bet · GN01LU19 · 2000-04-11 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet en motion vari begärs åtgärder från riksda-gens sida mot s.k. ränteskruvning vid finansiell leasing.Utskottet avstyrker bifall till motionen.Till betänkandet har fogats ett särskilt yttrande.Motion1999/2000:L902 av (m) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts rörande behovet av att stävja s.k. ränteskruvning,2. att ger regeringen uppdraget att skyndsamt återkomma medförslag till konkreta åtgärder i enlighet med första att-satsen i motionen. InledningI betänkandet behandlar utskottet en motion som väckts vari begärs åtgärder från sida mot s.k. rän-teskruvning vid finansiell leasing. Mot bakgrund av vad som anförts i motio-nen om problemets art och omfattning beslutade utskottet den 20 januari2000 att motionen skulle bli föremål för remissbehandling. Remissyttrandenhar avgetts av , , Svenska Kommunför-bundet, , , , , Maskinentreprenörerna, SvenskHandel, , och professorMikael , juridiska fakulteten, universitet.Med finansiell leasing avses en tjänst som tillhandahålls en näringsidkareeller en konsument genom särskilda leasingbolag. Tjänsten innebär att lea-singbolaget (leasegivaren) köper in utrustning anvisad av leasingkunden(leasetagaren). Utrustningen ägs av leasegivaren, medan nyttjanderättengenom ett särskilt leasingavtal upplåts till leasetagaren. Egendomen levererasfrån en leverantör direkt till leasetagaren utan att leasegivaren tagit någonbefattning med denna. Hyrestiden bestäms normalt så att den motsvararutrustningens ekonomiska livslängd, vanligen tre till . äri princip ouppsägbart från leasetagarens sida och kan inte heller sägas upp avleasegivaren så länge leasetagaren fullgör sina skyldigheter enligt avtalet.Vid avtalsperiodens slut har leasetagaren rätt till förlängning av leasingavta-let.Finansiell leasing skiljer sig från andra typer av nyttjanderättsavtal, främstgenom att leasegivaren som finansiär gör det möjligt för leasetagaren att iprincip utan krav på insatskapital eller särskild säkerhet anskaffa och nyttjaviss utvald egendom mot ersättning som täcker hela eller större delen avanskaffningskostnaden för egendomen. Leasegivaren tar normalt inte på sigunderhålls- och serviceförpliktelser. Leasetagaren står risken och ansvaret föregendomen, och invändningar hänförliga till denna får riktas mot leverantö-ren.Leasingavgiften utgår vid finansiell leasing normalt som s.k. annuiteter,vilket innebär att leasetagaren i princip betalar lika stora belopp vid varjedelbetalning. Avgiften är beräknad så att leasegivaren skall få täckning förstörre delen av anskaffningskostnaden och räntan på denna. Därtill kommerersättning för administration, risk och vinst. Leasegivaren har enligt avtaletnormalt rätt att ändra avgiften i vissa fall. Ändringsgrunderna kan bl.a. hän-föras till ränteändringar som typiskt sett eller i det konkreta fallet påverkarleasegivarens upplåningskostnad. En ändringsklausul kan utformas på mångaolika sätt, exempelvis genom att avgiftsändring får ske om ränteläget ändraspå den marknad som leasegivaren refinansierar sig eller vid ändringar i detallmänna ränteläget. En ändringsklausul kan också vara knuten till föränd-ringar i en ränta som är publikt noterad, såsom Interbank OfferedRate (STIBOR).Någon lagstiftning om finansiell leasing finns inte i , utan leasing-förhållanden regleras normalt genom standardvillkor. Avtalsfrihet råder, menjämkning eller ogiltighet av avtal och avtalsvillkor kan dock komma i frågamed stöd av exempelvis 36 § avtalslagen (1915:218). Konsumentkreditlagen(1992:830) är i och för sig inte tillämplig på leasingförhållanden, såvida intekonsumenten skall bli ägare till egendomen. Lagen innehåller dock en be-stämmelse av visst intresse i sammanhanget. I 11 § finns nämligen vissaregler som begränsar kreditgivarens rätt att höja räntan under pågående av-talsperiod. Vidare föreskrivs att kreditgivaren är skyldig att tillämpa ett av-talsvillkor om ränteändring på samma