bet · GN01JuU23 · 2000-05-30 00:00:00 — Utskottet konstaterade då att fråganom att upprätthålla beslutade besöksförbud var mycket angelägen. Den stu-die som genomfört visade, enligt utskottets mening,att lagen fungerade relativt väl och i enlighet med sina syften. Det fannsemellertid all anledning att förbättra möjligheterna att förhindra överträdelseav besöksförbud, varför utskottet välkomnade det uppdrag som regeringengivit åt BRÅ. Uppdraget, liksom beredningen av Brottsofferutredningensbetänkande, borde avvaktas och de aktuella motionerna inte då föranledanågot uttalande från sida. Utskottet ville dock erinra om att deyrkanden som syftade till att begränsa mannens rörelsefrihet kunde komma ikonflikt med rätten enligt 2 kap. 8 § regeringsformen att fritt förflytta siginom riket. Utskottet avstyrkte då föreliggande motioner (bet.1997/98:JuU13 s. 48).I samband med behandlingen vid samma om ett förslag till änd-ringar av påföljdssystemet avstyrkte utskottet åter ett motionsyrkande ominskränkning av mannens rörelsefrihet (bet. 1997/98:JuU21 s. 26).Utskottet vill understryka betydelsen av att offer för familjevåld - vanligenkvinnan - på ett effektivt sätt skyddas mot att på nytt utsättas för övergreppav den som utövat våld - vanligen mannen. Som framgått av motionsyrkan-dena kan olika åtgärder tänkas för att uppnå ett i detta avseende bättre skyddför den våldsutsatta kvinnan än vad dagens regelsystem medger. Den över-syn av besöksförbudslagstiftningen som inletts i Justitiedepartemen-tet kan emellertid förväntas belysa i stort sett samtliga de frågor som aktualiseras i motionerna. Översynen bedrivs med inriktningen att den skall varaavslutad . Därmed bör förslag kunna föreläggas under nästa år.Enligt utskottets uppfattning bör resultatet av översynen inte föregripas avriksdagen genom uttalanden om önskvärdheten av vissa angivna åtgärder.Utskottet avstyrker motionerna 1998/99:Ju904 yrkande 17 (delvis),1998/99:Ju906 yrkande 1, 1998/99:Ju909, 1998/99:Ju911 yrkande 12 (del-vis), 1998/99:So462 yrkande 10, 1998/99:So466 yrkande 12, 1998/99:A808yrkande 16, 1999/2000:Ju708 yrkande 3, 1999/2000:Ju714, 1999/2000:Ju719yrkande 5, 1999/2000:Ju720 yrkande 7, 1999/2000:Ju721 yrkande 10,1999/2000:Ju722 yrkande 5, 1999/2000:Ju732, 1999/2000:Ju743, 1999/2000:Ju748 yrkande 3, 1999/2000:Ju901 yrkande 4 (delvis),1999/2000:Ju905 yrkande 32, 1999/2000:Ju910 yrkande 6 (delvis),1999/2000:So485 yrkande 4 samt 1999/2000:A807 yrkandena 11 och 13.I motion 1999/2000:Ju740 (v) begärs förslag från regeringen om hur ären-den om besöksförbud skall hanteras när ena parten är intagen för psykiatriskvård. Motionärerna hävdar bl.a. att ärenden om besöksförbud inte handläggsbeträffande den som är intagen för psykiatrisk vård, eftersom denne inteanses rättskapabel.Allmänt gäller att en psykiskt sjuk person kan sakna processbehörighet,dvs. förmåga att självständigt föra talan i rättegång. Detta hindrar dock inteatt han är part i rättegången. Vidare gäller att den som på grund av psykisksjukdom saknar processbehörighet kan vara tilltalad i brottmål. Varken psy-kisk sjukdom eller tvångsomhändertagande för psykiatrisk vård medför alltsåatt frågan om besöksförbud inte kan prövas.Härutöver kan nämnas att om en person intagits för rättspsykiatrisk vårdmed särskild utskrivningsprövning, gäller enligt 28 § lagen (1991:1129) omrättspsykiatrisk vård en särskild regel till skydd för målsäganden. I sådantfall skall chefsöverläkaren, om