bet · GN01KU20 · 2000-05-24 00:00:00 — Det bör också framhållas att numerahar återinträtt som verkställande direktör i och att hans nuvarandeanställningsavtal stämmer överens med riktlinjerna.6 En fråga om export av krigsmateriel till IndienÄrendetEnligt en granskningsanmälan, bilaga A 6.1, bör utskottet undersöka dels omregeringen från mottagit information enligt deinformationskrav som ställts i det ursprungliga samarbetsavtalet mellanBofors och avseende erfarenheter av haubits 77 B, dels omden förmedlat indiska erfarenhetertill svenska myndigheter.Anmälan bygger på en debattartikel av , Svenska Freds,i . I artikeln hävdas att den indiska rege-ringen brutit mot ett avtal mellan och som garante-rade leveranser av haubitsar eller delar till dessa. Den indiska mot-prestationen var att skulle få del av indiska erfarenheter av hur va-pensystemet fungerade. Enligt en anställd vid hade indierna valt attinte uppfylla sin del av avtalet. Dessa uppgifter har enligt anmälan demente-rats av såväl tillverkningssidan som regeringen. Anmälaren vill att KU skallgranska om handelsminister lämnat korrekt information närde aktuella uppgifterna dementerats.Allmän bakgrundI fick den svenska ambassaden i kännedom om att ABBofors haubits kunde vara av intresse för . Detta rap-porterades i en skrivelse till UD. produktion diskuterades vid olikasammanträffanden mellan företrädare för de svens-ka och indiska regeringarna. togs haubitsaffären upp,bl.a. av statsminister i brevväxling och vid sammanträffande iUSA och i med premiärministerRajiv Gandhi.AB tecknade i konkurrens med utländska företag ett kontrakt meddet indiska försvarsministeriet om leverans av 410 pjäser med tillhörandefordon, ammunition och annan materiel. Det avtalades också om licensoptio-ner för tillverkning av ett stort antal haubitsar. Vidare upprättades ett samarbetsavtal mellan AB och premiärminister. Under slutskedetav förhandlingarna mellan och den behandlade företrä-dare för de båda ländernas regeringar vissa mellanstatliga frågor, vilket leddefram till en överenskommelse . Vidare ansökte om stats-stödd exportkredit och exportkreditgaranti. gav regeringenBofors tillstånd att exportera 410 fälthaubitsar (FH 77 B) till till ettvärde av 8,4 miljarder kronor.Regeringen godkände ett samarbetsavtal mellan AB Bo-fors och president. Avtalet som undertecknades avseröverföring av kunskap och produktion samt utbyte av information och erfa-renheter på en rad områden. Det gäller bl.a. fortsatt utveckling och förbätt-ring av haubitssystemet samt erfarenheter beträffande såväl användning,underhåll och tillförlitlighet som produktion och produktionsmetoder. ABBofors skall enligt avtalet rapportera till Krigsmaterielinspektionen(KMI) om samarbetet samt hur det påverkar företagets egen utveckling ochtillverkning av haubitssystemet.Den 20 mars 1986 beslöt regeringen vidare ett memorandum of understan-ding (MoU) mellan de svenska och indiska regeringarna i huvudsaklig över-ensstämmelse med ett föreliggande förslag som skulle undertecknas. I överenskommelsen hänvisas tillsamarbetsavtalet. Det framhålls att samarbetsavtalet och tillhörande kontraktmed den indiska regeringen och om utveckling, leveranser för ochproduktion i av haubitssystemet är av största vikt för den svenskaregeringen eftersom utvecklingen och produktionen av fälthaubitssystemet ärav stor betydelse för det svenska försvaret. Det konstateras att det är viktigtatt garantera fortlöpande leveranser m.m. inom ramen för totalprogrammet.I MoU:n bekräftas att de villkorliga hindren för export av krigsmaterieloch överföring av teknologi som anges i propositionerna om reglerna förkrigsmaterielexport inte är tillämpliga på ett sådant samarbetsavtal. Detbekräftas att varken något internationellt avtal eller internationell rättmedför eller kommer att medföra restriktioner för som är avbetydelse för syftet och varaktigheten av totalprogrammet. Om ett beslut avFN:s säker- hetsråd som är tillämpligt i fråga om programmet skulle