bet · GN01JuU17 · 2000-05-04 00:00:00 — Sådanabeslut kan grundas på att en utlänning utgör ett hotmot allmän ordning och säkerhet, exempelvis genomatt utlänningen dömts för gärning som har ettminimistraff fängelse eller om det finnsgrundad anledning att anta att utlänningen begåttgrova brott eller om det skäligen kan befaras atthan kommer att begå sådana brott på någonSchengenstats territorium. Beslut om uppförande påspärrlista kan även grundas på att utlänningen varitföremål för åtgärd som innebär avlägsnande,avvisning eller utvisning, som varken återkallatseller varit förenad med viss tidsbegränsning, ochsom innefattar eller som åtföljts av inreseförbudeller av vägrat uppehållstillstånd som grundas påöverträdelse av nationella bestämmelser om inresaeller uppehållstillstånd för utlänningar.Regeringen föreslår en ändring i utlänningslagensom innebär att en utlänning får avvisas omutlänningen inte uppfyller Schengenreglernasinresekrav.I motionerna 1999/2000:Ju18 (v) och 1999/2000:Ju21(mp) riktas kritik mot förslaget. Motionärernabefarar att svenska myndigheter inte kommer att göraen självständig prövning av frågan om någon skallavvisas eller inte. Motionärerna menar också attasylsökande inte kommer att få sina ansökningarprövade enligt de internationella åtaganden somSverige har gjort.Regeringen anför i propositionen (s. 70 f) att detfinns möjlighet för svenska myndigheter att tillåtaen utlänning som förts upp på spärrlista att resa inpå svenskt territorium. Regeringen påpekar också atten utlänning som söker asyl eller skydd här i landetnormalt sett har rätt att stanna här under den tidsom ansökan prövas. Om utlänningen har rätt tillasyl får uppehållstillstånd också beviljas efterinresan till (2 kap. 15 § UtlL).Socialförsäkringsutskottet har i denna del anförtatt utskottet delar regeringens bedömning när detgäller behovet av den nya regeln.Socialförsäkringsutskottet framhåller vidare att detinte föreligger någon skyldighet att avvisa enutlänning som inte uppfyller villkoren för inresa.En bedömning skall ske i varje enskilt fall varvidtillstånd till inresa kan beviljas t.ex. på grund avhumanitära skäl eller på grund av en internationellförpliktelse. Självklart skall den som har rätt tillasyl enligt inte avvisas medhänvisning till de nya bestämmelserna.Motionsyrkandena får anses tillgodosedda med denutformning bestämmelsen fått och de uttalanden somgjorts i propositionen om hur bestämmelsen skalltillämpas.Justitieutskottet ansluter sig tillsocialförsäkringsutskottets överväganden ochkonstaterar att reglerna på området alltjämt innebäratt uppehållstillstånd får meddelas efter inresantill om utlänningen är skyddsbehövande ellerom det föreligger humanitära skäl samt i vissa fallnär ansökan om uppehållstillstånd grundas påfamiljeåterförening. Utskottet föreslår attriksdagen antar regeringens förslag i denna del ochavslår motionerna 1999/2000:Ju18 och 1999/2000:Ju21i här aktuella delar.Utländska viseringarRegeringen föreslår en bestämmelse som innebär atten s.k. enhetlig visering som har utfärdats av enbehörig myndighet i en Schengenstat skall gälla häri landet. Bakgrunden till förslaget ärSchengenkonventionens krav om att staterna skallanta en gemensam politik vad gäller reglerna förbeviljande av viseringar. Avsikten är att samtligaSchengenstater skall införa en enhetlig visering ochatt denna skall gälla för inresa till samtligastaters territorium.Vidare föreslås att regeringen ges möjlighet attingå avtal med en annan Schengenstat om att denstaten skall representera vid beviljande avviseringar. Förslaget motiveras av att Sverigesaknar diplomatisk representation i ett antal ländersamtidigt som det i många av dessa finns sådanrepresentation för någon eller några andraSchengenstater.I motion 1999/2000:Ju21 (mp) yrkas avslag påförslaget eftersom det innebär attmyndighetsutövning överlåts till utländska organ.Socialförsäkringsutskottet delar regeringensuppfattning i denna del och pekar i sitt yttrande påatt det var ett faktum redan när frågan om Sverigesanslutning prövades i för två sedan attmyndighetsutövning skulle komma att överlämnas tillannan stat.Justitieutskottet håller medsocialförsäkringsutskottet, och utskottet föreslåratt i denna del antar regeringens förslagoch avslår motion 1999/2000:Ju21.