bet · GN01LU19 · 2000-04-11 00:00:00 — Frågan borde, menade utskottet, bli föremålför närmare överväganden och beredning utan att för den skull pågåendelagstiftningsarbete rörande konsumentleasing försenades.Vi anser oss inte på detta stadium kunna binda oss för den ena eller andralösningen, utan menar att den generella finansieringsformen leasing ochandra finansieringsavtal som ingås till rörlig ränta borde bli föremål för engrundlig och samlad genomlysning, bl.a. i syfte att söka stävja sådant ofogsom ränteskruvning, vilken fläckar en annars bra finansieringsform.För att rida spärr mot avarter som skruvade räntor öppnar sig ett panoramaav tänkbara åtgärder på sätt som professorn i civilrätt, , anförti sitt mycket väl genomarbetade yttrande över motionen. Det framstår därvidsom ogörligt att inte beröra framtida roll och betydelse idetta sammanhang. Man kan, till yttermera visso med professor , frågasig "om inte de primära korrektionsmedlen mot att någon i ett avtalsförhål-lande utnyttjar sitt kunskapsövertag och sin överlägsna tillgång till informa-tion för att tillskansa sig ett vederlag som överstiger vad hans motpart med-gett, snarare bör vara straffrättsliga och näringsrättsliga än civilrättsliga".Dock, med hänsyn till att regeringen, trots allt, ställt i utsikt att i en kom-mande proposition om konsumentleasing också redovisa sin inställning ifrågan om lagstiftning om finansiell leasing mellan näringsidkare har vi valtatt avstå från att nu reservera oss och i stället foga detta särskilda yttrandebetänkandet. Men vi menar, på goda grunder, att ärendet brådskar eftermycken tövan och vacklan vid det här laget.Remissyttranden över motion 1999/2000:L902På lagutskottets begäran har yttrande över motionen avgivits av Finansin-spektionen, , , , , , , , , Svenska Bankfö-reningen, och professor , Juridiskafakulteten, universitet.Remissinstanserna har därvid anfört följande, varvid bilagorna till yttran-dena från och harutelämnats.FinansinspektionenFinansinspektionen har undersökt utformningen och förekomsten av olikatyper av avgiftsändringsklausuler som använts vid leasing mellan finansbo-lag och näringsidkare (rap-port nr 2000:1 Kartläggning av leasingavgifter). Inspek-tionen har därvid fått bekräftat att många av de avtalsklausuler som använtsvid avgiftsändring varit oklart utformade. Oklarheterna har i åtskilliga fallmedfört tolkningsproblem och tvister. I kartläggningen har inspektionenstuderat 504 leasingkontrakt startade . Av dessahar , där avgiftsjusteringen inte följer utvecklingen av STIBOR 90dagar (STIBOR är den räntesats som tillämpas vid lån mellan banker), stude-rats närmare. Kartläggningen visar bl.a. att av samtliga studerade kontrakt(504 st.) har en hänvisning till det allmänna ränteläget. Av denärmare granskade avtalen (122 st.) var tecknade under perioden1990-1993 och merparten av dessa kontrakt, , var knutna till detallmänna ränteläget. Leasegivare har i nyare avtal övergått till att knyta av-giftsjusteringar till en specificerad publik ränta, vilket reducerar osäkerheteoch oklarheten i avtalen samt risken för tvister.Finansiell leasing är inte särskilt reglerat i lag. Avtalsfrihet råder på områ-det. Vidare saknas vägledande domstolsavgöranden avseende tolkningen avavgiftsändringsklausulerna. Det är inte en uppgift för att,utan vägledande lagstiftning eller vedertagen praxis, ta ställning till innehållet i en klausul i det enskilda fallet. som gjort en kart-läggning av denna typ av kontrakt har dragit slutsatsen att det saknas till-räckligt underlag för att göra en bedömning huruvida någon osund verksam-het förekommit. I rapporten konstaterar att parterna äransvariga för de avtal de träffar men att leasegivarna bär ett ansvar för avta-lens utformning.Finansinspektionen avslutar rapporten med att föreslå att mindre närings-idkare bör omfattas av samma skydd i förevarande sammanhang som börtillkomma konsumenter. Vidare föreslår inspektionen, till undvikande avframtida