bet · GN01AU5 · 2000-02-15 00:00:00 — Samsynsmännen kundemed den utgångspunkten konstatera att det fanns en vilja till samarbete ikonkreta frågor. Rapporten avslutas med en uppmaning till parterna att varaaktiva i dessa frågor för att nå snabba resultat.Under den förutnämnda utredningens arbete har det hållits seminarier omlönebildningen med bl.a. företrädare för arbetsmarknadens parter och ar-betsmarknadsutskottets ledamöter som inbjudna. Även efter det att utred-ningen lagt fram sina förslag har det hållits seminarier. Bl.a. kan nämnasen seminarieserie arrangerad av på tematFör-handling och medling på arbetsmarknaden i inför 2000-talet.I utskottets ärende har det kommit in en skrivelse från SAF och SACOgemensamt med synpunkter på regeringens beredning av förslagen.2 Propositionen i huvuddragPropositionen, som innehåller förslag om ändringar i medbestämmandelagenoch följdändringar i sekretesslagen, syftar till att främja en lönebildningi samhällsekonomisk balans. En ny myndighet, , skall in-rättas och ha till uppgift att medla i arbetstvister och verka för en välfunge-rande lönebildning. skall kalla parter tillöverläggningar eller på annat sätt informera sig om kommande eller pågåendeavtalsför-handlingar. Institutet föreslås bli statistik-ansvarig myndighetför den offici-ella lönestatistiken från den 1 januari 2001.Medlingsinstitutet skall svara för att det publiceras en rapport omlöneutvecklingen, medan föreslås svara för en årligrapport om de samhällsekonomis-ka förutsättningarna för löneförhandlingarna.Efter samtycke från parter som förhandlar om kollektivavtal kan utse en eller flera förhandlingsledare eller medlare. Omdet föreligger risk för stridsåtgärder eller om stridsåtgärder redan harpåbörjats skall institutet ha rätt att utse medlare även utan parternassamtycke. Detta gäller dock inte om parterna är bundna av ett registreratavtal om förhand-lingsordning med regler om bl.a. medling liknande det s.k.Industriavtalet.Varseltiden i fråga om stridsåtgärder förlängs till sjuarbets-dagar. En part som underlåter att varsla kan bliskyldig att betala en varselavgift till staten om lägst och högst100 000 kr.Om det främjar en god lösning av tvisten får på medla-rens begäran besluta att en part skall skjuta upp varslade stridsåtgärder ihögst . Den som vidtar en stridsåtgärd i strid mot beslutet kan bliskyldig att betala en förhöjd varselavgift till staten om lägst 300 000 kroch högst 1 000 000 kr.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juni 2000.3 Utgångspunkter för förslagen m.m., statens resp. parternas roll ochansvar för lönebildningenPropositionenRegeringens politik är inriktad på rättvisa, full sysselsättning och ökatväl-stånd genom en god och uthållig tillväxt. En viktig förutsättning föratt nå dessa mål är att lönebildningen fungerar väl. Lönebildningen måstefungera så att det blir möjligt att kombinera höjda reallöner med lågarbetslöshet och stabila priser. Med lönebildning avses i propositionen densamlade arbets-kraftskostnadsutvecklingen för arbetsmarknaden i dess helhet. Lönebildning-en avgör löneutvecklingen och fördelningen av inkomstermellan individer, grupper och olika sektorer i ekonomin. Lönebildningenbestämmer i stor utsträckning pris- och kostnadsutvecklingen för detsvenska näringslivet och den offentliga sektorn och påverkar därmed hursnabbt sysselsättningen kan öka. Möjligheterna för långtidsarbetslösa ochandra grupper som står utanför arbetsmarknaden avgörs av hur vällönebildningen fungerar.En väl fungerande lönebildning är en förutsättning för regeringens högasysselsättningsambitioner. För att en ökad efterfrågan på arbetskraft skallresultera i en fortsatt god sysselsättningsutveckling måstelöneökningstakten hållas inom en samhällsekonomiskt hållbar ram också viden lägre arbetslös-het och högre sysselsättningsnivå än i dag.Lönebildningen har inte fungerat tillfredsställande.Ett allt sämre samspel mellan olika delar av arbetsmarknaden i avtalsför-handlingarna, ett svagt institutionellt