bet · GN01SoU14 · 2000-05-18 00:00:00 — Vi har anordnat denna utfrågning medanledning av den proposition som ligger på bord, nämligen pro-positionen Från patient till medborgare - en nationell handlingsplan förhandikappolitiken. Vi har valt att anordna utfrågningen som ett led i socialut-skottets beredningsprocess för att få höra alla er som representerar olikaorganisationer, verk och myndigheter i samhället. Vi vill höra er syn på deförslag som redovisas i propositionen.Handikappolitiken är ett av socialutskottets viktiga berednings- och an-svarsområden. har i de här frågorna haft en gemensam ambi-tion att handikappolitiken ska leda framåt till full delaktighet för alla funk-tionshindrade i samhället. När vi nu fortsätter att försöka utveckla den handi-kappolitik som har gått, precis som rubriken på propositionen är, från patienttill medborgare, är det viktigt för oss att också höra synpunkter i en vidarekrets på vad man kan göra för att förstärka arbetet.Med detta vill jag hälsa er alla hjärtligt välkomna. Jag ska också be att fåpåpeka några praktiska saker inför den utfrågning som vi har här. Jag villbörja med att säga att det är väldigt många, 17 organisationer, verk och myn-digheter, som kommer att tala här . Det är bra och glädjande, men detfinns också ett behov från oss utskottsledamöter och riksdagsledamöter attkunna ställa frågor till er. Det innebär att jag vädjar till er att ni ska hållinom den anvisade talartiden så att vi också får utrymme till en diskussion.Vi kommer att stenografera ned alla anföranden. Det innebär att vi är väl-digt tacksamma om ni som avser att visa overheadbilder vill lämna dem tillpresidiet så att vi också kan redovisa dem när vi sedan gör en sammanställ-ning av utfrågningen.Den här utfrågningen kommer att följas via intern-TV. Tyvärr har interiksdagen hunnit så långt när det gäller tillgänglighetsanpassning. Det inne-bär att vi också disponerar två sammanträdesrum, RÖ2-9 och RÖ2-10,där det sitter folk och följer den här utfrågningen. har satt i gångett arbete och samlat en grupp för att vi ska hitta former som gör fler avriksdagens lokaler tillgängliga för alla, men det arbetet pågår fortfarande.Därför disponerar vi några andra rum där det sitter människor och följer dettapå intern-TV.Det finns möjlighet till teckenspråkstolkning om det behövs. Om det intefinns behov av detta kommer våra teckenspråkstolkar att lämna oss om nå-gon timme och gå till andra viktiga uppdrag. Om det är någon som vill attteckenspråkstolkningen ska ske under hela utfrågningen är det bra om nianmäler det till oss här i presidiet.Slutligen vill jag påminna er om det man alltid bör göra i alla lokaler,nämligen att stänga av mobiltelefonerna under utfrågningen.Med dessa praktiska upplysningar ber jag igen att få hälsa er hjärtligt väl-komna. hälsar jag , som är vice ordförande i , särskilt välkommen.Agneta Kyller: Fru ordförande, utskottsledamöter och övriga deltagare! Jagvill först säga att uppfattar den här handikappolitiskapropositionen positivt. Den är långsiktig, och den innefattar förslag som rörhela samhället. Det ger viktiga signaler om statsmakternas syn på människormed funktionshinder som fullvärdiga samhällsmedborgare.Landstingsförbundet ser också positivt på förslaget om att utveckla ett na-tionellt kompetensutvecklingsprogram när det gäller bemötande av männi-skor med funktionshinder. Det finns ett stort intresse från landstingen atttillsammans med regionala och lokala samverkanspartner vidareutveckla ochlokalt anpassa ett sådant nationellt övergripande program.Det finns tre områden som jag skulle vilja ta upp vid det här tillfället. Dethandlar om hjälpmedel, domstolstrots och råd och stöd enligt LSS.Först när det gäller hjälpmedel tillstyrker förslagetom en utredning om hjälpmedelsförsörjning för studerande med funktions-hinder. Utredaren bör också kunna få mandat att ta upp andra frågor somgäller hjälpmedelsförsörjningen. utgår från att regering-en kommer att överlägga om utformningen av det här uppdraget.I