oklarheter och tvister, att en underrättelseskyldighet för leasegivareövervägs. Underrättelseskyldigheten innebär att leasegivaren vid ändring avleasingavgiften skall ange grunden för ändringen på ett sådant sätt att lease-tagaren kan kontrollera om ändringen stämmer överens med vad som haravtalats.Kommentar till motionenI motionen görs antagandet att oriktiga ändringar av leasingavgifter inneburitoriktigt fakturerade avgifter uppgående till miljardbelopp. Finansinspektio-nen kan inte bekräfta dessa uppgifter. Utgången i tvister mellan leasegivareoch leasetagare torde bero på om leasegivaren kan visa att det allmännaränteläget eller bolagets refinansieringskostnader (beroende på vilken klausulrespektive avtal innehåller) rört sig på ett sådant sätt att de har haft rätt aändra leasingavgiften som de har gjort. Utgången härvidlag är inte given ochmåste bedömas mot bakgrund av vad som avtalats.I motionen kommenteras också det faktum att möjligheten att få framvägledande avgöranden hindras av skiljeklausuler som ger leasegivaren enensidig möjlighet att välja skiljeförfarande. kan för sindel inte finna några skäl till att skiljeklausuler skulle vara oskäliga på dettområde. Detta är emellertid en fråga för domstol att avgöra. Enligt vad in-spektionen inhämtat under företagen undersökning så har skäligheten avanvändandet av skiljeklausul i förevarande sammanhang redan prövats avdomstol. För övrigt framgår det av den undersökning Finansinspektionengjort att av de 504 granskade avtalen innehöll skilje-klausuler. Detta innebär att möjligheten att få tvister om leasingavgiftenavgjorda av domstol varit öppen i mycket stor utsträckning.Motionären påstår också att räntejusteringar inte har skett på ett likformigtsätt med en konsekvent och lojal tillämpning av avtalen eftersom höjningarblivit för stora och sänkningar för små. Misstankar om att leasingavgifterhanterats på detta sätt uttryckte redan leasingutredningen. Finansinspektio-nen finner att det inte finns tillräckliga belägg för dessa påstenden. De avgöranden som finns från tingsrätt går ut på att leasegivaren harålagts bevisbördan för att denne ägt ändra avgifterna på företaget sätt. I tvåavgöranden konstaterade tingsrätten att leasegivaren inte lyckats visa sin rätthärvidlag (dom i mål nr T 8-1352-97 samt dom den 7 janu-ari 2000 i mål nr T 3-153-98, båda ). I ett tredje avgö-rande fann tingsrätten att leasegivaren hade lyckats visa rätten till gjordajusteringar (beslut i mål nr K 5-2085-92, Stockholmstingsrätt). Några långtgående slutsatser av dessa underrättsavgöranden låtersig enligt uppfattning inte göra.Finansinspektionen framförde i en skrivelse till det olämpliga i att använda klausuler som hänvisar till det all-männa ränteläget. Såvitt inspektionen kan bedöma har uttalandet i kombina-tion med andra omständigheter också medfört att användningen av dettavillkor minskat avsevärt. Av företagen undersökning framgår att tre av sjuleasegivares nuvarande leasingvolym uteslutande regleras av avtal som hän-visar till en publik ränta. För de fyra återstående uppgår denna siffra tillmellan . Problemen kring hänvisningar till det allmännaränteläget eller ränteläget på den marknad varpå leasegivaren vid var tidrefinansierar sig synes mot bakgrund härav främst vara ett historiskt pro-blem.Det finns som inspektionen framför i sin rapport anledning att överväga enreglering av finansiell leasing i vissa delar. Detta gäller främst mindre nä-ringsidkare samt införande av en underrättelseskyldighet vid ändring avleasingavgift.KonsumentverketKonsumentverket begränsar yttrandet till att avse frågan om ränteskruvning ikonsumentförhållanden.Konsumentkreditlagen (1992:830) innehåller en regel i 11 § tredje stycketsom är avsedd att motverka ränteskruvning. Regeln har tillkommit i anled-ning av den kritik som riktats mot att vissa kreditgivare varit snabba att ändrräntan i egen favör, medan de varit mera senfärdiga med att ändra räntan tillkonsuments förmån (prop 