Återkallelse av uppehållstillståndI 2 kap. 9, 11 och 12 §§ UtlL anges när bl.a.uppehållstillstånd får återkallas. En viktig grundför återkallelse är att utlänningen medvetet harlämnat oriktiga uppgifter eller förtigit sådanauppgifter om sin identitet eller något annatförhållande som varit av betydelse för att fåtillståndet. Återkallelse av uppehållstillstånd fårendast ske om det föreligger synnerliga skäl närutlänningen har vistats i landet meduppehållstillstånd, då frågan om återkallelseprövas. Återkallelse är möjlig även av andra skälmen i regel endast om utlänningen inte rest in iSverige. Vid bedömningen av om ettuppehållstillstånd bör återkallas skall hänsyn tastill utlänningens anknytning till det svenskasamhället och till om andra humanitära skäl talarmot att tillståndet återkallas. Ettuppehållstillstånd kan vidare återkallas på grund avutlänningens bristande vandel, dock endast om fråganväckts innan utlänningen varit bosatt i med uppehållstillstånd. Ettuppehållstillstånd kan enligt 2 kap. 11 § förstastycket 3 återkallas om det kan antas att han kommeratt bedriva exempelvis spioneri som riktar sig motannat nordiskt land än Sverige.Om ett land rapporterar en person på spärrlistanoch den personen redan har beviljatsuppehållstillstånd i någon Schengenstat, skallenligt den stat som beviljatuppehållstillståndet ta ställning till om det finnsskäl att återkalla detta. Om så inte sker, skall denrapporterande staten - alltså den stat som fört upppersonen på spärrlistan - vidta åtgärder för attåterkalla rapporten i SIS. Den staten får i ställetlåta registrera utlänningen på en egen nationellspärrlista.Regeringen föreslår att det i utlänningslageninförs en ny grund för återkallelse avuppehållstillstånd. Ändringen innebär attåterkallelse får ske om utlänningen registrerats påspärrlista och det finns tillräckliga skäl föråterkallelse.I motion 1999/2000:Ju18 (v) yrkas avslag påförslaget i denna del eftersom Schengenkonventioneninte kräver att återkallelse sker. I motion1999/2000:Ju21 (mp) efterfrågas en reglering som gördet tydligt att återkallelse inte är obligatorisk.En utlänning som har uppehållstillstånd i enSchengenstat kan i princip röra sig fritt inom helaSchengenterritoriet. Därför kan en Schengenstat haintresse av att en utlänning som inte är önskvärddär inte heller tillåts uppehålla sig i en annanSchengenstat. Det är detta intresse som denföreslagna bestämmelsen avser att tillgodose.Regeringen påpekar (prop. s. 75 f) att liknandehänsynstaganden görs i förhållande till denordiska länderna.Regeringen anför vidare att, i de fall en utlänningbeviljats uppehållstillstånd i , det krävsmycket starka skäl för att återkalla detta. Sverigeskall inte göra avkall på denna grundläggandeprincip och inte heller på det skydd och den rätttill bosättning som utlänningslagstiftningen ger.Schengensamarbetet innebär dock en skyldighet attbeakta även övriga Schengenstaters gemensammaintressen. En lämplig avvägning måste därför göras.Endast ett mycket starkt nationellt intresse i enannan Schengenstat bör enligt regeringen i vissafall kunna leda till att tillräckligt starka skälfinns för ett sådant beslut. De tillämpandemyndigheterna har här att göra en bedömning i varjeenskilt fall om återkallelse skall ske eller ej. Detskall också, anför regeringen, noteras attSchengenkonventionen inte innebär någon skyldighetatt återkalla ett uppehållstillstånd.Socialförsäkringsutskottet delar regeringensbedömning i fråga om behovet av en ny grund föråterkallelse. hänvisartill de uttalanden som gjorts i propositionen ochpåpekar att det vid den prövning som skall ske ivarje enskilt fall skall övervägas om den andraSchengenstatens intressen kan