sätt till konsumentens förmån som tillhans nackdel.För närvarande pågår arbete inom EU med inriktning att få till stånd ettdirektiv om distansförsäljning av finansiella tjänster i konsumentförhållan-den. Ett framtida direktiv torde komma att vara tillämpligt på bl.a. di-stansavtal om finansiell leasing mellan näringsidkare och konsumenter.Enligt de utkast som har presenterats är avsikten att direktivet skallinnehålla bestämmelser om bl.a. betänketid, ångerrätt, informationskrav samtreklamations- och tvistelösning. En gemensam ståndpunkt kan, enligt vadutskottet har erfarit, komma att beslutas av ministerrådet tidigast underhösten 2000.MotionenI motion L902 av (m) anförs att finansiell leasing är en brafinansieringsform när den fungerar som det är avsett. Ett problem är dock deöveruttag av leasingavgifter som drabbar både enskilda och institutionellakunder, s.k. ränteskruvning. Enligt motionären torde miljardbelopp ha faktu-rerats på oriktiga grunder. Eftersom finansiell leasing vanligen används avinstitutionella aktörer som kommuner, landsting och organisationer tordesåledes skattemedel användas för att täcka kostnader utöver vad avtalenföreskriver, något som, enligt vad som anförs i motionen, är stötande ickeblott för den allmänna rättskänslan utan också för omsorgen om en sundekonomi, såväl offentlig som privat.Ett problem i sammanhanget är enligt motionären att i tvister om leasing-avgifter har finansbolagen normalt en ensidig möjlighet att välja skiljeförfa-rande, vilket vanligen innebär att förlikningsuppgörelser i godo och skilje-domar sker med iakttagande av diskretion. Motionären anser även att det ärett problem att finansbolagen i allmänhet vägrar att - med hänvisning tillkonkurrenssituationen - uppge sin upplåningskostnad som grund för bedöm-ningen av bolagets ränteberäkningar vidare ut till kund. Långa avtalstider göratt upplåningskostnaderna enligt vad som anförs i motionen i allmänhetdaterar sig tre till , vilket har lägre bäring på nuetskurrensläge. Den utsträckta avtalstiden innebär också att bolagen successivt ismå steg kan vidga räntemarginalen i takt med förändringar av det allmännaränteläget, varvid, sett över tiden, höjningarna blivit för stora och sänkning-arna blivit för små.Motionären anser att inte har lyckats särskilt väli sitt tillsynsansvar när det gäller förekomsten av ränteskruvning. Det finnsdärför anledning att se över såväl myndighetens organisation, instruktion ochtillsynsrutiner som aktuell lagstiftning i berörda delar. I motionen begärs delett tillkännagivande om behovet av att stävja förekomsten av ränteskruvning(yrkande 1), dels att ger regeringen i uppdrag att skyndsamt åter-komma med förslag till konkreta åtgärder i enlighet med vad som anförs imotionen (yrkande 2).Tidigare utredningar och förslagÅr 1988 tillkallade regeringen en utredning med uppdrag att utreda frågorkring leasing av bl.a. lös egendom. Utredningen, som antog namnet , redovisade sitt uppdrag i denna del i slutbetänkan-det (SOU 1994:120) Finansiell leasing av lös egendom.Leasingutredningen gjorde den bedömningen att en civilrättslig lagregle-ring av leasinginstitutet borde komma till stånd främst för att minska rådanderättsliga osäkerhet och skapa en fastare grund för bedömningar av leasing-villkors skälighet. En sådan lagstiftning borde i första hand bestå av kon-traktsrättsliga regler för finansiell leasing som särskild avtalstyp och somutgångspunkt vara dispositiv i förhållandet mellan parterna. På vissa punkterborde dock enligt utredningen införas tvingande regler till leasetagarensförmån. Utredningen ansåg också att frågor om leasingavtalets behandlingvid leasetagarens konkurs och leasetagarens sakrättsliga ställning bordeklargöras genom tvingande regler. I betänkandet lades fram ett förslag till lagom finansiell leasing med nu angiven inriktning.I betänkandet behandlades också konsumentleasing, varmed avses avtalom finansiell leasing som en näringsidkare erbjuder en konsument för dennesenskilda