bet · GN01AU2 · 2000-01-01 00:00:00 — Offentliga resurser som äravsedda att ersätta hälso- och sjukvård enligt denationella taxorna bör inte användas för attsubventionera företagshälsovård. Det är likasåutskottets uppfattning att det inte är lämpligt attvissa företagshälsovårdsenheter kan erbjudaoffentligt finansierad sjukvård utan att enheten ochsjukvårdshuvudmannen träffat avtal angående detta.Utskottet tillstyrker därför förslaget att läkareoch sjukgymnaster inte skall kunna erhållaersättning enligt de nationella taxorna för denverksamhet som de bedriver inom företagshälsovårdensram. Motion A12 (m) yrkandena 2-4 bör avstyrkas.Utskottet vill i detta sammanhang betona attsjukvårdshuvudmännen i större utsträckning än vadsom sker bör ta till vara möjligheten attteckna avtal med företagshälsovårdsenheter om olikatyper av tjänster och åtaganden. Sådana avtal mellanett landsting och företagshälsovårdsenheten kanenligt utskottets uppfattning innebära flerafördelar. Om företagshälsovården ges möjlighet attbedriva viss landstingsfinansierad hälso- ochsjukvård bör bl.a. företagshälsovårdens möjligheteratt behålla och utveckla sin sjukvårdskompetens öka.Dessutom kan företagshälsovården utgöra en viktigresurs för landstingens läkare, eftersom de då istörre utsträckning kan remittera patienter tillföretagshälsovården för bedömning eller behandlingav arbetsrelaterade sjukdomar och skador. Ett ökatsamarbete och en bättre samordning mellanföretagshälsovården och primärvården bör även kunnabidra till en tydligare rollfördelning när detgäller sjukvårdsinsatser i allmänhet ocharbetsplatsanknuten hälso- och sjukvård. Vidareförbättras möjligheterna för landstingen attkontrollera läkemedelsförskrivningen. Motion A15(fp) yrkande 2 bör enligt utskottets uppfattningavstyrkas.Sammanfattningsvis anser utskottet att förslagen ipropositionen är väl avvägda. Utskottet ansersåledes inte att det finns något behov av nybearbetning av propositionen. Motion A14 (kd) bördärför avstyrkas.Samverkansdelegationen har i betänkandet Klaraspelregler (SOU 1997:179) anfört attsjukvårdshuvudmännen bör träffa särskilda vårdavtalavseende laboratorie- och röntgenundersökningar medde företagshälso-vårdsenheter som uppfyller ställdakvalitetskrav och har läkare som besitterspecialistkompetens i företagshälsovård. Riksdagenbör inte föregripa regeringens ställningstagande.Motion A12 (m) yrkande 5 bör därför avstyrkas.Stockholm den 7 september 1999På socialutskottets vägnarIngrid BurmanI beslutet har deltagit: (), ChrisHeister (m), (), ChatrinePålsson (kd), (), (),(), (),Elisebeht (), (), LarsGustafsson (kd), (), KennethJohansson (c), (), LarsElinderson (m), () och KentHärstedt (s).Avvikande meningar1. Ersättning och samverkanChris Heister, , och (alla m) anför:Vi avvisar regeringens förslag till ändringar ilagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning och lagen(1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik. Meddessa förslag vill regeringen enligt vår uppfattningstoppa all offentlig finansiering av densjukvårdande verksamhet som bedrivs inomföretagshälsovårdens ram av läkare som tidigarevunnit anslutning till de s.k. nationella taxorna.Enligt vår mening innebär den renodling somföreslås i propositionen att en hård avgränsning ochåtskillnad mellan företagshälsovården och denväsentligen landstingskommunala sjukvården införs.Vi anser att det finns starka skäl som talar mot ensådan renodling.Företagshälsovården är en viktig resurs med sinkombinerade kompetens i arbetsmiljö- ochrehabiliteringsfrågor samt inom hälso- och sjukvård.Eftersom grunden till ohälsa ofta