1991/92:83 s 51).Innebörden av regeln är att en kreditgivare är skyldig att tillämpa ett av-talsvillkor om ränteändring på samma sätt till konsumentens förmån som tillhans nackdel. Enligt lagmotiven gäller inte detta enbart i fråga om storlekenpå ränteändringarna, utan också att kreditgivaren i jämförbara fall är skyldigatt agera lika snabbt för att sänka räntan som för att höja den (prop s 117). Idetta sammanhang bör noteras att det är svårt för konsumenten att ifrågasättagjorda ränteändringar när kreditgivaren hänvisar till förändringar i egnaupplåningskostnader eller oförutsedda kostnadsökningar i övrigt.Konsumentkreditlagen är emellertid inte direkt tillämplig på leasing- ochhyresavtal, om det inte är avsett att konsumenten skall bli ägare till den lea-sade eller hyrda varan (jfr 3 §). Vid leasing och hyra har konsumenten alltsåinte samma skydd som vid kreditavtal. Att det finns sådana luckor i konsu-mentskyddet är anmärkningsvärt, särskilt som konsumenten vid leasing ellerhyra av vara har rätt att köpa varan när avtalstiden löper ut.För närvarande är konsumentleasing ingen utbredd företeelse och vi har inteuppmärksammat något problem med skruvade räntor i konsumentleasingav-tal. Hyresavtal får emellertid anses vara relativt vanliga, men inte heller därhar vi noterat att avgiftsändringar sker på ett otillbörligt sätt. Detta innebädock inte att det är mindre angeläget att förstärka konsumentskyddet vidleasing och hyra.När det gäller tvister om skruvade räntor för konsumentkrediter, har under hand uppgett att det är ovanligt medtvister i nämnden som gäller skruvade räntor, framförallt beträffande kreditertagna efter 1993, dvs efter konsumentkreditlagens ikraftträdande. Vi harockså inhämtat uppgifter från (bankbyrån), somhar till uppgift att ge konsumenter råd och vägledning i bank- och kreditfrå-gor. Enligt bankbyrån inkommer klagomål om s k ränteskruvning avseendelån utan säkerhet tagna . Klagomål kommer också in om räntejuste-ringar för lån tagna efter 1993 och i några fall gäller det skruvade räntor. inkommer också en del anmälningar som rör ränteskruv-ning, men de rör i huvudsak krediter där nuvarande lag inte är tillämplig.Sammanfattningsvis har vi inte tillräckligt underlag för att bedöma i vilkenomfattning skruvade räntor kan förekomma när det gäller konsumentkrediter.Vår uppfattning är dock att det ringa antal tänkbara fall som kommit till vårkännedom tyder på att skruvade räntor inte förekommer i någon nämnvärdomfattning på konsumentkreditmarknaden och att konsumentkreditlagensränteregel har haft en preventiv effekt på marknaden.Svenska KommunförbundetSvenska Kommunförbundet har beretts tillfälle att inkomma med synpunkterpå rubricerade motion angående åtgärder mot s.k. ränteskruvning.Förbundet saknar uppgift om vad ränteskruvning kan ha kostat sektorn un-der och storleken av de belopp som omfattats av förlikningarmellan kommunen och leasegivaren. Vi har inte kunnat utforma någon enkättill medlemskommunerna på grund av den korta svarstid som förelegat menvi har inhämtat synpunkter genom telefonsamtal med ett antal ekonomi- ochfinanschefer.De frågor som sammanhänger med ränteskruvning avser främst finansiellleasing och avser en leasegivares ändring av villkoren under pågående av-talsperiod i strid med avtalsvillkoren. Frågan kom särskilt att aktualiserasunder 1992 i samband med den finansiella krisen och därmed sammanhäng-ande räntechock. Genom att leasegivarens rätt att justera leasingavgiften imånga avtal inte var kopplad till en referensränta utan till ändring i det all-männa ränteläget visade det sig mycket svårt att bedöma huruvida rän-teskruvning skedde eller ej. Många kommuner gjorde dock egna uppfölj-ningar eller antog erbjudanden från företag som specialiserat sig på att jäm-föra villkoren i leasingavtal med de leasingavgifter som betalats och man hardå kunnat konstatera att man erlagt för höga avgifter. Då fi-nanskrisen avklingade och leasingavgifterna sänktes