetsgrupp för att ta fram förslag om att förnya . Detta förslag kunde tillsammans med förslagen från ministerrådets grupp av visa kvinnor och män utmynna i en god och viktig debatt vid nästa session. lämpade sig för att ta upp och lösa problem som var mer regionala än nationella till sin natur. Genom sitt utvidgade internationella engagemang fick rådet en unik möjlighet till kontakt och dialog med länderna i närområdena. Det fanns få andra platser där politiker utanför regeringskretsen kunde få tätare och mer personlig kontakt med politiker från , och än genom en plats i . En av de bästa utvecklingstendenserna i rådets verksamhet var den mentala omställningen hos rådets medlemmar från att vara sitt lands till sitt partis representanter. I utskotten arbetade man numera i partigrupper och inte i geografiskt indelade fraktioner. hade främst varit präglat av en enorm internationalisering av rådet, men organisationen hängde efter och krävde förändringar. Man måste ställa frågan var gränsen för engagemanget gick, var balanspunkten fanns mellan det rent nordiska, våra omgivningar och . På dagordningen måste sättas frågan hur kunde förbereda sig på att bli en internationell organisation i ett starkt regionaliserat . Dessvärre fanns det en grupp som hade ett välfungerande och effektivt nordiskt samarbete, nämligen de nynazistiska miljöerna som genom dolda nätverk och täta kontakter byggde upp sin kriminella aktivitet i och närområdena. Detta fick man inte finna sig i utan måste använda det positiva nordiska samarbetet för att mobilisera ett gemensamt ställningstagande och handlande mot dessa miljöer, deras oacceptabla människosyn och kriminella handlingar. Även mittengruppens talesman . utgick från de förändringar som rådet genomgått, i synnerhet internationaliseringen . Inte minst därför att länderna gjort olika vägval var rådet ett nyttigt forum för samråd och koordinering när det gällde internationella förhållanden. Samarbetet var nu i färd med att finna sin form, och rådets arbete hade blivit mer målinriktat och resultatorienterat, debatten mer dagsaktuell, den politiska aktiviteten hade ökat och arbetet präglades av sund otålighet. Invigningen av det gemensamma ambassadkomplexet i hade väckt internationell uppmärksamhet då den gett ett konkret exempel på hur den nordiska regionen i regionernas , med en gemensam nordisk identitet och kulturellt arv, visat vägen när det gällt nya former för diplomatiskt-politiskt samarbete. Integrationen i hade ändrat samarbetet inom . Även om det genuint nordiska samarbetet fortfarande var huvudfundamentet, hade arbetet fått en närområdesdimension och en Europadimension och därigenom en starkare internationell profil. Genom nordiskt samråd och koordinering kunde även via gemensamma nordiska hållningar utöva inflytande på EU:s lagstiftning, bl.a. inom områden som miljö, konsumentskydd, livsmedelssäkerhet och jämställdhet. På det försvars- och säkerhetspolitiska området hade samarbetet inom de fredsbevarande operationerna varit en av de mest framgångsrika delarna av det nordiska samarbetet. En huvudutmaning för och var att bygga en bro över den gamla skiljelinjen mellan öst och väst - inte minst för att få med i ett brett internationellt samarbetsmönster. initiativ till en nordlig dimension i EU krävde en nordisk uppföljning i samråd mellan par lamentariker, frivilligorganisationer och andra nordiska, baltiska och ryska nätverk för att ge den nordliga dimensionen en politisk och folklig förankring. Emellertid hade den starka tyngdpunktsförskjutningen till förmån för när-områdena, som fick av ministerrådets totala budget, skett på bekostnad av andra viktiga samarbetsområden, bl.a. inom kulturavtalet. Enligt mittengruppens uppfattning var tiden inne att ge den nordiska budgeten ett lyft. Nedskärningarna hade bl.a. motiverats med behovet av ekonomisk åtstramning, men var utvecklingen i de nordiska ekonomierna positiv. Mittengruppen ville därför uppmana de andra grupperingarna att gå med på en uppgradering av det nordiska samarbetet genom en försiktig ökning av de nordiska budgetarna . I alla de nordiska länderna hade politikerna med bekymmer sett verkningarna av den fortsatta centraliseringen av näringsliv och