bruk. Avsaknaden av regler om konsumentskydd i fråga om finansi-ell leasing framstod enligt som en inkonsekvent ochobefogad lucka i lagstiftningen. Utredningen föreslog därför att konsument-kreditlagens tvingande regler för kreditköp skulle tillämpas på motsvarandesätt vid finansiell konsumentleasing.En fråga som var föremål för ingående överväganden inom Leasingutred-ningen var överdebitering av leasingavgifter i förhållande till vad som avta-lats, s.k. ränteskruvning. Utredningen fann att vissa typer av avgiftsändrings-klausuler var så allmänt hållna, ospecificerade och svårkontrollerade förleasetagaren att leasegivaren i praktiken gavs utrymme att skönsmässigt höjaoch underlåta att sänka leasingavgiften. Detta gällde enligt utredningen bl.a.sådana villkor som var knutna till det allmänna ränteläget, ränteläget på denmarknad på vilken finansbolagen finansierar sin verksamhet eller liknande.Enligt utredningsbetänkandet blev utredningen vid upprepade tillfällen ochfrån skilda håll uppmärksammad på fall eller grupper av fall där avsevärdöverdebitering av leasingavgifter, med andra ord ränteskruvning, förekom-mit. Det material och de uppgifter som därvid framkom pekade enligt utred-ningen på att detta var ett utbrett problem och att de överdebiterade beloppeni många fall låg på en sådan beloppsnivå och följde ett sådant mönster att detinte kunde vara fråga om misstag från leasegivarens sida eller om höjningarsom motsvarade verkliga kostnadsökningar. Utredningen kom fram till attmissförhållandena med ränteskruvning inom den finansiella sektorn var avsådan art och omfattning att tvingande lagregler behövdes för att minimeraleasegivarnas utrymme att missbruka rätten att ändra leasingavgiften.Leasingutredningen föreslog mot denna bakgrund att leasegivaren medgiltig verkan skulle kunna ändra den ursprungligen gällande leasingavgiftenendast under förutsättning att leasegivaren förbehållit sig en sådan rätt, attvillkoren för ändringarna och avtalsräntan angivits i avtalet, att leasetagarenskriftligen underrättats om ändringen samt att grunden för ändringen angivitsi underrättelsen på ett sådant sätt att det gick att kontrollera att den var avtalsenlig. Som ändringsgrund skulle leasegivaren som huvudregel endast fååberopa ändringar i en officiellt noterad referensränta som angivits i avtalet,exempelvis STIBOR. Ändringar i leasegivarens egna upplåningskostnaderskulle således enligt förslaget inte få åberopas. Vidare skulle fullständigkongruens krävas genom att leasegivaren var skyldig att sänka räntan undersamma förutsättningar som han fick höja den.Under remissbehandlingen av utredningens betänkande mottogs förslagetom en lagreglering vad gäller ändring av leasingavgifter med gillande frånåtskilliga remissinstanser, bl.a. , , , och . En hel del remissinstanser, av vilka kan nämnas Industriförbun-det, , och FinansbolagensFörening, var dock starkt kritiska mot förslaget.Under hösten 1999 genomförde en undersökning avutformningen och förekomsten av olika slag av avgiftsändringsklausuler somanvänts vid leasing mellan finansbolag och näringsidkare under perioden1990-1996 i syfte att klarlägga om det förekommit systematisk ränteskruv-ning. Undersökningen redovisades i rapporten av leasingavgifter (2000:1). har inom ramen förundersökningen studerat omkring 500 avtal som ingåtts under den aktuellatidsperioden. Av dessa har de avtal vars avgiftsändringsklausuler inte följtutvecklingen av den officiella räntan STIBOR studerats närmare.Enligt vad som anförs i rapporten har genom under-sökningen fått bekräftat att många av de ändringsklausuler som använts vidavgiftsändring varit oklart utformade, vilket i åtskilliga fall medfört tolk-ningsproblem och tvister. konstateras att andelen avtalsklausulersom hänvisar till det allmänna ränteläget har minskat betydligt till förmån förklausuler som endast medger avgiftsändringar i en publik ränta. Detta under-stryker, enligt rapporten, en förändrad syn hos finansbolagen vad gällerutformningen