till följd av fallanderäntor skedde också denna sänkning i långsammare takt med kraftiga över-debiteringar som följd.Vad vi erfarit har dock ränteskruvning inte varit föremål för domstols-prövning inom kommunsektorn - däremot har ett antal förlikningar ingåttsmellan kommuner och leasegivare. Många kommuner valde till följd avdessa tvister att själva svara för inköpen av objekten och finansiera dessaöver investeringsbudgeten. Det förtjänar att påpekas att t.ex. iprincip haft leasingförbud för staden - och dess bolag under hela 1990-talet.Ränteskruvning upplevs numer inte som något stort problem i kommun-sektorn mycket beroende på att avtalen är så utformade att avgiftsjusteringenrelateras till en officiellt noterad referensränta.Svenska Kommunförbundet har också bedrivit en omfattande utbildnings-verksamhet för att höja kompetensnivån i kommunsektorn vad gäller leasing.Särskilda kurser i leasing och kalkylering har genomförts och frågeställning-arna tas även upp inom ramen för en relativt omfattande kursverksamhetavseende lagen om offentlig upphandling. Även internutbildning genomförsav enskilda kommuner.Problemet i stora organisationer som kommuner är att fakturahanteringenär en masshantering och de som sköter den kan inte förväntas ha kännedomom bakomliggande avtal varför ändringar i t.ex. leasingavgifterna måsteföljas upp på annat sätt. Detta inträffar då och skildabedömningar mellan leasegivare och leasetagare leder då till tvist mångagånger efter det att avtalet löpt ut.I vårt yttrande över slutbetänkande "Finansiell lea-sing av lös egendom" (SOU 1994:120) ställde sig förbundet positivt till atten lag om finansiell leasing skulle införas i vilken leasegivares rätt att höjaleasingavgifterna skulle regleras och att en officiellt noterad styrränta skullligga till grund för en sådan ändring. En sådan ordning skulle göra parternamer jämställda i en i övrigt komplicerad avtalssituation. Förslaget ledde sombekant inte till någon lagstiftning.Avtalsvillkoren vid finansiell leasing bör ses över i syfte att åstadkommaytterligare förbättringar. Vid avtalets ingående och vid räntejusteringar underpågående avtalsperiod bör leasegivaren för leasetagaren särskilt redovisaannuiteten uppdelad på ränta och amortering. Avtalsvillkoret för att ändraleasingavgiften under pågående avtalsperiod bör knytas till en officiellt note-rad styrränta frikopplad från leasegivarens upplåningskostnad.En skärpning av kraven på leasingavtalen torde närmast vara en fråga förFinansinspektionen.Svenska Kommunförbundet ställer sig mot bakgrund av vad som ovan an-förts positivt till lagutskottets propå om en offentlig hearing i ärendet.LandstingsförbundetMed anledning av lagutskottets förfrågan har ställt ettantal frågor om ränteskruvning till (se bilaga). Svaren ger vidhanden att landstingen endast i liten omfattning använder sig av finansiellleasing. Ett undantag är AB som ägs av . Därutöver är det endast fyra landsting som anger att dei dag har finansiell leasing och ett av dem avser att upphöra med denna fi-nansieringsform när nuvarande kontrakt löper ut.Endast ett landsting säger sig ha blivit drabbat av ränteskruvning. Dettamedförde en skiljetvist mellan (läns landsting) och lea-singgivaren (). Tvisten ledde fram tillförlikning 1998 innebärande att leasinggivaren accepterade en omförhand-ling av debiteringsnivån med 9,3 miljoner kronor.Det har framkommit att det fortfarande förekommer att leasinggivare er-bjuder landsting villkor enligt "räntan skall justeras efter räntenivån på denkapitalmarknad varpå leasinggivaren finansierat sin verksamhet", dvs villkorsom ger utrymme för ränteskruvning. Om detta innebär att kraven när detgäller leasinggivarnas utformning av sina erbjudanden bör skärpas, tordenärmast vara en fråga för Finansinspektionen.När det gäller landstingen så har de allmänt infört sådana restriktioner ochkontroller avseende finansiell leasing att i den mån avtal ingås så bygger depå klara och entydiga