bosättning. Regionalpolitiken hade definierats som ett viktigt samarbetsområde, men de senare årens utveckling borde leda till att den sattes högre på den nordiska dagordningen. Mittengruppen ville därför göra regionalpolitik och insatser mot centralisering i till ett prioriterat område . Utbyggnad av informations- och kommunikationsteknologin var en viktig del i arbetet för att säkra geografisk spridning av näringsliv och bosättning och han välkomnade därför att ett eget ministerråd och en ämbetsmannakommitté för IT-politik inrättats. Den konservativa gruppens talesman utgick från det nya försvarspolitiska samarbetet i , där han menade att de fredsbevarande uppgifterna måste kombineras med politiska och ekonomiska insatser. De europeiska länderna måste börja samordna sina styrkor, skaffa sig transportkapacitet och större underrättelseresurser. Detta ger dynamik i situationen och står i överensstämmelse med många amerikaners önskan att européerna skall ta på sig större bördor för sin egen kontinent. Situationen i med EU och Nato utvecklades dynamiskt, och han såg en risk att utan medlemskap i kom att ställas utanför. Han ställde sig tvivlande till att var det bästa forum för att hålla kontakt med de baltiska länderna och upprätta nätverk med baltiska politiker. Detta ansåg han i stället vara en uppgift för Natos parlamentariska församling dit han var på väg för ett möte samma vecka. låg följaktligen långt efter Nato när det gällde kontakt med de baltiska länderna, och han var därför förvånad över att det konservativa medlemsförslaget inte väckt mer entusiasm i rådet. Mycket tydde dock på att dynamiken i det nordiska samarbetet låg utanför det politiska området, där företagsfusioner visade på visioner. Även om det politiska samarbetet mera präglades av retorik och symbolik än substans ville han dock understryka sitt instämmande i det som sagts om behovet att göra front mot främlingsfientligheten. Den vänstersocialistiska gruppens talesman . Sigfússon ställde frågan vilka visionerna var för det framtida . Fanns det några visioner kvar som visade mot en ännu starkare sammansvetsning av de nordiska länderna: en effektivare gemensam nordisk marknad, starkare försvars-, freds- och nedrustningssamarbete eller förpliktande nordisk miljöpolitik? Tydliga inslag av dessa visioner fanns i många av ämnena vid sessionen, t.ex. frågan om gränshinder i , Öresundsförbindelsen, samarbetet i Västnorden och på samt arbetet inom Barentsgrupp. skulle behöva en egen strategi för det regionala parlamentariska samarbetet i och närområdena. hänvisade till en intervju med , nyvald ordförande för i , som menade att det nordiska samarbetets politiska inflytande i ett större sammanhang hade minskat och efterlyste visioner för som en stark region i , oberoende av ländernas EU-tillhörighet. roll i och i det ännu större sammanhanget hade blivit alltför marginell. kunde vara en aktör på den europeiska och den globala arenan, t.ex. i fråga om mänskliga rättigheter, fred och säkerhet, demokratiseringsprocesser i , tredje världen, globaliseringen osv. hade alltför lätt givit efter för EU:s strävan att dominera hela den europeiska samhällsutvecklingen. Man hade nästan glömt det utvidgade säkerhetsbegreppet, och Nato hade intagit en alltför framträdande roll på bekostnad av FN och . Det nordiska samarbetet behövdes som en form av alternativ till det som många upplevde som europeisk likriktning och politisk fantasilöshet. kunde med sin aktiva utrikespolitik och egna initiativ vara ett exempel för de andra nordiska länderna. borde fortsättningsvis ses som en föregångsregion, där man vågade gå in för nya lösningar som t.ex. ekologiskt boende, närdemokrati, medbestämmande på arbetsplatserna, mänskliga arbetstidsmodeller osv. borde ha en tydligare roll som koordinatör av gemensamma livsviktiga frågor i EU. De flesta erkände att struktur inte fungerade bra och att den geografiska utskottsindelningen i stället för i politikområden var svår att leva med. Den vänstersocialistiska gruppen krävde dock inga omedelbara förändringar utan ville ha en ingående utvärdering och strukturdebatt tidigast . Till dess skulle man koncentrera sig på det politiska innehållet och på att göra det nordiska samarbetet intressant igen. Debatten i sin helhet återfinns i de tryckta protokollen från sessionen. 