tillgodoses genom attden staten för upp utlänningen på en nationellspärrlista.Justitieutskottet vill inledningsvis framhålla attden föreslagna bestämmelsen är nödvändig för attSverige skall leva upp till åtagandena ikonventionen. Det förhållandet att en svenskmyndighet kommer att få bedöma andra statersnationella intressen inom ramen förbeslutsförfarandet ser utskottet som en naturlig deli . En annan sak är att Sverigeinte är skyldigt att återkalla ettuppehållstillstånd så fort någon av de andraländerna fört upp en utlänning på spärrlista. Med deuttalanden som gjorts i ärendet kan det inte gärnaföreligga någon tvekan om att förslaget innebär enmöjlighet men inte en skyldighet att återkallauppehållstillstånd. Detta framgår också direkt avlagförslaget.Vad slutligen gäller frågan om myndigheternassjälvständighet noterar utskottet att myndigheternahär som på alla andra områden har att fatta sinabeslut med utgångspunkt i de regler som gäller.Utskottet ser inget behov av att införa någonsärskild regel om detta. I stället utgår utskottetfrån att myndigheterna fattar sina beslutsjälvständigt och, med regeringsformens ord, att denoffentliga makten utövas under lagarna.Sammantaget innebär det anförda att utskottetföreslår att i denna del antar regeringensförslag och avslår motionerna 1999/2000:Ju18 och1999/2000:Ju21.Narkotiska läkemedelSchengenkonventionen innehåller regler för införselav narkotikaklassade läkemedel vid resa till annatSchengenland. En resenär får medföra narkotiskaläkemedel för medicinsk behandling underförutsättning att en behörig myndighet i hemlandetutfärdat ett särskilt intyg. Mängden läkemedel skallstå i relation till resans längd och får enligtföreskrifter som meddelats av , rådets föregångare som högsta beslutandeorgan, omfatta maximalt 30 dagars förbrukning.Motsvarande nationella svenska regler medger iprincip införsel för fem dagars förbrukning.Sveriges interna regler är alltså strängare.I propositionen om anslutning aviseradesvissa ändringar av de svenska föreskrifterna (prop.1997/98:42 s. 99).När behandlade frågan gavs regeringentill känna att den borde verka för en ändring avSchengenreglerna på området (bet. 1997/98:JuU15).Regeringen gör nu bedömningen att den utvidgaderätten till införsel av narkotiska läkemedel somföljer av Schengenanslutningen innebär en bättrekontroll än vad som är fallet , eftersom detfinns ett uttalat krav på intyg från en behörigmyndighet. Tanken är att den fria rörligheten ävenskall gälla för svårt sjuka personer med legaltförskrivna läkemedel för personligt bruk.I propositionen läggs också fram ett lagförslag somgör det möjligt för resande att föra ut narkotiskaläkemedel från , om läkemedlen är avsedda förmedicinskt ändamål och den resandes personliga bruk.Socialutskottet framhåller i sitt yttrande att denutvidgning av rätten till införsel av narkotiskaläkemedel som följer av Schengenanslutningen innebären möjlighet till fri rörlighet även för svårt sjukamänniskor med legalt förskrivna läkemedel förpersonligt bruk. delar regeringensbedömning att det krav som i detta fall följer avanslutningen till Schengen inte innebär någoneftergift för en mindre restriktiv narkotikapolitik.Lagförslaget tillstyrks.Justitieutskottet - som delar socialutskottetsuppfattning - har ingen erinran mot regeringensbedömning och förslag.Resurser m.m.I ett antal motioner berörs frågan om resurser förgränskontroll. I motion 1999/2000:Ju17 (m)understryks polisens behov av resurser. Liknandesynpunkter med särskild inriktning på försfram i motionerna 1999/2000:Ju215 (m) och1999/2000:Ju225 (s). I motion 1999/2000:Ju16 (m)anförs att resurser inte bör läggas på attkontrollera fritidsbåtar. I motionerna 1998/99:Sk818(kd), 1998/99:Sf607 (m), 1999/2000:Ju20 (m),1999/2000:Sf616 (m) efterfrågas i allmänna ordalagen effektivare gränskontroll. Slutligen anförs imotion 1998/99:Ju904 (m) att ett sätt att åstadkommaen effektivare gränskontroll vore att tullkriminalenoch polisen inte-greras med