bet · GN01AU2 · 2000-01-01 00:00:00 — Vi anser ocksåatt den arbetsrelaterade rehabiliteringen måste blieffektivare.Arbetsmiljökommissionen skall enligt våruppfattning också ha till uppgift att lämna förslagtill hur ekonomiska incitament kan användas för attförstärka ett brett planerat arbetsmiljöarbete ochen bättre fungerande internkontroll. Den bör ocksåöverväga hur företagsböter och sanktionsavgifter kanutnyttjas för detta ändamål. I reservation nr 11 harvi förordat att personalekonomisk redovisning försin i företagens redovisningar. Den frågan kanlämpligen också övervägas i detta sammanhang.InternkontrollArbetarskyddsstyrelsen har utfärdat föreskrifter ominternkontroll och allmänna råd om tillämpningen avföreskrifterna, AFS 1996:6. Föreskrifterna är likaför alla företag. Vi har tagit del av flera studiersom speglar hur företag arbetar med internkontroll.Generellt kan sägas att internkontroll fungerar bästi större företag med ett utvecklat ledningssystemoch sämst i de små företagen. Många små företagareanser att föreskrifterna om internkontroll ärutformade för stora företag efter de förhållandensom rådde på 1970- och i en rapport några råd om hurproblemen kan åtgärdas. Vi anser att dessa råd börprövas. Bland annat bör instruktionerna förinternkontroll göras enklare så att de inteuppfattas som byråkratiska och överarbetade. Språketi anvisningarna bör anpassas till företagensbegreppsvärld. Instruktionerna måste göraslättfattliga så att de inte behöver omtolkas avvarje enskilt företag och inte heller vara meromfattande än att företagen klarar av att följa dem.Vi förutsätter att regeringen, tillsammans medansvariga myndigheter, utvecklar arbetet så attarbetsgivare bättre kan efterleva föreskrifterna ominternkontroll.Positiv särbehandlingUnga kvinnor har i mindre utsträckning heltidsarbeteän unga män. Unga kvinnor har också lägre inkomst änmän och lever i större utsträckning påarbetslöshetsunderstöd, socialbidrag eller är iarbetsmarknadsåtgärd. Detta framgår av enundersökning som genomförts av Wigforssinstitutet.En låg andel av kvinnorna är själva medvetna omdessa skillnader. Enligt vår uppfattning visar dessarön att kvinnor konsekvent underordnas männen i vårtsamhälle. Den strukturella diskrimineringen ärallvarlig, och det räcker inte med lagstiftning somger unga kvinnor och män lika villkor "på papperet"för att komma till rätta med problemet. Det behövsockså en politik som utgår från och angriper detfaktum att kvinnor har mindre resurser och makt änmän. Vi ser det därför som angeläget att stat ochkommun går före som arbetsgivare genom att tillämpapositiv särbehandling av underrepresenterat kön vidtjänstetillsättning.3 Sjukvård inom företagshälsovården m.m.Elver () anför:Behovet av ny lagstiftning, avslag på propositionenm.m.Företagshälsovården har utretts i flera omgångar.Den senaste utredningen - enresurs i samhället (Ds 1998:17) utgör grunden förden föreliggande propositionen, vars förslag syftartill att förtydliga arbetsgivarens ansvar atttillhandahålla företagshälsovård och vilka uppgiftersom ingår i företagshälsovårdens ansvarsområde.Jag kan dela den i motioner framförda uppfattningenatt det föreligger betydande oklarheter ipropositionen. Det är trots detta inte omöjligt förriksdagen att ta ställning till förslagen.Regeringen föreslår att företagshälsovårdensverksamhet renodlas mot vad som sägs vara desskärnverksamhet, nämligen förebyggandearbetsmiljöarbete och arbetslivsinriktadrehabilitering. Regeringen anser att sjukvården inomföretagshälsovården måste få en tydlig avgränsningmot övrig privat och offentlig sjukvård.Jag befarar att en alltför stark renodling kan ledatill försämringar för många arbetstagare. Det fårinte glömmas bort att företagshälsovård sedanjanuari 1992 är en egen medicinsk specialitet. Mångaföretagsläkare utgör med sin kombinerade kompetens iallmänmedicin samt arbetsmiljö- ochrehabiliteringsfrågor en särskilt viktig resurs inomföretagshälsovården. För att företagshälsovårdenskall kunna fungera på ett