bet · GN01KU20 · 2000-05-24 00:00:00 — anförde att omröstningen i grunden var enomröstning för eller mot ett borgerligt regeringsprogram och inte främst föreller mot en viss person.Omröstningen följde i stort sett helt partilinjerna och gav till resultat att170 ledamöter (m, c och fp) röstade för talmannens förslag medan 174 leda-möter (s och vpk) röstade emot det. En ledamot avstod från att rösta. Riksda-gen hade alltså godkänt talmannens förslag. förordnade talman-nen till statsminister.I sin granskning av regeringsskiftet erinrade om attGrundlagskommittén bl.a. hade i uppgift att behandla formerna för rege-ringsbildningen i belysning av erfarenheterna från regeringsbildningarna1976, 1978 och 1979. Utskottet ansåg att proceduren i samband med rege-ringsskiftet inte föranledde något uttalande från utskottetssida (bet. KU 1978/79:50 s. 4).Thorbjörn andra regering kan även den karakteriseras som enmajoritetskoalition och bestod slutligen av 21 statsråd varav ett saknadepartipolitisk förankring. hade sju statsrådsposter inklusivestatsministerposten, fem och Moderata samlingspartiet åtta. Stats-råd och föredragande i vissa justitieärenden samt energifrågor var kammar-rättspresidenten . Enligt regeringsförklaringen avsåg rege-ringen att söka så brett samförstånd som möjligt, eftersom det"parlamentariska läge som uppstått efter årets val ställer särskilda kravpå att alla tar ansvar" (prot. 1979/80:10).Motioner om regeringsbildningenEfter valet aktualiserades frågan om obligatorisk omprövning avstatsministerfrågan efter varje riksdagsval i en motion av två centerpartister.Och i en partimotion om vissa författningsfrågor från ansågs attfrågan borde kunna belysas i en författningsutredning. KU 1979/80:32) ansåg att det borde göras en utvärdering av den gällan-de ordningen och hänvisade till den kommitté som regeringen hade aviseratskulle tillsättas , Grundlagskommittén.Yrkande om misstroendeförklaring 1980I slutet av den allmänpolitiska debatten framställdes detförsta yrkandet om misstroendeförklaring (prot. 1980/81:9 s. 133 ff.). OlofPalme (s) yrkade på riksdagsgruppens vägnar misstroendeförklaring motstatsministern. Socialdemokraterna och kommunisterna hadeunder debatten riktat hård kritik mot den borgerliga regeringen. I ett sistaanförande sammanfattade kritiken varefter han uttalade: "Avdessa skäl har vi socialdemokrater krävt nyval, vilket avvisats av den bor-gerliga regeringen. En misstroendeförklaring är då det enda sättet på vilket vikan få vårt krav på nyval prövat i . "Talmannen räknade upp namnen på ett antal socialdemokratiska ledamötersom instämde varefter han konstaterade att 35 ledamöter hade förenat sig omyrkandet och att de förutsättningar som anges i regeringsformen således varuppfyllda. Han förklarade det anhängiggjorda ärendet om misstroendeförkla-ring mot statsministern bordlagt.Lars (vpk) krävde i det följande anförandet att nyval skulle ske ochyrkade på sin riksdagsgrupps vägnar misstroendeförklaring mot statsminis-tern. Talmannen räknade upp de ledamöter som biträdde yrkandet. Eftersomdet endast var 20 ledamöter kunde yrkandet enligt talmannen inte föranledanågon åtgärd.Inför prövning av det socialdemokratiska yrkandet onsdagenden gjordes endast ett inlägg, av C-H (vpk), somkritiserade regeringen och förklarade att riksdagsgruppen givetvis skullestödja det socialdemokratiska yrkandet. Han anförde att Vänsterpartietsriksdagsgrupp fann det anmärkningsvärt att detta yrkande och det av vpkställda identiska yrkandet inte prövades gemensamt. Vidare uttalade han:"Om oppositionen i i ett läge skulle bestå av flera partier, vart ochett med mindre än 35 ledamöter, och partierna skulle vilja agera var för sig,kan ju ett läge tänkas där en misstroendeförklaring enligt nu tillämpade reg-ler inte skulle vara möjlig" (prot. 1980/81:12 s. 33 f.).Omröstningen skedde helt utifrån partilinjerna och ingen ledamot var från-varande. Resultatet utföll således med 174 ja-röster (s och vpk) och 175 nej-röster (m, c och fp). hade alltså avslagit yrkandet om misstroende-förklaring mot statsminister om misstroendeförklaring entledigade statsminister () påderas egen begäran samtliga åtta statsråd från Moderata samlingspartiet. Somersättare för dessa förordnades statsråd i den sittande regeringen.Talmannen informerades om förändringen av regeringens sam-mansättning, dvs. att trepartiregeringen hade blivit en tvåpartiregering. Hu-vudorsaken till regeringskrisen var den uppgörelse i skattefrågan som hadeträffats mellan mittenpartierna och Socialdemokraterna och som avvisadesav (bet. KU 1981/82:35).I detta skede hade regeringen i princip tre olika handlingsalternativ: sittakvar, förordna om nyval eller avgå. inlämnade statsmi-nistern sin ansökan om entledigande. (se bet. KU 1981/82:35s. 63) avgav och () också följande deklara-tion i regeringsfrågan:I valet mellan de olika handlingsvägar som stått till buds har regeringenvalt att avgå. Vi har därvid tagit hänsyn till att socialdemokraternaförklarat att de avser föreslå misstroendeförklaring mot regeringen och attmoderata samlingspartiet meddelat sin avsikt att stödja denna.Ett kvarstannande hade sålunda stått i strid med riksdagsmajoritetens öns-kan.Ett nyval som föreslagits från socialdemokratiskt håll är intepraktiskt genomförbart.Ett uppskjutande av ett nyval till skulle skapa oklarhet i regerings-frågan . Detta vore landet i det rådande ekonomiska läget intebetjänt av.Centern och finner det naturligt, att i den uppkomna situationendet bildas en icke-socialistisk regering med samma regeringsförklaring som1979. Våra båda partier är beredda att, om ger oss det stöd somgrundlagen föreskriver, tillsammans bilda en sådan regering.Denna har då att fullfölja den uppgörelse i skattefrågan som träf-fats mellan mittenpartierna och socialdemokraterna.Den handlingsväg som och nu anvisar ger möjligheteratt lösa regeringsfrågan snabbt. Den är logisk med tanke på att det finns enicke-socialistisk majoritet i . Den ger möjligheter att åter samlaskring sakfrågorna, där de ekonomiska problemen står i centrum. Den före-bygger politisk strid mellan partierna i när det mest av allt behövssammanhållning, samförstånd och samarbete.Här kan man konstatera att riksdagsmajoriteten redan genom att hota medmisstroendeförklaring fick regeringen att avgå.Regeringsskiftet lämnade statsminister () alltsåin sin ansökan om entledigande. Talmannen entledigade statsmi-nistern och övriga statsråd. Vidare anmodade talmannen ta kontakt med ledarna för Moderata samlingspartiet och föröverläggningar om regeringsbildningen. ägde också samtal rummellan talmannen och ledarna för de övriga riksdagspartierna. Under denföljande veckan hade talmannen vid upprepade tillfällen samtal med partile-darna (bet. KU 1981/82:35 s. 56)skrev ett brev till (). Av brevet framgår att en regering bestående av och Folk-partiet skulle komma att bedriva sitt arbete på grundval av trepartiregering-ens regeringsförklaringar och att uppgörelsen med Socialdemokraterna iskattefrågan skulle fullföljas. Vidare innehöll brevet vissa förtydliganden påbl.a. den ekonomiska politikens och försvarspolitikens områden (se bet. KU1981/82:35 s. 64 ff.)föreslog talmannen i ett anförande "att till statsminister utse , som avser att bilda en regeringi vilken kommer att ingå företrädare för och " (prot.1981/82:142).Talmannens förslag prövades (prot. 1981/82:144). In-nan omröstningen avgavs röstförklaringar av (), (vpk) och . anförde att Socialdemokraterna villeha nyval och att man ansåg mittenregeringen alltför svag för att svara motlägets krav. Socialdemokraterna skulle därför rösta nej. Även kravet på nyval som en väsentlig orsak till att kom-munisterna skulle rösta nej. uttalade att även hans partiegentligen ville ha nyval om det visade sig omöjligt att få en ny trepartirege-ring. Nyval inom rimlig tid hindrades dock av regleringen i vallagen. Medhänsyn till det ovan nämnda brevet hade den moderata riksdagsgruppenbeslutat att inte rösta