bet · GN01LU20 · 2000-04-25 00:00:00 — I betänkandet behandlar utskottet sju motioner från den allmänna motionsti-den . I samtliga motioner begärs lagändringar i syfte att underlätta föravkastningsstiftelser att dela ut medel som härrör från stiftelsens realisa-tionsvinster vid omsättning av värdepapper och andra tillgångar i stiftelserna.Utskottet kan inte finna något behov av lagändringar och avstyrker därförbifall till motionsyrkandena.Till betänkandet har fogats en reservation (m). 1999/2000:L203 av och () variyrkas att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionenanförts om behovet av förändringar i stiftelselagen.1999/2000:L204 av () vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om förändringar istiftelselagen.1999/2000:L206 av () vari yrkas att hos rege-ringen begär förslag till sådan ändring i stiftelselagen att realisationsvinst isamband med aktiehandel får betraktas som utdelningsbar avkastning.1999/2000:L207 av och () variyrkas att hos regeringen begär förslag till sådan ändring av stiftel-selagen att realisationsvinster och vinster av derivathandel i stiftelser räknastill de utdelningsbara tillgångarna.1999/2000:L210 av Per m.fl. (v) vari yrkas att hosregeringen begär förslag till ändring av avkastningsbegreppet i stiftelselageni enlighet med vad som anförts i motionen.1999/2000:L211 av och () vari yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförtsom förändringar i stiftelselagen.1999/2000:L213 av () vari yrkas att som sinmening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om att skyndsamtgenom förändringar i stiftelselagen eller på annat sätt åtgärda den i motionenbeskrivna situationen. Genom stiftelselagen (1994:1220), som trädde i kraft ,infördes i svensk rätt en samlad civilrättslig reglering avstiftelseinstitutet (prop. 1993/94:9, bet. LU12, rskr. Stiftelselagen innhåller en allmän definition av stiftelser. Enligt denna definition uppkommeren stiftelse genom att egendom enligt förordnande (stiftelseförordnande) aven eller flera stiftare avskiljs för att varaktigt förvaltas som en självständiförmögenhet för ett bestämt ändamål. Egendomen skall anses avskild när denhar tagits om hand av någon som åtagit sig att förvalta den i enlighet medstiftelseförordnandet.Allmänt sett finns i två huvudtyper av stiftelser. Det karakteristis-ka för den ena typen är att stiftelsen tillgodoser sitt syfte genom att ur av-kastningen på förmögenheten utge bidrag till som regel fysiska personer.Stiftelsens förmögenhet består oftast av värdepapper eller banktillgodoha-vanden. Vanligen används benämningen avkastningsstiftelse på detta slagsstiftelse. Det karakteristiska för den andra typen av stiftelse är att den somregel tillgodoser sitt syfte genom att utöva näringsverksamhet.Bestämmelser om förvaltning av stiftelser finns i 2 kap. stiftelselagen var-av framgår att en stiftelse kan ha antingen egen eller anknuten förvaltning.Egen förvaltning av en stiftelse föreligger när en eller flera fysiska personerhar åtagit sig att förvalta stiftelsens egendom. Den eller de personerna bildarstyrelse för stiftelsen. Anknuten förvaltning föreligger när förvaltningsåta-gandet har gjorts av en juridisk person. Denna är förvaltare för stiftelsen. Omstaten har gjort ett sådant åtagande, är det i stället den myndighet som hargjort åtagandet för statens räkning som är förvaltare. Styrelsen eller förvaltaren svarar för att föreskrifterna i stiftelseförordnandet följs.Stiftelselagens 9 kap. innehåller bestämmelser om tillsyn över stiftelser.Regleringen innebär sammanfattningsvis att alla stiftelser står under tillsynav en tillsynsmyndighet, i regel i det län där stiftelsens styreleller förvaltare har sitt säte. Myndigheten har rätt och skyldighet att ingripabl.a. om