varandra på vissa orter.I budgetpropositionen för föreslogregeringen att polisens anslag skulle höjas med 3,5miljoner kronor för att täcka polisens kostnader förcentrala funktioner i Schengens informationssystem.Regeringen anför att de lagförslag som läggs fram ipropositionen inte i sig innebär några ökadekostnader för myndigheterna eller för samhället istort.I 2000 års ekonomiska vårproposition föreslås(prop. 1999/2000:100 avsnitt 7.4 utg.omr. 4) atträttsväsendet skall tillföras år2001, och 1,6 miljarderkronor . Regeringen anför bl.a. attgränskontrollen skall förbättras och att Sverigeskall delta i det EU-relaterade arbetet.Här bör även nämnas att justitieministern nyligensvarat på en fråga i omgränskontrollverksamheten (fråga 1999/2000:716). Ifrågesvaret anfördes bl.a. följande.Rikspolisstyrelsen har ettregeringsuppdrag att inom polisorganisationen ledaoch samordna arbetet med att förbereda ett svensktinträde i . Arbetet sker delsgenom den särskilda projektorganisation som skapatspå , dels genomRikspolisstyrelsens tillsyns- och inspektionsenhet.Projektorganisationen ansvarar för förberedelser iform av upprättande av handlingsplan, arbetsmetoder,planering för utbildning och teknikstöd. Enpreliminär nationell handlingsplan har utarbetats.En slutlig handlingsplan utges inom kort.Av frågesvaret framgår vidare att samtligapolismyndigheter utifrån den preliminärahandlingsplanen nu upprättat regionalagenomförandeplaner för bl.a. gränskontroll.Utbildningsinsatser påbörjades under vintern 1999och processen med rekrytering av kompletterandepersonalresurser pågår . Man kan,anförs det i frågesvaret, konstatera att bådeRikspolisstyrelsens och polismyndigheternasintensitet i förberedelsearbetet ökat markant sedaninspektionstillfället i oktober 1999.I frågesvaret framhålls avslutningsvis att polisenunder senare år successivt har tillförts resurserför att kunna möta de krav som Schengenavtaletställer.Utskottet noterar att regeringen föreslagiten kraftig ökning av ramen för rättsväsendet. Hurden ramökningen skall fördelas inom utgiftsområdetkommer att ta ställning till i höst.Utskottet ser det dock som naturligt att insatsernai fråga om gränskontroll framöver betraktas som enangelägen verksamhet inom polisen. Som framgåtthar regeringen gett uttryck för samma uppfattning ivårpropositionen. Det behövs alltså inte någotuttalande från i detta ärende om vikten avframtida resurser eller effektiviteten igränskontrollverksamheten. Här vill utskottet ocksåpåminna om vad som anförts i det föregående om enutredning av vilka tvångsmedel som kan behövas inomramen för gränskontrollverksamheten. Avslutningsvisvill utskottet erinra om att det ankommer påRikspolisstyrelsen att avgöra hur fördelningen avmedel inom polisorganisationen skall göras utifrånde prioriteringar som och regeringenställer upp för verksamheten.Utskottet föreslår att avslår motionerna1998/99:Sk818, 1998/99:Ju904, 1998/99:Sf607,1999/2000:Ju16, 1999/2000:Ju17, 1999/2000:Ju20,1999/2000:Ju215, 1999/2000:Ju225 och 1999/2000:Sf616i här aktuella delar.Europol m.m.MotionernaI motionerna 1998/99:U508 och 1999/2000:U513 (bådamp) begärs att den europeiska polisbyrån Europolskall avskaffas och i avvaktan på att det skerförses med ett regelverk som innebär enparlamentarisk insyn. I motion 1999/2000:Ju904 (kd)begärs att Europol skall byggas ut under demokratiskkontroll. Ett effektivare Europol efterfrågas imotion 1999/2000:U503 (m).I motion 1998/99:U507 (fp) anförs att samarbetetinom EU mot internationell brottslighet bör förasöver till första pelaren.I flera motioner föreslås åtgärder mot deninternationella brottsligheten. I motionerna1998/99:So461 (fp) efterfrågas åtgärder motnarkotikan. I motion 1999/2000:Ju904 föreslåsstraffrättslig harmonisering och en gemensamnarkotikapolitik. Slutligen begärs i motion1999/2000:U514 (kd) att skall arbeta förgemensamma handlingsplaner mot grova brott, t.ex.narkotikabrott.BakgrundSom framgår ovan sker straffrättsligt samarbete ochpolissamarbete