bet · GO01LU3 · 2000-11-23 00:00:00 — Talerätt för vissa utländska konsumentorgan I betänkandet behandlar utskottet regeringensproposition /2001:34 om talerätt för vissautländska konsumentmyndigheter ochkonsumentorganisationer jämte två med anledning avpropositionen väckta motioner.I syfte att genomföra ett EG-direktiv (98/27/EG) omförbudsföreläggande för att skydda konsumenternasintressen föreslås i propositionen en lag somsäkerställer att utländska godkända organ i en annanEES-stat ges behörighet att företräda sitt landskonsumentintressen i svensk domstol, i första handMarknadsdomstolen, gentemot en näringsidkare iSverige. Den nya lagstiftningen föreslås träda ikraft den 1 januari 2001.I motionerna tas upp frågor om dels vilket landslag som skall tillämpas, dels vilka svenska organsom skall anmälas till kommissionen som godkändaorgan.Utskottet tillstyrker regeringens lagförslag med enlagteknisk justering och avstyrker bifall tillmotionerna.Till betänkandet har fogats två reservationer ochett särskilt yttrande. I proposition 2000/01:34 föreslår regeringen() - efter hörande av Lagrådet -att antar de i propositionen framlagdaförslagen till1. lag om talerätt för vissa utländskakonsumentmyndigheter och konsumentorganisationer,2. lag om ändring i lagen (1970:417) ommarknadsdomstol m.m.Lagförslagen har intagits som bilaga 1 tillbetänkandet. 2000/01:L1 av m.fl. (m) vari föreslåsatt fattar följande beslut:1. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om godkännande avorgan.2. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om att inte uteslutaföretag eller företagsorganisationer som möjligagodkända organ.3. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs omsändarlandsprincipen.2000/01:L2 av m.fl. (fp) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sinmening vad som i motionen anförs om kriterier förvilka myndigheter och organisationer som kan anmälassom godkända organ. Inledning - direktivetInom EU har ett flertal direktiv tagits fram i syfteatt skydda konsumenter - både som enskilda och somkollektiv. Det har emellertid visat sig att det intealltid varit möjligt att få överträdelser till skadaför konsumenternas kollektiva intressen att upphörai tid. Anledningen härtill är bl.a. att etträttsligt avgörande på den kollektivakonsumenträttens område inte kan påräkna erkännandeoch verkställighet i andra länder på samma sätt somdomar på privaträttens område (se ,EU-direktivet om förbudsföreläggande för att skyddakonsumenternas intressen, ,1998, s. 532).I maj 1998 antog och Europeiskaunionens råd direktiv (98/27/EG) omförbudsföreläggande för att skydda konsumenternasintressen. Medlemsstaterna skall ha genomförtdirektivet senast den 1 januari 2001.Direktivets syfte är att stärka konsumentskyddetvid sådana överträdelser av bestämmelser somgenomför vissa konsumentskyddsdirektiv näröverträdelserna har sitt ursprung i en medlemsstatmen sina skadeverkningar i en annan medlemsstat.Detta konsumentskydd kan enligt direktivetåstadkommas genom ömsesidigt erkännande av s.k.godkända organ, vilka ges rätt att vända sig tilltillsynsorgan och domstol i det land varifrånöverträdelsen har sitt ursprung med yrkande om attden fortsatta överträdelsen skallstoppas. Härigenom finns, enligt direktivet, godautsikter för att tillsynsorganen effektivt kaningripa mot överträdelser inte bara i det egnalandet utan även i ett annat land inom EU.Direktivet syftar till att stärka bådekonsumentskyddet vid gränsöverskridandeöverträdelser och den inre marknadens funktion. Iartikel 1 anges direktivets tillämpningsområde.Syftet är att tillnärma medlemsstaternas lagar ochandra författningar till varandra när det gälleråtgärder för förbudsföreläggande till skydd för dekollektiva konsumentintressen som omfattas av dedirektiv som anges i en förteckning som finns i enbilaga till direktivet. Med överträdelse avses idirektivet varje handling som strider mot dedirektiv som anges i förteckningen, så som de harinförlivats