brottet och övriga omständigheter gör detpåkallat, ge målsäganden möjlighet att begära att bli underrättad dels om attpatienten har lämnat sjukvårdsinrättningen utan tillstånd eller inte återväntdit sedan tiden för ett tillstånd att vistas utanför inrättningens område har gut eller tillståndet återkallats, dels när beslut fattas om att patienten får vutanför sjukvårdsinrättningens område eller att vården skall upphöra. Önskarmålsäganden underrättelse, skall en sådan ges och vidbeslut som avses i paragrafen innan patienten lämnar vårdinrättningen. Omdet finns särskilda skäl, får underrättelse som avses i paragrafen lämnas utanatt målsäganden begärt att bli underrättad.Tvångspsykiatrikommittén (dir. 1995:140) föreslog i sitt slutbetänkandeRättssäkerhet, vårdbehov och samhällsskydd vid psykiatrisk tvångsvård(SOU 1998:32) att det i förordningen (1991:1472) om rättspsykiatrisk vårdoch tvångsvård skulle tas in en bestämmelse om att det i patientjournalenskall dokumenteras om målsäganden önskat underrättelse om att den intagnet.ex. beviljats permission samt om underrättelse lämnats (bet. s. 399 f).Frågan om ändring av förordningen i enlighet med kommitténs förslagövervägs i Socialdepartementet.Någon åklagarpraxis av det slag som påstås i motionen är, enligt vad ut-skottet inhämtat, inte känd för Riksåklagaren (). RÅ framhåller att enframställning från målsägande om att besöksförbud skall meddelas alltidmåste prövas av åklagaren.Utskottet kan inte finna att det finns skäl till någon åtgärd av riksdagenmed anledning av motion 1999/2000:Ju740 och motionen avstyrks.Utbildning för myndighetspersonalEtt antal motioner tar upp frågor kring utbildning för myndighetspersonaloch andra som kommer i kontakt med brottsoffer.I motion 1998/99:Ju220 (s) efterfrågas en förbättrad utbildning för polisernär det gäller sexuella övergrepp mot barn.Rikspolisstyrelsen anordnar en vidareutbildning för utredare av sexuellaövergrepp mot barn. Utbildningen bedrivs i tre skeden och om-fattar sammanlagt . Enligt kursplanen, som fastställts av Rikspo-lisstyrelsen, skall deltagare efter genomgången utbildning ha fördjupadekunskaper i barns utveckling, psykiskt handikappade barn/vuxna, metodut-veckling och kommunikation med barn, kommunikationen i övriga förhörs-situationer, övergreppsproblematiken, traumatiska minnen, videofilmadebarnförhör och förhör med misstänkta personer, främmande kulturer, brotts-platsundersökning, dokumenterade sexuella övergrepp på videogram, Inter-net m.m.Kommittén mot barnmisshandel (dir. 1998:105) överlämnade i april 2000delbetänkandet Barnmisshandel - Polisens och åklagarnas handläggningsti-der och arbetsmetoder (SOU 2000:42) till regeringen. en förändring av grundutbildningen inom polisen som ger alla poliserkunskap om barnkonvention, hur man möter barn samthur man hanterar de särskilda frågor som kommer upp i ärenden där barn ärinblandade. Kommittén föreslår vidare en central vidareutbildning för polisersom skall utreda barnmisshandelsärenden. Härutöver anser kommittén att enkontinuerlig fortbildning är nödvändig.Delbetänkandet bereds nu inom Regeringskansliet.Utskottet instämmer i motionärens uppfattning om det önskvärda i att poli-ser har goda kunskaper för att kunna utreda sexuella övergrepp mot barn.Enligt utskottets uppfattning är emellertid motionsyrkandet tillgodosett ge-nom den utbildning som anordnar för polismän som utre-der sexuella övergrepp mot barn. Om förslagen