propositionen diskuteras , det nya digitala sättet att överföraböcker till talbok. Det här kräver nya avspelningsanordningar som för närva-rande är ungefär tio gånger dyrare än de nuvarande bandspelarna, som ju ärett ansvar för landstingen. kan konstatera att utbytet avnuvarande bandspelare kommer att medföra ökade kostnader för landstingenoch utgår från att överläggningar om de här kostnaderna kommer att tas uppmed Landstingsförbundet.I propositionen föreslås en ny konstruktion av statsbidraget till alternativtelefoni. Enligt nuvarande regler har staten det ekonomiska ansvaret för text-och bildtelefoner, och landstingen rekvirerar medel för telefonerna från sta-ten. tog anslaget slut . är detredan intecknat med det som skedde i förskrivningar under hösten 1999.Nu föreslår regeringen att anslaget ska fördelas till landstingen enligtsamma princip som gäller tolktjänst för döva. Principen är riktig, men det finns en risk för att landstingen fåen ökad kostnad för de här telefonerna, särskilt eftersom bildtelefonernabörjar komma i stor utsträckning och många kan anses behöva såväl text-som bildtelefon.Den andra frågan gäller åtgärder mot domstolstrots. I propositionen före-slås att ska verka för att kommuner och landsting planerar föratt kunna tillgodose framtida stöd- och servicebehov enligt LSS. Länsstyrel-sen får förelägga en kommun eller ett landsting vid vite att följa en lagakraftvunnen dom som ger en enskild rätt till vissa insatser.I den här frågan är inte så positivt. Vi instämmer iLagrådets uppfattning att det framlagda förslaget inte är tillräckligt analyse-rat från juridisk synpunkt. Vi ifrågasätter, i likhet med Lagrådet, det lämpligi att nu lägga fram ett dåligt underbyggt förslag när det pågår en utredning iJustitiedepartementet om hur ett sanktionssystem som gör det möjligt attmotverka kommunalt domstolstrots bör utformas.Propositionens förslag jämställs med den ordning som finns införd i lagenom tillsyn över hälso- och sjukvården. Enligt 14 § i den lagen får Socialsty-relsen förelägga vårdgivaren att rätta till missförhållanden. Detta gäller i defall då vårdgivare inom hälso- och sjukvården inte uppfyller kraven på godvård och när missförhållanden äventyrar patientsäkerheten.Bestämmelsen i tillsynslagen, som ju tillkommit för att värna om patient-säkerheten, är enligt vår uppfattning inte alls jämförbar med de situationerdär det ofta rör sig om resurskrävande behov som huvudmannen inte kantillgodose inom en för den enskilde acceptabel tidsrymd. I det ena fallethandlar det om patientsäkerhet och i det andra om ekonomiska resurser.Det finns ytterligare en aspekt på den här frågan som Landstingsförbundetvill fästa uppmärksamheten på. De personalgrupper som ska tillgodose råd-givning och annat personligt stöd, kort kallat råd och stöd, enligt LSS är iallmänhet desamma som arbetar inom hälso- och sjukvården. Vi kan talogopeder som exempel. Det är en bristyrkesgrupp. Om en person ska kunnaklaga sig till logopedinsatser som råd och stöd enligt LSS riskerar det attgöra intrång i den köordning som finns till logopedinsatser enligt hälso- ochsjukvårdslagen. Det här kommer då att rubba den ordning om hälso- ochsjukvård på lika villkor som gäller enligt hälso- och sjukvårdslagen och denprioriteringsordning som fastställts av på Prioriteringsutredningensgrund.Den tredje frågan gäller råd och stöd enligt LSS. Då vill jag fortsätta påtemat rådgivning och annat personligt stöd. I propositionen föreslås ett för-tydligande av vad som avses med insatsen rådgivning och annat personligtstöd enligt LSS. Innehållet i råd och stöd enligt LSS har diskuterats oerhörtmycket sedan LSS trädde i kraft . Inte minst från handikapprörelsenssida har det hävdats att personer som tillhör LSS personkrets ska kunna fåbehandlingsinsatser av t.ex. logoped och sjukgymnast i form av råd och stöd.Från Landstingsförbundets sida har vi hävdat det motsatta. Skälen är desom jag nämnde. Den enskilde ska inte genom en rättighetslag som LSSkunna få insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen och på så sätt ibland kunnagå förbi de köer till insatsen som kan finnas. Till detta ska också läggas attom sjukvårdsinsatser ska kunna ges enligt LSS kan den enskilde få dettagenom utslag i en förvaltningsdomstol och då också kringgå den medicinskabehovsbedömningen som regelmässigt ska göras enligt HSL.För några år sedan avkunnade Regeringsrätten några domar som klargjordeatt råd och stöd inte kan innehålla behandlingsinsatser enligt hälso- ochsjukvårdslagen. Förbundet menar att rättsläget därmed är klarlagt. På vill vi starkt understryka att det inte ska vara möjligt att ge-nom LSS, en rättighetslagstiftning, kunna sätta hälso- och sjukvårdslagen urspel, dvs. en person ska inte genom en rättighetslagstiftning kunna få tillgångtill hälso- och sjukvårdsinsatser utan den gängse medicinska prövningen. Enhälso- och sjukvård på lika villkor för alla medborgare är en viktig välfärds-politisk grund i vårt land.Avslutningsvis vill jag säga att förbundet ser positivt på att en utredningom råd och stöd ändå kommer till stånd som kan klarlägga de oklarheter sområder i dag.Margareta : Fru ordförande, utskottsledamöter och deltagare!Kommunförbundet ser det som positivt att regeringen nu lägger fram enhandlingsplan för handikappolitiken med utgångspunkt i FN:s standardreg-ler. Därmed tydliggörs hela samhällets ansvar för att personer med funk-tionshinder ska ges samma rätt till vårt samhälle. Ett samhälle utformat så attalla människor är fullt delaktiga är grunden för vår demokrati. Alla har ettansvar för att samhällets invånare inte blir diskriminerade. Samhällsgemen-skapen måste grundas på mångfald och full delaktighet.Kommunerna måste, i likhet med andra samhällsaktörer, verka för att han-dikapperspektivet genomsyrar hela verksamheten, att samhället blir tillgäng-ligt för alla och att politiker och personal möter alla kommunens medlemmarmed aktning och respekt. Ett samhälle uppbyggt på en generell välfärd mins-kar fokus på individuella insatser. Självfallet ska varje individ få insatserutifrån vars och ens behov, men om vi bygger ett samhälle tillgängligt föralla behöver enskilda individer inte känna sig utpekade som några som alltidska behöva hjälp i självklara situationer som att förflytta sig, delta i olikaaktiviteter i samhället m.m.Hur får vi då ett tillgängligt samhälle? Bristande tillgänglighet och dåligtbemötande handlar mycket om kunskap och attityder, men också om pengar.Att förändra attityder och förhållningssätt är en process som kräver kunskap.Därför välkomnar vi regeringens förslag om att det skapas resurser på centralnivå för att tillsammans med handikapporganisationer och huvudmän arbetafram förslag till program som stöd för regionala och lokala kompetensut-vecklingsinsatser.Bemötandeutredningens fokus på behovet av kompetensutveckling på allanivåer i den kommunala organisationen har väckt stort intresse hos kommu-nerna. Många kommuner har på olika sätt arbetat in frågor om bemötandeoch tillgänglighet i sina lokala utbildningsaktiviteter. Ännu saknas handi-kappolitiska program i många kommuner, och där måste kommunerna inten-sifiera sitt arbete.Ett exempel på ett förändrat synsätt är att man i kommunerna organisato-riskt flyttat över ansvaret för färdtjänsten till trafikhuvudmannen. Från atttidigare ha setts som en biståndsfråga hos socialförvaltningen har färdtjäns-ten blivit en trafikfråga. För samhället är det dock viktigt att samtliga trafianordnare tar sitt ansvar för tillgängligheten och inte bara den kollektivtrafisom anordnas av det allmänna. Så måste t.ex. den privata kollektivtrafikenockså omfattas av finansieringsprincipen. Konsekvensen av ett dåligt anpas-sat transportmedel blir ett kommunalt ansvar i form av färdtjänst eller stödin-satser via sociallagstiftningen.Kommunerna arbetar också mycket och målmedvetet för att förbättra till-gängligheten. Kostnaderna för handikappanpassningen måste dock rymmasinom den kommunala budgeten. Vi ser det som självklart