i medlemsstaternas rättsordningar, ochsom skadar de kollektiva konsumentintressena.Direktivets genomförande - lagförslagenI propositionen föreslås en ny lag, en allmänprocessuell speciallag, som syftar till attgenomföra direktivet. Alternativet - att genomföradirektivet genom att komplettera de enskilda lagarnasom i svensk rätt genomfört de direktiv som anges iförbudsföreläggandedirektivets bilaga - avvisas avlagtekniska skäl.Flera av de lagar som genomför direktiven i bilagantill förbudsföreläggandedirektivet omfattar ävenstater som är anslutna till Europeiska ekonomiskasamarbetsområdet (EES). Den nya lagen föreslåsdärför omfatta även sådana stater. Genom den nyalagen säkerställs att utländska godkända organ i enEES-stat ges behörighet att företräda sitt landskonsumentintressen i svensk domstol, i första handMarknadsdomstolen. Talan får riktas mot ennäringsidkare i och får avse föreläggande omförbud eller åläggande att betala särskild avgift.Innan talan väcks skall det godkända organet förstgenom samråd med motparten ha gett denne möjlighetatt frivilligt upphöra med överträdelsen.Förutom den nya lagen föreslår regeringen enändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.Förslaget innebär att gesbehörighet att tillämpa den nya lagen om talerätt.Den nya lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1januari 2001.Till grund för förslagen ligger en inomFinansdepartementet utarbetad promemoria (Ds2000:32) Talerätt vid gränsöverskridandeöverträdelser inom konsumenträtten - genomförande avförbudsföreläggandedirektivet. Promemorian harremissbehandlats.Några invändningar mot de i propositionen framlagdalagförslagen har inte framställts motionsledes.Utskottet kan inte finna annat än att vad somföreslås innebär att uppfyller vad somåläggs medlemsstaterna genomförbudsföreläggandedirektivet, och utskottettillstyrker att lagförslagen genomförs.När det gäller förslaget till lag om ändring ilagen om marknadsdomstol m.m. (lagförslag 2)framlägger utskottet ett eget förslag till nylydelse av 1 § nämnda lag enligt vad som framgår avbilaga 2. Skälet härtill är att nyligenhar beslutat om en viss annan ändring av paragrafeni fråga, vilken skall träda i kraft den 1 januari2001 (prop. 1999/2000:140, bet. NU4, rskr. 16, SFS2000:1024).Tillämplig lag - lagvalsfråganEnligt artikel 2.2 i förbudsföreläggandedirektivetskall direktivet inte påverka internationelltprivaträttsliga regler med avseende på tillämpliglag. Detta leder således, enligt vad som anges iartikeln, normalt till tillämpning av antingen lageni den medlemsstat där överträdelsen har sittursprung (ursprunglandsprincipen) eller lagen i denmedlemsstat där överträdelsen får effekt(effektlandsprincipen).Europaparlamentet och rådets direktiv /31/EG omvissa rättsliga aspekter på informationssamhälletstjänster, särskilt elekronisk handel, på den inremarknaden (direktivet om elektronisk handel) harnyligen antagits och skall genomföras i svensk rätt.Direktivet föreskriver som huvudregel en tillämpningav ursprungslandets (sändarlandets lag) förinformationssamhällets tjänster. I Regeringskanslietbereds ett förslag till den reglering som behövs förgenomförandet.I propositionen gör regeringen bedömningen attnågon bestämmelse om vilket lands materiella reglerom konsumentskyddet som skall tillämpas inte börinföras. Formuleringen av artikel 2.2 iförbudsföreläggandedirektivet är, enligt regeringensmening, så allmän och utan styrande effekt att denknappast medför några förpliktelser förmedlemsstaterna. Det är uppenbart att man med enbartbestämmelsen som grund inte kan träffa något bestämtval mellan ursprungslandets lag - som också ärdomstolslandets lag - och effektlandets lag när detgäller tillämplig kollektiv konsumenträtt.När det gäller bestämmelser som har övervägandeprocessrättslig karaktär, exempelvis möjligheternaatt förelägga och utdöma viten, gör regeringenbedömningen, att det inte bör råda någon tvekan omatt svensk domstol har att tillämpa