det kan antas att stiftelsens förvaltning eller revisionen av stiftelsinte utövas i enlighet med stiftelseförordnandet eller bestämmelserna i stiftelselagen. har också rätt att begära in handlingar ellerupplysningar från stiftelsen. Myndighetens beslut får i princip överklagas hosallmän förvaltningsdomstol.I 6 kap. stiftelselagen slås fast under vilka förutsättningar föreskrifterna iett stiftelseförordnande får ändras (permutation). I materiellt hänseendeinnebär permutationsbestämmelserna i huvudsak att föreskrifter i ett stiftelse-förordnande får ändras, upphävas eller i särskilt fall åsidosättas endast omsådana ändrade förhållanden har inträtt att den aktuella föreskriften på grunddärav kan följas eller har blivit uppenbart onyttig eller uppenbartstridande mot stiftarens avsikter eller om det finns andra särskilda skäl. Frå-gor om permutation prövas av Kammarkollegiet på ansökan av stiftelsensstyrelse eller av förvaltare. Kammarkollegiets beslut i ett permutationsärendefår överklagas hos regeringen.Genom en uppräkning i 6 kap. 1 § anges vilka föreskrifter i stiftelseförord-nandet som omfattas av permutationsordningen och som således kräverbeslut av Kammarkollegiet. Denna ordning gäller dock inte i det fall attstiftaren i stiftelseförordnandet har tagit in ett uttryckligt s.k. ändringsförhåll, innebärande att styrelsen eller förvaltaren enligt en särskild föreskrifthar förbehållits rätten att utan tillstånd av myndighet ändra, upphäva elleråsidosätta särskilt angivna föreskrifter i stiftelseförordnandet som angår enannan fråga än stiftelsens ändamål. I ett sådant fall gäller inte några restriktioner för styrelsens eller förvaltarens rätt att besluta om ändring m.m. Sty-relsen eller förvaltaren får vidare, även om det inte följer av stiftelseförordnandet, ändra, upphäva eller åsidosätta sådana föreskrifter i stiftelseförord-nandet som inte omfattas av den nämnda uppräkningen. För att ett sådantbeslut, liksom ett beslut fattat med stöd av ett ändringsförbehåll, skall fåtillämpas krävs dock att beslutet underställs tillsynsmyndigheten. Beslutetblir gällande efter det att underrättelse om beslutet har inkommittill tillsynsmyndigheten, såvida denna inte har förbjudit styrelsen eller för-valtaren att tillämpa beslutet. Ett sådant förbud får grundas endast på denomständigheten att beslutet strider mot stiftelselagen.För att upprätthålla donationsviljan när det gäller avkastningsstiftelser är deav avgörande betydelse att det finns garantier för att stiftarens vilja så långmöjligt respekteras vid förvaltningen av stiftelsens angelägenheter, hur stif-telsens förmögenhet skall vara placerad och vilka medel som får användasför att tillgodose stiftelsens ändamål. Eftersom föreskrifter i stiftelseförordnanden om det sätt på vilket stiftelsens tillgångar får användas kan vara mereller mindre precisa och härröra från äldre tider uppkommer inte sällan situ-ationer då styrelsen eller förvaltaren måste tolka förordnandet för att stiftelsens ändamål skall kunna fullföljas.Ett centralt begrepp i sammanhanget är begreppet avkastning, eftersom fö-reskrifterna om kapitalanvändning normalt på något sätt relaterar till avkast-ningen på stiftelsernas förmögenhet.Förarbetena till stiftelselagen innehåller vissa allmänna uttalanden om in-nebörden av begreppet avkastning (se prop. 1993/94:9 s. 117). I lagrådsre-missen anfördes att man med begreppet avkastning bör förstå sådan avkast-ning som är direkt knuten till den av stiftelsen ,dvs. löpande avkastning i form av ränta och utdelning, såvida inte stiftelse-förordnandet i det enskilda fallet ger fog för en annan tolkning. Lagrådetriktade invändningar mot detta uttalande och ifrågasatte om det inte finnsskäl att anlägga ett mer nyanserat synsätt. Enligt