ramverk och upprepadestabiliserings-politiska misslyckanden har bidragit till en löneutvecklingsom på lång sikt inte överensstämmer med produktivitetsutvecklingen. Denominella löneök-ningar har varit högre än i omvärlden vilket drivit uppinflationen. Upprepa-de devalveringar har urholkat reallönerna. Störrelöneökningar än vad sam-hällsekonomin tål slår mot sysselsättningen ochdrabbar i första hand grupper med svag ställning på arbetsmarknaden.Förutsättningarna har ändrats i och med att inte längre försökerupprätthålla en fast växelkurs för kronan. Det av i politiskenighet fastställda inflationsmålet - plus/minus en procentenhet- får inte överskridas. Globaliseringen har ökat omvandlingstakten inäringslivet. Beslut i den ekonomiska politiken i enskilda länderframkallar omedelbara räntereaktioner på den internationella marknaden.Marginalen för misstag har därmed krympt.Under 1998 års avtalsrörelse inleddes en utveckling som innebar en an-passning av löneökningstakten till den i viktigaste konkurrentlän-der. Enligt regeringen måste denna utveckling fortsätta.Om lönebildningen inte skulle kunna hantera ökningen av efterfrågan påarbetskraft kommer den goda sysselsättningsutvecklingen att bromsas upp.Bristen på arbetskraft inom vissa områden kan driva upp löneökningarna förvissa grupper, vilket sedan kan sprida sig till andra grupper. Följden blirökade produktionskostnader. Möjligheterna att vältra över kostnaderna påökade produktpriser är små på grund av hårdnande internationell konkurrensoch den förda penningpolitiken som syftar till prisstabilitet. Därför finnsdet numera ett mer direkt samband än tidigare mellan lönebildningen och möj-ligheten att pressa ned arbetslösheten.Hög sysselsättning och låg arbetslöshet skall dock inte nås genom låglöne-konkurrens. I stället bör det skapas allmänt goda förutsättningar för enfort-satt stark produktivitetstillväxt som ger utrymme för att kombinera enfortsatt god sysselsättningsutveckling med en god reallöneutveckling.Lönebildning-en måste enligt regeringen medverka till att Sverigesinternationella konkur-renskraft bibehålls även i tider med hög aktivitet iekonomin och större efter-frågan på arbetskraft.Med stärkta spelregler för lönebildningen får parterna ett bättre stöd attträffa avtal som leder till fler jobb, goda reallöner och stärkt välfärd.Styrkan och tydligheten i spelreglerna skall bidra till att hävda desvagares ställning på arbetsmarknaden.Enligt regeringen visar erfarenheten att osäkerhet och bristande informa-tion om andra gruppers avtal kan försvåra lönebildningen. Propositioneninnebär att informationen inför förhandlingarna skall förbättras - allaparter skall kunna utgå från samma faktaunderlag. Med det medlingsinstitutsom föreslås ökar förutsättningarna för ett förbättrat samspel iavtalsrörelserna. Förlängda varseltider och möjligheten att besluta omuppskjutande av kon-flikter skall främja ett konstruktivt förhandlings- ochmedlingsarbete.Syftet med förslagenSyftet är att främja en lönebildning i samhällsekonomisk balans som tål depåfrestningar som en långvarigt ökad efterfrågan medför. Förslagen innebäringen begränsning när det gäller parternas möjligheter och ansvar i frågaom utformningen av avtalslösningar.Förslagen innebär att- utvecklingen av arbetskraftskostnaderna och dess följder för den samhälls-ekonomiska utvecklingen görs tydligare genom förbättrad lönestatistik ochmer regelbundna analyser av hur lönebildningen fungerar; på det sättetmotverkas att olika grupper på arbetsmarknaden driver upp löneökningar-na ikonkurrens med varandra-- ansvarsfördelningen mellan arbetsmarknadens parter och staten tydliggörs-- fördelen med avtal för reglering av förhandlingsordningar och av vidta-gande av stridsåtgärder framhålls; för de fall där avtalslösningar inte kannås förstärks lagstiftningen genom att vägen till konflikt görs trögare ochgenom att ett kraftfullare konfliktlösningssystem tillhandahålls.