6.5 Utrikes- och säkerhetspolitisk debatt Den socialdemokratiska gruppens talesman inledde med en sammanfattning av de stora omvärldsförändringar som ägt rum sedan : var enat, med i Nato, ett distrikt i ett omvandlat och t.o.m. en särskild ekonomisk zon, och de tre baltiska länderna självständiga stater på väg in i EU. Även i var det ett nordiskt intresse att de politiker som satsade på demokrati och marknadsekonomi fick stöd. Den demokratiska utvecklingen i och hela regionen kunde understödjas genom fackligt och politiskt utbyte och den ekonomiska utvecklingen genom offensiva satsningar på handel, turism och resande. Man måste vara beredd att stödja investeringar i infrastruktur och modern teknik. Vidare uttalade han socialdemokraternas stöd till det förslag till uttalande från rådet om den nordliga dimensionen som presenterats av . , då man ville se att den nordliga dimensionen fick en klar parlamentarisk förankring även i det nordiska samarbetet med liksom att rådet regelmässigt tog kontakt med de nordiska medlemmarna av . Ekonomiska och sociala framsteg liksom handel och kontaktnät ökade den politiska och säkerhetspolitiska stabiliteten. Nationella, nordiska, europeiska och internationella strukturer borde utnyttjas för att nå dessa mål. Tillsammans täckte de nordiska länderna in alla de olika organisationerna, , , , Nato, och Partnerskap för fred. Det nordiska samarbetet borde utnyttjas effektivare för att nå framgångar, inte minst i den stora frågan hur en effektiv krishantering skall organiseras. kunde särskilt bidra med kombinationen av civila och militära åtgärder. Tillsammans borde man därför vädja till den amerikanska senaten att ratificera icke-spridningsavtalet. Kärnvapenfrågan hade fått ny aktualitet sedan och visat att de kunde och ville med i kärnvapenklubben. Världen blev farligare, inte säkrare, med kärnvapen och hade en skyldighet att reagera. Mittengruppens talesman visade på att samhandeln mellan de nordiska länderna, och numera utvecklade sig med en hast som påminde om Hansastädernas renässans. Den utrikespolitiska, militärpolitiska och säkerhetspolitiska intressesfären har utvidgats långt utanför gränser främst tack vare insatserna från och de nordiska regeringarna. Enligt mittengruppens uppfattning hade en mycket viktig uppgift i att vara demokratisk brobyggare i , men det var också viktigt att rådet deltog i och det arktiska samarbetet. Den nordliga dimensionen och samarbetet med , , och var en mycket viktig stabiliserande och fredsbevarande faktor i hela vår region. Det var glädjande att man med ihärdisk nordisk press hade lyckats få alla de baltiska länderna på jämställd fot bland ansökarländerna till EU. Till den nordliga dimensionen hörde också energiförsörjningssamarbetet, The Baltic Ring, som var ett väsentligt bidrag till avlastning av Ignalinakärnkraftverket. rekommenderade vid sessionen att man använde som ett pilotprojekt för om handel med miljökvoter och väntade nu på ett konkret utspel från miljöministrarna härom. Med stöd av ett uttalande av Ungdomens Nordiska råd pekade han också på vikten av nordiskt samarbete för att bekämpa kriminalitet och fattigdom i närområdena. Ett annat viktigt förslag avsåg ett informationskontor i . Den konservativa gruppens talesman utgick från en beskrivning av det nordiska samarbetets roll i en ny säkerhetspolitisk miljö, där förebyggande och hantering av kriser blivit centrala frågor. Vid sidan av den traditionella verksamheten med fredstrupper hade kommit militära operationer med uppvisning av starkare militär kraft. Till operationerna hörde allt oftare politiska, humanitära, sociala och ekonomiska aspekter, och omfattningen var avsevärt större . Allt detta ställde särskilda krav på förmågan att samarbeta i militära frågor hos deltagande länder. Kosovokrisen gav fart åt strävandena att utveckla en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik i EU. Tanken är att skapa militär kapacitet för sådana situationer i , där man måst anlita hjälp och ingripande. En aktiv satsning på samarbete var det bästa sättet att försäkra sig om att de nordiska ländernas åsikter och intressen inte förbigicks, när