bet · GO01KU3 · 2000-11-09 00:00:00 — JämO:s, DO:s, BO:s, HO:soch HomO:s verksamheter regleras i grundläggandehänseende i jämställdhetslagen (1991:433), lagen(1999:131) om Ombudsmannen mot etniskdiskriminering, lagen (1993:335) om ,lagen (1994:749) om respektivelagen (1999:133) om förbud mot diskriminering iarbetslivet på grund av sexuell läggning, till vilkaförordningar med instruktion för respektiveombudsman är knutna.JämO, DO, BO, HO och HomO utnämns av regeringen ochär rapporteringsskyldiga till regeringen. Derasuppgift kan närmast sägas vara att im-plementeraviss lagstiftning, genom t.ex. rådgivning ochupplysningsverksamhet, och att främja utvecklingenpå området, både nationellt och internationellt.Utredningen mot diskriminering i arbetslivet pågrund av sexuell läggning () lämnade ibetänkandet Förbud mot diskriminering i arbetslivetpå grund av sexuell läggning (SOU 1997:175) bl.a.förslag till en ny lag om diskriminering iarbetslivet på grund av sexuell läggning. Vidareföreslog utredningen, bl.a. mot bakgrund av attOmbudsmannen mot etnisk diskriminering (DO) hade enväl inarbetad organisation med relativt långerfarenhet av diskrimineringsfrågor, att rådgivandeoch processförande funktioner enligt den nya lagenskulle omhändertas av DO.I proposition 1997/98:180 behandlade regeringenutredningens betänkande och föreslog lagen om förbudmot diskriminering i arbetslivet på grund av sexuellläggning och tillskapandet av ett nyttombudsmannainstitut. Regeringen uttalade när detgällde förslaget om en ny ombudsman bl.a. följande:Att det medför effektivitetsvinster om resursernaför liknande uppgifter samordnas är uppenbart. Ensådan samordning mellan olika ombudsmannafunktionerkan emellertid inte ske utan att dess effekter på deolika funktionerna analyseras. Regeringen avserdärför att ta initiativ till att ettsådant arbete påbörjas med inriktning att ensammanslagning skall ske av bl.a. dessa tvåombudsmannainstitut till en gemensam myndighet. Tilldess att resultatet av en sådan analys föreliggerbör även den nu föreslagna ombudsmannen emellertidutgöra en egen myndighet. Dock bör redan nu ensamordning ske så att den nya ombudsmannen samverkarmed DO i fråga om bl.a. lokaler, telefonväxel m.m.Regeringen bemyndigade chefen förSocialdepartementet att tillkalla en särskildutredare med uppgift att se över och utvärderaHandikappombudsmannens verksamhet. Enligt direktiven(dir. 1997:131) skulle utredaren bl.a. kartläggalikheter och olikheter mellan Handikappombudsmannensverksamhet och den verksamhet som bedrivs av andraombudsmän och om det finns några oklarheter ifördelningen av arbetsuppgifter och ansvarsområdenmellan och andra ombudsmän.Utredningen om översyn av handikappombudsmannenöverlämnade betänkandetHandikappombudsmannnens framtida förutsättningar ocharbetsuppgifter (SOU 1999:73). När det gäller ensamordning av ombudsmännens arbete har utredarenuttalat bl.a:Jag har kartlagt likheter och olikheter mellanHandikappombudsmannens verksamhet och den sombedrivs av övriga ombudsmän. Mot den bakgrundenreser jag frågan om inte alla ombudsmän borde slåssamman till ett gemensamt ombudsmannainstitut. Efteratt ha analyserat denna fråga avvisar jag en sådanlösning, eftersom jag inte tror den skulle stärkaombudsmännens ställning. Jag vill däremot attsamarbetet kan utvecklas genom en lokalmässigsamordning. Jag förordar således ingensammanslagning av de olika ombudsmännen.I mars 1998 beslutade regeringen att tillkalla ensärskild utredare med uppdrag att göra en översyn avBarnombudsmannens verksamhet. Utredningen fickenligt direktiven (dir. 1998:21) bl.a. i uppdrag attgå igenom och belysa hur den speciella karaktären avombudsmannamyndighet påverkat BO:s arbete. Avsärskild betydelse var därvid BO:s förmåga att agerasjälvständigt i förhållande till regeringensamtidigt som BO är en myndighet underställdregeringen, en myndighet som har att följa sininstruktion, sitt regleringsbrev och de uppdragregeringen ger den. Utredaren skulle enligtdirektiven belysa de konflikter som denna situationskulle kunna innebära för myndigheten, och, om detfanns några problem, hur dessa i så fall skullekunna lösas. Fler och fler medborgargrupper har fåttsin egen ombudsman. Farhågor har framförts att dettariskerar att tunna ut ombudsmannafunktionen och göraden mindre verkningsfull. Den särskilde utredarenskulle därför enligt direktiven beskriva likheteroch olikheter mellan BO:s roll och arbetssätt ochandra statliga ombudsmäns. Om det finnsöverlappningar mellan BO:s och andra ombudsmänsroller