i det nämnda utred-ningsbetänkandet genomförs, kan polisens kunskaper om barnfrågor dessut-om förväntas öka ytterligare. Utskottet avstyrker motion 1998/99:Ju720.Utbildning för dem som kommer i kontakt med brottsoffer efter-frågas i allmänna ordalag i motionerna 1998/99:Ju910, 1999/2000:Ju730 och1999/2000:Ju907, samtliga (kd).I motionerna 1998/99:A808 (c), 1998/99:A810 (kd), 1999/2000:Ju719 (m),1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp), 1999/2000:Ju745 (c), 1999/2000:A804(kd), 1999/2000:A806 (c) och 1999/2000:A807 (fp) efterfrågas utbildningoch fortbildning om våld mot kvinnor för personal inom rättsväsendet samthälso- och sjukvården.I propositionen Kvinnofrid anförde regeringen att särskilda åtgärder be-hövdes för att öka kunskapen hos personal vid olika myndigheter som hand-lade ärenden om våld mot kvinnor eller som på annat sätt kom i kontakt medförövare av våldsbrott mot kvinnor. Detta var också en fråga om jämställd-het. I syfte att säkerställa att jämställdhetsfrågorna och frågor om våld motkvinnor blev belysta i relevanta yrkesutbildningar anfördes i propositionenatt examensordningen i högskoleförordningen (1993:100) skulle komma attkompletteras för följande yrkesexamina: barnmorskeexamen, barn- ochungdomspedagogisk examen, grundskollärarexamen, gymnasielärarexamen,juris kandidatexamen, läkarexamen, psykologexamen, psykoterapeutexamen,sjuksköterskeexamen, social omsorgsexamen, socionomexamen, tandläkar-examen och teologie kandidatexamen. skulle få i uppdrag attfölja upp och utvärdera på vilket sätt universiteten och högskolorna beaktadede nya kraven i examensordningen och hur de ändrade målbeskrivningarnakom till konkret uttryck i undervisningen (prop. s. 69).De av regeringen aviserade ändringarna i examensordningen trädde i kraftden (SFS 1998:1003). Sålunda gäller numera för t.ex. juriskandidatexamen att studenten skall ha förvärvat kännedom om sådana sam-hälls- och familjeförhållanden som påverkar kvinnors och mäns livsbetingel-ser samt förvärvat kunskaper om hur fysiskt och psykiskt våld påverkarkvinnor och män. Detta har dock ännu inte fått fullt genomslag i undervis-ningen. har i rapporten juristutbildning? (Högskolever-kets rapportserie 2000:I R) konstaterat att juristutbildningen endast i begrän-sad utsträckning tycks ta upp frågeställningar om t.ex. brottsoffers erfaren-heter och konsekvenserna av våld mot kvinnor och män. Verket rekommen-derar därför att det skall föras in beteendevetenskapliga moment i utbild-ningen som belyser bl.a. frågor om konsekvenserna av våld mot kvinnor ochmän (rapporten s. 136 f).I polisutbildningen ingår en beteendevetenskaplig grundkurs om 10 poäng.Häri ingår bl.a. kunskaper om polisens krisstödjande funktion, brottsofferoch familjevåld.I samband med att utskottet vid 1997/behandlade förslagettill kvinnofridslagstiftning hade utskottet att ta ställning till motioner omutbildning, liknande de nu aktuella. Utskottet ansåg att dessa motioner vartillgodosedda genom de initiativ i fråga om yrkesutbildning som regeringentagit samt därigenom att det i polisutbildningen ingick utbildning i familje-våld (bet. 1997/98:JuU13 s. 55).När det gäller fortbildning framhöll regeringen i propositionen Kvinnofridatt det skulle komma att dröja innan förändringarna i grundutbildningarnafick fullt genomslag. De ändrade examensordningarna behövde därför kom-pletteras med fortbildningsinsatser för de grupper som är verksamma inomrättsväsendet, och