emot talmannens förslag. Vidare framhöll att Moderata samlingspartiet nu var ett oppositionsparti och ämnadepröva regeringens förslag enligt de regler som gäller i för förhål-landet mellan regering och opposition.Omröstningen utföll så att 102 ledamöter (c och fp) röstade ja, 174 leda-möter (s och vpk) röstade nej, medan 62 ledamöter (m) avstod från att rösta.Elva ledamöter (m) var frånvarande. hade alltså utsett ThorbjörnFälldin till ny statsminister. Talmannen utfärdade på riksdagensvägnar förordnande för statsministern.Konstitutionsutskottets granskning föranledde inget uttalande från utskot-tets sida (bet. KU 1981/82:35 s. 6). I ett särskilt yttrande (a. bet. s.50) anför- de utskottets socialdemokratiska ledamöter följande.Vi beklagar att inte har något fungerande nyvalsinstitut. Den bästalösningen av regeringskrisen hade varit ett nyval. Den långatiden mellan utlysandet av nyval och valdagen i förening med de fasta man-datperioderna gjorde det svårt att låta folket i val uttala sin mening om in-riktningen av svensk politik, sedan ministären tvingats avgå.Thorbjörn tredje regering kan karakteriseras som en minoritetskoa-lition. Den bestod av 18 statsråd, varav 10 representerade ochsju . Till justitieminister utsågs som även ingått iden tidigare regeringen. Enligt regeringsförklaringen hade regeringen en viljaatt gå vidare på samförståndets väg. "Regeringens strävan är att finna lös-ningar, som kan samla bred politisk uppslutning. Regering och riksdag måsteta sitt gemensamma ansvar för landet genom ett nära och förtroendefulltsamarbete" (prot. 1981/82:149).Yrkande om misstroendeförklaring 1982Den , i samband med interpellationsdebatter som rörde ar-betslösheten i olika delar av landet, angrep C-H (vpk) regering-ens politik och yrkade misstroendeförklaring mot statsministern (prot.1981/82:80 s. 99 f.). Talmannen räknade upp de ledamöter som biträddeyrkandet och konstaterade att det föreskrivna antalet inte hade uppnåtts,varför yrkandet inte kunde föranleda någon åtgärd.Regeringsskiftet efter riksdagsvalet 1982Riksdagsvalet fick till följd att Socialdemokraterna ensammahade fler mandat (166) än de tre borgerliga riksdagspartierna tillsammans(163). Valresultatet medförde följande mandatfördelning:Socialdemokratiska partiet (s)166Moderata samlingspartiet (m)86Centerpartiet (c)56Folkpartiet (fp)21Vänsterpartiet kommunisterna (vpk)20349Dagen efter valet, , begärde statsminister entledigande. Talmannen entledigade statsministern ochövriga statsråd. ägde samtal rum mellan talmannen och de övrigapartiledarna (bet. KU 1982/83:30 s. 3)omvaldes () till talman(prot. 1982/83:1). Han sammanträffade med partiledarna ochvice talmännen. Av dessa samråd framgick att det med hänsyn till valresul-tatet var helt naturligt att talmannen föreslog () som statsminis-ter (bet. KU 1982/83 s. 3).Den 5 oktober föreslog talmannen "att till ny statsminister utseOlof , som avser att bilda en regering bestående av företrädare förarbetarepartiet-socialdemokraterna" (prot. 1982/83:3). Förslaget bordlades.I sammanhanget skall det erinras om att behandladeproceduren vid regeringsbildningen i sitt betänkande Grundlagsfrågor (SOU1981:15), vilket överlämnades till justitieministern . Kommitténframhöll bl.a. att den anslöt sig till den uppfattning som ligger tillgrund för de gällande reglerna för regeringsbildningen, nämligen attstatsministerkan- didaten i någon form skall godkännas av innanhan förordnas och hans regering alltså förfogar över bl.a.upplösningsrätten. Enligt kommittén skulle godkännandet avsestatsministerns person och den partimässiga sam- mansättning av regeringensom i det rådande parlamentariska läget framstår som möjlig och rimlig.Däremot borde godkännandet inte innefatta något ställningstagande till dennya regeringens program. Den som godkänner ett förslag till statsministereller avstår från att rösta skulle enligt kommitténs uppfattning endastuttrycka att förslaget under rådande omständigheter tedde sig naturligt ochinte