bra sätt måste där finnaspersonal med sjukvårdskompetens. Jag är därförkritisk till regeringens förslag om att begränsaläkares och sjukgymnasters möjligheter att fåersättning för den sjukvård som bedrivs inomföretagshälsovården. Det är nu viktigt, menar jag,att företagshälsovården verkligen ges möjlighet attträffa vårdavtal med landstingen. Jag har utvecklatdetta i min reservation nr 7. Jag förutsätter attregeringen noga följer utvecklingen i denna fråga.UtredningDet är enligt min uppfattning viktigt att ta framoch sprida kunskaper om hur arbetsplatser kanutformas för att främja hälsa och förebygga ohälsa.Det är därför positivt att regeringen avser atttillsätta en utredning om olika arbetsmiljöfrågor.Jag vill i detta sammanhang peka ut några områdendär det finns kunskapsbrister och där forskning börstimuleras. Det gäller bl.a. hur arbetets positivaeffekter för hälsan kan stärkas, hur man kan minskastress och enformighet i arbetet och hur ansvar ochmakt över den egna arbetssituationen kan öka. Ävenden totala arbetsbelastningen för kvinnor respektivemän bör belysas, dvs. yrkesarbete och hemarbete iolika faser i livet. Jag efterlyser också ökadekunskaper om företagshälsovårdens betydelse för attförebygga och åtgärda alkohol- och drogmissbrukliksom tobaksmissbruk. Jag förutsätter attregeringen skyndsamt ser över dessa frågor.Förslag till lag om ändring iarbetsmiljölagen (1977:1160)------------------------------------------------------Härigenom föreskrivs i fråga om arbetsmiljölagen(1977:1160) 1dels att 3 kap. 2 § skall ha följande lydelse,dels att det i lagen skall införas en ny paragraf, 3kap. 2 b §, av följande lydelse.-----------------------------------------------------Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse------------------------------------------------------3 kap.2 §-----------------------------------------------------Arbetsgivaren skall vidta Arbetsgivaren skall vidtaalla åtgärder som behövs alla åtgärder som behövsför att förebygga att för att förebygga attarbetstagaren utsätts för arbetstagaren utsätts förohälsa eller olycksfall. ohälsa eller olycksfall.Lokaler samt maskiner,redskap, skyddsutrustning Arbetsgivaren skalloch andra tekniska beakta den särskilda riskanordningar skall för ohälsa och olycksfallunderhållas väl. som kan följa av attarbetstagaren utförOm arbetsförhållandena arbete ensam.påkallar det skallarbetsgivaren föranstalta Lokaler samt maskiner,om företagshälsovård i redskap, skyddsutrustningden omfattning och andra tekniskaverksamheten kräver. anordningar skallunderhållas väl.Arbetsgivaren skallbeakta den särskilda riskför ohälsa och olycksfallsom kan följa av attarbetstagaren utförarbete ensam.------------------------------------------------------2 b §-----------------------------------------------------Arbetsgivaren skall svaraför att denföretagshälsovård somarbetsförhållandenakräver finns att tillgå.Med företagshälsovårdavses en oberoendeexpertresurs inomområdena arbetsmiljö ochrehabilitering.Företagshälsovården skallsärskilt arbeta för attförebygga och undanröjahälsorisker påarbetsplatser samt hakompetens att identifieraoch beskriva sambandenmellan arbetsmiljö,organisation,produktivitet och hälsa.-----------------------------------------------------Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.1Lagen omtryckt 1991:677Förslag till lag om ändring i lagen(1993:1651) om läkarvårdsersättning------------------------------------------------------Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1651) omläkarvårdsersättning skall ha följande lydelse.-----------------------------------------------------Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse------------------------------------------------------9 §1------------------------------------------------------Läkarvårdsersättning lämnas inte till en läkare somär anställd i något landstings hälso- och sjukvårdeller i ett bolag eller annan juridisk person inomhälso- och sjukvården som har etträttsligt bestämmande inflytande i. Ersättning kandock lämnas om läkaren är tjänstledig och vikarierarför en annan läkare.