-Statens resp. parternas roll och ansvar vid lönebildningenEn viktig utgångspunkt för utformningen av förslagen är att arbetsmarkna-dens parter har en självklar rätt att hävda sina intressen. Löneökningarnasstorlek och fördelningen mellan olika löntagargrupper skall avgöras i för-handlingar mellan arbetsmarknadens parter. Den fria förhandlingsrätten ären på svensk arbetsmarknad. Rätten till strejk och lockout ärinskri-ven i grundlagen. Arbetsgivarna har legitima vinstkrav för sinverksamhet som arbetstagarna för en legitim kamp för sin andel avproduk-tionsresultatet och sitt relativa löneläge. Utvecklingen avrelativlönerna för olika grupper samt lönenivåer och allmännaanställningsvillkor är frågor som ankommer på parterna liksom fördelningenav reallöneutrymmet. Även samhällsintresset måste dock tillgodoses ilönebildningen. Summan av par-ternas ståndpunkter får inte blilöneinflation och färre jobb. Kollektivavtalen skall respekteras under densjälvklara förutsättningen att de inte innebär lönediskriminering.Enligt propositionen ligger ansvaret för lönebildningen kvar på arbets-marknadens parter även i fortsättningen. Formerna för lönebildningen ärockså i första hand en fråga för parterna. Avtalslösningar för förhandlings-ordningar och begränsningar av rätten att vidta stridsåtgärder är attföredra framför lagstiftning.Staten har ett övergripande samhällsansvar för att lönebildningen fungerarså att den inte leder till ökad arbetslöshet och därmed hotarvälfärdsutveck-lingen. Staten kan i första hand använda sig av destabiliseringspolitiska instrumenten, finans- och penningpolitikenunderstödd av en effektiv ar-betsmarknads- och utbildningspolitik. Ävenindirekt påverkar riksdag och regering förutsättningarna för det somparterna har ansvar för genom utform-ningen av den ekonomiska politiken,utbildningssystemet, lagstiftningen om stridsåtgärder och medling,arbetslöshetsförsäkringen och skyddslagstift-ningen för arbetstagarna. Istatens övergripande ansvar ingår att tillvarata alla samhällsmedborgareslegitima intresse av en väl fungerande lönebildning. Staten skall däremotvara neutral till hur parterna fördelar löneutrymmet, till vilken nivåparterna väljer att förlägga sina förhandlingar, hur goda arbetsin-satserskall premieras, hur löneformer och anställningsvillkor kan anpassas tillarbetsmarknaden m.m.Staten och arbetsmarknadens parter har i mer allmänna termer ett gemen-samtansvar för att en tillräcklig, snabb och stabil tillväxt av det totalareal-löneutrymmet kommer till stånd.MotionerModeraterna anser, enligt sin kommittémotion A6, det som uppenbart att dennödvändiga flexibiliteten och anpassningsförmågan saknas i den svenskalönebildningen, även om inflationen i löner och priser brutits. Trots attrege-ringen säger sig ha insikten om lönebildningens avgörande betydelseför en god tillväxt och för att de som utestängs från arbetsmarknadenskall få arbete läggs det inte fram några förslag som förbättrarsituationen. Regering-en anlägger i stället en både centralistisk och snävsyn som nästan uteslutan-de rör själva förhandlingssystemet och hur detskall kunna motverka höga, generella löneökningar. Ett fungerandesignalsystem i ekonomin innebär att det skall löna sig att förkovra sig ochutveckla kompetensen. En flexibel och väl fungerande lönebildning påverkarrelativlönerna och skapar en bättre balans på olika delar avarbetsmarknaden, vilket ger löntagarna en real in-komstökning som har singrund i produktivitet, inte i de centrala organisatio-nernas antaganden.Enligt är det enbart ökad produktivitet som skapar utrymme förlöneökningar. Eftersom produktivitetsökningar inte kan fastställas i förvägoch varierar mellan branscher och företag måste lönebild-ningen ske sådecentraliserat som möjligt (yrk. Med en mer decentralise-radlönebildning kan kompetensen bli den dominerande faktorn, vilket rimli-genockså motverkar "lön efter kön". Morgondagens arbetsmarknad kommer attställa än större krav på lokal och individuell anpassning (yrk. 2).Enligt är lönebildningsfrågorna bara en begränsad del av destrukturella problem som måste lösas. I ett antal punkter anger Moderaternade förändringar som de ser som långt viktigare än själva medlingsfunktionen:- Skattepolitiken. Höga skatter snedvrider prissättningen och incitamentenså att effektiviteten i samhällsekonomin minskar och arbetstillfällen slåsut. Skattereduktion bör införas för hushållsnära tjänster. Värnskattenmåste slopas och inkomstskatten sänkas i alla inkomstskikt så att fler kanförsörja sig själva (yrk. 4).