bet · GN01JuU18 · 2000-04-26 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet ett regeringsförslag om ändrade reglerrörande strafföreläggande och vissa ändringar i sekretesslagstiftningen. För-slaget innebär bl.a. att ett strafföreläggande skall kunna sättas upp i form avett elektroniskt dokument och att handläggningen av ärenden om strafföre-läggande förenklas i vissa avseenden.Utskottet tillstyrker regeringens förslag.I ärendet föreligger en reservation och ett särskilt yttrande. I proposition 1999/2000:67 har regeringen () föreslagitatt antar regeringens förslag till1. lag om ändring i ,2. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100).Lagförslagen, som granskats av Lagrådet, har fogats till betänkandet, sebilaga.Motionen1999/2000:Ju23 av och () vari yrkas att riksda-gen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om atten vidgad möjlighet för åklagaren att strafförelägga också med fängelse sompåföljd bör bli föremål för en närmare utredning. Ärendet och dess beredningI detta ärende behandlar utskottet ett regeringsförslag om bl.a. ändrade be-stämmelser rörande strafföreläggande samt en motion som väckts med an-ledning av propositionen.Riksåklagaren överlämnade till regeringen promemorian Förslagtill ändringar i m.fl. författningar för en rationellare hand-läggning av strafförelägganden. överlämnade Riksåklagaren etttillägg till promemorian till regeringen. I promemorian och tillägget tilldenna behandlades bl.a. frågan om elektronisk signatur av strafföreläggan-den, vissa förenklingar av reglerna om strafföreläggande och några sekretess-frågor.Ekosekretessutredningen (Ju 1997:04) överlämnade enpromemoria till regeringen vari föreslogs bl.a. förändringar av sekretessenför uppgifter i belastningsregistret.Promemoriorna har remissbehandlats (dnr Ju 97/2631 och dnr Ju 99/813).Till grund för förslagen i propositionen ligger promemoriorna och remissbe-handlingen av dessa.Lagrådet har granskat förslagen och lämnat dem utan erinran.Allmänt om strafföreläggandeStrafföreläggande är en summarisk process i vilken åklagaren kan lagförabrott som hör under allmänt åtal. Reglerna om strafföreläggande finns i 48kap. (RB) och i strafföreläggandekungörelsen (1970:60).Strafföreläggande innebär att den misstänkte till godkännande omedelbarteller föreläggs ett bötesstraff efter vad åklagaren anser att brotet bör föranleda. Strafföreläggande får vidare avse villkorlig dom eller sådanpåföljd i förening med böter i fall då det är uppenbart att rätten skulle dömatill sådan påföljd. Detta gäller dock inte för brott som har begåtts av någonsom inte fyllt eller om det finns anledning att förena den villkorligadomen med föreskrift om samhällstjänst. Vidare kan ett strafföreläggandeockså omfatta ett enskilt anspråk som avser betalningsskyldighet.Är ett brott förenat med egendoms förverkande, annan sådan särskild rätts-verkan eller särskild rättsverkan i form av avgift enligt lagen (1994:419) ombrottsofferfond, skall också den särskilda rättsverkan föreläggas den miss-tänkte till godkännande. Detsamma gäller kostnad för blodprovstagning ochblodundersökning som avser den misstänkte och som har gjorts för utredningom brottet.Ett strafföreläggande skall sättas upp skriftligen och undertecknas av åkla-garen. Strafföreläggandet eller ett skriftligt besked om dess innehåll skalllämnas eller sändas till den misstänkte.Har åklagaren utfärdat ett strafföreläggande som avser villkorlig dom ellersådan påföljd i förening med böter bör han underrätta den misstänkte ombeslutet vid ett personligt sammanträffande, se 3 § förordningen (1964:740)med föreskrifter för åklagare i vissa brottmål och 1 § förordningen(1994:1763) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare.Ett strafföreläggande godkänns genom att den misstänkte undertecknar ochtillställer behörig mottagare - den lokale åklagaren i -en förklaring att han erkänner gärningen och godtar det straff samt den sär-skilda rättsverkan och det enskilda anspråk som upptagits i föreläggandet.Avser ett strafföreläggande inte annat än böter eller böter och avgift tillbrottsofferfond och betalas hela beloppet till myndighet som regeringenbestämmer, utan att skriftligt godkännande skett, anses betalningen somgodkännande, om det inte framgår att den misstänkte inte har avsett