att kommunerna tarsitt ansvar för att t.ex. vid ny- och ombyggnad tillgodose kravet på tillgäng-lighet. Däremot är det oacceptabelt att ålägga kommunerna samma ansvarinom ramen för ordinarie underhåll, som föreslås i propositionen. Vi kan inteheller se det rimliga i att ett statligt verk, , ska ges i uppdrag attdefiniera vad som är enkelt åtgärdade hinder och kravnivåer i Sverigeskommuner.Låt mig så gå över till frågan om domstolstrots. Att några få av Sverigeskommuner inte har verkställt domar handlar inte om trots eller ovilja att levaupp till lagstiftningens intentioner. Det är en ekonomisk och principiell frågaIngen kommun vill trotsa lagar och domstolar. har i olikasammanhang framhållit det allvarliga i situationen och att frågan måste få enlösning. Dessutom har vi lika enträget framhållit att frågan måste belysasytterligare. Det är en principiell konflikt mellan statlig styrning utan ansvarför finansiering och det kommunala ansvaret för verkställighet och finansie-ring. Det är en konflikt som inte kan nonchaleras.Kommunförbundet anser att problemet med domstolstrots förutsätter ensamlad analys av rättighetslagstiftningens möjligheter att fungera inom ra-men för den kommunala självstyrelsen. Även Lagrådet har ansett att försla-get från rättslig synpunkt måste analyseras djupare och därför inte kan liggatill grund för lagstiftning. Det faktum att en ny utredning dessutom tillsattssyfte att utreda frågan om hur ett sanktionssystem bör utformas bör tillsam-mans med Lagrådets kritik vara tillräckligt för att avvakta ett beslut. Sverigekommuner är lika angelägna som andra att frågan får en lösning som ärjuridiskt hållbar i ett längre perspektiv.Avslutningsvis tycker att många av regeringens övrigaförslag också innebär att ytterligare analyser och utredningar behöver göras iandra sammanhang. Vi kan bara hoppas att det ingår i dessa uppdrag att sehela samhällssektorn som ansvarig för att bygga ett gemensamt samhälle däralla har en självklar plats.Bengt : Fru ordförande, kära deltagare! Vi har naturligen bestämt ossför att avgränsa våra synpunkter till att handla om det avsnitt i propositionensom avser den offentliga miljön. (Bild 1)Jag vill inledningsvis slå fast att vi delar allmänt grundsynen att det finnsett behov av att göra särskilda insatser för handikappade och av att vi gemen-samt känner ett ansvar för att på olika sätt göra miljön tillgänglig för allamänniskor, oavsett förutsättningar. Vi delar också grundsynen om att det härlämpligast görs genom en successiv anpassning av miljön. I propositionensägs det att den anpassningen av ekonomiska och praktiska skäl helst börkombineras med andra insatser i den offentliga miljön. När det gäller an-svarsfrågorna, de tekniska möjligheterna och de ekonomiska förutsättningar-na tror vi att man löser det bäst på det sättet.Nu är det naturligen svårt att ta ställning till vad detta innebär rent tekniskoch ekonomiskt, eftersom regeringen menar att bör få i uppdrag attutforma de regler och de förslag till ändringar, framför allt i plan- och bygg-lagen, som i så fall ska styra den här anpassningen. Vi har därför svårt att nusäga annat än att en utgångspunkt naturligtvis måste vara att det ska varatekniskt möjligt att göra det. Dessutom måste det vara ekonomiskt rimligt attgöra det. Jag tycker att regeringen i några avseenden har gjort markeringarsom känns lämpliga, t.ex. att man måste ta hänsyn till kulturvärden ochkonstnärliga värden som finns i bebyggelsen. De insatser som ska göras fårinte bli orimliga från den utgångspunkten. Vi ser fram emot att samarbetamed som deras utredning ska pågå. Vi tolkar de hän-visningar till vad har sagt så att det finns alla förutsättniar för att vi ska kunna komma överens om vad som är möjligt.Allmänt sett vill jag hävda att många åtgärder går att genomföra medmycket enkla och små medel. Ett skäl till att det inte redan har gjorts och attdet inte görs vill jag påstå är brist på insikt och brist på förståelsei våra led och hos alla de många aktörer som