fattas,kommer att vara bundet av det. utfäster sig att geerforderliga export- tillstånd under förutsättning att det ovillkorligahindret för export inte före- ligger. (Källa: bet. KU 1987/88:40 s. 27 f.)Frågan om utnyttjat mellanhänder och betalat ut mutor till dessaventilerades från tid till annan förhandlingarna omaffä- ren fördes. I ett brev till den indiske statssekreteraren iförsvarsdepartemen- tet försäkrade att man inte hade någon särskildrepresentant/agent anställd i i syfte att vinna kontraktet. I brevettillades att hade utnyttjat ett indiskt företag .Regeringen uppdrog till RRV att göra en revisionellgranskning av en rapport som lämnat till den indiska ambassaden ivilken den tidigare lämnade uppgiften om att inte använt sig av mel-lanhänder upprepats. Av RRV:s rapport framgick bl.a. att det inte fannsnågra avtal om provisioner, att lokala kontakter utnyttjats men att dessaavvecklats innan förhandlingarna slutförts och att dessa "avvecklingskost-nader" uppgått till samt att slutbetalningarna sked-de under 1986.År 1989 förlorade parlamentsvalet, som till stor del präg-lats av korruptionsfrågan. En konsekvens av valutgången var att premiärmi-nister fick avgå. Den nye premiärministern . deklare-rade att skulle bojkotta med anledning avBofors vägran att berätta vilka som tagit emot de somBofors medgett att man betalt ut till olika mellanhänder. Ett formellt beslutom embargo mot och dess produkter fattades därefter. Enligt uppgift iDagens Nyheter pågick hemliga samtal mellan Boforsoch den indiska regeringen med syftet att undanröja det vapenembargo sominfördes . Uppgiften bekräftades i en intervju av informations-chef . Ett villkor från den indiska regeringen för hävandetav embargot var medverkan till att klarlägga de föregivna mutaffärer-na. (Källa: bet. 1997/98:KU25. )Enligt har en indisk domstol utfär-dat en häktningsorder för förre vd och ytterligare fyrapersoner för mutbrott. Enligt åtalet var det Ardbo som erbjöd mutor. Denfederala indiska polisen har därför begärt Ardbo utlämnad.Enligt tidningen , organ för Svenska Freds, nr 4/99 var den indiskaregeringen beredd att häva bojkotten mot . Enligt tidningen skulledetta ha samband med striderna mellan indiska styrkor och islamistiska ochreguljära pakistanska styrkor i det omstridda området Kashmir, där desvensktillverkade fälthaubitsarna använts flitigt sedan början av maj 1999.Den indiska armén hade därför ett behov av ammunition och reservdelar tilldessa vapen.Kansliets underhandskontakter med UD har gett vid handen att det tillföljd av den långvariga bojkotten funnits ett uppdämt, allmänt behov av såvälreservdelar som ammunition, bl.a. därför att ammunition har en tydlig ka-raktär av färskvara. Den indiska regeringen torde ha tagit hänsyn till dessaförhållanden då den, 1999, hävde bojkotten. Någonofficiell bekräftelse på att bojkotten hävts har inte givits. (f.d. Bo-fors) har dock rapporterat till UD att företaget har kontakter med Indien.Kommentarer och debatt i SverigeDen besvarade statsrådet en skriftlig fråga avEva () (fråga 1997/98:737) om han som en konsekvens av Indienssprängning av kärnvapen avsåg att agera för att all vapenexport till avbrytas. I svaret uppgav att det förekommer ett visst måttav följdleveranser till men att han höll det för uteslutet att ny vapen-export till skulle beviljas. Om FN eller EU skulle fatta beslut ombindande sanktioner, skulle varje form av export av krigsmateriel avbrytas.Den 16 juni 1999 frågade () statsminister med anledning av att striderna mellan och trap-pats upp om regeringen avsåg att kräva ett vapenembargo mot i EUoch om den avsåg att tillåta export från av vapen till . Statsmi-nistern svarade att senast regeringen tog upp frågan om embargo i EU fickSverige inget stöd från något annat medlemsland. Statsministern menade attFN borde stödja ett sådant embargo och att hade all anledning attönska detta.Med anledning av artikel krävde enligt representant i , LarsÅngström, tidigare ordförande i , att Exportkontrollrådetskulle