att god-känna föreläggandet.Har ett strafföreläggande godkänts, gäller det som lagakraftvunnen dom.Godkänner den misstänkte inte föreläggandet, skall åtal normalt väckas.Ett godkännande som sker sedan åklagaren utfärdat stämning eller stäm-ningsansökan är utan verkan.Finner åklagaren att ett godkänt strafföreläggande innehåller en uppenbaroriktighet till följd av skrivfel, räknefel eller liknande förbiseende, får hanunder vissa förutsättningar besluta om rättelse av föreläggandet.Eftersom ett godkänt strafföreläggande gäller som lagakraftvunnen dom,kan det inte överklagas utan bara angripas genom extraordinära rättsmedel.Ett strafföreläggande kan sålunda bli föremål för resning enligt bestämmel-serna om resning av brottmålsdom i 58 kap. RB. Det kan vidare undanröjasenligt särskilda bestämmelser i 59 kap. 6-9 §§ RB.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslår regeringen ett antal ändringar i reglerna om hand-läggning av strafföreläggande enligt 48 kap. rättegångsbalken.- Strafförelägganden skall kunna sättas upp och utfärdas i form av ettelektroniskt dokument.- Möjligheterna att godkänna ett föreläggande genom betalning utökas iviss mån.- Reglerna när ett godkännande uteblir, dvs. när den misstänkte bestridereller när godkännandet kommer in efter det att åklagaren på nytt har tagit uppfrågan om ansvar, förenklas.Vidare föreslås att åklagarmyndigheternas ärenderegister, Brådis, skallsekretessregleras. Slutligen föreslås en ändring i sekretesslagen (1980:100)för att klargöra att sekretessen för uppgifter i belastningsregistret endastgäller i verksamhet som avser förande av eller uttag ur registret.Lagändringarna föreslås träda i kraft den 1 juli 2000.ÖvervägandenNär institutet strafföreläggande infördes fick det avse högst 20 dags-böter. Tillämpningsområdet har utvidgats vid flera tillfällen.Senast skedde detta genom lagstiftning som trädde 1997 (prop.1996/97:8, bet. 1996/97:JuU4, rskr. 1996/97:39) varigenom möjligheten attlåta strafföreläggande avse villkorlig dom eller villkorlig dom i förening medböter infördes.Det nu förevarande förslaget innebär inte någon förändring av tillämp-ningsområdet för strafföreläggande men väl moderniseringar och förenkling-ar i vissa avseenden. Moderniseringen sker främst genom möjligheten attsätta upp och utfärda strafföreläggande i form av ett elektroniskt dokument.Som regeringen anför bör denna möjlighet leda till snabbare och rationellarehantering av strafföreläggande. Användningen av tekniken med s.k. elektro-niska signaturer torde innebära att några egentliga säkerhetsproblem i hante-ringen inte behöver befaras.Även de övriga förslagen rörande förfarandet vid strafföreläggande synesägnade att bidra till en rationellare och snabbare process.Vad gäller sekretessregleringen av åklagarmyndigheternas särskilda ären-deregister över brottmål instämmer utskottet i regeringens bedömning att ensådan reglering är nödvändig för att undvika att registret utnyttjas som ettbelastningsregister i otillbörligt syfte. Genom förslaget förhindras nämligens.k. samkörning av registeruppgifter. Utskottet har heller ingen erinran motatt bestämmelserna om sekretess för belastningsregistret förtydligas på detsätt regeringen föreslagit.Med det anförda tillstyrker utskottet regeringens förslag.I motion Ju23 (fp) begärs en utredning av möjligheten att låta strafföreläg-gande avse fängelse.När strafföreläggandeinstitutet infördes, uttalades i lagmotiven att tillämp-ningen borde begränsas till de egentliga ordningsförseelserna. Med hänsynhärtill borde strafföreläggande inte kunna användas beträffande brott, påvilka kunde följa frihetsstraff (NJA II 1943 s. 603). Efter flera andra refor-mer bestämdes genom lagstiftning att strafföreläggande skulle kunnaanvändas beträffande alla brott, för vilka böter, dock inte normerade sådana,ingick i straffskalan (prop. 1994/95:23, bet. 1994/95:JuU22, rskr.1994/95:40). Som ovan nämnts kan strafföreläggande avse vill-korlig dom.I samband med att behandlade förslaget att låta strafföreläggan-de avse villkorlig dom, uttalade utskottet bl.a. följande. En utvidgning avmöjligheterna att använda strafföreläggandeinstitutet skulle medföra attresurserna för brottsbekämpning kunde användas på de områden där de bästbehövdes. måste beaktas att polis och åklagare vid dessa