Lagrådet skulle det - inteminst mot bakgrund av den utveckling som ägt rum på värdepappersmarkna-den - framstå som konstlat och från ekonomisk synpunktomotiverat att göra en åtskillnad mellan löpande avkastning och avkastning iform av värdestegring.Med anledning av vad Lagrådet anfört uttalade regeringen i propositionenatt det först och främst måste slås fast att gränsen för vad som får användasför främjandet av stiftelsens syfte ytterst alltid måste bestämmas med ledningeller tolkning av föreskrifterna i stiftelseförordnandet. Om gränsen därvid harpreciserats till en viss del av avkastningen, är det alltså en uppgift för stifsens styrelse eller förvaltare att bedöma vad stiftaren för sin del kan ha lagtin i detta begrepp.I många fall, anfördes det vidare i propositionen, kan det direkt följa avstiftelseförordnandet vilken betydelse stiftaren lagt in i begreppet avkastningStiftaren kan t.ex. ha föreskrivit att endast löpande avkastning får användaseller att stiftelsens kapital inte får användas för främjandet av stiftelsenssyfte. Föreskrifter av sådant slag innebär enligt propositionen förbud mot attavkastning i form av värdestegring används, och stiftelsens styrelse ellerförvaltare måste då göra en åtskillnad mellan avkastning som är löpande ochavkastning som beror på värdestegring, även om en sådan åtskillnad skulleframstå som konstlad och omotiverad från ekonomisk synpunkt. När detdärefter gäller fall då varken stiftelseförordnandet eller omständigheterna iövrigt ger någon som helst ledning för bedömningen av vilken innebördstiftaren lagt in i begreppet avkastning är det, enligt vad som anfördes i pro-positionen, naturligt att stiftelsens styrelse eller förvaltare tillskriver stiden uppfattning om begreppet som för förordnandet var för-härskande i civilrättsliga sammanhang. I sådana sammanhang har, anfördesdet vidare, begreppet avkastning ansetts ha betydelsen av sådanränta och utdelning som är direkt knuten till en viss förmögenhet, dvs. Den av Lagrådet påtalade utvecklingen på värdepappers-marknaden torde, enligt vad regeringen anförde i propositionen, i varje fallinte ännu ha förändrat detta synsätt. Slutsatsen av det anförda blev därför ipropositionen att man med begreppet avkastning i ett stiftelseförordnandebör förstå löpande avkastning, så länge inte stiftelseförordnandet eller om-ständigheterna i övrigt i det enskilda fallet ger stöd för annan tolkning. Vadsom sålunda anfördes föranledde inga erinringar från sida.Avkastningsbegreppet när det gäller stiftelser har därefter varit föremål fördiskussioner i den juridiska litteraturen (se bl.a. , Kapitalanvänd-ning i avkastningsstiftelser, Juridisk 1998/99, nr 1, s. 124).I de i huvudsak likalydande motionerna L203 av och (båda m), L204 av (), L206 av LarsGustafsson (kd), L207 av och (bådac), L210 av Per m.fl. (v), L211 av och (båda s) samt L213 av () anförs bl.a. följande.Medel från stiftelser har spelat en stor roll för finansiering av forskningoch utveckling och inte minst för att göra känt genom nobelpriset.Under har stiftelserna kunnat ge god utdelning till de ändamålsom stadgas för respektive stiftelse. Stiftelserna har, konstateras det i motionerna, liksom andra aktörer på kapitalmarknaden placerat i aktier för attsäkra en god värdetillväxt och hög avkastning. Realisationsvinster liksomvinster i samband med derivathandel har, anför motionärerna, betraktats somavkastning och legat till grund för utdelningen. En sådan positiv roll förstiftelserna i utvecklingen av tycks, genom att stiftelselagen nu bör-jar tillämpas på allvar, inte längre vara möjlig.Med den tolkning av avkastningsbegreppet som sker hos länssty-relser och rättsliga instanser betraktas, enligt motionerna, dessa vinster imånga fall som