hälso- och sjukvården. Regeringen framhöllatt fortbildningsinsatser normalt skulle finansieras inom ramen för myndig-heternas ordinarie arbete. Framöver borde detta ske i betydligt större omfatt-ning än som dittills varit fallet. I samband med införandet av kvinnofridslag-stiftningen ansåg dock regeringen att medel engångsvis borde anslås tillfortbildningsinsatser. Regeringen hade därför uppdragit åt Rikspolisstyrelsenatt i samråd med , och genom-föra ytterligare fortbildning av personal inom rättsväsendet, socialtjänstenoch hälso- och sjukvården (prop. s. 70 f).Enligt vad utskottet inhämtat kommer fortbildning i nu ifrågavarande av-seenden för hälso- och sjukvårdens personal att anordnas i Socialstyrelsensregi med början hösten 2000.Domstolsverket har på regeringens uppdrag efter samråd med och utarbetat ett åtgärdsprogram somsyftar till att förbättra domstolarnas bemötande av parter, vittnen, målsägan-de och andra som kommer i kontakt med domstolarna. I programmet, somredovisas i rapporten av allmänheten - ett åtgärds-program (S:98-07-13) anges att det i utbildningen för samtliga personalkate-gorier i domstolarna bör införas beteendevetenskapliga moment och annanutbildning om brottsofferfrågor. Avsnitt om bemötandefrågor ingår numera ide olika former av fortbildning som anordnar för domstolar-nas personal.Justitiedepartementet överväger huruvida ytterligare åtgärder är nödvändi-ga inom rättsväsendet, och hälso- och sjukvården vad gällerfortbildningsinsatser om stöd till, skydd för, bemötande av och informationtill brottsoffer.I ovannämnda ärende uttalade utskottet att behovet av fortbildning i frågaom våld mot kvinnor var stort. Utskottet välkomnade därför den satsning påfortbildning som skulle genomföras för de yrkesgrupper inom ,hälso- och sjukvården och rättsväsendet m.m. som kom i kontakt med vålds-utsatta kvinnor. Utskottet delade dock regeringens uppfattning att fortbild-ningsinsatser normalt skulle finansieras inom ramen för myndigheternasordinarie arbete. Då föreliggande motionsyrkanden om fortbildning ansågstillgodosedda och avstyrktes (bet. 1997/98:JuU13 s. 56).Utskottet instämmer i motionärernas uppfattning att det är i hög grad an-geläget att det inom såväl rättsväsendet som hälso- och sjukvården och soci-altjänsten finns goda kunskaper hos dem som kommer i kontakt med brotts-offer och frågor om brottsoffer. Särskilt gäller detta i fråga om kunskaper omvåldsbrott mot kvinnor och barn. Av redogörelsen ovan framgår att ett om-fattande utbildnings- och fortbildningsarbete redan pågår såväl inom dethögre utbildningsväsendet som inom berörda myndigheter. Dessutom över-väger om ytterligare fortbildningsinsatser är erforderli-ga. Enligt utskottets uppfattning är vid dessa förhållanden motionsyrkandenaväsentligen tillgodosedda. Utskottet avstyrker motionerna 1998/99:Ju910(yrkande 6), 1999/2000:Ju730 (yrkande 3), 1999/2000:Ju907 (yrkande 10),1998/99:A808 (yrkande 17), 1998/99:A810 (yrkande 21), 1999/2000:Ju719(yrkande 1), 1999/2000:Ju721 (yrkande 14), 1999/2000:Ju745 (yrkande 1), 1999/2000:A804 (yrkande 25), 1999/2000:A806 (yrkande4) och 1999/2000:A807 (yrkande 10).I motion 1999/2000:Ju722 (mp) anförs att kvinnojourernas erfarenhet ochkompetens bör tas till vara när myndighetspersonal utbildas om kvinnovåld.Ett yrkande av motsvarande innebörd övervägde utskottet vid sin behandlingav kvinnofridslagstiftningen. Utskottet uttalade då att det ansåg att det var