granska export av reservdelar och ammunition till Indienskrigföring i Kashmir. "Påstår regeringen att Svenska Freds har fel så bör denkunna visa upp dokumentationen för oss i . Men jag trorinte att regeringen är till fullo informerad", sade till DN.Lotta , politiskt sakkunnig hos statsrådet , kommente-rade också de uppgifter som lämnats i artikel i dagenföre om att brutit det särskilda avtalet om skyldigheten för attlämna information till om hur vapensystemet fungerade. Enligt Fogdevar de uppgifter som lämnats av källa i felaktiga. "Indiena har uppfyllt sin del av avtalet. Däremot kan jag inte säga i vilkenform, när eller hur ofta", sade till . ansåg att det var bra attMiljöpartiet fört upp frågan i , där regeringen enligt Fog-de kan lägga alla kort på bordet.Samma dag kommenterade informationschefen i uppgifter. Enligt har inte brutit avtaletmed . Uppgiften om att inte fått den avtalade informationenunder är felaktig. "Vi har haft en löpande dia-log med indierna och deras erfarenheter av vapnen har kommit både oss ochden svenska armén till del", sade behandlade enligt TT vid sitt sammanträde den 24 au-gusti 1999 frågan om () export till . Till TT sade Ång-ström att sekretessen hindrade honom att diskutera vad sombeslutats men medgav att han var besviken, eftersom han inte fick gehör försitt krav att exporten borde stoppas även om det skulle innebära att Sverigeockså bröt det aktuella avtalet. (), ledamot i , sade till TT att rådet varken kan avstyrka eller tillstyrka fortsatta Boforsaffärer med . Sådana beslut måste fattas av regeringen ienlighet med det ingångna avtalet. Sådana leveranser diskuterades vid detaktuella tillfället mellan och , sade Lennmarker.Lars () skrev i en debattartikel i den 14 sep-tember 1999 att det vid inte hade pre-senterats ett enda nytt dokument som motbevisade Svenska Freds påståendeatt brutit det nämnda avtalet. Det enda rådet fick ta del av var dethemligstämplade avtalet mellan och . Ång-ström drar två slutsatser av detta. Antingen präglas avinkompetens eller finns det inga rapporter att visa upp, i vilket fallregeringen ljuger på grund av att den vill att skall kunna fortsättaatt sälja krigs- materiel till Indien.Skrivelse till RegeringskanslietI syfte att få en exakt bild av innehållet i det här aktuella avtalet ochvillkoren som är knutna till detta i de delar som berör regeringen harutskottet genom en skrivelse till begärt svar på frågorom vilken roll och vilka uppgifter regeringen har enligt avtalet. Vilken roll och vilka uppgifter har regeringen enligt det samarbetsavtalmellan AB och president som regeringen godkände den 20mars 1986?2. Har såvitt regeringen känner till information av det slag som anges i sam-arbetsavtalet inkommit till ? Vid vilka till-fällen har det skett? Vilken karaktär har denna information?3. Om svaret på föregående fråga är ja:a) Har också regeringen fått kännedom om innehållet i denna information?På vilket sätt?b) Har regeringen eller myndighet som lyder under regeringen vidareförtdenna information till svensk militär myndighet? På vilket sätt har det skett?Promemoria från RegeringskanslietSvaren på frågorna har lämnats i en promemoria upprättad inom Utrikesde-partementet och daterad . Promemorian är belagd med sekretessjämlikt 2 kap. 1 § (utrikessekretess) och 8 kap. 6 § (företagsintresse) sekre-tesslagen. Statsrådsberedningen har efter diskussion med utskottets kanslisamtyckt till att utskottet återger delar av ett bakgrundsavsnitt i promemori-an. Av denna framgår bl.a. att det inte föreligger någon grund för hävande avdet Memorandum of Understanding (MoU) som träffats mellan den svenskaoch den indiska regeringen. Med anledning av en debattartikel i av har en uttömmande redovis-ning av alla relevanta omständigheter skett i ().Utskottets bedömningDe frågor som utskottet enligt anmälan bör besvara är dels om regeringenunder från mottagit information enligt de krav somställs i samarbetsavtalet mellan och avseende de indiska erfa-renheterna