endast svenskabestämmelser.Med anledning av att vissa remissinstanser påpekatatt avsaknaden av materiella lagvalsregler kan ledatill rättsosäkerhet anför regeringen att detnaturligtvis vore tillfredsställande för den svenskenäringsidkaren att kunna förlita sig på att svenskrätt, som får antas vara mer bekant än främmanderätt, kommer att tillämpas på marknadsföringen.Häremot kan, enligt regeringens mening, ställaskonsumenternas intresse av att kunna förlita sig påatt samma regler gäller inom samma marknad oavsettvar aktiviteten har sitt ursprung. Frånkonkurrenssynpunkt kan det också ligga inäringsidkarens intresse att marknadsföringsåtgärdersom riktar sig till en viss marknad behandlas påsamma sätt och inte enligt olika rättsordningar.I motion L1 av m.fl. (m) kritiserasatt det framlagda lagförslaget inte innefattar någonlagvalsregel. Enligt motionärernas mening blirdärför förutsebarheten i fråga om vilket lands lagsom kommer att tillämpas låg. På en alltmerinternationaliserad marknad är det, anförmotionärerna, rimligt att företag kan förutse vilkaregler som kommer att tillämpas på derasmarknadsföring. I en tillvaro där marknadsföring ochhandel alltmer sker via Internet blir, enligtmotionärernas mening, situationen orimlig omeffektlandsprincipen tillämpas. I motionen pekas påatt sändarlandsprincipen nu slagits fast i det s.k.e-handelsdirektivet. För att uppnå klarhet ochförutsebarhet bör sändarlandsprincipen tillämpasäven när det gäller andra internationellahandelsrättsliga företeelser. Mot denna bakgrundföreslås i motionen att tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförs omsändarlandsprincipen (yrkande 3).I likhet med regeringen anser utskottet att det ärsvårt att ge generella riktlinjer för i vilkasituationer ursprungslandsprincipen respektiveeffektlandsprincipen bör tillämpas på lagvalet. Denomständigheten att direktivet om elektronisk handelsom huvudregel föreskriver tillämpning avursprungslandets (sändarlandets) lag kan inte läggastill grund för att generellt förordaursprungslandsprincipen i fråga omförbudsföreläggandedirektivet - i vart fall inte inuvarande beredningsläge. Som regeringen anfört kandet inte heller ligga i svenska företags intressenatt den svenska jämförelsevis långtgående kollektivakonsumenträtten skall hindra dem från att i ettannat EES-land vidta marknadsföringsåtgärder som ärtillåtna för inhemska företag. Till saken hör ocksåatt kan förväntas komma att gevägledning till de inhemska domstolarna i fråga omvilken lagvalsprincip som skall tillämpas. Ienlighet med vad bl.a. Juridiska fakultetsnämndenvid påpekat i sitt remissvaröver den promemoria som ligger till grund förpropositionen, torde det sålunda vara lämpligast attlämna dessa frågor till rättstillämpningen. är det emellertid ensvaghet att direktivet inte innehåller någonlagvalsregel. Om det skulle visa sig att avsaknadenav en lagvalsregel medför olägenheter utgårutskottet från att regeringen i lämpligt sammanhangagerar för att få till stånd en ändring ellertillägg i direktivet.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L1 yrkande 3.Svenska behöriga organ - vem eller vilkaskall anmälas?I artikel 3 i förbudsföreläggandedirektivetdefinieras de i effektlandet godkända organ som kanväcka talan mot ett företag i domstolslandet. Detrör sig om varje organ eller organisation somverderbörligen inrättas i enlighet med lagen i enmedlemsstat och som har ett berättigat intresse avatt säkerställa att man följer de bestämmelser somnationellt genomförts på grundval av de direktiv somfinns i en bilaga tillförbudsföreläggandedirektivet. Som sådana organanges särskilt ett eller flera oberoende offentligaorgan, med särskilt ansvar för att skydda kollektivakonsumentintressen eller organisationer vilkas syfteär att skydda sådana intressen. Respektivemedlemsstat skall anmäla godkända organ tillkommissionen för publicering i Europeiskagemenskapernas officiella tidning. Ett publiceratorgan har rättskapacitet till