på olika sätt är inblandade iutvecklingen av den byggda miljön. Med den här utgångspunkten menar viatt information, förmedling av kunskap och utbildning förmodligen skullevara väl så bra som lagstiftningskrav av olika slag. Vi är beredda att medt.ex. företrädare för , och andra som kommer attvara inblandade i den här processen gå i bräschen för en sådan informa-tionskampanj.Avslutningsvis vill jag peka på några oklarheter som naturligtvis måsteklarläggas under resans gång. I den här propositionen sägs t.ex. att den härtypen av åtgärder lätt kan kombineras med andra underhållsinsatser i denbyggda miljön. Då vill jag bara informera om att hyresavtalen mellan enhyresvärd och en verksamhetsutövare är så formulerade att ansvaret förunderhållsåtgärderna i lokaler normalt sett ligger på verksamhetsutövarenmedan hyresvärden svarar för ombyggnadsåtgärder som är gemensamma förhela fastigheten. Det här måste man naturligtvis överväga när man sedanpekar ut vem som ska vara ansvarig för insatserna.En annan punkt som vållar lite huvudbry när man ser till texten i proposi-tionen är ju att det i ett sammanhang talas om offentliga lokaler och i ettannat sammanhang talas om lokaler dit allmänheten har tillträde som om detvore samma sak. Det är det inte. En tobaksaffär är ingen offentlig lokal. I enoffentlig lokal anordnas enligt vår uppfattning offentliga tillställningar. Entobaksaffär däremot är en lokal dit allmänheten har tillträde. Det är viktigt aklarlägga detta så att det inte uppstår missförstånd under resans gång.Ordföranden: för det. Då går ordet till , , och , projektledare. Varsågod!Stig Dedering: Jag kan i stora delar instämma i de synpunkter som BengtNyman har förmedlat från Fastighetsägare eftersom villkoren förbostadsföretag är ungefär desamma, oavsett om de är kommunala eller pri-vata. Det handlar alltså om de tekniska och ekonomiska möjligheterna atttillgodose de krav som ställs.Grundsynen i propositionen är vid det här laget en ganska väl etablerad så-dan. Det är efter de här principerna som jag tror att bostadsföretag har arbetaunder åtminstone de senaste två decennierna. Det handlar alltså om att bidratill att skapa ett samhälle som är tillgängligt för alla. Det är bara att hälsadetta med tillfredsställelse - att man nu vill gå ytterligare ett steg på den hvägen, och understryka att detta är något som också ska genomföras, och intebara pratas om.Det som är intressant för , bostadsföretagen och fastighetsägarna ärdet avsnitt som handlar om tillgänglighet, och särskilt då tillgängligheten tiloffentliga lokaler och allmänna platser. Precis som vill jaginstämma i att den definition som råder är lite oklar när det gäller offentligalokaler och lokaler som allmänheten äger tillträde till. Jag tror att detta behver förtydligas så att man får klart för sig vad det är fråga om. I vårt fall hjag, eller vi, uppfattat det hela väldigt tydligt så att detta inte omfattarkvartersmark för bostäder och inte heller bostadshus, utan att det gäller justdet offentliga rummet - andra saker än bostäder.Det kan nog vara på sin plats att vara tydligare där, så att inte definitionenutvidgas. Om den skulle göra det blir det nämligen en helt annan innebörd ipropositionens förslag.De krav som ska ställas ska gälla enkelt åtgärdade hinder, och ha ett tids-perspektiv . Men precis som sade är det väldigt viktigtatt fråga sig vilka krav det slutligen kommer att handla om. Det uppdrag somBoverket får blir alltså väldigt intressant för oss att följa. Vi vill självfalinsyn i det arbetet och medverka i det för att komma fram till vettiga lös-ningar.Vi tycker att man är något lättsinnig i propositionen i fråga om kostnader.Man konstaterar helt frankt att dessa kostnader ryms inom det ordinarieunderhållet. Det tror jag inte alls att de gör! Det är alldeles tydligt, och detror jag också har konstaterats av utredningar som har gjort tidiga-re, bl.a. 1996. Detta är inte åtgärder som ryms inom ett ordinarie underhåll,utan det är fråga om kostnader som tillkommer och