esjälvklarhet att alla goda erfarenheter togs till vara också när det gällde ut-bildning. Yrkandet borde därför inte föranleda något yttrande från riksdagenssida (bet. 1997/98:JuU13 s. 56 f).Utskottet ser ingen anledning att nu inta någon annan inställning och av-styrker motion 1999/2000:Ju722 (yrkande 3).Myndigheternas åtgärderFlera motioner rör myndigheternas insatser till stöd för i första hand kvinnli-ga brottsoffer.I motion 1998/99:Ju914 (s) begärs en utredning av handläggningsrutinernainom rättsväsendet när det gäller sexuella övergrepp mot barn.Enligt regleringsbreven för för polisväsendet och åklagarväsendetskall dessa myndigheter i sin verksamhet prioritera bl.a. förebyggande ochbeivrande av våld mot barn.Riksåklagaren har i promemorian Förundersökning vid sexuella övergreppmot barn (RÅ PM 1999-01) meddelat riktlinjer för förundersökningen isådana ärenden. I promemorian anges några allmänna utgångspunkter förförundersökningen. Denna skall alltid ledas av åklagare, företrädesvis medspecialistutbildning. Brottsanmälan skall alltid överlämnas tillåklagare för beslut i fråga om förundersökning skall inledas. Vidare gäller attförundersökningen skall handläggas skyndsamt och att förundersökningsled-ningen skall bedrivas aktivt. Därvid åligger det åklagaren att noggrant plane-ra förundersökningen och fästa särskild vikt vid att tillsammans med för-hörsledaren planera förhör.Enligt 23 kap. 4 § andra stycket RB skall förundersökning bedrivas såskyndsamt som omständigheterna medger. När det gäller rättegången inne-håller RB inga tidsfrister som anknyter till brottsoffrets ålder.Kommittén mot barnmisshandel har i sitt delbetänkande SOU 2000:42lämnat vissa förslag rörande handläggningen av bl.a. misstänkta sexuellaövergrepp mot barn. Kommittén föreslår att en tidsfrist införs när det gällerförundersökning rörande bl.a. sexualbrott där målsäganden vid tiden föranmälan inte fyllt . Förslaget innebär att förundersökningen skall varaavslutad och beslut i åtalsfrågan fattat, så snart det kan ske och senast efter det att polisanmälan upprättats. Tidsfristen bör få överskri-das endast om det är nödvändigt med hänsyn till utredningens art eller andrasärskilda omständigheter. Kommittén betonar vikten av skyndsamhet även idomstolsprocessen.Bland kommitténs förslag kan också nämnas att skallinventera och säkerställa att det i hela landet för barn finns goda förhörsmil-jöer med god teknisk utrustning.Enligt utskottets uppfattning är motionsyrkandet tillgodosett genom denutredning rörande rättsväsendets handläggningsrutiner i nu berörda fall somKommittén mot barnmisshandel presenterat i sitt delbetänkande. Härtillkommer att de särskilda problem som föreligger i förundersökningar rörandeövergrepp mot barn har uppmärksammats inom såväl polisen som åklagarvä-sendet. Enligt utskottets uppfattning finns det inte skäl för att vidnågra åtgärder i frågan . I stället bör beredningen av betänkandet SOU2000:42 avvaktas. Motion 1998/99:Ju914 avstyrks.En ökad samverkan mellan myndigheter inom rättsväsendet och hälso- ochsjukvården och t.ex. kvinnojourer efterfrågas i motionerna 1999/2000:Ju719(m), 1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp), 1999/2000:Ju745 och1999/2000:A806, båda (c).Regeringen beslutade om myndighetsgemensammauppdrag om våld mot kvinnor (dnr A97/3077/JÄM, delvis). Syftet är attkonkretisera myndigheternas ansvar och skyldigheter att vidta åtgärder ifrågor som rör våld mot