dess motsatsenpublicerats.Av propositionen (avsnitt 6) framgår att de svenskaorganen skall anmälas till kommissionen efter beslutav regeringen. Enligt vad regeringen uttalar börendast sådana organ som har ekonomiskaförutsättningar och realistiska möjligheter att bådeinitiera och föra en process utomlands anmälas. Idet avsnitt av propositionen som behandlar frågan omvem som skall vara dömande instans (avsnitt 5.1)säger regeringen dock att det ligger nära till handsatt kan ses som ett sådantgodkänt organ som för del skall få föratalan i ett annat land.Vad som anges i artikel 3 torde, enligt regeringensmening, utesluta att exempelvis företag ellerföretagsorganisationer kan tillerkännas status somgodkänt organ. En annan begränsning är att detendast kan komma i fråga att godkänna organ som harinrättats i enlighet med lagen i en medlemsstat. Detbetyder att världsomfattande organisationer med säteutanför EU inte kan bli godkända organ. En annanfråga beträffande företagsorganisationer och sist-nämnda slag av organisationer är om domstolen ändåvill ge organisationen talerätt i ett enskilt fall.Detta torde, enligt regeringens bedömning, knappastdirektivet eller den föreslagna lagen hindra.Frågor som gäller vilka organ som lämpligen försvenskt vidkommande bör anmälas till kommissionensom godkända organ tas upp i båda de i ärendetaktuella motionerna.Stig Rindborg m.fl. (m) anför i motion L1 att detär oklart vilka kriterier som kommer att gälla föratt ett svenskt organ skall anmälas. Det endaklargörande som står att finna i propositionen är,enligt motionärernas mening, att regeringen intekommer att acceptera vare sig företag ellerföretagsorganisationer. Motionärerna anser att denknapphändiga information som regeringen gett i dettaavseende inte är tillfyllest när det gäller attavgöra vilka organ som kan komma i fråga. Enligtmotionärernas mening finns inte någon anledning tillatt kategoriskt utestänga företag ochföretagsorganisationer från möjligheten att föratalan för ett allmänt konsumentintresse. Företag ochbranschorganisationer som arbetar för fri konkurrensär, anser motionärerna, ofta de första som reagerarmot konkurrenternas överträdelser. Motionärernamenar att självsanering är en metod som skalluppmuntras också i förevarande sammanhang. Medhänsyn till de svårigheter som föreligger i fråga omvalet av godkända organ bör lagen, enligtmotionärernas mening, bli föremål för bevakning ochuppföljning. Därutöver bör ge regeringen iuppdrag att lägga fram förslag till förbeslut av vilka organ som skall godkännas. Imotionen föreslås att tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförtsdels om godkännande av organ (yrkande 1), dels omatt inte utesluta företag ellerföretagsorganisationer som möjliga godkända organ(yrkande 2).I motion L2 är också m.fl. (fp)kritiska mot att regeringen i förevarandeproposition inte redovisat vilka organisationer ochmyndigheter som regeringen avser att anmäla tillkommissionen. Inte heller framgår, framhållermotionärerna, vilka kriterier som regeringen kommeratt använda vid valet av godkända organ.Motionärerna anser att regeringen brustit itydlighet beträffande beskrivningen av de organ somkommer att få företräda de svenska konsumenternasintresse i internationella tvister. Enligtmotionärernas uppfattning bör konsumenternasföreträdare inte bestå av organ som samtidigtförsvarar intressen hos grupper av producenter ellerdistributörer av varor och tjänster. I motionennamnges vissa fackliga organisationer och ekonomiskaföreningar som motionärerna anser inte bör komma ifråga som godkända organ (LO, TCO och KF). Enligtmotionärernas mening bör klargöras att endastmyndigheter och organisationer som uteslutande hartill uppgift att ta till vara konsumentintressen kankomma i fråga som godkända organ. I motionenföreslås att tillkännager för regeringensom sin mening vad som i motionen anförts omkriterier för vilka myndigheter och organisationersom kan anmälas som godkända