bet · GO01SoU5 · 2000-11-14 00:00:00 — Detövergripande syftet är att åstadkomma positivaeffekter för hälso- och sjukvården som helhet, dvs.att skapa bättre förutsättningar för primärvården ilandsting och kommuner och den specialiserade vårdenvid och utanför sjukhus att i samverkan förbättravårdens kvalitet och tillgänglighet. En central delär att tillse att alla invånare tillförsäkrastillgång till en egen vald läkare i primärvården -en familjeläkare.Dessutom redovisas åtgärder för att stärka stödettill barn, ungdomar och äldre med psykisk ohälsasamt till psykiskt funktionshindrade.Vidare framhålls vikten av att öka mångfalden avvårdgivare inom den öppna vården och omsorgen. Detkan utveckla lednings-, organisations- ocharbetsformer och därmed främja kreativitet ochstimulerande arbetsmiljöer.Därutöver aviseras nationella insatser för attstödja den önskade inriktningen av hälso- ochsjukvården. Det gäller insatser för att stärkaforskning och utveckling, bl.a. genom stöd tillregionala FoU-center. Det gäller vidare insatser föratt stärka kunskapsutvecklingen inom primärvården.Formerna för ett nationellt institut förfamiljemedicin skall därvid utredas. Slutligen finnsockså behov att förstärka stödet tillinformationsförsörjning och verksamhetsuppföljning.För att fullfölja denna inriktning avser regeringenatt i budgetpropositionerna för åren 2001-2004föreslå en förstärkning av resurserna till landstingoch kommuner samt för det nationella stödet med ettresurstillskott på sammanlagt nio miljarder kronor.I propositionen redovisar regeringen det avtal omutvecklingsinsatser mellan staten,och somträffades . I detta utvecklingsavtalhar parterna kommit överens om åtgärder ochinriktning i linje med denna proposition. Det gällerför under förutsättning av riksdagensgodkännande av budgetpropositionerna för dessa år.I propositionen anförs slutligen atthandlingsplanen, avtalet om utvecklingsinsatser ochresurstillskottet bör följas upp ochutvärderas ur olika perspektiv. börges i uppdrag att svara för den nationellauppföljningen och utvärderingen.Fråga om avslag på propositionen m.m.I motion So5 av m.fl. (m) begärs attriksdagen avslår propositionen. Motionärerna anförsammanfattningsvis att i idén med en nationellhandlingsplan ligger en i grunden planekonomisktanke om politikers makt och möjligheter. Det sombehövs är inte en nationell plan utan i stället ettökat internationellt samarbete. Öppenhet ochflexibilitet krävs så att nya impulser snabbt kanomsättas i praktiska åtgärder ute i sjukvården. Detunderlättas med en mångfald av starka och oberoendeaktörer inom vården. Vidare anförs att det ärorimligt att reservationslöst tillskjuta ytterligarepengar till en vårdapparat som inte klarar av atteffektivt använda de resurser den redan har.I motion So6 av m.fl. (v) begärsavslag på propositionen (yrkande 1). Motionärernaanför sammanfattningsvis att den nationellahandlingsplanen saknar vägledning mot en utvecklingav hälso- och sjukvården. Förslagen i propositioneninnebär alltför mycket konserverande avtraditionella system. Förslaget bygger på enstiliserad syn på läkaren som ständigt tillgängligoch allvetande.Även i motion So7 av m.fl. (kd)begärs avslag på propositionen (yrkande 1).Motionärerna anför att handlingsplanen inte löser deproblem den är tänkt att lösa.Slutligen begärs även i motion So8 av () avslag påpropositionen. Motionärerna anför att helaakutsjukvården och slutenvården lämnas utanför debedömningar som görs och att propositionen därförinte innebär någon samlad helhetsbedömning. Vidareanförs att de förslag som lämnas beträffandeprimärvården är traditionella och attförändringstakten är för långsam. Ett tydligtpatientperspektiv saknas enligt motionärerna.Regeringen underlåter att öppna möjligheten attvälja andra specialistläkare än allmänläkare tillsin fasta och personliga läkarkontakt iprimärvården.I motion So456 av m.fl. (fp) begärsatt regeringen lägger fram ett förslag till nyttavtal om utvecklingsinsatser inom vården ochomsorgen med Landstingsförbundetoch (yrkande 1). Ettlikalydande yrkande framförs i motion So9 yrkande 4av m.fl. (fp). Motionärerna anföratt avtalet mellan regeringen å ena sidan ochLandstingsförbundet och åandra sidan lider av svagheten att det blirkommunerna som kommer att avgöra hur mycket somkommer att satsas på den medicinska kompetensen ochläkarmedverkan. Det behövs mer preciserade avtal,anförs det i motionerna.Utskottets bedömningUtskottet delar regeringens bedömning att det är avgrundläggande betydelse att primärvården utvecklastill en väl fungerande bas i hälso- och sjukvården.Härigenom förbättras den samlade hälso- ochsjukvårdens effektivitet eftersom resursernautnyttjas på bästa sätt. Ett helhetsperspektiv därpatienten sätts i centrum är nödvändigt. I dettasammanhang vill utskottet betona vikten avgeneralistkompetens inom hälso- och sjukvård. Vidarevill utskottet framhålla att en förutsättning föratt de riktlinjer för prioriteringar som riksdagenställt sig bakom skall få fullt genomslag är atthälso- och sjukvårdsinsatserna utförs på rättvårdnivå. Som föreslås i propositionen bör därförlandstingens primärvård och hälso- och sjukvårdenför äldre utvecklas. Likaså bör stödet till barn,ungdomar och äldre med psykisk ohälsa samt tillpersoner med funktionshinder förbättras. Slutligenbör vikten av att öka mångfalden av vårdgivare inomden öppna vården och omsorgen framhållas.Målsättningen är att åstadkomma positivasystemeffekter för hälso- och sjukvården som helhet,dvs. att skapa bättre förutsättningar förprimärvården i landsting och kommuner och denspecialiserade vården vid och utanför sjukhus att isamverkan förbättra vårdens kvalitet ochtillgänglighet.En kraftfull förstärkning av primärvårdens resurserbör innebära en avlastning av sjukhusen. Fortsattmedicinsk-teknisk utveckling möjliggör att fleradiagnostiska och terapeutiska åtgärder kanöverflyttas från sjukhus till primärvården.Samtidigt introduceras nya metoder isjukhusvården och köer finns till ettantal sjukhusspecialiteter. Vårdutbud ochvårdstruktur kommer att genomgå förändringar som enföljd av denna utveckling.Utskottet förutsätter att regeringen noga följeroch analyserar denna utveckling, somsammanfattningsvis berör hela sjukvården, och vidbehov återkommer med förslag till riksdagen.Utskottet ställer sig således bakom propositionensförslag. Motionerna So5 (m), So6 (v) yrkande 1, So7(kd) yrkande 1 och So8 (mp) avstyrks därför.Kommuner och landsting kommer att tillföras ettsammanlagt resurstillskott om nio miljarder kronorunder . För att åstadkomma önskadinriktning när det gäller användningen av dessaresurser har regeringen träffat ett utvecklingsavtalmed och Svenska Kommunförbundet.Anledning saknas att ersätta detta avtal med ettnytt. Motionerna So456 (fp) yrkande 1 och So9 (fp)yrkande 4 avstyrks.Mål för hälso- och sjukvårdenPropositionenI propositionen anförs att grunderna för dagenshälso- och sjukvårdspolitik bör ligga fast: ensolidarisk skattefinansiering, demokratisk styrningoch vård efter behov på lika villkor. Målen förhälso- och sjukvården som de kommer till uttryck i2 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) är därmedfortfarande giltiga.Att de övergripande målen för hälso- och sjukvårdenligger fast betyder enligt regeringen inte att alltskall fortsätta som . I propositionen anförsatt inte bara strukturförändringar utan också ettfortsatt utvecklingsarbete inom flera områden krävsför att målen skall kunna uppnås:- Det gäller patientinflytandet med kravet attskapa utrymme för större delaktighet frånpatienternas sida. Patienter som medverkar aktivt ibehandlingen uppnår bättre resultat. En förstärkningav patienternas inflytande och delaktighet ärnödvändigt, inte bara för framtidens patienter -utan också för framtidens vård. Ökad delaktighetförutsätter att vården utvecklar sin förmåga tillkommunikation och dialog. I detta sammanhang är detviktigt att uppmärksamma och beakta mångfalds- ochintegrationsperspektivet liksom könsperspektivet.