och ansvarsområden skulle utredaren beskrivadessa.Utredningen, som antog namnet ,överlämnade betänkandet Barnombudsmannen- företrädare för barn och ungdomar (SOU 1999:65)till regeringen. När det gäller Barnombudsmannenssjälvständighet skriver utredningen bl.a:Ett viktigt kriterium för en ombudsman ärsjälvständighet både i förhållande till regeringenoch till politiska partier, frivilligorganisationeroch andra. Det är dock viktigt att framhålla att enstatlig ombudsman aldrig kan bli helt fri. Lagen,liksom huvudmannens rätt att besluta omombudsmannens budget, sätter vissa gränser förombudsmannens arbete.Enligt utredningens uppfattning finns det två sättatt öka ombudsmannens självständighet. Det ena äratt lyder under på sammasätt som och det andra är attBarnombudsmannen förblir en myndighet underregeringen men ges så mycket självständighet som ärmöjligt med ett oförändrat huvudmannaskap.Om man enbart ser till frågan om självständighet iförhållande till regeringen är självfallet detförsta alternativet att föredra. En sådan lösningskulle helt frikoppla frånregeringen, men väcker dock frågor av annat slag.Ett ändrat huvudmannaskap för Barnombudsmannenskulle innebära en avvikelse från denkonstitutionella ansvarsfördelningen enligtregeringsformen. En annan fråga som uppkommer medett förändrat huvudmannaskap är Barnombudsmannenssjälvständighet i förhållande till . En delav eller i dess helhet kan likaväl som en regering ha önskemål om och synpunkter påombudsmannens verksamhet. För att uppnå önskadsjälvständighet måste således denna garanterasoavsett om huvudmannen är riksdag eller regering.Genom att det praktiska genomförandet avbarnkonventionens principer är öppet för olikapolitiska ställningstaganden kan sesig nödsakad att hålla en lägre profil än som ärmöjligt som ett regeringsorgan.Mot denna bakgrund anser utredningen att ettförändrat huvudmannaskap inte skulle innebära denförstärkning av som eftersträvas.Regeringen bör därför även i fortsättningen varahuvudman för . Självständigheten böri stället ökas genom valet av författningsform ochökade möjligheter för att självbestämma sina arbetsuppgifter genom bland annatbegränsningar i användandet av regleringsbrev somstyrform.Utredningen föreslår därför att Barnombudsmannensalla uppgifter tydligt bör framgå av lag och inte avinstruktion. Det är alltså som skallbestämma mandatet och regeringen skall inte självkunna ändra på ombudsmannens uppdrag.Enligt vad utskottet inhämtat från Regeringskanslietföreligger inga planer på att föreslåförändringar när det gäller de organisatoriskafrågorna. Frågorna om sammanslagning av flerombudsmän till en och om en gemensam lagstiftning äremellertid alltid akutella. Man vill emellertidinvänta vad som händer inom EU. Där pågår arbete medbl.a. ett arbetslivsdirektiv som skall behandladiskriminering p.g.a. funktionshinder, sexuellläggning och ålder. Direktivet förväntas bliantaget denna höst. Europeiska unionens råd antogsommaren 2000 det s.k. etniska direktivet som skallgenomföras i svensk lagstiftning senast den 19 juli2003.Utskottet har behandlat förslagi motioner om bl.a. förändringar av olika slag avombudsmannafunktionen samt om tillskapande av enrättighetsombudsman (bet. 1992/93:KU2, 1995/96:KU5,1996/97:KU24, 1997/98:KU21 och 1999/2000:KU3).Utskottet har bl.a. framhållit den särställning somRiksdagens ombudsmän har. Enligt utskottet har detinte funnits anledning att ifrågasätta JO:sställning och verksamhet. Utskottet har vidareuttalat att det kan finnas anledning att diskuterade ombudsmannaorgan som är underställda regeringen.Utskottet har i detta sammanhang uttalat sinförståelse för de farhågor som framförts om attombudsmannafunktionen kan tunnas ut om alltför mångaolika ombudsmän inrättas och att alltför mångaspecialiserade ombudsmän medför risk för att vissagrupper kan falla mellan de olika ombudsmännensverksamheter. Utskottet har också utgått från attregeringen är medveten om dessa synpunkter ochfortlöpande prövar organisationen av den verksamhetsom de regeringen underställda ombudsmännenbedriver.Utskottets bedömningUtskottet vill åter framhålla den särställning somRiksdagens ombudsmän har. Någon anledning attifrågasätta JO:s ställning och verksamhet anserutskottet inte att det finns.När det gäller frågan om att föra ihop de ombudsmänsom är underställda regeringen till enombudsmannaorganisation anser utskottet tiden nuvara mogen att utreda frågan. Enligt utskottet börsåledes en utredning tillsättas med uppgift attundersöka om det finns förutsättningar för