av haubits 77 B, dels om den under samma tidförmedlat indiska erfarenheter till svenska myndigheter.Utskottet konstaterar att det på grund av att svar påutskottets frågor i huvudsak belagts med sekretess inte är möjligt för utskot-tet att i detalj öppet besvara frågorna som ställts i anmälan. De kan endast imycket begränsad omfattning besvaras indirekt med hänvisning till främsttvå uppgifter som lämnats från regeringen. Den ena uppgiften, som lämnatsav , politiskt sakkunnig hos statsrådet , är att deuppgifter som lämnats av källa i om att Indienbrutit det särskilda avtalet om skyldigheten för att lämna informationtill var felaktiga. Denna uppgift har lämnats i en intervju i DagensNyheter. Den andra uppgiften är att det enligt UD:s promemoria inte finnsnågon grund för hävande av det MoU som träffats mellan den svenska ochden indiska regeringen. Enligt vad som redovisats i ett tidigare KU-betänkande (KU 1987/88:40) hänvisar den här aktuella MoU:n till samar-betsavtalet, i vilket bl.a. överenskommelsen om utbyte av information ocherfarenheter regleras.Utskottet anser att den information som regeringen lämnat i den sekretess-belagda UD-promemorian på ett nöjaktigt sätt givit svar på de frågor utskot-tet ställt. På basis av denna information och den information som inhämtatsfrån öppna källor finner utskottet att det saknas grund för konstitutionellkritik av regeringen vad gäller hanteringen av de här aktuella frågorna.7 Vissa uttalanden av statsrådUtgångspunkterGällande ordningEnligt 1 kap. 6 § regeringsformen styr regeringen riket. Med undantag avvissa ärenden som gäller verkställighet inom försvarsmakten avgörs rege-ringsärenden, enligt 7 kap. 3 § regeringsformen, av regeringen vid regerings-sammanträde. Innebörden av detta är att beslutsfattandet i regeringen ärkollektivt, vilket i sin tur innebär att regeringsformen i princip tar avståndfrån ministerstyre, dvs. rätten för en departementschef att även statsrättsligtsett avgöra ärendena. Enligt Grundlagberedningen är det bäst förenligt medvårt system med självständiga ämbetsverk att rätten att ge direktiv för för-valtningsmyndigheterna ligger hos regeringen kollektivt (SOU 1972:15s. 79 f.).Statliga myndigheter lyder, enligt 11 kap. 6 § första stycket regeringsfor-men, under regeringen i den mån de inte enligt regeringsformen eller annanlag lyder under . Detta innebär att myndigheterna i princip ärskyl- diga att följa de föreskrifter av allmän natur och de direktiv förenskilda fall som regeringen beslutar (prop. 1973:90 s. 397). Vidareinnebär det att ett enskilt statsråd inte har någon befälsrätt övermyndigheterna.Regeringens rätt att meddela direktiv till förvaltningsmyndigheterna äremellertid begränsad med hänsyn till dels bestämmelsen om den offentligamaktens lagbundenhet (1 kap. 1 § regeringsformen), dels bestämmelsen omförvaltningsmyndigheternas självständighet i den rättstillämpande verksam-heten (11 kap. 7 § regeringsformen). Enligt sistnämnda bestämmelse gälleratt ingen myndighet, ej heller eller kommuns beslutande organ, fårbestämma hur förvaltningsmyndighet i särskilt fall skall besluta i ärende somrör myndighetsutövning mot enskild eller mot kommun eller som rör till-lämpning av lag. Avsikten med dessa begränsningar av regeringens rätt attmeddela direktiv till myndigheterna är att garantera den enskildes rättssäker-het (prop. 1973:90 s. 397).Tidigare granskning av frågor om uttalanden av statsrådKonstitutionsutskottet granskade vid 1991/vissa uttalandenav statsråd. Utskottet behandlade de då aktuella uttalanden från principiellautgångspunkter och anförde bl.a. följande (bet. 1991/92:KU30 s. 45).Självfallet har ett statsråd i likhet med alla andra medborgare rätt att görauttalanden i olika sammanhang. Med hänsyn till ett statsråds speciella ställ-ning i förening med det förhållandet att regeringsformen som sagtsuppställt vissa regler för myndigheternas självständighet i förhållande tillregeringen måste viss återhållsamhet iakttas när det gäller uttalanden som rörmyndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Man bör såledesförst och främst kunna utgå från att ett uttalande gjorts i vederbörandes egen-skap av statsråd. Vid denna bedömning bör enligt utskottet i viss mån vägasin om statsrådet är ansvarig för den sakfråga uttalandet avser eller inte. Motbakgrund av regeringens kollektiva ansvar kan dock denna omständighet intetillmätas avgörande betydelse.Om ett uttalande uppfattas ha gjorts av ett statsråd i denna egenskap måstesjälvfallet stor betydelse fästas vid statsrådets avsikt med uttalandet. Omdenna avsikt är att påverka myndighetsutövning mot enskild eller myndig-hetens tillämpning av lag kan uttalandet vara att se som ett avsteg från reg-lerna i 11 kap. 7 § regeringsformen, vilket inte är godtagbart från konstitu-tionella utgångspunkter. Även om avsikten inte varit denna kan uttalandetändå i vissa situationer framstå som stridande mot syftet med bestämmelser-na i fråga, särskilt om den aktuella myndigheten kan ha uppfattat sig sombunden av uttalandet.Ett statsråd torde således i allmänhet få räkna med att ett auktoritativtframfört ställningstagande i en fråga som rör myndighetsutövning mot en-skild eller tillämpning av lag från vederbörande myndighets sida skulle kun-na uppfattas som direktiv. I princip ändras - som sagts - inte dennabedömning om uttalandet gäller en myndighet inom ett annat statsråds an-svarsområde.Vid 1998/hade utskottet inte någon annan uppfattning i frågaom uttalanden av statsråd (bet. 1998/99:KU25 s. 114).7.1 Finansminister uttalande omräntepolitikenÄrendetI en anmälan till , bilaga A 7.1.1, har begärts att ut-skottet skall granska hur ett uttalande av finansminister förhåller sig till bestämmelserna i 9kap. 12 § regeringsformen och 41 a § lagen (1988:1385) om riks-bank.UttalandetEnligt den åsyftade artikeln i har sagt: "Jag utgårfrån att inte höjer räntan så att det försvårar en minskning avarbetslösheten. "påpekar att regeringen har satt som mål att pressa ned ar-betslösheten från är slut samt att en snar och storränte- höjning från riskerar att "dra undan mattan" förregeringens mål. I artikeln nämns att riksbankschefen "flaggat" för att en räntehöjning var att vänta och att detta scenariooroar . säger vidare enligt artikeln: "Jag tycker det ärviktigt att väger in det så att det inte stoppar upp en positivkonjunkturutveckling. "I anmälan nämnda lagrum9 kap. 12 § regeringsformenRiksbanken är rikets centralbank och en myndighet under . Riks-banken har ansvaret för penningpolitiken. Ingen myndighet får bestämma hurRiksbanken skall besluta i frågor som rör penningpolitik.Riksbanken har elva fullmäktige, som väljs av . ledsav en direktion, som utses av fullmäktige.Riksdagen prövar om ledamöterna i fullmäktige och direktionen skall be-viljas ansvarsfrihet. Om vägrar en fullmäktig ansvarsfrihet ärhan därmed skild från sitt uppdrag. Fullmäktige får skilja en ledamot avdirektio- nen från hans anställning endast om han inte längre uppfyller dekrav som ställs för att han skall kunna utföra sina uppgifter eller om hangjort sig skyl- dig till allvarlig försummelse.Bestämmelser om val av fullmäktige och om ledning ochverksamhet meddelas i lag.3 kap. 2 § - tidigare 41 a § - lagen (1988:1385) om riksbankLedamöter av direktionen får inte söka eller ta emot instruktioner när defullgör penningpolitiska uppgifter.Riksbankens ställningDen ovan återgivna paragrafen i regeringsformen fick sin lydelse genom lag1998:1402 och paragrafen i riksbankslagen genom lag 1998:1413 (prop.1997/98:40, bet. 1997/98:KU15 och 1998/99:KU2, rskr. 1997/98:147 och1998/99:6). Ändringarna ingick i den förändring av ställningsom genomfördes med verkan från den 1 januari 1999.I riksbankslagen erinras om att enligt regeringsformen har an-svaret för penningpolitiken. Vidare föreskrivs att målet för Riksbankensverksamhet skall vara att upprätthålla ett fast penningvärde och att bankenockså skall främja ett säkert och effektivt betalningsväsende.EG-fördraget och ECBS-stadgan innehåller följande krav på central-bankslagstiftningen.