kapitaltillväxt i stiftelserna och ej utdelningsbara. Det inne-bär att stiftelserna - en av de berörda stiftelserna är - är hävisade enbart till utdelningen på aktier respektive penningmarknaden när detgäller utdelning för stiftelsens ändamål. Dessa inkomster är avsevärt mycketlägre än den nivå som landets stiftelser har kunnat avsätta för utdelning hit-tills och därmed rycks grunden undan för många mycket angelägna verk-samheter. Detta kan, understryker motionärerna, inte ha varit lagstiftarensavsikt. Sveriges stiftelser omfattar en avsevärd förmögenhetsmassa. Stiftel-serna har genom anslag och bidrag på ett verkningsfullt sätt finansieratforskning, utveckling och andra angelägna ändamål, nationellt och interna-tionellt. Stryps stiftelsernas möjligheter till detta får det enligt motionäreromfattande negativa effekter i samhälletEnligt motionerna bör lagändringar eller andra åtgärder vidtas såatt det blir möjligt för avkastningsstiftelserna att dela ut, inte bara direktakastning på kapitalet, utan även medel härrörande från realisationsvinster ochvinster vid derivathandel. I motionerna yrkas tillkännagivanden med dennainnebörd.Som påpekats i motionerna belyses den i ärendet aktuella frågeställningen avett permutationsärende som gäller , som har sin bakgrund iAlfred Nobels testamente, daterat . Bestämmelsernaom vad som får tas i anspråk för utdelning av vilar på förordnandeti testamente att stiftelsens kapital realiserat till säkra värde-papper skall utgöra en fond, vars ränta skall utdelas. Förordnandet harfram t.o.m. tolkats så att det medger att endast den årliga direktav-kastningen i form av räntor och utdelningar från stiftelsens kapital får använ-das för prisutdelning och omkostnader.I början av år 1998 ansökte hos Kammarkollegiet om attgenom permutation få ändra bl.a. föreskrifterna för stiftelsen om vad som fårtas i anspråk för utdelning. Ansökan innebar att, förutom den årliga direktav-kastningen, även realisationsvinster som uppkommit efter omsättning avstiftelsens tillgångar skall få tas i anspråk för utdelning.Kammarkollegiet fattade beslut i ärendet . I beslutetanförs att i sitt testamente föreskrev att stiftelsens kapital skuvara placerat i säkra värdepapper. för förordnandet bevaradesrealvärdet av sådana värdepapper med hjälp av guldmyntfoten. Räntan frånkapitalet kunde därför användas utan att man riskerade att realvärdet avstiftelsens tillgångar skulle minska på grund av inflation. Under de ungefär100 år som förflutit sedan stiftelsen bildades har, anför Kammarkollegiet,förhållandena ändrats avsevärt. Guldmyntfoten är avskaffad.Kollegiet konstaterar att räntan numera innefattar även kompensation förinflationsförluster och kan därför inte användas i sin helhet utan att kapitalekommer att urholkas. Aktiemarknaden - som förr var förknippad med storarisker - har fått en dominerande betydelse såväl för samhällets kapital-försörjning som för sparande och förmögenhetsförvaltning. Även Nobelstif-telsens bestämmelser har efter hand anpassats till denna utveckling. fårstiftelsen placera av det egna kapitalet i aktier. Till detta kommer,enligt Kammarkollegiet, att utbudet av finansiella instrument numera ärbetydligt större och att omsättningstakten är avsevärt högre . Ut-vecklingen på de finansiella marknaderna har, konstaterar kollegiet, ävenmedfört att uppdelningen av en placerings avkastning på direktavkastningoch realisationsvinst är mindre intressant än vad den var tidigare. Förmånga av de som ägnar sig åt kapitalplacering är vinst som uppkommergenom handel med räntebärande placeringar, aktier eller olika derivat avaktier minst lika viktig som direktavkastning - räntor och utdelningar - somde olika värdepapperen kan ge. En konsekvens av denna utveckling