-- Graden av lönespridning och stimulansen till kompetensutveckling. Enalltmer sammanpressad lönestruktur har försvagat sambandet mellan kom-petens och lön. Lönestrukturen påverkas alltför lite av utbud och efterfrå-gan, vilket lett till lägre sysselsättning och högre arbetslöshet. Det blirsvårt att motivera ungdomar, särskilt dem som kommer från arbetarhem utanstudievana, till uppoffrande studier som inte förefaller att löna sig (yrk.5).-- Nivån på reservationslönerna. Alltför höga reservationslöner - dvs. denlönenivå som krävs för att en individ skall uppfatta det som mer lönsamtatt arbeta än att inte arbeta - bidrar till en ökning av den strukturellaar-betslösheten och leder till sämre välstånd. Med färre människor i arbeteförblir många varor och tjänster oproducerade trots att de är efterfrågade(yrk. 6).-- Arbetslöshetsförsäkringen. Den har förlorat sin karaktär av omställnings-försäkring och i stället alltmer blivit en form av medborgarlön och perma-nent försörjningskälla för "insiders" på arbetsmarknaden. En bortre gräns iförsäkringen skulle stärka incitamenten att söka och ta arbete, den skulleförkorta arbetslöshetstiderna och ha en positiv inverkan på reservationslö-nerna. Regeringen bör återkomma med ett sådant förslag (yrk. 7).-- Balansen i konfliktreglerna. Enligt är konfliktreglerna iflera avseenden förlegade. I syfte att återupprätta en rimlig balans mellanpar-terna och därmed underlätta lönebildningen lägger fram för-slag om en s.k. proportionalitetsregel, om förbud mot stridsåtgärder motenmans- och familjeföretag och mot sympatiåtgärder. - Utskottet åter-kommertill dessa yrkanden.-När det gäller statsmakternas ansvar för lönebildningen delar Moderaternaregeringens uppfattning att avtal är bättre än lagstiftning och attstatsmakter-na har intresse av goda relationer mellan parterna påarbetsmarknaden. Detta får dock inte innebära att lönebildningen skullevara ett område som staten i princip inte har med att göra. Regering ochriksdag har ansvar för att med lagstiftningen ange de grundläggandespelreglerna. Inte heller får det innebä-ra att total konsensus skulle varaförutsättningen för att lagstiftaren ändrar spelreglerna. I motionen sägsatt regeringens uppfattning att staten skall vara neutral mellan parterna,en åsikt som delar, rimmar illa med regeringens undfallenhetgentemot LO. , som i motionen hänför sig till den ovan nämndaskrivelsen från SAF och , föreslår ett tillkän-nagivande omstatsmakternas ansvar för lönebildningen (yrk. - Även i partimotionenSk692 (yrk. 24) från den allmänna motionstiden betonarModeraterna vikten av en mer decentraliserad och flexibel lönebild-ning.Kristdemokraterna utvecklar i kommittémotionen A8 sin syn på hur denekonomiska politiken kan främja en god lönebildning. Partiet beskriver ettantal "tillväxtfällor" på den svenska arbetsmarknaden:- Den i internationell jämförelse låga andelen anställda inom den privatasektorn, vilket leder till svag dynamik och undergräver möjligheten tillnya sysselsättningstillfällen.-- Den låga rörligheten på arbetsmarknaden som resulterar i flaskhalsar ochbl.a. orsakas av de höga skattekilarna och den sammanpressade lönestruk-turen; lönebildningen bör bättre spegla tillgång och efterfrågan.-- Det förhållandet att utbildning lönar sig dåligt i ; större hänsynmåste tas till kompetens, kunnande, prestation och ansvar, vilket innebäratt lönebildningen i ökad utsträckning bör ske på det lokala planet ochvara mer individuellt inriktad.