- Det gäller det hälsofrämjande och förebyggandearbetet med kravet att i större utsträckninguppmärksamma förebyggande möjligheter. Detindividuellt förebyggande förhållningssättet måsteintegreras i alla patientkontakter.- Det gäller vårdens tillgänglighet med kravet attkorta väntetiderna i alla led - för att få en förstakontakt, för att bli utredd och bedömd, för att fåbehandling och för rehabilitering. Tidig bedömning,snabba insatser och omedelbar rehabilitering ärviktigt av flera skäl; dels för trygghetens skull -alla måste känna att sjukvården finns på plats ochfungerar om något skulle hända - dels som en del avden förebyggande inriktningen, med insatser tidigt iprocessen.- Det gäller vårdens kontinuitet med kravet att ökaförutsättningarna för långvariga relationer medprimärvårdens olika personalgrupper. Långvarigakontakter möjliggör en förtroendefull relation. Detär särskilt angeläget mot bakgrund av att en stordel av de symtom som befolkningen söker vård för ärrelaterade till ålder, psykiska, sociala ochexistentiella problem. En fast läkarkontakt iprimärvården är särskilt betydelsefull i dessaavseenden.- Det gäller samverkan mellan vårdens olika delar.Oavsett om vården sker vid sjukhus eller inomprimärvården - och oavsett huvudman och driftsform -skall kommunikationen och samarbetet fungera så välatt alla insatser sker på ett samordnat sätt.- Det gäller prioriteringar med kravet att dessaintegreras som en naturlig del i hälso- ochsjukvårdens planerings- och budgetprocesser,personal- och verksamhetsplanering och ivårdarbetet.- Det gäller hur vården baseras på aktuell kunskapoch utvärderade metoder. All vård skall bygga påaktuella och utvärderade metoder avseendepatientnyttan, patienttillfredsställelse, resultat,kostnader och epidemiologi - omfattande såvälenstaka insatser som hela vårdprocesser.- Det gäller personalens arbetssituation ochmedverkan. Det handlar om bemanning, men lika mycketom ledarskap, om utvecklande arbetsuppgifter och omatt kunna påverka sin arbetssituation. Det handlarockså om möjligheter att kunna arbeta hos enmångfald olika vårdgivare och att kunna bedrivaverksamhet i egen regi.Enligt regeringens uppfattning skall dettautvecklingsarbete leda till att alla medborgareskall uppfattaatt sjukvården finns till för alla och envar på likavillkor,att de får den hjälp de behöver och när de behöverden,att de bemöts med respekt och omtanke,att de kan påverka och vara delaktiga i vården,att alla enskilda insatser liksom vårdprocessen somhelhet baseras på aktuell kunskap och utvärderademetoder,att vården gör sitt yttersta för att stödjaförebyggande och hälsofrämjande åtgärder.MotionerI motion So321 av m.fl. (v) begärsett tillkännagivande om att sjukvården skall varaoffentligt finansierad och i huvudsak bedrivas ioffentlig regi (yrkande 9).I motion So7 av m.fl. (kd) begärsett tillkännagivande om vad i motionen anförs om attmänniskans fyra behovsområden skall genomsyra allvård (yrkande 2). Motionärerna anför att människanskall ses som en helhet med såväl själ som kropp,såväl sociala som andliga behov. Vidare begärmotionärerna i yrkande 6 ett tillkännagivande om atten sjukdom inte skall behandlas olika beroende påpatientens ålder.I motion So383 av m.fl. (kd) begärsett tillkännagivande om vad i motionen anförs om attde etiska riktlinjerna för prioritering inom hälso-och sjukvården efterlevs (yrkande 8). Motionärernaanför att den medicinska och tekniska utvecklingenmedför att alltmer kan göras för alltfler. Enförändrad åldersstruktur gör att efterfrågan på vårdkommer att öka och det är därför dags att de etiskariktlinjerna realiseras.I motion So239 av () begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts ombasen/utgångspunkten för planering av hälso- ochsjukvården (yrkande 1). Motionären anför attutvecklingen inom medicinen skett mycket snabbt. Detkan därför finnas anledning att inför den framtidaplaneringen av hälso- och sjukvård ha en annanutgångspunkt än den demografiska utvecklingen.Vidare begärs i motionen att regeringen tillsätteren parlamentariskt