som måste tas.Man kan fråga sig hur man ska formulera krav som är effektiva i den me-ningen att de är effektiva i relation till den insats som görs. Jag tror att dekanske inte är fråga om att formulera och ställa generella krav i kravnivåer,utan att man i stället kan ställa kraven så att inventeringar och åtgärdsplanerska göras inom en viss tidpunkt och sedan redovisas. På så sätt kan manstarta en process och kombinera den med information, utbildning och lite aven kampanj. Det kan vara en framkomligare och effektivare väg än att baraformulera kraven. Då kommer nämligen åtgärderna att falla lite slumpvis -lite här och lite där, och jag tror att det finns risk för att helheten inte blbra då. Det finns också risk för att man inte utnyttjar tillfället att passa påman ändå gör någonting. Men mot bakgrund av en inventering och en åt-gärdsplan kan man lättare se till att man får utföra åtgärderna när de passarin, och att man också får en helhet.Jag ska också säga något om bostäder. Det är ju en fråga som egentligeninte berörs särskilt mycket av propositionen. Men man säger i alla fall att detinte är realistiskt och ekonomiskt möjligt att på kort sikt bygga om alla bo-städer så att de kan besökas eller bebos av personer med funktionshinder. Enmålsättning är dock att flertalet bostäder på ska vara tillgängligaDet är ett ganska praktiskt synsätt. Möjligen skulle man kunna säga att detäven på lite kan vara ganska svårt att göra bostadsbeståndet helttillgängligt.Jag gjorde en liten uppskattning, och konstaterade att i SABO-företagensbestånd är ungefär en tredjedel av de 900 000 bostäderna förlagda till trevå-ningshus utan hiss. Gör man en liten enkel kalkyl på vad det skulle kosta attåtgärda detta ser man att det rör sig om en investering på 50 miljarder kronor- förutom de rent tekniska och praktiska svårigheterna att genomföra dethela. Det är alltså en ganska svår - jag skulle vilja säga omöjlig - uppgift.Man måste i stället se till att det inom varje bostadsområde eller stadsdelfinns tillgängliga bostäder, så att man inte begränsar valfriheten för mycket.Det är en rimligare lösning att gå till väga på det sättet. Man ska även i bo-stadsbeståndet arbeta för att se till de enkla åtgärderna och att undanröja dehinder som är enkla att åtgärda, och inte så kostsamma.Jag har en kommentar till detta med att det har blivit sämre tillgänglighettill bostäderna . Det kan nog stämma, men jag skulle ändå viljapåpeka en sak. Om vi jämför med det som vi byggde , då bostads-produktionen till bestod av trevåningshus utan hiss, är ändå till-gängligheten i det som har byggts mycket större. Den husty-pen är praktiskt taget utslagen. I varje fall har man tillgänglighet med hiss idet allra mesta som har byggts under 90-talet.Men visst är det viktigt att vi återigen börjar fokusera mer på tillgänglig-hetsfrågorna i det som byggs och kommer att byggas framöver. Tack!Ordföranden: för det. Då går ordet till Svenska Lokaltrafikföreningenoch , som är ansvarig för samhällsbetalda resor där. Varså-god!Björn Sundvall: Ordförande! Utskottsledamöter och övriga deltagare! ska representera kommunikations- och trafik-sektorn. kan i alla fall prata för lokal och regionalkollektivtrafik.Det finns en trafikhuvudmannalag - en lag som reglerar vad kommuneroch landsting ska göra när det gäller den lokala och regionala kollektivtrafi-ken. Det ekonomiska och politiska ansvaret för lokal och regional kollektiv-trafik åvilar kommun och landsting. De är de s.k. länstrafikansvariga. Derasuppgifter ska sedan handhas av en trafikhuvudman. Trafikhuvudmännen äralltså de som är medlemmar i svarar för färdtjänst och riksfärdtjänst. Landstingen svararför att ersättning för genomförda sjukresor betalas ut enligt lagen om allmänförsäkran. Det finns alltså ett antal aktörer som i sig består av ett antal poltiska organ, kommuner och landsting, och sedan finns också trafikhuvud-männen.Trafiken upphandlas. av all lokal och regional kollektivtra-fik är upphandlad från olika buss- och tågföretag.