-- De höga anställningströsklarna, som är ett problem för både individer ochföretag; för individen innebär det att det ibland inte lönar sig att arbeta, för företagen innebär höga ingångslöner, hög skatt och vissaarbetsrättsliga regler att man drar sig för att anställa personer med lågutbildning och be-gränsad erfarenhet.-Kristdemokraterna kritiserar propositionen för att inte beröralönebildningens betydelse för att skapa dynamik och flexibilitet, ochdärmed sysselsättning och tillväxt, utan enbart diskutera den totalalönenivåns utveckling.I motionen (yrk. 1) anges de punkter som enligt främjaren sund lönebildning:- Stabila ekonomisk-politiska ramar som främjar ansvar hos parterna, före-tagen och de anställda. Ingen statlig inkomstpolitik.-- Sänkt skatt på arbete för alla för att uppmuntra arbete, utbildning,kompe-tensutveckling och ansvar.-- Obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som i högre grad finansieras genomavgifter från de försäkrade.-- Vinstdelningssystem för de anställda.-- Bättre löneutveckling inom bristyrken.-- Översyn av lagregleringen av kollektivavtalen för att öka den enskildesrättigheter.-- Förbud mot blockad av enmans- och familjeföretag och en lagregel omproportionalitet (utskottet återkommer till detta i det följande).-- Ökad löneflexibilitet vad avser ungdomar.-Motsvarande synpunkter på lönebildningen framförs i Kristdemokraternasmotion A254 (yrk. 24) från den allmänna motionstiden hösten 1999.Centerpartiet, i kommittémotion A9, framhåller att ett framtida välfärdssam-hälle är beroende av företagens möjligheter att konkurrera i en global eko-nomi. Löneutvecklingen måste vara i paritet med utvecklingen i konkurrent-länderna. Partiet anser att regeringen på ett förtjänstfullt sätt beskrivitpro-blemen i den svenska ekonomin i propositionen men att mer långtgåendeslutsatser borde ha kunnat dras. I motionen läggs det fram förslag om vissaändringar i konfliktreglerna, till vilket utskottet återkommer nedan. -Center-partiet framför även synpunkter på lönebildningen i sin partimotionFi211 från den allmänna motionstiden . Partiet efterlyser enbättre balans mellan parterna. Tydligare fördröjningsmekanismer behövs vidrisk för konflikt. Varsel under pågående medling bör förbjudas. I motionenläggs det också fram förslag om vissa andra inskränkningar ikonfliktreglerna. - Utskottet återkommer till dessa frågor nedan.Folkpartiet ser, enligt partimotionen A10, propositionen som ytterligareexempel på regeringens oförmåga att reformera lagstiftningen trots de oftagoda förslag som framkommit under utredningsarbetet. Dagens lagreglering-arbidrar till att cementera arbetslösheten på en högre nivå än nödvändigt ochtill att skapa problem med lönebildningen, sägs det i motionen. Lönebild-ningen och arbetsmarknadslagarna skall vara ett instrument för att skapabalans mellan arbetsgivare och arbetstagare, men det som skett är attorgani-sationerna på båda sidor fått för stort inflytande. Därför måstelönebildningen och arbetsrätten utformas så att den enskilde arbetstagarenoch arbetsgivaren får större inflytande. Likafullt måste det påpekas attdet i huvudsak är genom avtal som dessa frågor måste lösas (yrk. 1).Uppgiften är nu att underlätta en konkurrenskraftig lönebildning, men utanatt bedriva statlig inkomstpolitik. kritiserar regeringen föratt vara alltför fixerad vid den genom-snittliga löneökningstakten. Minstlika viktigt är hur lönestrukturen utveck-las, och i den frågan kan encentral medlingsfunktion rimligen inte ha någon egentlig uppgift, anförpartiet (yrk. 2).Utskottets ställningstagandeAllmänna utgångspunkterBegreppet lönebildning brukar användas som en sammanfattande benämning påde processer och de restriktioner som bestämmer lönerna för enskildaindivider, för kollektiv och i genomsnitt för ekonomin i dess helhet. Detär ett vitt begrepp som kan beskrivas på många sätt. Lönebildningen verkarinom en ram som består av den ekonomiska politiken i stort, av arbetsmark-nadspolitiken, skatte- och transfereringspolitiken, socialpolitiken m.m.