sammansatt utredning för attundersöka hur den nya medicinska utvecklingen kantillvaratas, hur de grundläggande värderingarna omsolidariskt finansierad vård kan behållas samtidigtsom sektorn kan växa som tjänstebransch och hur nyamöjligheter att tillgodose efterfrågan ochegenfinansiering kan tillvaratas (yrkande 2).I motion So3 av m.fl. (c) begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförs om mål förhälso- och sjukvården (yrkande 1). Motionärernaanför att vården och omsorgen skall utgå från denenskilda människans behov och utövas i enlighet medpatientens önskemål och aktiva val. Enskildamänniskors ekonomiska förutsättningar får aldrigavgöra vårdinsatsen. I yrkande 8 i motion So3 begärsett tillkännagivande om vad i motionen anförs ompermanent finansiell samordning. Motionärerna anföratt bättre samordning mellan hälso- och sjukvården,socialförsäkring och socialtjänst kan bidra tillbättre hälsa. Den finansiella samordningen bördärför påskyndas och utökas. är detviktigt att samordningen sker med utgångspunkt frånde lokala förutsättningarna och att de olikaorganisationernas specifika erfarenheter tas tillvara, heter det i motionen.I motion So536 av och Ann-MarieFagerström (s) begärs ett tillkännagivande ombehovet av åtgärder för att tidigarebeslut om riktlinjer för prioriteringar inom hälso-och sjukvården skall bli verkställt.Utskottets bedömningHälso- och sjukvården är av grundläggande betydelseför välfärden och människors trygghet. Principernaom en solidariskt finansierad, demokratiskt styrdoch rättvist fördelad hälso- och sjukvård är enligtutskottet centrala inslag i den generellavälfärdspolitiken. Målen för hälso- och sjukvårdensom de kommer till uttryck i 2 § hälso- ochsjukvårdslagen (1982:763) är således alltjämtgiltiga.Som regeringen anfört är det viktigt att även under2000-talet garantera att de förbättradebehandlingsmöjligheter som följer av den snabbamedicinska och medicintekniska utvecklingen fördelasefter behov. Inte heller utskottet anser att Sverigeskulle ha något att vinna på att övergeskattefinansieringen av vården. Likaså delarutskottet uppfattningen att ett skattefinansierathälso- och sjukvårdssystem fungerar bättre ifördelningspolitiskt avseende än andrafinansieringsformer.Riksdagen har ställt sig bakom de av regeringen iproposition 1996/97:60 föreslagna riktlinjerna förprioriteringar inom hälso- och sjukvården (bet.1996/97:SoU14, rskr. 1996/97:186). Riktlinjernabygger på tre etiska grundprinciper som skall liggatill grund för prioriteringar inom hälso- ochsjukvården. Dessa är- människovärdesprincipen som innebär att allamänniskor har lika värde och samma rätt oberoende avpersonliga egenskaper och funktioner i samhället,- behovs-solidaritetsprincipen som innebär attresurserna bör fördelas efter behov,- kostnadseffektivitetsprincipen som innebär att detvid val mellan olika verksamheter eller åtgärder böreftersträvas en rimlig relation mellan kostnader ocheffekt, mätt i förbättrad hälsa och förhöjdlivskvalitet.Utskottet vill i detta sammanhang erinra om attregeringen har tillkallat en delegation(Prioriteringsdelegationen, S 1997:20) med uppgiftatt bl.a. sprida information och kunskap omriktlinjerna och de etiska värderingar som liggertill grund för dessa. Delegationens arbete skallvara slutfört senast vid utgången av år 2000.Enligt utskottets uppfattning är den grundsyn somovan angivits väl förenlig med de synpunkter somframförs i flera av motionerna. Någottillkännagivande är därför inte erforderligt.Motionerna So3 (c) yrkande 1, So7 (kd) yrkandena 2och 6, So239 (kd) yrkandena 1 och 2, So321 (v)yrkande 9, So383 (kd) yrkande 8 och So536 (s)avstyrks i den mån de inte är tillgodosedda med detanförda.Utskottet delar inställningen i motion So3 (c)yrkande 8 om att bättre samordning mellan hälso- ochsjukvården, socialförsäkring och socialtjänst kanbidra till bättre hälsa. En bättre samordning avresurserna mellan dessa verksamheter kan, sommotionärerna anfört, innebära att systemen fungerarmer effektivt och att medborgaren