-----------------------------------------------------Läkarvårdsersättninglämnas inte till enläkare för verksamhetinom företagshälsovård.------------------------------------------------------Läkarvårdsersättning lämnas inte heller till enläkare som vid vårdtillfället har fyllt sextiofem årom inte medger något annat.------------------------------------------------------1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.2. Äldre bestämmelser gäller dock till utgången avår 2003 för vård som lämnas av läkare som vidikraftträdandet är verksam inom företagshälsovårdoch då har rätt till läkarvårdsersättning enligtdenna lag.1Senaste lydelse 1997:435Förslag till lag om ändring i lagen(1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik----------------------------------------------------Härigenom föreskrivs att 9 § lagen (1993:1652) omersättning för sjukgymnastik skall ha följandelydelse.---------------------------------------------------Nuvarande lydelseFöreslagen lydelse----------------------------------------------------9 §1----------------------------------------------------Sjukgymnastikersättning lämnas inte till ensjukgymnast som är anställd i något landstingshälso- och sjukvård eller i ett bolag eller enannan juridisk person inom hälso- och sjukvårdensom har ett rättsligt bestämmandeinflytande i. Ersättning kan dock lämnas omsjukgymnasten är tjänstledig och vikarierar för enannan sjukgymnast.---------------------------------------------------Sjukgymnastikersättninglämnas inte till ensjukgymnast förverksamhet inomföretagshälsovård.----------------------------------------------------Sjukgymnastikersättning lämnas inte heller till ensjukgymnast som vid behandlingstillfället har om inte medger någotannat.----------------------------------------------------1. Denna lag träder i kraft den 1 januari 2000.2. Äldre bestämmelser gäller dock till utgången avår 2003 för vård som lämnas av sjukgymnast som vidikraftträdandet är verksam inom företagshälsovårdoch då har rätt till sjukgymnastikersättning enligtdenna lag.1Senaste lydelse 1997:436Socialutskottets yttrande1998/99:SoU8yFöretagshälsovårdTill arbetsmarknadsutskottetArbetsmarknadsutskottet har beslutatbereda socialutskottet tillfälle att yttra sig överregeringens proposition 1998/99:120Företagshälsovård.Socialutskottet begränsar yttrandet till avsnitten7.2 Företagshälsovårdens uppgifter renodlas och 7.3Ersättning och samverkan samt till motionerna A12(m) yrkandena 2-5, A14 (kd) och A15 (fp) yrkande 2.UtskottetFöretagshälsovårdens uppgifter renodlasPropositionenI propositionen anförs att arbetsmiljölagstiftningenoch hälso- och sjukvårdslagstiftningen har ettgemensamt syfte, att förebygga ohälsa.Sjukvårdens roll och omfattning inomföretagshälsovården har länge varit omdebatterad. Iolika sammanhang, bl.a. i proposition 1984/85:89 omföretagshälsovård och arbetsanpassning, harregeringen framhållit att sjukvården inomföretagshälsovården bör hållas tillbaka och att detförebyggande arbetsmiljöarbetet bör utvidgas. Därkonstaterades att sjukvård, i bemärkelsen medicinskbehandling, i första hand skall tillgodoses inomramen för samhällets hälso- och sjukvård. Iproposition 1990/91:140 om arbetsmiljö ochrehabilitering konstaterades att allmännasjukvårdande, behandlande uppgifter i princip inteingår i företagshälsovårdens uppgifter.Regeringen anför att det inte är möjligt och inteheller lämpligt att helt avskilja sjukvården frånföretagshälsovården och att skälet till detta är attföretagshälsovårdens verksamhet i sig innebärfokusering på arbetsrelaterad ohälsa,yrkesrelaterade sjukdomar och arbetslivsinriktadrehabilitering. Detta förutsätter att det finnspersonal med sjukvårdskompetens och att visssjukvård bedrivs. Vidare krävs en viss sjukvård föratt bedöma effekterna av företagshälsovårdensåtgärdsarbete. Omfattningen av och karaktären påsjukvården inom företagshälsovården måste emellertidfå en avgränsning mot