förfaran-den fullgjorde såväl den brottsutredande som den dömande funktionen. Detfanns därför, enligt utskottets mening, en gräns för i vilken utsträckning mankunde utvidga användningen av denna reaktionsform.Utskottet anmärkte för sin del att det i domstolarnas praxis förekom en radfall där påföljden regelmässigt bestämdes till villkorlig dom, normalt i kom-bination med ett bötesstraff. Det gällde särskilt förmögenhetsbrott av begrän-sad omfattning som inte utgjorde återfall i brott och där gärningsmannensaknade övervakarbehov. Som exempel på sådana brott kunde nämnas stöl-der av engångskaraktär, bedrägerier bestående i övertrasseringar av egetkonto och försäkringskassebedrägerier. Det rörde sig inte sällan om personersom inte var brottsbelastade men som i stundens ingivelse eller pågrund av ekonomiska svårigheter begick brott för att bättra på sin ekonomis-ka ställning. Ansvarsbedömningen var i dessa fall i regel okomplicerad ochpåföljdsvalet ofta helt förutsebart.Utskottet ansåg att regeringens förslag i de nämnda fallen otvivelak-tigt medförde att vissa mål skulle kunna handläggas mer rationellt, men motdetta skulle vägas att villkorlig dom i första hand kom i fråga för första-gångsförbrytare och att det ur kriminalpolitisk synvinkel fanns ett värde i attpåföljden dömdes ut av domstol.Utskottet delade i och för sig uppfattningen att det i vissa fall kunde finnasett värde i att lagföringen skedde vid domstol. Detta gällde särskilt när detvar fråga om unga lagöverträdare. När det gällde förstagångsförbrytare iallmänhet måste det, som regeringen anfört, vägas in att det förelåg en möj-lighet att enligt 46 kap. 15 § företa bl.a. mål av nu aktuellkaraktär till huvudförhandling utan att den tilltalade var närvarande. Hade såvarit fallet var den tilltalades enda kontakt med domstolen stämningen, kal-lelsen till förhandlingen, det skriftliga exemplaret av domen och en kortfattadbeskrivning av innebörden av påföljden villkorlig dom. I de fall domen av-kunnades i den tilltalades närvaro lämnades ofta inte heller någon utförligarebeskrivning av vad påföljdsvalet innebar. För den tilltalade måste därmedskillnaderna mellan de olika formerna för beivrandet av brottet många gång-er framstå som obetydliga.Till detta kom att strafföreläggande vid villkorlig dom, enligt vad som för-utskickades i propositionen, skulle presenteras vid ett personligt sammanträf-fande mellan åklagaren och den misstänkte, och alltså bli mindre anonymt änvad fallet blev vid ett förfarande inför domstol där den tilltalade inte instälsig till huvudförhandlingen.Avslutningsvis ville utskottet uttala att det ur kriminalpolitisk synpunktkunde vara väl så viktigt att samhällets reaktion på den begångna gärningenkom i så nära anslutning som möjligt till tidpunkten för brottet. Detta kundeuppnås i större utsträckning med strafföreläggandeinstitutet än om en huvud-förhandling i domstol måste avvaktas.Mot bakgrund av det anförda kunde utskottet i princip ställa sig bakomförslaget i propositionen. Här hade utskottet när det gällde de uttalade farhå-gorna om att förslaget inte var acceptabelt ur rättssäkerhetssynpunkt tagithänsyn till att reformen begränsats till fall där skuldfrågan skulle vara okom-plicerad och påföljdsvalet helt förutsebart. Utskottet ville också i samman-hanget påpeka att åklagare redan enligt gällande regler hade möjlighet attmeddela åtalsunderlåtelse i sådana fall där det kunde antas att påföljden ihändelse av åtal skulle bli villkorlig dom och det förelåg särskilda skäl. Ut-skottet utgick visserligen från att åtalsunderlåtelse i dessa fall endast varavsedd att förekomma i undantagssituationer när en lagföring inför domstolframstod som opåkallad. Från principiell synpunkt kunde emellertid hävdasatt det inte förelåg någon större skillnad mellan denna åklagarnas rätt ochden föreslagna ordningen (bet. 1996/97:JuU4 s. 4 f).I fråga om det nu aktuella motionsyrkandet vill utskottet framhålla följan-de.Enligt 30 kap. 1 § gäller att vid val av påföljd fängelse är attanse som en svårare påföljd än villkorlig dom eller skyddstillsyn.Vid huvudförhandling i brottmål skall, enligt 1 kap. 3 b § rättegångsbal-ken, tingsrätten normalt bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän.Rör huvudförhandlingen mål om brott, för vilket inte är