därmed får enbättre vård som samhällets totalakostnader hålls nere. Som exempel kan nämnas Finsamsom varit ett av de försök som bedrivits och ärutvärderat. Utskottet har tidigare betonat vikten avsamverkan mellan olika huvudmän och framhållit attgenom sådan samverkan mellan flera parter skapasmöjligheter att utifrån det individuellaperspektivet åstadkomma en lösning som tar hänsyntill helheten i individens situation (se1999/2000:SoU9). Utskottet vidhåller dennainställning. Dessutom vill utskottet framhålla attsamverkan kan ske inom ramen för rådandelagstiftning och regleringsbrev.Utskottet vill vidare framhålla attförsöksverksamhet pågår när detgäller finansiell samverkan mellan olikamyndigheter. Dessa försöksverksamheter skallsystematiskt följas upp och utvärderas i olika steg.De utvärderingar som pågår skall fullföljas.Regeringen bör återkomma till med förslagtill finansiell samordning mellan hälso- ochsjukvården, och socialförsäkringen isyfte att underlätta samarbete för att åstadkommaökad hälsa och minskade sjukskrivningar. Utskottetvill emellertid tydliggöra att det är frågan om ettlokalt samarbete där varje parts delaktighetförutsätts och där begränsningar av den totalafinansiella ramen kommer att finnas. Dessutom bördet tydliggöras att utskottet inte avser samarbete iförsta hand på individnivå samt att förslaget kommeratt kunna innehålla regler som möjliggör olikasamverkansformer. Utskottet vill betona vikten avatt regeringen skyndsamt återkommer till riksdagen.Vad utskottet nu anfört bör med anledning av motionSo3 (c) yrkande 8 ges regeringen till känna.Landstingens primärvårdPropositionenI propositionen anförs att för att primärvårdenskall kunna utvecklas till en väl fungerande bas ihälso- och sjukvården bör primärvården i varjelandsting ha en tydlig funktion och en balans mellanuppdrag och resurser. En likformig detaljeradprimärvårdsmodell att tillämpa över hela landet börinte skapas. Genom avtalet om utvecklingsinsatserbör primärvårdens uppdrag i varje landstingpreciseras utifrån regionala förutsättningar.Alla invånare som så önskar bör få tillgång tilloch kunna välja en egen läkare, en familjeläkare.Familjeläkaren och distriktssköterskan svarartillsammans med andra yrkeskategorier i primärvårdengenom en långsiktig relation för invånarnasgrundläggande vård- och rehabiliteringsbehov ochfungerar som patientens rådgivare och samordnare avolika vårdinsatser.Regeringen påpekar att den fasta läkarkontakten iprimärvården enligt hälso- och sjukvårdslagen endastkan fullgöras av en läkare som är specialist iallmänmedicin. Landstingen är dock därutöver friaatt inrätta läkartjänster vid vårdcentraler ochmotsvarande även för andra läkare medspecialistkompetens, t.ex. specialister i geriatrik,psykiatri och pediatrik. Dessa läkare har ofta enkonsultroll gentemot primärvården. finnsgrupper som har sådana behov att de, för kortareeller , skulle kunna ha läkare medsådan specialistkompetens som sin fastaläkarkontakt. En sådan grupp utgörs av äldre somerhåller vård i särskilt boende och för vilka engeriatriker skulle kunna fungera som fastläkarkontakt.Mot denna bakgrund har regeringen övervägt attföreslå en ändring av nuvarande regler i hälso- ochsjukvårdslagen så att även andra specialister änspecialister i allmänmedicin skulle kunna fullgörafunktionen som fast läkarkontakt i primärvården.Regeringen gör emellertid bedömningen att en sådanlagändring är mindre lämplig. Regeringens önskan meddenna handlingsplan för utveckling av hälso- ochsjukvården är att stärka primärvården med sinallmänmedicinska generalistkompetens. Det är justbristen på allmänmedicinsk kompetens som utgör ettav svensk hälso- och sjukvårds stora problem. Att dålåta dagens brist på allmänläkare föranleda enlagändring som poängterar behovet av andraspecialister vore olyckligt. Att en del patienterbehöver både omfattande och ibland livslångainsatser från andra specialister än en iallmänmedicin är självfallet förenligt medhuvudinriktningen att det är specialister