- Förbud för och medlemmar i dess beslutande organ attbegära eller ta emot instruktioner från gemenskapsinstitutioner eller ge-menskapsorgan, från medlemsstaternas regeringar eller från något annatorgan samt åtaganden från gemenskapsinstitutionerna, gemenskaps-organen och medlemsstaternas regeringar att respektera denna principoch att inte söka påverka medlemmarna av ECB:s eller de nationellacentralbankernas beslutande organ när de fullgör sina uppgifter.-- Krav på kriterier för avsättande av centralbankschefen.-I propositionen till de nämnda ändringarna i regeringsformen och riks-bankslagen erinras om att medlemskap i medfört att Sverigeåtagit sig att stärka självständighet. Vidare erinras om att pen-ningpolitiken är en del av den ekonomiska politiken. Penningpolitikensstyrmedel baseras på att kan kontrollera likviditeten i banksy-stemet och därigenom ha möjlighet att fastställa de räntevillkor till vilkabankerna kan placera eller låna likvider över natt i , dvs. Det medel som löpande använder för att bedrivapenningpolitiken är en styrränta, reporäntan, som är räntan på likviditet meden veckas löptid och som fastställs en gång per vecka.Målet för penningpolitiken anges i propositionen vara att upprätthålla ettfast penningvärde. Som myndighet under bör enligtpropositionen därutöver, utan att åsidosätta prisstabilitetsmålet, stödja målenför den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbar tillväxt ochhög sysselsättning.Såväl för ledamöter av fullmäktige som ledamöter av direktionen före-skrivs att vissa anställningar och uppdrag är oförenliga med ledamotskapet.Den som är ledamot i direktionen får inte vara ledamot av , stats-råd, anställd i eller anställd centralt av ett politisktparti, vara ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller annatföretag som står under tillsyn eller inneha annananställning eller annat uppdrag som gör honom eller henne olämplig att varadirektionsleda- mot.Den tidigare bestämmelsen i riksbankslagen som föreskrev att, innanRiksbanken fattade beslut av större penningpolitisk vikt, samråd skulle skemed det statsråd som regeringen bestämde ändrades med de tidiga-re nämnda ändringarna. föreskrivs att inför alla viktiga pen-ningpolitiska beslut skall informera det statsråd som regeringen bestämmer.Om det s.k. instruktionsförbudet i 3 kap. 2 § riksbankslagen framhölls iförarbetena (prop. 1997/98:40 s. 75 f.) att i den gällande lagstiftningen omRiksbanken saknades ett sådant uttryckligt instruktionsförbud. Det ansågs ioch för sig kunna diskuteras om ett uttryckligt förbud i lag var nödvändigt.Samtidigt kunde konstateras att det enligt uttalanden i förarbeten till dengällande lagstiftningen syntes vara möjligt att påverka kredit-och penningpolitik (prop. 1973:90 s. 354). För tydlighets skull bedömdes attett uttryckligt instruktionsförbud borde införas. Det påpekades också att deformella möjligheterna för regeringen att påverka var begränsa-de, eftersom var en myndighet under riksdagen.Vidare anfördes följande i propositionen.Vad omfattar instruktionsförbudet?Det kan på goda grunder antas att EG-fördragets bestämmelse om instruk-tionsförbud inte skall tolkas så att det exkluderar en dialog om den ekono-miska politiken mellan regeringen, och eller mellanRiksbanken och andra externa organ eller personer. Istället syftar bestäm-melsen till att ge de penningpolitiska beslutsfattarna en sådan integritetatt de självständigt och utan påtryckningar utifrån kan fattapenningpolitiska beslut.Instruktionsförbudet omfattar alla penningpolitiska beslut. Det omfattarnaturligtvis beslut om styrränteförändringar men också preciseringar av det ilag angivna målet för penningpolitiken och det val av penningpolitisk strate-gi som skall ske inom ramen för regeringens beslut om växelkursregim. Detsenare avser exempelvis valet mellan direkt inflationsmål eller intermediärtmål (exempelvis penningmängdsstyrning) för penningpolitiken.