organ.Utskottet delar regeringens bedömning att det medhänsyn till vad som föreskrivs i direktivets artikel3 torde vara uteslutet att företag ochföretagsorganisationer kan utses till godkändaorgan. Yrkande 2 i motion L1 bör därför inteföranleda någon vidare åtgärd, ochutskottet avstyrker bifall till motionsyrkandet.Enligt utskottets mening hade det varitändamålsenligt om regeringen i förevarandeproposition tydligare hade redovisat sin syn påfrågan vilka svenska organ eller organisationer somi enlighet med artikel 3 bör komma i fråga föranmälan till kommissionen som godkända organ.Utskottet har emellertid, efter det attpropositionen överlämnats till , erfaritatt regeringen har för avsikt att till kommissionenanmäla som godkänt organ.Önskemålen i motion L2 torde därmed, enligtutskottets mening, till viss del vara tillgodosedda.Utskottet har inte någon närmare kännedom om detföreligger intresse hos någon svenskkonsumentorganisation att bli anmält tillkommissionen som ett godkänt organ. Att väcka talanutomlands kan vara både omständligt och dyrt medhänsyn till att man troligtvis blir tvungen attanlita utländska advokater, översättare och andraexperter. Därtill kommer risken att slutligt bliålagd att betala motpartens rättegångskostnadereller i vart fall inte få ersättning för sina egna.För det fall en svensk konsumentorganisation iframtiden skulle framställa önskemål om att blianmält som godkänt organ förutsätter utskottet attregeringen kommer att pröva en sådan ansökan medutgångspunkt i vad som föreskrivs iförbudsföreläggandets artikel 3. Om organisationen ifråga uppfyller direktivets krav och därtill harekonomiska förutsättningar och realistiskamöjligheter att både initiera och föra processerutomlands kan utskottet inte se några hinder mot attorganisationen kan anmälas till kommissionen som ettgodkänt organ. Utskottet kan inte se att det förnärvarande finns behov av att ställa upp ytterligarekriterier för de organisationer som eventuellt villbli anmälda som godkända organ. De tankegångar somförts fram i motion L1 att skall godkännade organ som anmäls till kommissionen kan utskottetinte heller ställa sig bakom.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotionerna L1 yrkande 1 och L2. beträffande lagförslagenatt riksdagendels antar regeringens förslag till lag omtalerätt för vissa utländskakonsumentmyndigheter ochkonsumentorganisationer,dels med anledning av regeringens förslag antarav utskottet i bilaga 2 framlagt förslag tilllag om ändring i lagen (2000:1024) om ändring ilagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m.,2. beträffande tillämplig lagatt avslår motion 2000/01:L1 yrkande 3,res. 1 (m, kd, fp)3. beträffande företag som godkändaorganatt avslår motion 2000/01:L1 yrkande 2,4. beträffande organisationer som godkändaorganatt avslår motionerna 2000/01:L1 yrkande 1 och2000/01: L2.res. 2 (m, kd, fp)den 21 november 2000På lagutskottets vägnarTanja LinderborgI beslutet har deltagit: TanjaLinderborg (v), (), (), StigRindborg (m), (),(), (m), (),(), MarinaPettersson (s), (), (), KjellEldensjö (kd), (),(), () och (). Tillämplig lag (mom. 2)(), (), (), (), (), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 4börjar med "I likhet" och på s. 5 slutar med"yrkande 3" bort ha följande lydelse:Utskottet anser, i likhet med motionärerna, att detär en brist att förbudsföreläggandedirektivet ochdet framlagda lagförslaget inte innehåller någonmateriell lagvalsregel. En grundprincip inom deninternationella privaträtten är att man skallförsöka förhindra att flera länders lagar blirtillämpliga på ett och samma förfarande - en principsom inte upprätthållits i förevarande ärende. Föratt tillgodose kravet på rättssäkerhet måste de somskall efterleva den kollektiva konsumenträtten inomEES med någorlunda lätthet kunna bedöma vilkakriterer som gäller.Det finns också andra än rent juridiskainvändningar mot avsaknaden av en materielllagvalsregel. I ett alltmer internationaliseratsamhälle där