ålägga sig någon begränsning i handlingsfriheten när det sedermeragällde att ta ställning till den blivande regeringens politik. - mening krävdes det ingen ändring av bestämmelserna. Kommitténansåg att det ankom på riksdagspartierna att genom sitt praktiska handlandeundanröja de olägenheter som kan ha uppstått till följd av uttalan- det igrundlagspropositionen om att ställningstagandet även avsåg regering- ensprogram i stort. - Ledamöterna från Socialdemokraterna och Vänster- partietkommunisterna reserverade sig. Socialdemokraterna ansåg att om- röstningenborde slopas medan kommunisterna hävdade att den borde gällasåväl statsministerns person som regeringens partimässiga sammansättningoch dess program i stort. - Frågan om obligatorisk prövning avstatsministerfrågan efter varje riksdagsval togs däremot inte upp avGrundlagskommittén.Riksdagen prövade talmannens förslag (prot. 1982/83:5). Innanomröstningen avgavs röstförklaringar av (), (), () och (vpk). Med hänvisning tillvalresultatet deklarerade de tre borgerliga partierna att de skulle lägganed sina röster. De menade att talmannens förslag stod i överensstämmelsemed den aktuella parlamentariska situationen. betonade de attdetta inte innebar något ställningstagande till den politik som denföreslagna regering- en skulle komma att föra. Vänsterpartietkommunisternas ledare förklarade att vpk:s riksdagsgrupp stödde talmannensförslag. Partiet skulle dock sakligt pröva alla förslag regeringen ladefram.Vid omröstningen röstade 179 ledamöter ja till förslaget och ingen nej. Denärvarande borgerliga ledamöterna (147) avstod från att rösta. Riksdagenhade alltså godkänt förslaget och utsett till statsminister. Tal-mannen utfärdade på vägnar förordnande för statsmi-nistern.Konstitutionsutskottet (bet. KU 1982/83:30 s. 5) konstaterade dels att deborgerliga partierna hade följt rekommendation attinte rösta emot förslaget till statsminister i ett parlamentariskt läge där denföreslagna kandidaten framstod som den naturliga regeringsbildaren, dels attdet av röstförklaringarna framgick att härmed inte avsågs något ställningsta-gande till den kommande regeringens politik. Vidare uttalade utskottetsmajoritet (s och vpk) följande.Utskottet vill vidare framhålla att regeringsskiftet ger en godbelysning av de svårigheter som den nuvarande regeringsbildningsprocedurenkan ge upphov till. Trots att valet gav ett klart parlamentariskt utslagkunde den nya regeringen inte träda till förrän eftervaldagen. då regeringen fungerade som s.k.expeditionsministär inträffa- de två händelser av stor politisk betydelse,nämligen ubåtsincidenten i Hårs- fjärden och valutautflödet som ledde framtill devalveringen . Båda dessa händelser behandlar utskottetsenare i betänkandet. Utskottet finner emellertid skäl att här understrykadet otillfredsställande i att reglerna inte möjliggjorde en snabbareregeringsbildning.Minoriteten i utskottet (m, c och fp) erinrade om utskottets enhälliga uttalan-de angående regeringsskiftet val samt uttalade följande.Enligt utskottets uppfattning ger erfarenheterna av regeringsbildningen hös-ten 1982 inte anledning till något annat uttalande om reglerna för regerings-bildningen än det som gjordes i samband med granskningen av 1976 årsregeringsskifte (a. bet. s. 47).Olof Palmes andra regering var en minoritetsregering och bestod slutligen av20 statsråd. Den var inte beroende av kommunisternas ut-tryckliga stöd för att få igenom sin politik, utan det räckte med att Vänster-partiet kommunisterna inte röstade med de borgerliga partierna. Enligt rege-ringsförklaringen skulle regeringen, i syfte att föra landet ur den ekonomiskakrisen, vinnlägga sig om att inhämta erfarenheter och åsikter från olika grup-per i samhället. Regeringen avsåg att göra allt vad på den ankom för att imöjligaste mån sammanjämka olika uppfattningar och överbrygga motsätt-ningar. "Den nya regeringen inbjuder till gemensamma ansträngningar för attbygga starkt igen"(prot. 1982/83:6).Motion om