övrig privat och offentligsjukvård. Företagshälsovårdens roll gentemotbeställarna, koncentration på generella ochindividinriktade arbetsförhållanden, måste nuklargöras. I propositionen föreslås ändringar ochtillägg i arbetsmiljölagen (1977:1160).Avgränsningen måste göras av företagshälsovårdensjälv genom den professionalism och detexpertkunnande som innehas av dess personal. En välgenomarbetad policy, klara riktlinjer och eneffektiv styrning och ledning av verksamheten behövsför att förväntningarna på företagshälsovården skallkunna uppfyllas i praktiken.Avgränsningen måste vidare göras med stöd avrespektive landsting i dess övergripande ochsamordnande roll i hälso- och sjukvårdsfrågor.Landstingen har en stor frihet att utforma vårdenefter lokala och regionala förutsättningar ochbehov. Målet är en god hälsa för alla och en vård pålika villkor. Begreppet hälso- och sjukvård omfattarsåväl sjukdomsförebyggande åtgärder som egentligsjukvård. Det är en fråga om både miljö-och individinriktade åtgärder. Regeringen anserdärför att landstingen inom ramen för sinamöjligheter bättre bör medverka till att förebyggaäven den arbetsrelaterade ohälsan. En ökad samverkanmellan företagshälsovården, primärvården ochförsäkringskassan underlättar med stor sannolikhetmöjligheterna att renodla företagshälsovårdensverksamhet.Avgränsningen bör också göras genom ändring av detsätt på vilket sjukvården inom företagshälsovårdendelvis finansieras i dag.Ersättning och samverkanPropositionenRegeringen föreslår att lagen (1993:1651) omläkarvårdsersättning och lagen (1993:1652) omersättning för sjukgymnastik ändras så att en läkareeller en sjukgymnast inte kan få ersättning enligtdessa lagar för verksamhet som utförs inomföretagshälsovården.Offentliga resurser ämnade att ersätta hälso- ochsjukvård enligt de nationella taxorna bör enligtregeringen inte användas för att subventioneraföretagshälsovård. gäller atthälsokontroller och verksamhet enligtarbetsmiljölagen som bedrivs inom ramen förföretagshälsovården inte berättigar till ersättningfrån de nationella taxorna.Enligt regeringens mening bör nu ytterligare stegtas mot att försöka renodla företagshälsovårdenskärnverksamhet, dvs. förebyggande arbetsmiljöarbetesamt medverkan i den arbetslivsinriktaderehabiliteringen. Ett steg mot en ökad renodling ärenligt regeringens mening att ändra det sätt påvilket sjukvården inom företagshälsovården delvisfinansieras . Regeringen föreslår därför attläkare och sjukgymnaster inte skall kunna erhållaersättning enligt de nationella taxorna för denverksamhet som de bedriver inom företagshälsovårdensram.Avsikten med de föreslagna ändringarna i lagen omläkarvårdsersättning respektive lagen om ersättningför sjukgymnastik är inte att helt avskiljasjukvården från företagshälsovården. Enligtregeringens mening innebär företagshälsovårdensverksamhet i sig fokusering på arbetsrelateradohälsa, yrkesrelaterade sjukdomar ocharbetslivsinriktad rehabilitering. Detta förutsätterpersonal med sjukvårdskompetens och att visssjukvård bedrivs. Regeringen anser dock inte att detskall finnas möjligheter för vissaföretagshälsovårdsenheter att kunna erbjudaoffentligt finansierad sjukvård utan attföretagshälsovårdsenheten och sjukvårdshuvudmannenträffat ett avtal kring detta. Dagens system medförockså en konkurrensfördel för deföretagshälsovårdsenheter som utan avtal medlandstinget kring bl.a. omfattningen av hälso- ochsjukvårdsverksamheten kan erbjudalandstingsfinansierad hälso- och sjukvård.Regeringen anför att i de fall sjukvården inomföretagshälsovården skall bedrivas med offentligfinansiering bör detta regleras genom avtal mellanlandstinget och företagshälsovårdsenheten.Regeringen anser att med de föreslagna ändringarnai lagarna om läkarvårds- respektivesjukgymnastikersättning ges företagshälsovårds-enheterna samma förutsättningar att konkurrera omolika uppdrag. Förslaget innebär att möjligheternatas bort att bedriva offentligt finansierad hälso-och sjukvård inom företagshälsovårdens ram som intereglerats i avtal mellan företagshälsovårdsenhetenoch sjukvårdshuvudmannen och som endastkommer vissa företagshälsovårdsenheter till del,dvs. de som har tillgång till taxeanslutna läkareoch sjukgymnaster. Regeringen anser vidare attsamverkan mellan företagshälsovården och hälso- ochsjukvården bör utformas utifrån lokalaförutsättningar, tillgängliga resurser och behovinom sjukvårdsområdet.