av räntejusteringsklausuler i avtalsvillkoren och att de avtalsom avvikit från STIBOR främst kan hänföras till . Där-med är, enligt , inte sagt att tolkningen av avgiftsklausuleruteslutande är ett historiskt problem. Emellertid synes avgiftsdebitering somavvikit från publikt iakttagbara räntor främst vara att hänföra till turbulensekring finanskrisen . Denna bild förstärks, enligt inspek-tionen, av att det i tre av de undersökta bolagens nuvarande leasingvolym iprincip endast finns avtal med avgiftsändringsvillkor knutna till en publikränta. För övriga fyra undersökta bolag uppgår denna siffra till mellan 85 %och . anser att sistnämnda siffror visar att utveck-lingen från klausuler som hänvisar till det allmänna ränteläget eller liknandetill klausuler som refererar till en publik ränta som grund för avgiftsjusterinfortsatt.I rapporten föreslår dels att småföretagare ges sammaskydd i lagstiftningen som konsumenter, dels att större krav ställs på leasegi-varna när det gäller informationen om ändringar av leasingavgifter. Dettainformationskrav kan regleras i lag, genom branschöverenskommelser ellerav Finansinspektionen.RemissyttrandenaEn sammanställning av remissvaren har tagits in som bilaga till betänkandet.Finansinspektionen hänvisar i sitt remissvar till den undersökning som ge-nomförts och anför att det finns anledning att överväga enlagreglering av finansiell leasing i vissa delar. Detta gäller framför allt småföretagare, som bör få samma skydd som konsumenter. Därtill bör störrekrav ställas på leasegivarna när det gäller informationen om ändringar avleasingavgifter.Konsumentverket, som begränsat sitt yttrande till att avse ränteskruvning ikonsumentförhållanden, anser sammanfattningsvis att verket inte har till-räckligt underlag för att bedöma i vilken omfattning skruvade räntor kanförekomma när det gäller konsumentkrediter. Verkets uppfattning är dock attdet ringa antal fall som kommit till verkets kännedom tyder på att skruvaderäntor inte förekommer i någon nämnvärd omfattning på konsumentkredit-marknaden och att konsumentkreditlagens ränteregel har haft en preventiveffekt.Enligt upplevs numera inte ränteskruvningsom ett problem i kommunsektorn, mycket beroende på att avtalen är såutformade att avgiftsjusteringen relateras till en officiellt noterad referens-ränta. var positivt till att en lag om leasingskulle införas i vilken ändringar av leaseavgiften reglerades. Förbundet harsamma inställning och förordar att avtalsvillkoren vid finansiell leasingses över i syfte att åstadkomma ytterligare förbättringar. Vid avtalets ingåen-de och vid räntejusteringar bör leasegivaren för leasetagaren särskilt redovisaannuiteten uppdelad på ränta och amortering. Avtalsvillkor för att ändraavgiften bör vidare knytas till en officiellt noterad styrränta, frikopplad fråupplåningskostnaden.Landstingsförbundet har, med anledning av utskottets remiss, genomförten enkätundersökning bland landets samtliga landsting om ränteskruvning.Svaren visar enligt att landstingen endast i liten omfatt-ning använder sig av finansiell leasing. I den mån sådana avtal likväl ingåsbygger dessa, enligt de restriktioner som allmänt införts inom landstingen, påklara och entydiga räntejusteringsklausuler. Inget landsting anser att rän-teskruvning är något egentligt problem i dag.Sveriges advokatsamfund anser att det inte föreligger behov av tvingandeobligationsrättslig lagstiftning om finansiell leasing mellan näringsidkareoch, i vart fall inte, lagstiftning om ränteskruvning. De rättsliga frågor medanknytning till finansiell leasing som förekommer kan enligt samfundetsmening lösas på ett tillfredsställande sätt inom ramen för gällande civil- ochmarknadsrättslig lagstiftning. Samfundet anser vidare att det är olämpligt attgenom tvingande lagstiftning ingripa i avtalsförhållanden mellan näringsid-kare. När det gäller konsumentleasing är situationen på marknaden för närva-rande inte sådan att lagstiftning behövs. Det saknas vidare skäl att