Även om lönebildningen inte ensam ligger bakom framväxten av en gynnsamekonomisk situation, är den är av central betydelse för tillväxt,sysselsättning och konkurrenskraft. När regeringen i propositionen angervad som känne-tecknar en välfungerande lönebildning utgår den från ettlönebildningsbe-grepp som avser den samladearbetskraftskostnadsutvecklingen för arbets-marknaden i dess helhet. En välfungerande lönebildning kännetecknas enligt propositionen av att den delsförmår kombinera en god reallöneutveckling med långsiktigt hållbarsysselsättningstillväxt genom att generera en kost-nadsutveckling som viden given produktivitetsutvecklingstakt inte översti-ger den i våraviktigaste konkurrentländer, dels i så liten utsträckning som möjligt gerupphov till arbetsmarknadskonflikter som orsakar kostnader eller andranegativa effekter för tredje man.Under en stor del av har lönebildningen inte fungerattillfredsställande. Lönerna i har haft en långsiktig tendens attöka för snabbt i förhållande till lönerna i våra konkurrentländer,som de reala timlönerna till 1998 varit istort sett oförändrade.Konsekvenserna av brister i lönebildningen är annorlunda nu mot tidigare.Med stängd inflationsväg, stabila pris- och löneökningar i omvärlden ochinternationaliserade kapital- och valutamarknader kommer alltför högalönekostnader i förhållande till omvärlden att medföra stigande räntor, eko-nomisk åtstramning och ökande arbetslöshet.Utskottet vill dock, liksom regeringen, framhålla att det finns positiva in-slag i lönebildningen. I internationellt perspektiv har fåar-betsdagar gått förlorade på grund av konflikter. På flera områdenkänneteck-nas arbetsmarknaden av en bred samsyn mellan parterna om vad somkrävs för en gynnsam utveckling av verksamheten. Större utrymme har skapatsför att anpassa kollektivavtalen till de lokala förhållandena. Vid fleratillfällen har parterna visat god förmåga att ta hänsyn till desamhällsekonomiska förutsättningarna. avtalsrörelse innebar ocksåen större anpassning till löneökningstakten i konkurrentländerna.Statsmakternas ansvarInnan utskottet kommer in på oppositionspartiernas synpunkter på lönebild-ningen vill utskottet något beröra det som sägs i motion omrollfördelningen och statsmakternas ansvar för lönebildningen. ur motionen inte kan utläsa någon principiell åsiktsskillnad isak i förhållande till propositionen uppfattar utskottet begäran om etttillkännagi-vande som främst en kritik mot regeringens beredning av ärendetoch de ställningstaganden som då gjorts och som inte anser ståi över-ensstämmelse med uppfattningen att staten skall vara neutral mellanparter-na. Utskottet kan inte ansluta sig till den kritiken och avstyrkerföljaktligen motion A6 (yrk. 3).Analysen av de bakomliggande problemenUtskottet övergår nu till oppositionspartiernas syn på lönebildningen.Någon politisk oenighet synes inte föreligga om betydelsen i och för sig aven väl fungerande lönebildning. Analysen av de bakomliggande problemen ochuppfattningen om vad som utmärker en välfungerande lönebildning skiljer sigdäremot åt. Framför allt och men ävenFolkpartiet kritiserar regeringen för att gå förbi vissa faktorer som deser som betydelsefulla. riktar ingen kritik motpropositionens problembeskrivning men anser, som framgått, att merlångtgående slutsatser borde kunna dras.Moderaterna, menar att problemet intebara ligger i de genomsnittliga generella löneökningarna utan lika mycketeller i än högre grad i lönestrukturen och de relativa lönerna. Moderaternaoch pekar också på en lång rad faktorer av strukturellart som de ser som problem i sammanhanget.Det är riktigt att propositionen i sin beskrivning av problemen med löne-bildningen i utgår från de generella löneökningarna. Syftet medförslagen är att en lönebildning i samhällsekonomisk balans skall främjas,vilket innebär att lönebildningen skall klara de påfrestningar som enlångva-rigt ökad arbetskraftsefterfrågan medför. Förslagen inriktas på attbegränsa risken för att lönebildningsprocessen i sin helhet leder tillorimliga resultat och löneinflation.