kvinnor. Myndigheterna skall förebygga våldsbrottmot kvinnor, utforma åtgärdsprogram eller policydokument, samverka idessa frågor och utveckla sitt internationella samarbete på området. Åtgär-derna skall redovisas regelbundet till regeringen. Vissa myndigheter hargenom beslutet fått särskilda myndighetsspecifika uppdrag. De myndighets-gemensamma uppdragen är långsiktiga och redovisning av dessa skall pågåt.o.m år 2003.Inom görs nu en uppföljning av kvinnofridsreformen aven interdepartemental arbetsgrupp bestående av företrädare för Justitiede-partementet, och jämställdhets-enhet. Vad som skett kommer att beskrivas i ett faktablad som jäm-ställdhetsenheten skall ta fram innevarande år. Informationkommer också att läggas ut på jämställdhetsenhetens hemsida under rubrikenKvinnofrid.För att följa, integrera, styra och leda de samlade myndighetsinsatser somvidtas med utgångspunkt dels i propositionen Kvinnofrid och regeringensuppdrag, dels utifrån egna initiativ på området har föreslagitbildandet av en fast organisation för samordning på central myndighetsnivå. Iorganisationen skall varje deltagande myndighet företrädas av två personer,en från ledningen och en handläggare. företräds av personersom sysslar dels med hälso- och sjukvården, dels med . Mötenmed organisationen bör, enligt förslaget, äga rum varannan eller var tredjemånad. De myndigheter som i första hand berörs av förslaget är - förutomSocialstyrelsen - , Riksåklagaren, , , och Kriminalvårdsstyrelsen.Även vissa andra myndigheter kan komma att beröras.Socialstyrelsens avsikt är att genom myndighetssamverkan utifrån en hel-hetssyn utarbeta en samlad plan för myndigheternas insatser för att bekämpavåld mot kvinnor. Härutöver vill styrelsen verka för ett effektivt resursut-nyttjande, undvika dubbelarbete, genomföra insatser, följa utvecklingen påområdet samt genomföra en övergripande och effektiv utvärdering.När utskottet vid /98 behandlade kvinnofridslagstiftningenbehandlade utskottet också motionsyrkanden liknande de nu ifrågavarande.Utskottet förklarade den gången att det välkomnade regeringens beslut ommyndighetsgemensamma åtgärder. Enligt utskottets uppfattning borde upp-dragen kunna bidra till ett mer utvecklat och samordnat samarbete såvälinom som mellan olika myndigheter och också till ett större engagemang ifrågan om våld mot kvinnor. Genom de myndighetsgemensamma uppdragenfick de önskemål om samverkan som tagits upp i motionerna anses tillgodo-sedda och de avstyrktes (bet. 1997/98:JuU13 s. 49).Utskottet vill nu framhålla att den angelägna frågan om myndighetssam-verkan mot kvinnovåld är uppmärksammad genom demyndighetsgemensamma uppdragen om våld mot kvinnor. Härtill kommeratt en fast organisation för central samordning på myndighetsnivå av kampenmot våld mot kvinnor kan komma att inrättas. Mot bakgrund härav anserutskottet att motionerna 1999/2000:Ju719 (yrkande 2), 1999/2000:Ju721(yrkande 15), 1999/2000:Ju745 (yrkande 2) och 1999/2000:A806 (yrkande5) är tillgodosedda, och de avstyrks.I motion 1999/2000:Ju707 (kd) efterfrågas en snabbare handläggning avmål om gruppvåldtäkter. En snabbare handläggning hos polisen av ärendenom kvinnovåld efterfrågas i motion 1999/2000:Ju719. I motion1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp) begärs en översyn av åklagarmyndighe-ternas rutiner och att kvinnans ställning i rättsprocessen skall stärkas och etjämställdhetsperspektiv anläggas. I motionen framhålls vidare att