föreskrivet svårarestraff än böter eller fängelse är tingsrätten dock domförutan nämndemän, om det inte finns anledning att döma till annan påföljd änböter och det i målet inte är fråga om företagsbot. Ett fängelsestraff kan alltbara ådömas av fullsutten rätt, dvs. lagfaren domare jämte nämndemän.Av 46 kap. 15 § andra stycket 1 framgår att om sakenkan utredas tillfredsställande, får målet avgöras i den tilltalades utevaro omdet inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter, fängelse , villkorlig dom eller skyddstillsyn eller sådana påföljder i för-ening. Fängelse får dock, enligt paragrafens tredje stycke, ådömas endast omden tilltalade vid ett tidigare rättegångstillfälle för huvudförhandling under-låtit att inställa sig personligen.Såsom framhållits i åtskilliga tidigare lagstiftningsärenden erbjuder straffö-reläggandeinstitutet väsentliga fördelar framför allt när det gäller snabbhet iförfarandet och effektiv användning av statens resurser. är det,som utskottet tidigare framhållit, tydligt att det finns en gräns för hur långtanvändningen av strafföreläggande kan utsträckas.Visserligen skulle vissa av de argument beträffandehandläggningen i domstol som anfördes till stöd för att låtastrafföreläggande avse villkorlig dom kunna anföras även tillstöd för att det borde vara möjligt att också förelägga kortarefängelsestraff genom strafföreläggande. Likaså skulle det kunnahävdas att i sådana fall där brottets art utgör skäl för fängelse,påföljdsbestämningen inte vore svårare än i sådana fall där detstod klart att påföljden skulle bli villkorlig dom. mening framstår det likväl som klart olämpligt attutvidga tillämpningsområdet för strafföreläggande på det sättmotionärerna begärt. Här bör inte bara framhållas att det frånrättssäkerhetssynpunkt framstår som oacceptabelt attfrihetsberövande skulle kunna ske utan domstolsprövning utanockså att allvaret i en gärning som förskyllt fängelse börinskärpas genom lagföring inför domstol. Härtill kommer attdet framstår som principiellt felaktigt att i ännu ett avseende geen åklagare större möjlighet att bestämma påföljd än vad somtillkommer en ensam lagfaren domare. Mot bakgrund härav kanutskottet inte finna något behov av en sådan utredning sommotionärerna begärt. Motion Ju23 avstyrks. beträffande propositionenatt antar regeringens förslag tilla) lag om ändring i ,b) lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),2. beträffande utvidgad användning av strafföreläggandeatt avslår motion 1999/2000:Ju23.res. (fp)den 26 april 2000På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), IngvarJohnsson (s), (), MargaretaSandgren (s), (), (), (m), Ann-MarieFagerström (s), (), MorganJohansson (s), (), RagnwiMarcelind (kd), (), GunnelWallin (c), (), () ochCecilia (). Utvidgad användning av strafföreläggande (mom. 2)() anför:Enligt min mening kan flera av de skäl som fick motivera att låta strafföre-läggande i vissa fall avse villkorlig dom även anföras till stöd för att låtastrafföreläggande avse fängelsestraff. Det gäller särskilt vid s.k. artbrott, trattfylleri, där det finns en fast påföljdspraxis. Att använda strafföreläggani dessa fall skulle också innebära både en snabb reaktion på brottet och etteffektivare utnyttjande av samhällets brottsbekämpande resurser. Jag anserdärför att det bör utredas om strafföreläggande skall kunna avse fängelse sompåföljd. Vad jag nu anfört bör ges regeringen till känna.Jag anser att utskottets hemställan under moment 2 bort ha följande lydelse:2. beträffande utvidgad användning av strafföreläggandeatt med bifall till motion 1999/2000:Ju23som sin mening ger regeringen till känna vad somanförts i reservationen.Särskilt yttrandeUtvidgad användning av strafföreläggande (mom. 2)(), (m), () och CeciliaMagnusson (m) anför:Villkorlig dom får inte föreläggas genom strafföreläggande beträffande brottsom har begåtts av någon som inte fyllt . I samband med att strafföre-läggandeinstitutet utvidgades till att omfatta villkorlig dom ansåg vi attpersoner borde undantas från reformen. Vi ansåg att det ur kri-minalpolitisk synpunkt fanns ett inte obetydligt värde i att påföljden även idessa fall ålades av domstol; härigenom skulle också allvaret i samhälletsreaktion mot brott tydligt visas. Vi har alltjämt denna uppfattning.Regeringens lagförslag