räntejusteringsklausuler, exempelvis att räntejustering-en kopplas till Stibor eller annan marknadsränta. Det finns numeraäven möjligheter att med datorbaserade program kontrollera att eventuellaräntejusteringar följer de regler som avtalats. Något landsting påpekar attkostnaderna för service respektive kapitalvärdet för leaseobjektet bör hållasisär i avtalet. En annan synpunkt är att avtalen bör utformas så att tvisterskall avgöras i domstol och inte i skiljeförfarande. Endast det faktum attkontrollen av fakturorna tar tid nämns av något landsting som ett problem.Sammanfattningsvis anser inget landsting att ränteskruvning är någotegentligt problem. Därmed bedömer att en offentlighearing i ärendet är av mindre intresse från landstingens synpunkt. Om ensådan hearing ändå kommer till stånd är givetvis berettatt medverka och redovisa landstingens erfarenheter enligt ovan.Bilaga till yttrandeI motionen påtalas bl a att ränteskruvning är vanlig i samband med s k finan-siell leasing och att detta är en vanlig finansieringsform för bl a landsting.Som exempel nämns även att ett landsting skall ha betalt 11 miljoner kronormer i låneränta än vad som behövts om räntedebiteringarna skötts korrekt.Motionen föreslår att skall begära att regeringen skyndsamt åter-kommer med förslag till konkreta åtgärder för att stävja s k ränteskruvning.För att få underlag för synpunkter på motionen ber vi er svara på följandefrågor:1. I vilken utsträckning använder finansiell leasing? I vilken utsträckning har drabbats av s k ränteskruvning och ivilka samband har detta skett? Om så är fallet ange beräknat belopp, åroch typ av finansiering.4.5. Bedömer ni att s k ränteskruvning är ett växande problem för landstingeteller har problemet minskat ? Har drivit, driver eller avser att drivaprocess för att uppnå återbetalning av för högt debiterat räntebelopp?Om så är fallet nämn typ av process, belopp, eventuellt uppnått resultatoch eventuell konsultmedverkan.8.9. Har ni konkreta förslag om hur ränteskruvning skulle kunna stävjas? I såfall vilka?10.Sveriges advokatsamfund1. (Samfundet) delar inte motionärens uppfattning attdet, mot bakgrund av förekomsten av s.k. ränteskruvning, finns anledning attse över organisation, instruktion och tillsynsrutiner.Samfundet anser inte heller att det föreligger något behov av lagstiftning varesig avseende finansiell leasing eller specifikt avseende ränteskruvning.2. 2000:1Finansinspektionen har i sin rapport 2000:1, Kartläggning av leasingavgifter,undersökt utformningen och förekomsten av olika typer av avgiftsändrings-klausuler som använts vid leasing mellan finansbolag och näringsidkareunder perioden 1990-1996.Av den kartläggning som har gjorts i rapporten framgår att leasegivarna inyare avtal övergått till att knyta avgiftsjusteringar till en specificerad pubränta vilket reducerar osäkerheten och oklarheten i avtalen samt risken förtvister. konstaterar i rapporten följande. Andelen avtals-klausuler som hänvisar till det allmänna ränteläget har minskat betydligt tillförmån för klausuler som endast medger avgiftsändring vid förändringar i enpublik ränta. Detta understryker en förändrad syn hos bolagen på utform-ningen av räntejusteringsklausuler i avtalsvillkoren.Finansinspektionens granskning har också enligt rapporten visat att avtalsom har en avvikelse gentemot STIBOR främst är att hänföra till början av1990-talet. Enligt synes den avgiftsdebitering som avvi-kit från publikt iakttagbara räntor främst vara att hänföra till turbulensenkring finanskrisen.3. organisation, instruktion och tillsynsrutinerFinansinspektionens uppgift är att agera såsom verkställande organ och intesåsom dömande. Inom ramen för den tillsyn som utövarfinns också möjlighet för myndigheten att såvitt gäller problemet ränteskruv-ning kontrollera om det förekommit en systematisk överdebitering av ränta.Samfundet anser inte att det finns skäl att se över vare sig myndighetensorganisation, instruktion eller