Ändringarna föreslås träda i kraft den 1 januari2000. Beträffande lagen om läkarvårdsersättning ochlagen om ersättning för sjukgymnastik föreslås attäldre bestämmelser skall gälla till utgången av år2003 för vård som lämnas av läkare eller sjukgymnastsom vid ikraftträdandet varit verksam inomföretagshälsovården och då haft rätt till ersättningenligt nämnda lagar.MotionerI motion A12 av m.fl. (m) yrkas attriksdagen avslår dels förslaget till ändring i lagen(1993:1651) om läkarvårdsersättning (yrkande 2),dels förslaget till ändring i lagen (1993:1652) omersättning för sjukgymnastik (yrkande 3).Motionärerna anför att med dessa förslag villregeringen stoppa all offentlig finansiering av densjukvårdande verksamhet som bedrivs inomföretagshälsovården av läkare som vunnit anslutningtill de s.k. nationella taxorna. Motionärerna anförvidare att den renodling som föreslås ipropositionen innebär att regeringen vill införa enhård avgränsning och åtskillnad mellanföretagshälsovården och - den väsentligenlandstingskommunala - sjukvården. Det finns enligtmotionärerna starka skäl som talar mot en sådanrenodling eftersom företagshälsovården är en viktigresurs just med sin kombinerade kompetens iarbetsmiljö- och rehabiliteringsfrågor samt inomhälso- och sjukvård.Motionärerna begär vidare ett tillkännagivande ommöjligheterna för specialistkompetenta läkare iföretagshälsovård att erhålla läkarvårdsersättning(yrkande 4). Det finns enligt motionärerna ingetskäl att begränsa möjligheterna förföretagshälsovården att bedriva en visskompletterande sjukvårdsverksamhet med offentligfinansiering. I stället bör också läkare som ärspecialistkompetenta i företagshälsovård kunnaomfattas av lagen om läkar- vårdsersättning.Slutligen begär motionärerna ett tillkännagivandeom vad i motionen anförts om likställda villkor förolika typer av företagshälsovård med avseende påremitteringsrätt och möjligheter att utnyttjamedicinska servicetjänster (yrkande 5). Det ärenligt motionärerna också angeläget att eliminera deskillnader som föreligger mellan oftalandstingsdriven företagshälsovård med fri tillgångtill medicinsk service och konkurrenter som saknarmöjlighet att remittera patienter på landstingensbekostnad. Detta snedvrider inte bara konkurrensenutan försvårar också för privat företagshälsovårdatt fungera i sin del av vårdkedjan. Det ärangeläget att all företagshälsovård har sammaremitteringsrätt och likartade ekonomiskaförutsättningar att nyttja medicinskaservicetjänster, såsom t.ex. laboratorieanalyser ochröntgenundersökningar.I motion A14 av m.fl. (kd) begärsett tillkännagivande om vad i motionen anförts ombehovet av ett nytt förslag till proposition omföretagshälsovård. Motionärerna anför bl.a. attpropositionen enligt deras uppfattning andas ennegativ attityd till privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster i samarbete med och inomföretagshälsovårdsarbetet. Det är enligtmotionärerna viktigt att vårdavtalen möjliggör förprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster attarbeta inom företagshälsovården. Regeringensproposition riskerar enligt motionärernasuppfattning att försvåra möjligheterna försjukgymnaster och läkare att få etableringsmöjlighetmed vanlig vårdavgift. Vidare anförs att valfrihetenkan komma att rubbas för arbetsgivare ocharbetstagare om möjligheterna för etablering förläkare och sjukgymnaster försvåras. Motionärernapåtalar också att följden av regeringens föreslagnaövergångsregler kan bli att den aktuella gruppen avläkare och sjukgymnaster vid utgången av år 2003står utan vårdavtal. Risken kan bli att sjukvårdenmister ett antal läkare och