den ständiga förändringen i krävde nya lösningar. Därför måste beredskap för krishantering målmedvetet utvecklas. Detta samarbete ökade också alla ländernas nationella säkerhet i . Att de nordiska länderna var försvarspolitiskt mycket olika var inget hinder utan en rikedom i den försvarspolitiska dialogen. Samarbetet mellan Natoländer och icke-med-lems-länder var en utomordentlig bas i situationer, där länderna skulle ta ställning till internationella kriser och där Natos transport- och kommunikations- sy-stem var ett måste. Ett annat intressant samarbete mellan EU-länderna gällde vapenexport, där de beslutat meddela varandra när de inte tänker ge tillstånd att leverera vapen till ett visst land. Om ett annat land tänker tillåta vapenexport till detta land, måste det först konsultera det land som tidigare nekat export. En sådan förhandlingsplikt var unik och hoppades att de nordiska länderna skulle upprätta ett liknande system med varandra. Outi Ojala, den vänstersocialistiska gruppens talesman, inledde med en varning för extrem nationalism och rädsla för främlingar som dykt upp i , senast i och men även i . Hotet var gemensamt och kampen mot våldsamma extremrörelser likaså. Det rörde sig om en säkerhetsrisk med klar anknytning till samhällssystemets duglighet eller rättare sagt oduglighet. Det var både enskilda människors, medborgarorganisationers och politiska partiers uppgift att försvara det demokratiska systemet och förhindra att extremrörelser blev en fara. Medborgarorganisationernas verksamhet som överskred de immateriella gränserna inom och mellan länderna var mycket viktig. I tillägg till denna verksamhet behövdes andra samarbetsstrukturer som förde staterna och folken samman, som FN, , och . För EU:s medlemsländer hade unionen inneburit att konflikter mellan länderna kunnat lösas inom unionens strukturer i stället för efter ländernas ekonomiska eller militära styrka. Det utvidgade säkerhetsbegreppet innebar att man måste sträva efter att förebygga och avlägsna de orsaker som kunde leda till konflikter mellan länderna eller mellan olika nationella och religiösa grupper inom länderna. Utjämning av ekonomiska skillnader skapade stabilitet. Utvecklingssamarbete syftade till att jämna ut skillnaderna i utveckling och därigenom avlägsna de ekonomiska orsaker mellan och inom länderna som skapade spänningar. Inom EU verkade regionalpolitiken på detta sätt konflikthämmande. Genom att skapa ett mångfacetterat samarbetsnät mellan länder och folk garanterade samarbetet runt , det arktiska samarbetet och olika EU-program, där deltog, att det inte uppstod strikta block i som tittade snett på varandra. EU:s nordliga dimension hängde samman med den ekonomiska utvecklingen men ökade säkerheten och stabiliteten. Outi Ojala kom därefter in på EU:s nya försvarsdimension om vilken det ej rådde någon enighet och där utspel närmast fått erkännande av de andra alliansfria länderna, medan de stora EU-länderna antagligen ville gå längre. Det centrala i militär krishantering var alltid på vilka grunder och under vilka förutsättningar operationerna inleddes. En stats suveränitet var aldrig obegränsad eller ovillkorlig utan måste alltid vägas mot de mänskliga De ständiga medlemmarna i hade alltid sina egna intressen att bevaka i konfliktsituationer, vilket kunde gå ut över FN:s beslutsförmåga. Det var därför nödvändigt att börja diskutera också FN:s utveckling och de ständiga medlemmarnas ställning. Debatten i sin helhet återfinns i de tryckta protokollen från sessionen. Nordiska ministerrådets verksamhetsberättelse 1998, Nordiska ministerrådets redogörelse för planerna för det nordiska samarbetet och ministerrådsförslag om Nordiska ministerrådets budget för utgjorde grundlag för budgetdebatten under sessionen. Debatten inleddes av . , mittengruppens talesman, men också ordförande i den budgetgrupp presidiet tillsatt för att förbereda behandlingen av den nordiska budgeten för . konstaterade att budgetramen för uppgick till och att detta innebar en oförändrad ram . Detta var inte bara en stagnation utan i realiteten en minskning av de medel som stod till buds för det nordiska samarbetet. Han hänvisade till att flera talare i generaldebatten uttryckt att tiden nu