står att finna ien kombination av variabler som har att göra medbåde arbete och fritid, är det viktigt attföretagshälsovården har kompetens inomarbetstagarens totala livssituation.Gränsöverskridande insatser och flexibilitet ärnödvändiga om företagshälsovården skall fungera bra.Enligt vår mening är sjukvård en nödvändigkompetens som måste bibehållas inomföretagshälsovården. Att i realiteten uteslutasjukvårdande verksamhet inom företagshälsovårdensram innebär en omedelbar försämring för mångaarbetstagare. Men det är också ägnat att utarmaföretagshälsovården. Arbete inom företagshälsovårdblir helt enkelt mindre intressant för kompetentmedicinsk personal.Slutligen framstår den föreslagna "renodlingen" somdirekt olämplig från samhällsekonomiskautgångspunkter. Sjukvård inom företagshälsovårdenleder till minskade kostnader, eftersom ävenbehandlingen av okomplicerade sjukdomsfall där detinte behövs någon arbetslivsinriktad rehabiliteringkan förkortas genom mer ändamålsenlig sjukskrivning.Den företagshälsovårdsbaserade sjukvården är enligtvår bedömning ofta betydligt mer kostnadseffektiv änden offentliga primärvården, vilken för övrigtavlastas.Regeringen hävdar att dagens regler, som tillåterföretagshälsovårdsanställda att vara anslutna tillde nationella taxorna, innebär en snedvridning avkonkurrensen, eftersom andra vårdgivare inte gesdenna möjlighet . Det är i och för sigett korrekt påpekande, men denna snedvridning berorpå att vårdgivare numera är tvingade att sluta avtalmed sjukvårdshuvudmännen. Därmed förhindras en frietablering.Det finns enligt vår uppfattning inte heller någotskäl för att begränsa möjligheterna förföretagshälsovården att bedriva en visskompletterande sjukvårdsverksamhet med offentligfinansiering. I stället bör också läkare som ärspecialistkompetenta i företagshälsovård kunnaomfattas av lagen om läkarvårdsersättning.Återinförd etableringsfrihet och utvidgning avanslutningsmöjligheterna till läkarvårdstaxan kommerenligt vår uppfattning att eliminera många av dekonkurrenshinder som finns inomföretagshälsovården. Det är emellertid ocksåangeläget att eliminera de skillnader som föreliggermellan ofta landstingsdriven företagshälsovård medfri tillgång till medicinsk service och konkurrentersom saknar möjlighet att remittera patienter pålandstingens bekostnad. Detta snedvrider inte barakonkurrensen, utan försvårar också för privatföretagshälsovård att fungera i sin del avvårdkedjan. Vi vill framhålla att det är angelägetatt all företagshälsovård har samma remitteringsrättoch likartade ekonomiska förutsättningar att nyttjamedicinska servicetjänster, såsom t.ex.laboratorieanalyser och röntgenundersökningar.Vad här anförts med anledning av motion A12 (m)yrkandena 2-5 bör ges regeringen till känna.2. Ersättning och samverkanChatrine och (båda kd)anför:Vi anser att en god hälsa för alla och en vård pålika villkor är av största vikt. Detta gäller ävenföretagshälsovården som skall verka för att allaarbetstagare, oavsett verksamhet, ges likvärdigaförutsättningar för en god arbetsmiljö ochförebyggande vård.Ett allvarligt problem vid analysen avpropositionen har varit att propositionens syfte att"förtydliga", "renodla" och "tydliggöra" inteuppnås. Enligt vår bedömning kommer en företagareeller fackligt aktiv att få stora problem med attförstå lagens innebörd. Detta är givetvis inteacceptabelt.Enligt vår uppfattning andas propositionen ennegativ attityd till privatpraktiserande läkare ochsjukgymnaster i samarbete med och inomföretagshälsovårdsarbetet. Vi anser att det ärviktigt att vårdavtalen möjliggör förprivatpraktiserande läkare