inom ramen för den tredje pelaren.Till sin karaktär är samarbetet där mellanstatligt.Någon normgivningskompetens har inte överlåtits frånmedlemsstaterna till unionen. Samarbetet omfattasalltså inte av EG-rätten och dess principer. Skälettill denna ordning är att samarbetet berörrättsstatliga kärnområden, inom vilka det ansettsviktigt att medlemsstaterna får behålla ettsjälvbestämmande.Amsterdamfördraget innebär - som nämntsinledningsvis - att strukturen för EU-samarbetetförändrats. Här är avdelning VI i Unionsfördraget avintresse. Enligt artikel 29 skall unionens mål varaatt ge medborgarna en hög säkerhetsnivå inom ettområde med frihet, säkerhet och rättvisa genom attbland medlemsstaterna utforma gemensamma insatser påområdena polissamarbete och straffrättsligtsamarbete samt genom att förebygga och bekämparasism och främlingsfientlighet.Detta mål skall uppnås genom förebyggande ochbekämpande av brottslighet, vare sig denna ärorganiserad eller ej, särskilt terrorism,människohandel och brott mot barn, olaglignarkotikahandel och olaglig vapenhandel, korruptionoch bedrägeri. Åtgärderna skall vidtas genom närmaresamarbete mellan polismyndigheter, tullmyndigheteroch andra behöriga myndigheter i medlemsstaterna,både direkt och genom Europeiska polisbyrån(Europol) och genom sådant samarbete mellanrättsliga myndigheter och andra behöriga myndigheteri medlemsstaterna, allt i enlighet med närmarebestämmelser i andra artiklar i fördraget. Vidareskall tillnärmning av straffrättsliga regler imedlemsstaterna kunna ske när det är nödvändigt.Av artikel 34 framgår att rådet på lämpligt sättskall vidta åtgärder för att främja samarbete sombidrar till att unionens mål uppnås. Rådet får fördetta ändamål upprätta konventioner som skall antasav medlemsstaterna enligt deras nationellabestämmelser. Om inte annat anges i konventionernaskall dessa, så snart de har antagits av åtminstonehälften av medlemsstaterna, träda i kraft för dessamedlemsstater. Rådet får vidare anta s.k. rambeslutom tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andraförfattningar. Rambesluten är bindande förmedlemsstaterna när det gäller de resultat som skalluppnås men överlåter åt de nationella myndigheternaatt bestämma form och tillvägagångssätt. De har intes.k. direkt effekt, dvs. de kan inte grundarättigheter eller skyldigheter för enskilda så längede inte införlivats med nationell rätt. Isammanhanget kan anmärkas att rambeslut, i likhetmed andra bindande internationella överenskommelser,fordrar godkännande av om beslutetförutsätter att lag ändras eller upphävs eller attny lag stiftas (se10 kap. 2 § regeringsformen).Härutöver kan rådet anta gemensamma ståndpunktersom anger unionens inställning i en viss fråga samtfatta andra beslut som överensstämmer med målen idenna del av Unionsfördraget, dock inte beslut omtillnärmning av medlemsstaternas lagar och andraförfattningar. Beslut av rådet förutsätterenhällighet.Inom EU bedrivs ett omfattande arbete motorganiserad brottslighet. En särskild handlingsplanmot den organiserade brottsligheten antogs av och godkändes av Europeiska rådetvid dess möte i i juni samma år.Handlingsplanen innehåller politiska riktlinjer ochsärskilda rekommendationer till rådet att vidta enrad åtgärder som spänner över ett vitt fält.Vid sitt möte i gav i uppdrag åt att förstärkaåtgärderna mot den organiserade brottsligheten medbeaktande av de utökade möjligheter i dettahänseende som Amsterdamfördraget ger. Uppdragetåterfinns i en handlingsplan för genomförande avAmsterdamfördraget, den s.k. Wienhandlingsplanen.I enlighet med en rekommendation i 1997 årshandlingsplan har rådet inrättat ensektorsöversgripande arbetsgrupp mot denorganiserade brottsligheten. En av gruppenshuvuduppgifter är att genomföra de riktlinjer ochrekommendationer som finns i handlingsplanen.Arbetsgruppen har utarbetat en ny sammanhållenstrategi för det fortsatta arbetet med att förebyggaoch bekämpa den organiserade brottsligheten.Strategin antogs