regeringsbildningenDe två centerpartister som efter riksdagsvalet hade motionerat omobligatorisk omprövning av statsministerfrågan efter varje riksdagsval fördefram frågan på nytt i en motion vid /84. KU 1983/84:26) konstaterade att proceduren för regeringsbildning varett omdiskuterat inslag i den nya författningen och att det borde uppdras åtden parlamentariska kommitté som skulle tillsättas , , att utreda frågan.Yrkande om misstroendeförklaring 1985I den allmänpolitiska debatten framställde () ett yrkande om misstroendeförklaring mot ett enskilt statsråd, utrikesmi-nistern (). () och () samt ytterligare 33 borgerliga ledamöter instämde i yrkandet, varför detbordlades (prot. 1984/85:74 s. 51 f.).Bakgrunden till yrkandet var bl.a. hanteringen av frågan om ubåtskränk-ningar av svenskt territorialvatten. De borgerliga partierna hade vid fleratillfällen ifrågasatt om utrikesministern verkligen ställde sig bakom Sverigesofficiella politik. Det som utlöste misstroendekrisen var ett TT-meddelandeom ett samtal som utrikesministern hade haft vid en middag med några jour-nalister, där han skulle ha mer eller mindre bagatelliserat ubåtsfrågan.Yrkandet, som prövades , föregicks av en kortaredebatt. anförde att utrikesministerns möjligheter att på etttrovärdigt sätt företräda svensk utrikespolitik hade undergrävts, varför detvar nödvändigt att ställa och rösta för yrkandet om misstroendeförklaring.Ulf Adelsohn och instämde i anförandet. ()och (vpk) gjorde båda gällande att den borgerliga oppositionenifrågasatte den svenska säkerhetspolitiken. underströk att detenbart var fråga om utrikesministerns sätt att företräda regeringens utrikes-politik. - Omröstningen skedde helt efter partilinjerna. Av de närvarandeledamöterna röstade 160 ja (m, c och fp) medan 182 ledamöter (s och vpk)röstade nej. hade således avslagit yrkandet om misstroendeförkla-ring mot utrikesminister (prot. 1984/85:78).Riksdagsvalet 1985Riksdagsvalet innebar en tillbakagång för ,och , medan gick kraftigt framåt. Soci-aldemokraterna och kommunisterna fick sammanlagt 178mandat och de tre borgerliga riksdagspartierna sammanlagt 171. Valresulta-tet medförde följande mandatfördelning:Socialdemokratiska partiet (s)159Moderata samlingspartiet (m)76Folkpartiet (fp)51Centerpartiet (c)44Vänsterpartiet kommunisterna (vpk)19349Den socialdemokratiska minoritetsregeringen under ledning av statsministerOlof kvarstod (bet. KU 1985/86:25). Det parlamentariska läget vardock förändrat såtillvida att regeringen nu var beroende av Vänsterpartietkommunisternas stöd för att kunna genomföra sin politik. I regeringsförkla-ringen uttalade att översyn av valsy-stemet skulle fullföljas med sikte på breda lösningar. För att föra urden ekonomiska krisen krävdes en målmedveten och handlingskraftig rege-ringspolitik samt att alla i över partigränserna kände ett gemen-samt ansvar. "Den svenska traditionen bjuder att vi så långt möjligt diskute-rar oss fram till samlande lösningar i viktiga samhällsfrågor. Det är en ar-betsmetod som gagnat vårt land. Det är en tradition av samverkan som rege-ringen vill upprätthålla i relationerna till partier men också i förhållande till olika intressen i vårt samhälle" (prot. 1985/86:2).Regeringsskiftet anmälde () för talmannen attstatsminister () var död, varefter talmannen entledigade samtligastatsråd. Talmannen sammanträffade med övriga partile-dare (bet. KU 1985/86:25 s. 232)beslutade den socialdemokratiska riksdagsgruppenatt föreslå till statsminister. Talmannen samrådde sammadag med partiledarna och de vice talmännen. Vid detta samråd meddeladepartiledarna och de vice talmännen att de inte hade något att erinra mot attIngvar skulle utses till ny statsminister. Denne förklarade sig bereddatt acceptera statsministerposten (a. bet. s. 4).Dagen därpå föreslog talmannen i ett anförande "att till nystatsminister utse statsrådet , som avser att bilda en regeringbestående av företrädare för arbetarepartiet-socialdemokraterna" (prot.1985/86:91). Förslaget