var mogen för åtminstone en liten ökning av den nordiska budgeten och uttryckte för sin del förhoppningen om att ministerrådet skulle överväga att öka budgetramen för . . framförde vidare att presidiet delade ministerrådets önskan om flexibilitet och dynamik i det nordiska samarbetet. Detta förutsatte en koncentration till uppgifter som var politiskt aktuella och relevanta men också att dessa uppgifter tillvaratog den nordiska nyttan. Detta betydde också att budgetpolitiken måste vara flexibel och att det fanns en vilja att göra omprioriteringar inom den totala budgetramen. En majoritet av presidiet har förslagit en omprioritering på ca , vilket måste anses vara en ganska liten omprioritering som ministerrådet knappast skulle kunna motsätta sig. , konservativa gruppens talesman, anförde att utgångspunkten för all den verksamhet som bedrivs i det nordiska samarbetet skall vara kravet på nordisk nytta. Samarbetet skall dock inte fokuseras enbart på det som har betydelse och är nyttigt för nordiska medborgare utan krav måste också ställas på att nordiska medel används målinriktat och effektivt. Konservativa gruppen hade reserverat sig mot presidiets budgetbetänkande. underströk vikten av att synliggöra de oenigheter som finns i den politiska debatten men framförde att på många av de områden där presidiet föreslår en ändring av budgeten sker det i bred enighet. går av den nordiska budgeten till samarbetet med närområdena. Konservativa gruppen anser att närområdessamarbetet är viktigt och att det finns nordisk nytta att hämta i gemensamma nordiska insatser. Utöver majoritetens förslag borde därför ytterligare tillföras närområdessamarbetet. I anförandet konstaterades att det finns ett informationskontor i alla de tre baltiska länderna och i . Kontoren fungerar som samlingspunkter för information om nordiskt samarbete och för koordinering av de nordiska insatserna. uttryckte förhoppningen om att vi snart också skulle ha en informationsplats i som senare kunde utvecklas till ett informationskontor. Det var viktigt att öka samarbetet med denna del av och här borde gå i spetsen. , socialdemokratiska gruppens talesman, beklagade sig också över att budgetramen för var oförändrad. Detta faktum begränsade möjligheterna att ta nya initiativ oberoende av vilket område som prioriterades. Hon uttryckte sin glädje över att rådet och ministerrådet efter många års konflikt om budgetproceduren nu byggt upp ett konstruktivt samarbete. konstaterade att ändringsförslagen inte var särskilt omfattande men väl viktiga eftersom de bl.a. berörde barn och unga samt det folkliga samarbetet i . Vänstersocialistiska gruppens talesman, , inledde med att utrycka sin tillfredsställelse med att budgetprocessen utvecklats i positiv riktning. Den av presidiet tillsatta budgetgruppen hade fungerat effektivt och relativt samstämmigt trots den konservativa gruppens reservation. Positivt var också att det fanns en översikt över de kommande två åren. Budgetgruppen hade lyckats väl med att stärka miljösektorn, energisamarbetet, närområdessamarbetet och satsningen på barn och unga. Även för vänstersocialistiska gruppen viktiga områden som jämställdhet och bioetik hade fått en förstärkning genom ökade satsningar i budgeten. Debatten i sin helhet återfinns i de tryckta protokollen från sessionen. 6.7 Frågestund med samarbetsministrarna Vid 51:a sessionen fortsattes den praxis som grundlagts vid 48:e sessionen med spontana frågor enligt förebild från riksdag. Frågorna besvarades av samarbetsministrarna, för svensk del av samarbetsminister . () efterlyste besked i samma fråga han ställde vid 50:e sessionen, nämligen om utrikes- och försvarsministrarnas möjligheter att uppträda som nordiskt ministerråd. samarbetsminister, tillika försvarsminister, var ej främmande för att undersöka saken. Möjligen var det en fråga för den nya gruppen av visemän och -kvinnor som skulle behandla det nordiska samarbetets utveckling. (v) frågade angående de höga kostnaderna för ett projekt för att synliggöra genom utgivningen av skriften Läslust , nämligen 2 i stället för , samt varför man inte använt ett normalt anbudsförfarande. Samarbetsministrarna kände ej till frågeställningen, varför ett skriftligt svar utlovades.