är, anförKammarkollegiet, att realisationsvinster inte längre redovisas som extraordi-nära poster i resultaträkningen utan i allmänhet ingår i verksamhetens rörel-seresultat tillsammans med direktavkastningen.I beslutet anför Kammarkollegiet vidare att det av förhören med testa-mentsvittnena och av testamentet i sig framgår att det var att nobelprisen skulle vara på förhållandevis stora belopp. Samtidigtskulle stiftelsens kapital skyddas mot att förbrukas och stiftelsebildningensvaraktighet därmed säkras. Det framgår enligt kollegiet av utredningen attförhållandena har ändrats på ett sådant sätt att det kan uppstå storasvårigheter för stiftelsen att, med tillämpning av de gällande bestämmelsernaför stiftelsen, uppfylla testators avsikter. De av föreslagnaändringarna innebär i grunden att bestämmelser anpassas tillde förhållanden som råder inom modern kapitalplaceringsverksamhet. Till-lämpade på ett klokt sätt torde de, enligt Kammarkollegiet, kunna ge möjlig-het för stiftelsen att vidmakthålla och öka prisbeloppen somrealvärdet av stiftelsens tillgångar skyddas.Mot denna bakgrund och med hänsyn till de skäl som anförts i övrigt fannKammarkollegiet förutsättningar för permutation föreligga i enlighet medNobelstiftelsens yrkanden, varför kollegiet biföll ansökan i dessa delar.Av vad som ovan redovisats kan utskottet inte komma till någon annan slut-sats än att gällande ordning ger utrymme för en erforderlig anpassning avföreskrifterna för en avkastningsstiftelse när förhållandena påkallar det.Utskottet kan inte se att det föreligger något lagstiftningsbe-hov eller att några andra åtgärder behövs med anledning av vad som anförs imotionerna.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna L203, L204, L206, L207,L210, L211 och L213. Utskottet hemställerbeträffande kapitalanvändning i avkastningsstiftelseratt avslår motionerna 1999/2000:L203, 1999/2000:L204,1999/2000:L206, 1999/2000:L207, 1999/2000:L210, 1999/2000:L211och 1999/2000:L213.res. (m)den 25 april 2000På lagutskottets vägnarTanja LinderborgI beslutet har deltagit: (), (), MarianneCarlström (s), (), (), (), Hen-rik S Järrel (m), (), (), ChristinaNenes (s), (), (), (),(), (), () och AndersYgeman (s). Kapitalanvändning i avkastningsstiftelserStig Rindborg, , och (allam) anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 6 börjar med "Av vad" ochslutar med "och L213" bort ha följande lydelse:Enligt utskottets mening ger permutationsärendet beträffande Nobelstiftel-sen inte någon ledning för hur det ifrågavarande spörsmålet generellt börlösas. Den tolkning som sker hos länsstyrelser och domstolar avbegreppet avkastning innebär beträffande andra stiftelser att realisations-vinster och andra vinster som härrör från omsättning av en stiftelses tillgång-ar inte är utdelningsbara. Därmed rycks grunden undan för många angelägnaverksamheter, eftersom det kan uppstå stora svårigheter för avkast-ningsstiftelserna att uppfylla testators avsikter. Mot denna bakgrund måsteregeringen, med beaktande av vad som anförs i motionerna, ta initi-ativ till en översyn av problematiken och lämna förslag till lämpliga åtgärdersom möjliggör för stiftelser att dela ut realisationsvinster som uppkommitefter omsättning av stiftelsernas tillgångar. Om det visar sig att lagstiftningerfordras bör regeringen skyndsamt lägga förslag härom på bord.Vad utskottet sålunda anfört bör med anledning av samtliga mo-tioner som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan bort ha följande lydelse:beträffande kapitalanvändning i avkastningsstiftelseratt med anledning av motionerna 1999/2000:L203,1999/2000:L204, 1999/2000:L206, 1999/2000:L207, 1999/2000:L210, 1999/2000:L211 och 1999/2000:L213 som sin mening ger rege-ringen till känna vad utskottet anfört.