och sjukgymnaster attarbeta inom företagshälsovården. Regeringensproposition riskerar emellertid att försvåramöjligheterna för sjukgymnaster och läkare att fåetableringsmöjlighet med vanlig vård-avgift.När det gäller de föreslagna övergångsreglerna villvi framhålla att de kan innebära att en grupp avläkare och sjuksköterskor vid utgången av år 2003står utan vårdavtal. Risken kan bli att vi misterett antal läkare och sjukgymnaster som arbetarinom företagshälsovården.Vi är positiva till en konkurrensutsättning avföretagshälsovården. Konkurrens är mycketbetydelsefull för att upprätthålla kvaliteten påföretagshälsovården. Utan konkurrens på lika villkormed privata producenter minskar förutsättningarnaför hög kompetens och effektivitet i branschen.Sjukvården inom företagshälsovården finansieras vidvissa företagshälsovårdsenheter genom den nationellataxan. Vissa andra företagshälsovårdsenheter hartillgång till företagsläkare och sjukgymnaster somtidigare kunnat etablera sig som privatpraktiker. Dekan därmed bedriva sjukvård med ersättning frånlandstinget. Några nya sådana etableringar kan inteske eftersom reglerna har ändrats och stramats uppytterligare. Detta snedvrider enligt vår uppfattningförutsättningarna för konkurrens, då inte allaföretagshälsovårdsenheter ges samma villkor, och kandärmed bidra till att tillgången tillföretagshälsovård blir ännu mer ojämlik. Även devårdavtal som kan slutas mellan vårdgivare ochlandsting kan innebära att konkurrensfördelar uppnåsav vissa företagshälsovårdsenheter men inte av alla,eftersom landstingen agerar olika.Sammanfattningsvis anser vi att de mångaoklarheterna i propositionen bör föranleda en nybearbetning av propositionen.Vad här anförts med anledning av motion A14 (kd)bör ges regeringen till känna.3. Ersättning och samverkanKerstin () anför:Enligt vår uppfattning kommer konsekvensen avregeringens proposition att bli att läkare ochsjukgymnaster inte längre kommer att kunna fåläkarvårdsersättning respektivesjukgymnastikersättning för verksamhet inomföretagshälsovården. Vi anser att det är mycketväsentligt att företagshälsovården kan slutavårdavtal. Det är också viktigt att företagsläkarnages rätt att remittera patienter till specialister,röntgen och laboratorier etc.Specialistkompetensen inom företagshälsovårdenbygger på en medicinsk utbildning som i rentmedicinskt avseende ligger nära allmänmedicinarens.Till detta kommer utbildning om olika yrken ocharbetsmiljö. Denna kunskap kombinerad med praktiskerfarenhet genom daglig kontakt vid undersökning ochbehandling av patienter med framför alltarbetsrelaterade sjukdomstillstånd gerföretagsläkaren den kunskap och erfarenhet omarbetsrelaterad sjukdom och samspelet mellanmänniska och arbetsmiljö som allmänmedicinarna intehar. Företagsläkaren har därmed bättre möjligheterän t.ex. allmänläkarna att kunna bedöma sjukdomarseffekt på arbetsförmågan, vilkarehabiliteringsinsatser som är lämpliga och behovetav sjukskrivning och pensionering. Det är därförnaturligt att husläkarna utnyttjar dennaspecialistkompetens hos företagsläkarna bl.a. genomremittering av sina patienter till dessa.Arbetsgivaren har ålagts större ansvar ochkostnader för de anställdas sjukdomsperioder ochrehabilitering. Behovet av läkarundersökning ochbehandlingar vid bedömning av skador ochrehabiliteringsinsatser har därmed ökat och därmedockså behovet av det specialistkunnandeföretagshälsovården representerar.Mot bakgrund av ovanstående anser vi attföretagshälsovården måste kunna få sluta vårdavtal.Vad här anförts med anledning av motion A15 (fp)yrkande 2 bör ges regeringen till känna.