bordlades.Riksdagen prövade talmannens förslag utan att detgjordes några inlägg (prot. 1985/86:93). Omröstningen utföll så att 178 le-damöter (s och vpk) röstade ja och ingen röstade nej. De närvarande 159borgerliga ledamöterna avstod från att rösta. hade alltså godkänttalmannens förslag och utsett till statsminister. Talmannenutfärdade på vägnar förordnande för statsministern.Konstitutionsutskottet fann det inte påkallat att göra några uttalanden i an-slutning till regeringsskiftet (bet. KU 1985/86:25 s. 4).Ingvar första regering var en minoritetsregering med sammapersonsammansättning som den tidigare . I regeringsförkla-ringen uttalade att det fanns skilda uppfattningar i mångafrågor i . "I ett övergripande perspektiv är det dock mer som för-enar än skiljer oss åt. Regeringen kommer därför i sitt arbete söka förenafasthet och konsekvenser med ett öppet sinne och lyhördhet. Vi kommer atthålla en öppen dörr för samtal i alla frågor av betydelse för vårt land" (prot.1985/86:95).Hot om misstroendeförklaring 1988Under granskning av regeringensåtgärder med anledning av mordet på , var uppmärksamhetensärskilt inriktad på om regeringen på ett olämpligt sätt hade ingripit i förun-dersökningen och om regeringen visat partiskhet genom att ställa sig påpolisens sida i förhållande till åklagarna, då samarbetsproblem visat sig dememellan. tillkom den s.k. . en f.d. socialdemokratisk informationssekreterare i hade bedrivit privata spaningar efter mördare. Det ifråga-sattes om hade fått otillbörligt stöd av regeringen, främst avjustitieminister (). Bland annat hade justitieministernutfärdat ett rekommendationsbrev för på sitt ämbetspapper till"berörd brittisk myndighet".Ebbe Carlsson-affären diskuterades i debatten om konstitutionsutskottetsgranskningsbetänkande (prot. 1987/88:132). konstate-rade i ett pressmeddelande att det fanns en majoritet iriksdagen för misstroendeförklaring mot henne och att hon mot den bak-grunden skulle lämna in sin avskedsansökan till statsministern. Statsminis-tern entledigade henne samma dag.Konstitutionsutskottets granskning medförde alltså i detta fall att ett stats-råd, under hot om misstroendeförklaring, valde att avgå.Riksdagsvalet 1988Riksdagsvalet medförde att ett nytt parti, de gröna,kom in i med 20 mandat. De tre borgerliga riksdagspartierna ochSocialdemokraterna backade alla, medan kommunisterna gickfram med två mandat. Socialdemokraterna och kommunister-na fick sammanlagt 177 mandat. De tre borgerliga riksdagspartierna fick 152mandat tillsammans. Valresultatet medförde följande mandatfördelning:Socialdemokratiska partiet (s)156Moderata samlingspartiet (m)66Folkpartiet (fp)44Centerpartiet (c)42Vänsterpartiet kommunisterna (vpk)21Miljöpartiet de gröna (mp)20349Den socialdemokratiska regeringen under ledning av statsminister kvarstod (1988/89 s. 9 ff.). I regeringsförkla-ringen uttalade att det var regeringens föresats att söka bredalösningar i frågor som var av betydelse för vår nationella säkerhet. Vidareanförde han att det var regeringens ansvar och strävan att ta till vara allagoda initiativ och att verka för breda lösningar (prot. 1988/89:2).I sammanhanget kan nämnas att hade lämnat sittbetänkande Folkstyrelsens villkor (SOU 1987:6) kring /87.Kommittén tog inte upp frågan om obligatorisk omprövning av statsminister-frågan efter varje riksdagsval. Frågan hade inte heller lyfts fram särskilt idirektiven till kommittén. När det gäller innebörden av ställ-ningstagande vid statsministeromröstningarna uttalade kommittén (s. 241 f.)bl.a. följande.Nu äger omröstningen om statsministerförslaget rum innan den tilltänktakandidaten för presenterat sin regering och denna avgivit en rege-ringsdeklaration. Detta sker först sedan statsministern blivit förordnad. Enpraxis har däremot etablerats att talmannen i samband med att han presente-rar sitt statsministerförslag också tillkännager den partimässiga sammansätt-ningen av den regering hans statsministerkandidat avser att bilda.