se överFinansinspektionens organisation, instruktion eller tillsynsrutiner.Finansbolagens Förening anser att motionen bör avslås och understrykeratt de påståenden om ränteskruvning som gjorts avsett leasingavtal somingåtts under eller i anslutning till bankkrisen . Påstå-endena om ränteskruvning härrör vidare från några få källor och påståendenahar inte har styrkts av någon objektiv undersökning. Tvärtom har, enligtföreningen, i sin undersökning inte funnit några beläggför att det förekommit systematisk ränteskruvning.Företagarnas menar att finansiell leasing, sett ur de småoch medelstora företagens synvinkel, är ett viktigt alternativ till andra finansieringsformer, vars betydelse inte kan underskattas. Företagarnas Riksorga-nisation är för en lagreglering av finansiell leasing i allmänhet och rän-teskruvning i synnerhet i enlighet med det förslag som lades fram av . är enligt Företagarnas Riksorganisationhänvisade till branschens standardavtal som fortfarande innehåller vagahänvisningar till det allmänna ränteläget eller liknande. En lagregleringskulle vidare innebära en ökad transparens i avtalen och därmed en störremöjlighet för den enskilde företagaren att bedöma om leasingavgiften är ienlighet med avtaletMaskinentreprenörerna stöder motionären och föreslår för egen del attsamtliga finansieringsavtal kopplas till en i kontraktet angiven parameter,exempelvis STIBOR, att finansbolagen skall åläggas att upplysa kunden omvarje ränteförändring, att ursprunglig kontraktsränta och gällande räntesatsskall anges på varje faktura, att skiljeklausuler inte skall vara tillåtna i lesingförhållanden samt att någon form av reklamtionsnämnd skall inrättasinom varje finansbolag.Enligt är det inte acceptabelt att leasegivare tar utöverrräntor från leasetagare. För mindre företag är leasing en viktig finansie-ringsform. Dessa mindre företag har, enligt , ofta inte resurserför att anlita den expertis som behövs för att granska leasingavtalen och desskonsekvenser, vilket innebär att leasetagarnas rättmätiga intressen inte blirtillgodosedda. är positivt till motionärens förslag.Svenska Bankföreningen anser att den enda slutsats man kan dra av Finans-inspektionens undersökning är att lagstiftning med för leasingbolagen tving-ande regler om avgiftssättning vid leasing och avbetalningsköp inte kanmotiveras av den faktiska utvecklingen på ränte- och avgiftsmarknaden. Detkan dock inte uteslutas att informationen från leasegivarna om principernaför ändring av leasingavgifter kan förbättras. anser att detsaknas skäl både för särskild lagstiftning på området och en översyn av tillsynsverksamhet.Sveriges Industriförbund motsätter sig en tvingande lagstiftning om av-giftsklausuler i leasingavtal eftersom en sådan lagstiftning enligt förbundetsmening skulle innebära en prisreglering som allvarligt skulle störa marknads-ekonomins funktionssätt. har inte erhållit någon informa-tion om att tillsynsverksamhet kan ifrågasättas när detgäller tillämpningen av avgifts ändringsklausuler i leasingavtal. Skäl att seöver insepektionens organisation, instruktion eller tillsynsrutiner föreliggerdärför inte.Professor , juridiska fakulteten vid , dis-kuterar i sitt remissvar olika tänkbara alternativ för att komma till rätta medoch förebygga framtida ränteskruvning i finansieringsavtal. Ett tänkbartalternativ vore tvingande lagstiftning, som i så fall inte bara bör avse finansell leasing utan även andra finansieringsformer. Andra alternativ skulle kun-na vara allmänna råd eller rekommendationer från elleröverenskommelser inom branschen. Frågan huruvida sådana åtgärder ärtillräckliga eller om det behövs tvingande lagstiftning bör, enligt remissvaretbli föremål för närmare överväganden.Utskottets ställningstagandenUtskottet behandlade en motion vari begärdes förslag till en lagom finansiell leasing av lös egendom på grundval av Leasingutredningensbetänkande (bet. 1996/97:LU15). Utskottet konstaterade därvid att Justitie-departementet i det pågående