integration och handelsutbyte ländernaemellan skall stimuleras framstår behovet av enlagvalsregel som uppenbar. Den omständigheten attföretag inte kan förutse vilka regler som kommer atttillämpas på deras marknadsföringsåtgärder i andraländer är knappast ägnat att främja en sådanutveckling. Företag som vill marknadsföra sina varoreller tjänster i flera olika länder kommer att levai ovisshet hur man i respektive land kommer attbedöma marknadsföringen. En sådan ovisshet kan ivärsta fall leda till att man avstår från attmarknadsföra sina varor och tjänster på eninternationell marknad och därmed inte tar till varasina utvecklingsmöjligheter.I valet mellan ursprungslandsprincipen ocheffektlandsprincipen framstår, enligt utskottetsmening, den förstnämnda principen som den meständamålsenliga. En enskild näringsidkare kan då, mediakttagande av bestämmelserna i sitt eget hemlandslagstiftning, vara säker på att hansmarknadsföringsåtgärder inte kommer att prövasenligt någon för honom okänd lagstiftning. Tillsaken hör nämligen att det finns inte oväsentligaskillnader mellan lagstiftningen på ifrågavarandeområde i de olika länderna. Det kan även finnasskillnader i fråga om lagtillämpningen, trots attlagarna kan synas identiska. Som redovisats ipropositionen och i motionen föreskriver direktivetom elektronisk handel ursprungslandsprincipen, ochenligt utskottets mening bör denna princip också fågenomslag på ifrågavarande område.Enligt utskottets mening bör regeringen verka föratt få till stånd en ändring iförbudsföreläggandedirektivet som innebär atturspungslandsprincipen skall tillämpas. I detsammhanget är det angeläget att regeringen gör enöversyn av den i gällande kollektivakonsumenträtten och bedömer dess konsekvenser försvenskt näringsliv i jämförelse med övriga EES-länder. En rimlig utgångspunkt för ett sådant arbeteär att konsumenträtten inom EES i så storutsträckning som möjligt skall vara harmoniserad.Vad utskottet sålunda anfört bör medbifall till motion L1 yrkande 3 som sin mening geregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 2 bort haföljande lydelse:2. beträffande tillämplig lagatt med bifall till motion 2000/01:L1 yrkande 3 somsin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört.2. Organisationer som godkända organ(mom. 4)(), (), (), (), (), () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 7börjar med "Utskottet har" och slutar med "och L2"bort ha följande lydelse:Enligt utskottets mening är det anmärkningsvärt attregeringen i förevarande proposition inte redovisatnågra som helst kriterier för de organisationer somvill och kan komma i fråga som svenska godkändaorgan. Av propositionen att döma synes regeringenvilja ha full frihet att helt på egen hand och utaninsyn från sida välja den eller deorganisationer som man vill anmäla tillkommissionen. En sådan ordning bör integodta.Utskottet anser det nödvändigt att valet avorganisationer som godkända organ görs med storomsorg och eftertanke. Som framhållits i motion L2bör de valda organisationerna inte ha några somhelst kopplingar till exempelvis fackliga ellerkooperativa intressegrupper. I enlighet medtankegångar som förts i motion L1 bör regeringenåterkomma till och redovisa vilkaorganisationer man har för avsikt att anmäla somgodkända organ.Vad utskottet sålunda anfört bör medbifall till motionerna L1 yrkande 1 och L2 som sinmening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 4 bort haföljande lydelse:4. beträffande organisationer som godkändaorganatt med bifall till motionerna2000/01:L1 yrkande 1 och 2000/01:L2som sin mening ger regeringen tillkänna vad utskottet anfört.Särskilt yttrandeDirektivets genomförande - lagförslagenStig Rindborg, , (alla m) anför:De i propositionen framlagda lagförslagen innebäratt ges behörighet att tillämpaden nya lagen om talerätt. Med anledning härav villvi peka på att vi i motion 1999/2000:Ju413, väcktunder den allmänna motionstiden, framfört denåsikten att bör avskaffas.