iallmänmedicin som fullgör funktionen som fastläkarkontakt i primärvården.Genom avtalet bör alla invånare få tillgång tillinformation om primärvården - om valmöjligheter,tillgänglighet och funktion. Avtalet bör geförutsättningar för invånarna att oavsett tidpunktpå dygnet få tillgång till adekvat kompetens ochadekvata insatser, i första hand inom primärvården.För att öka antalet läkare i primärvården harregeringen i avtalet om utvecklingsinsatser kommitöverens med och om att landstingen skall svara föratt avsevärt förstärka läkartätheten i primärvården.Vidare ingår i avtalet att landstingen skallförbättra kompetens- och fortbildningsmöjligheterna,liksom forskningsmöjligheterna i primärvården.I propositionen anförs vidare att antaletspecialister i allmänmedicin i primärvårdengenomsnittligt bör öka med 170 fram till år2010. Enligt regeringen kan olika åtgärder vidtasför att underlätta rekryteringen av specialister iallmänmedicin till primärvården. I avtalet omutvecklingsinsatser med ingår att landstingen skallprecisera primärvårdens uppdrag bl.a. med avseendepå funktion och tillgänglighet. Med ett tydligtavgränsat uppdrag ökar förutsättningarna förpersonalen att hantera sin arbetssituation vilketförbättrar primärvårdens möjligheter att rekryteraläkare. Ett annat viktigt inslag är enligtregeringen att förbättra möjligheterna att arbetainom olika driftsformer i primärvården. Vidarehandlar det om åtgärder för att utveckla ochförbättra arbetsmiljön, möjligheterna tillfortbildning samt forskning och utveckling.Vid sidan av dessa åtgärder har Socialstyrelsentill regeringen redovisat ett antal möjliga insatserför att öka antalet specialister i allmänmedicin iprimärvården. Utbildningen bör i ökad grad inriktaspå specialiteten allmänmedicin.Vidare bör läkare inom andra specialiteter kunnavidareutbildas till specialister i allmänmedicin.Ett system motsvarande det som fanns inom ramen förhusläkarsystemet, där andra specialister efterhandledd tjänstgöring i primärvården kunde erhållaspecialistbevis i allmänmedicin, bör kunna införas.Socialstyrelsen pekar vidare på attutlandsrekryteringen från EU/EES-länder kanutvecklas. Endast ett fåtal landsting har aktivtrekryterat läkare från dessa länder. Regeringen harockså aviserat ekonomiska vårproposition(prop. 1999/2000:100) att man avser att tillföra 100miljoner kronor föratt vidta åtgärder som ökar sysselsättningen blandinvandrare.Regeringen avser att ge i uppdragatt följa utvecklingen samt att vid behov vidtaåtgärder som underlättar bl.a. vidareutbildning avläkare inom andra specialiteter till specialister iallmänmedicin.MotionerI motion So279 av m.fl. (m) begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförs omprimärvården (yrkande 4). Motionärerna anför bl.a.att problemen i primärvården gäller den bristandetillgängligheten, svårigheterna att rekryterapersonal och svårigheterna att ta emot och med godkvalitet behandla de patienter som överförs frånsjukhus och specialistmottagningar.I motion So6 av m.fl. (v) begärs -för det fall att yrkande 1 i motionen avslås - attriksdagen avslår vad regeringen föreslår ominriktning och åtgärder för att utvecklalandstingens primärvård (yrkande 2). Motionärernaanför att en allvarlig invändning bör riktas mot denstarka fokuseringen på allmänläkaren ochreduceringen av de övriga funktionernas betydelseinom primärvården. Begreppet familjeläkare kandessutom ifrågasättas som gångbart begrepp i svenskprimärvård. Vidare begärs - för det fall att yrkande1 i motionen avslås - ett tillkännagivande om vad imotionen anförs om tillförande avspecialistkompetens till primärvården (yrkande 4).Det är enligt motionärerna viktigt att inte bortsefrån att det finns områden där specialistkompetenskrävs som den primära kontakten. Det gäller områdensom t.ex. psykiatri, pediatrik, gynekologi, i vissmån ortopedi, samt geriatrik. Vidare begärs - fördet fall att yrkande 1 i motionen avslås - etttillkännagivande om vad i motionen anförs ominriktning mot teamarbete i primärvården (yrkande5).