beredningsarbetet med anledning av Leasingut-redningens förslag prioriterat frågan om konsumentleasing. Enligt utskottetsmening borde resultatet av det fortsatta arbetet avvaktas innan några ställ-ningstaganden gjordes från sida. Med det anförda avstyrktesyrkandet. följde utskottet.Våren 1998 behandlade utskottet på nytt ett motsvarande motionsyrkande(bet. 1997/98:LU18). Enligt utskottet var detangeläget att ett ställningstagande kom till stånd från regeringens sida ocksånär det gäller frågan om en civilrättslig reglering av finansiell leasing av löegendom mellan näringsidkare. Trots vad flertalet remissinstanser anförtansåg utskottet att det fanns skäl som talade för att en lagstiftning bordekomma till stånd, särskilt mot bakgrund av att många mindre och medelstoraföretag intar en underlägsen ställning i förhållande till leasegivarna. Därtillkom, enligt utskottet, ett visst behov av klargöranden när det gäller konkurs-och sakrättsliga frågor för leasing, och fråga uppkom i vilket sammanhangdessa klargöranden lämpligen borde göras. Utskottet var emellertid då inteberett att ta definitiv ställning i lagstiftningsfrågan. I stället borde det ankomma på regeringen att se till att frågan om lagstift-ning om finansiell leasing mellan näringsidkare blev föremål för närmareöverväganden och beredning. Ett sådant arbete fick dock inte, enligt utskot-tet, leda till att det pågående lagstiftningsarbetet rörande konsumentleasingförsenades. En tänkbar ordning skulle, enligt utskottets mening, vara attregeringen i den kommande propositionen om konsumentleasing redovisadesina principiella ställningstaganden i frågan huruvida lagstiftning om finansi-ell leasing av lös egendom mellan näringsidkare borde komma till stånd.Vad utskottet sålunda anförde gav som sin mening regeringentill känna (rskr. 173).Motionsspörsmålet har därefter fortsatt att vara föremål för debatt i olikasammanhang. I ett skriftligt frågesvar rörande rän-teskruvning anförde justitieministern bl.a. att regeringen i en kommandeproposition om konsumentleasing kommer att redovisa sin inställning i frå-gan om lagstiftning om finansiell leasing mellan näringsidkare bör kommatill stånd (svar på fråga 1998/99:778).Mot bakgrund av vad som framkommit i ärendet kan utskottet inte finnaatt det föreligger skäl för att vidta någon särskild åtgämed anledning av motionen.Med det anförda avstyrker utskottet bifall till motion L902. Utskottet hemställerbeträffande s.k. ränteskruvningatt avslår motion 1999/2000:L902.Stockholm den 11 april 2000På lagutskottets vägnarTanja LinderborgI beslutet har deltagit: (), RolfÅbjörnsson (kd), (), StigRindborg (m), (), (m), (), (), (), (),(), (), BeritAdolfsson (m), (), (), () och ().Särskilt yttrandeRänteskruvningStig Rindborg (m), (m), (), BeritAdolfsson (m) och () anför:Remissutfallet med anledning av motion L902 ger - liksom vid tidigareremissomgångar gällande frågan om regler kring finansiell leasing - ensplittrad, om än delvis förutsägbar, bild av de närmast berörda parternasinställning till frågan.Detta förhållande kan dock icke, enligt vår mening, tas till intäkt för attlämna fenomenet med s.k. ränteskruvning olöst åt sitt öde. Det torde nämli-gen stå utom varje tvivel att ränteskruvningar ägt och äger rum där överde-biterade räntor åsamkar såväl företag och enskilda som kommuner ochlandsting oskäliga kostnader. Härigenom har även betydande skattemedel,vilka kunnat bekosta nyttigare och angelägnare ting, kommit att användas förbetalning av överräntor. Detta kan knappast anses försvarligt.Regeringen har olyckligtvis kommit att prioritera frågan om konsument-leasing trots att denna finansieringsform är betydligt ovanligare i jämförelsemed finansiell leasing av lös egendom mellan näringsidkare.Lagutskottet har, i enlighet med , uttalat (bet. 1997/98:LU18) det angelägna i att ett ställningstagande kom till stånd från regering-ens sida även i fråga om en civilrättslig reglering av finansiell leasing av löegendom mellan näringsidkare.