sjukgymnaster som i dagarbetar inom företagshälsovården. Deras öde ligger ilandstingens händer i och med att landstingen avgörvilka läkare och sjukgymnaster de väljer att slutaavtal med.I motion A15 yrkande 2 av m.fl. (fp)yrkas att som sin mening regeringen tillkänna vad i motionen anförts om attföretagshälsovården måste kunna få sluta vårdavtal.Motionärerna anför vidare att det är viktigt attföretagsläkarna ges rätt att remittera patientertill specialister, röntgen och laboratorier etc.Företagshälsovård är en egenmedicinsk specialitet. Specialistkompetensen inomföretagshälsovården bygger på en medicinskutbildning som i rent medicinskt avseende liggernära allmänmedicinarens. Till detta kommerutbildning om olika yrken och arbetsmiljö. Dennakunskap kombinerad med praktisk erfarenhet genomdaglig kontakt vid undersökning och behandling avpatienter med framför allt arbetsrelateradesjukdomstillstånd ger företagsläkaren den kunskapoch erfarenhet om arbetsrelaterad sjukdom ochsamspelet människa - arbetsmiljö somallmänmedicinarna inte har. Företagsläkaren hardärmed bättre möjligheter än t.ex. allmänläkarna attkunna bedöma sjukdomars effekt på arbetsförmågan,vilka rehabiliteringsinsatser som är lämpliga ochbehovet av sjukskrivning och pensionering. Det ärdärför naturligt att husläkarna utnyttjar dennaspecialistkompetens hos företagsläkarna, bl.a. genomremittering av sina patienter till dessa.Arbetsgivaren har pålagts större ansvar ochkostnader för de anställdas sjukdomsperioder ochrehabilitering. Behovet av läkarundersökning ochbehandlingar vid bedömning av skador ochrehabiliteringsinsatser har därmed ökat och därmedockså behovet av det specialistkunnande somföretagshälsovården representerar.Tidigare behandlingI socialutskottets betänkande 1993/94:SoU14 Arvodentill privatpraktiserande läkare och sjukgymnastersamt vissa ersättningar till sjukvårdshuvudmännenm.m. behandlades regeringens proposition 1993/94:75.I propositionen lades fram förslag till lag omprivatpraktiserande läkares respektivesjukgymnasters rätt till ersättning från ett avlandstingen finansierat och administrerat offentligtersättningssystem för hälso- och sjukvård i de fallvårdavtal inte har träffats med landstinget.Utskottet ställde sig i huvudsak bakom regeringensförslag. Utskottet föreslog vidare etttillkännagivande enligt följande:Företagshälsovården genomgår stora förändringar.Utskottet anser det angeläget att också småföretagenomfattas av företagshälsovården och attsmåföretagens möjligheter att fullgöra sinarehabiliteringsuppgifter förbättras. Som ett led idetta bör möjligheten att låta företagsläkarnaomfattas av lagen om läkarvårdsersättning prövas.Detta bör ges regeringen till känna. Riksdagenföljde utskottet (rskr. 1993/94:118).I betänkande 1993/94:SoU33 Vissa frågor rörandebestämmelserna om arvoden till privatpraktiserandeläkare och sjukgymnaster m.m. (del av prop.1993/94:220 Vissa socialförsäkringsfrågor m.m.)behandlades regeringens förslag angående arvodentill privatpraktiserande specialistläkare ochsjukgymnaster. Det gällde dels vikariatsreglerna,dels konstruktionen av taxebestämmelserna förspecialistläkare och sjukgymnaster i stödområden.Regeringen redovisade vidare sin bedömning attprivatpraktiserande läkare med specialistkompetens iföretagshälsovård inte bör omfattas av lagen omläkarvårdsersättning. I sin bedömning anfördeutskottet bl.a. följande: Socialutskottetförutsätter utifrån de synpunkter utskottet har attbeakta att den kompetens i form av kunskaper ocherfarenheter som finns inom företagshälsovården tastill vara och tryggas för att säkerställa en högkvalitet på företagshälsovården.Socialutskottets bedömningEnligt utskottets uppfattning börföretagshälsovårdens kärnverksamhet renodlasytterligare. Det är väsentligt att det finns entydlig avgränsning mot privat och offentlig hälso-och sjukvård.Utskottet delar regeringens bedömning att enändring av det sätt på vilket sjukvården inomföretagshälsovården delvis finansieras innebär ettsteg mot ökad renodling.