tillsynsrutiner.4. Om behovet av lagstiftningSamfundet anser inte att det mot bakgrund av vad som framkommit i Finans-inspektionens ovan nämnda rapport eller mot bakgrund av vad som anförts imotionen föreligger ett behov av en tvingande obligationsrättslig lagstiftningom finansiell leasing mellan näringsidkare och i vart fall inte särskild lag-stiftning avseende ränteskruvning. Det förhållandet att 36 § avtalslagen säl-lan tillämpats på leasingförhållanden talar för att några påtagliga missförhål-landen inte föreligger på leasingmarknaden. De rättsliga frågor med anknyt-ning till finansiell leasing som förekommer, såsom t.ex. oskäliga räntevillkor,kan enligt samfundets mening tillfredsställande lösas inom ramen för gällan-de civil- och marknadsrättslig lagstiftning. Det finns inte heller anledning atanta att avtalskontrahenterna i leasingbranschen skulle vara ovilliga att ge-mensamt diskutera villkorens utformning och tillämpning. Genom ett sådantförfarande skulle det vara möjligt att uppnå en standardavtalspraxis som varutvecklad och accepterad av båda parter.Samfundet anser det vidare olämpligt att lagstiftaren genom tvingande lag-stiftning ingriper i avtalsförhållandet mellan näringsidkare. En tvingandereglering skulle kunna medföra sådana förändringar i förutsättningarna förden finansiella leasingen att denna drastiskt minskade, vilket skulle innebäraatt en för många företag viktig finansieringsform upphörde.När det gäller behovet av lagregler avseende ränteskruvning i leasing tillkonsument gör sig de ovan anförda skälen inte lika starkt gällande. Eftersomavtal om finansiell leasing till konsument torde förekomma i mycket begrän-sad omfattning kan behovet av lagstiftning för konsumenter dock ifrågasät-tas. De missförhållanden som eventuellt föreligger kan stävjas med mindreingripande åtgärder. Domstolarna och haringripit mot obalanserade avtalsvillkor med tillämpning av konsumentkredit-lagens regler, antingen direkt eller analogt. Samfundet anser mot bakgrundhärav att situationen på marknaden inte är sådan att lagstift-ning krävs.5. anser inte att vad som framkommit i rapporteller den aktuella motionen berättigar till slutsatsen att någon osund verk-samhet har förekommit.Finansbolagens FöreningSammanfattningDet är av central betydelse för den aktuella frågan att finansiella leasegivareoch andra kreditinstitut har fortlöpande kontroll över sin ekonomiska ställ-ning och inte utsätter sig för okontrollerade ränterisker. I motsatt fall skullen ny bankkris kunna utvecklas snabbt. Det är därför ett starkt samhällsin-tresse att kreditinstitut kan kompensera sig för ökande finansieringskostna-der. Detta är grunden för behovet att kunna ändra leasingavgifterna under ettleasingavtals löptid.Föreningen noterar vidare att de påståenden om ränteskruvning som före-kommit avsett leasingavtal som ingåtts under eller i anslutning till bankkri-sen . Det synes däremot saknas påståenden om att detskulle ha förekommit ränteskruvning i leasingavtal som ingåtts under desenaste åren.De påståenden om ränteskruvning som förekommit i massmedia härstam-mar från några få källor men har inte styrkts av någon objektiv undersökning.Tvärtom har i sin avslutade undersökning intefunnit några belägg för att det skulle ha förekommit någon systematisk rän-teskruvning.Det är också värt att notera att påståendena om ränteskruvning i huvudsakavser några enstaka leasegivare som inte längre opererar på marknaden i destrukturer som rådde då ränteskruvning skulle ha förekommit.Slutligen har till vägledning för sina medlemmargjort ett uttalande om god sed rörande finansiella leasingsvillkor. Däri berörsäven klausuler om beräkning och ändring av leasingavgifter. I och med dettahar branschen redan vidtagit åtgärder som bl.a. är ägnade att motverkaskruvning av leasingavgifter.Av främst ovanstående skäl bedömer föreningen att det saknas anledningatt från motionärens utgångspunkter se över organisa-tion, instruktion eller tillsynsrutiner.