av den 27 mars 2000.I detta sammanhang bör även nämnas slutsatsernafrån Europeiska rådets möte i den 15 och16 . Stats- och regeringscheferna enadesdär om ett antal politiska riktlinjer ochprioriteringar. Inledningsvis kan framhållas attkommissionen fått i uppdrag att presentera enresultattavla - en s.k. scoreboard - för attunderlätta genomförandet av RIF-bestämmelserna iAmsterdamfördraget, Wienhandlingsplanen ochslutsatserna från mötet i . Syftet medresultattavlan är att underlätta genomförandet avöverenskomna bestämmelser genom att fastställa vemav rådet, kommissionen eller medlemsstaterna somskall agera och tidpunkten för när åtgärderna skallvara genomförda. Vidare är avsikten att förbättrainsynen i det rättsliga och inrikes samarbetet.Såvitt nu är i fråga är vidare ett antal punkterbland Tammerforsslutsatserna av intresse. I punkt 5anges bl.a. att brottslingar inte får ges någramöjligheter att utnyttja skillnader mellanmedlemsstaternas rättssystem och att bättreöverensstämmelse och ökad konvergens måste uppnåsmellan medlemsstaternas rättssystem. I punkt 6anförs att människor har rätt att förvänta sig attunionen tar itu med det hot mot deras frihet ochlagliga rättigheter som den grova brottslighetenutgör. Gemensamma insatser mot detta hot ärnödvändiga för att förebygga och bekämpabrottslighet och kriminella organisationer i helaunionen. En gemensam mobilisering av polisiära ochrättsliga resurser är nödvändig för att garanteraatt det inte finns några gömställen för brottslingareller av brott inom unionen. I punkt 23behandlas frågan om åtgärder mot människohandel ochekonomiskt utnyttjande av migranter. begär att lagstiftning skall antas om strängapåföljder för detta grova brott före utgången av år2000. Medlemsstaterna uppmanas att tillsammans medEuropol inrikta sina ansträngningar på att upptäckaoch upplösa de kriminella nätverk som berörs. Vidareefterfrågar i punkt 41 utarbetandeav gemensamma prioriteringar, vilka bör beaktas vidutarbetande av ny lagstiftning. I punkt 43efterlyses gemensamma utredningsgrupper i enlighetmed EG-fördraget, som ett första steg i kampen motnarkotikahandel och människohandel samt terrorism.De bestämmelser som skall fastläggas i dettaavseende bör enligt tillåtaföreträdare för Europol att när så är lämpligt deltai sådana grupper i en stödjande funktion. I punkt 44uppmanas till inrättandet av en europeiskaktionsgrupp med europeiska polischefer som isamarbete med Europol skall utbyta erfarenheter ochinformation om aktuella tendenser igränsöverskridande brottslighet samt bidra tillplaneringen av operativa åtgärder. Europolsnyckelroll understryks i punkt 45; bl.a. bör Europolfå operativa uppgifter. Slutligen bör även punkt 48tas upp här. I den anges att insatserna för att enasom gemensamma definitioner i de nationellarättsordningarnas straffrätt inledningsvis börkoncentreras till ett begränsat antal sektorer medsärskild betydelse. Här nämner Europeiska rådetbl.a. ekonomisk brottslighet, narkotikahandel,människohandel, högteknologisk brottslighet ochmiljöbrott.De i punkt 43 nämnda utredningsgrupperna kommerenligt ett förslag från ordförandeskapet attregleras i ett rambeslut. Det bedöms inte kräva flerlagändringar på området än dem som redan föreslagitsriksdagen i proposition Internationell rättslighjälp i brottmål (prop. 1999/2000:61).I om EU (skr. 1999/2000:60 s. 285 f)påpekar regeringen att Europols mandat utökats underdet gångna året till att också avse terrorism,falskmynteri och förfalskning av betalningsmedel.När det gäller narkotikabrottslighet bör här ävennämnas ministerrådets arbetsgrupp mot olaglig handelmed narkotika. Där har den svenska delegationennyligen föreslagit att polisen i samtliga EU:smedlemsländer skall bli skyldig bl.a. att låta görakemiska analyser av viss beslagtagen narkotika ochatt ge sina kollegor i de andra medlemsländerna delav provresultatet.För närvarande finns ingen skyldighet för polisenutan endast möjlighet att utbyta information omnarkotika.