polisenmåste prioritera bekämpandet av våld mot kvinnor och att stöd måste lämnastill polispatruller som ingriper mot kvinnovåld.Enligt budgetpropositionen för skall åklagarväsendets insatser föratt beivra våld mot kvinnor och barn intensifieras och förbättras. Åklagaror-ganisationen skall utveckla samarbetet med andra myndigheter och medfrivilligorganisationer (prop. 1999/2000:1 utg.omr. 4, avsnitt 5.2).I budgetpropositionen framhåller regeringen vidare att åklagarorganisatio-nen har bedrivit ett väl planerat och ambitiöst utvecklingsarbete för att effektivisera bekämpningen av de våldsbrott som begås i hemmen mot framför alltkvinnor och barn. Det är en angelägen uppgift för åklagarorganisationen attfortsätta och intensifiera utvecklingsarbetet för att förbättra de samlade åt-gärderna mot denna brottslighet. För att effektivt bekämpa brottslighet avdetta slag krävs ett väl utvecklat samarbete med såväl andra myndighetersom frivilligorganisationer. Regeringen understryker vidare att det oftast äråklagaren som leder utredning om brott mot en närstående kvinna, även ombrottet inte är grovt. Åklagarna fyller således, enligt regeringen, en viktigfunktion när det gäller att i samarbete med polisen vidta snabba och adekvataåtgärder för att säkerställa en hög utredningskvalitet i den här typen av ut-redningar (prop. 1999/2000:1, utg.omr. 4, avsnitt 5.5.4).Av regleringsbrevet för åklagarväsendet för framgår att åklagarvä-sendet skall intensifiera och förbättra insatserna för att beivra våld mot kvinnor och barn. Särskilt skall redovisas vilka åtgärder mot våld mot kvinnorsom åklagarväsendet vidtagit i överensstämmelse med beslutet av den 16december 1997 om myndighetsgemensamma åtgärder.Riksåklagaren redogör i årsredovisning för år1999 för de särskilda åtgärdsprogram för bekämpningen av våld mot kvinnorsom åklagarmyndigheterna överlämnat till regeringen. Programmen är ut-gångspunkten för åklagarnas insatser, där frågor om samverkan med social-tjänst, hälso- och sjukvård samt frivilligorganisationer och utökad kunskapom våldets mekanismer och ett förstärkt skydd för brottsoffer sätts i fokus.Förundersökningarna präglas av nya metoder för bevissäkring och snabblagföring i form av speciella rättskedjeprojekt (dvs. projekt för samverkanmellan polis, åklagare och domstolar). Genom särskilda tillsynsbesök frånåklagarmyndigheternas sida har kunskapen om hur dessa utredningar bedrivsfördjupats och lett till förnyade samverkansformer med polisen. Myndighe-ternas försiktiga bedömning är att åtgärderna givit effekt och att lagföring nusker i större utsträckning än tidigare.Våld mot kvinnor är ett prioriterat område också för polisen. Enligt bud-getpropositionen för skall polisens insatser för att förebygga ochbeivra våld mot kvinnor intensifieras och förbättras. Polisen skall utvecklasamarbetet på detta område med andra myndigheter, inom och utom rättsvä-sendet, och med frivilligorganisationer (prop. 1999/2000:1 utg.omr. 4, avsnitt4.2). Av regleringsbrevet för polisväsendet för framgår att polisvä-sendet särskilt skall redovisa hur verksamheten har utvecklats och dess re-sultat i fråga om bl.a. våld mot kvinnor. Vidare gäller att polisens utred-ningsarbete skall bedrivas rättssäkert, effektivt och på ett ändamålsenligt sätAndelen uppklarade brott skall öka och tiden mellan brottsanmälan ochslutredovisning bli kortare. Polisens bemötande av och stöd till brottsofferskall förbättras ytterligare.