att slåsamman några av eller samtliga dessaombudsmannainstitutioner till en institution. Fråganom huvudmannaskapet för dessa ombudsmän måste,enligt utskottet, ses i ljuset av de uppgifterombudsmännen tilldelas. Enligt utskottet börriksdagen, med anledning av motionerna1999/2000:K242, 1999/2000:Sf639 yrkande 17,1999/2000:A715 yrkandena 1-3, 2000/01:K252 yrkande3, 2000/01:K266, 2000/01:K323 yrkandena 1 och 2,2000/01:K358, 2000/01:K399 yrkande 2, 2000/01:Ju933 yrkande 33,2000/01:L459 yrkande 11 och 2000/01:Sf645 yrkande 34som sin mening ge regeringen detta till känna.Motion 2000/01:K328 yrkande 2 avstyrks.Justitiekanslerns rollMotionenI motion 2000/01:K228 av von der Esch föreslåsatt begär att regeringen ser överJustitiekanslerns (JK) nuvarande åligganden. TillJK:s åligganden hör att företräda statens intressengentemot enskilda men också att i vissa ärendenföreträda den enskilde gentemot staten. Dessa dubblalojaliteter visar sig naturligt nog framkalla enkänsla av rättsosäkerhet hos den enskildemedborgaren. Denne upplever att JK:s tillvaratagandeav den enskildes intressen ej sällan påverkas avdenna dubbla lojalitet till den enskildes nackdel.Vare sig denna förmodan är välgrundad eller intefinns det enligt motionären starka skäl frånrättssäkerhetssynpunkt att undanröja orsakerna tillatt sådana misstankar kan uppstå. JK:s nuvarandeåligganden att tillvarata enskildas intressengentemot staten bör enligt motionären därföröverföras till JO som åtnjuter stort förtroende hosallmänheten. Därigenom renodlas JK:s roll till attvara endast regeringens företrädare och allmänhetensosäkerhet till följd av JK:s dubbla lojalitet ärundanröjd.BakgrundJustitiekanslern () lyder enligt 11 kap. 6 §regeringsformen (RF) under regeringen.JK har enligt lagen (1975:1339) tillsyn över att desom utövar offentlig verksamhet efterlever lagar ochandra författningar samt i övrigt fullgör sinaåligganden. JK får enligt lagens 5 § som särskildåklagare väcka åtal mot befattningshavare som harbegått brottslig gärning genom att åsidosätta vadsom åligger honom i tjänsten eller uppdraget. JK kanenligt 12 kap. 8 § RF väcka åtal för brott iutövningen av tjänst som ledamot av Högsta domstoleneller Regeringsrätten. JK:s tillsyn omfattar dockinte regeringen, statsråd, myndighetereller anställda och uppdragstagare vid riksdagensmyndigheter.Enligt 1 § förordningen (1975:1345) med instruktionför Justitiekanslern är JK regeringens högsteombudsman. Det åligger JK, enligt 2 §, att underregeringen bevaka statens rätt. I mål som rörstatens rätt skall han, om det inte ankommer pånågon annan myndighet, föra eller låta föra statenstalan. JK skall tillhandagå regeringen med råd ochutredningar i juridiska angelägenheter.Det åligger JK att vaka över tryckfriheten ochyttrandefriheten enligt bestämmelserna itryckfrihetsförordningen ochyttrandefrihetsgrundlagen.Regeringen tillsatte en särskildutredare med uppdrag att se över Justitiekanslernsarbetsuppgifter m.m.Utredningen som antog namnet JK-utredninglämnade sitt betänkande,Justitiekanslern, En översyn av JK:s arbetsuppgifterm.m. (SOU 1993:37). När det gäller frågan omkonfliktsituationer anförde utredningen bl.a:För JK:s verksamhet i dess helhet gäller - liksomför alla andra förvaltnings-myndigheter -regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet(1 kap. 9 § RF). Ett strikt iakttagande av dettaöverordnade krav även när JK skall bevaka i och försig motstående intressen utesluter konflikter iegentlig mening. Erfarenheten visar emellertid att -i brist på en mera inträngande analys -föreställningar uppkommer att JK inte alltidsamtidigt kan fullgöra uppgifter inom olikaansvarsområden. Sådana föreställningar kan dessvärreskada JK:s anseende och i ett vidare perspektivinverka menligt på hans funktion. Det är oftast närJK:s tillsynsuppgift är inblandad som dennakomplikation uppträder. Som en i och för sig olustigeftergift åt i själva verket ogrundade misstankarföreslår utredningen att JK generellt skall kunnaunderlåta att fullgöra en tillsynsuppgift om den kanuppfattas som svårförenlig med en annan uppgift somåvilar honom.Utredningens betänkande föranledde inte någraåtgärder från regeringens sida.Utskottet behandlade i betänkande 1999/2000:KU3 enmotion i vilken det begärdes ett tillkännagivandefrån till regeringen om vad som anförts omen utredning för att skapa en klar rollfördelningmellan de olika uppgifter som ingår i JK:s uppdrag.Utskottet gjorde följande bedömning. Enligt 1 kap. 9§ regeringsformen skall domstolar samt förvaltnings-myndigheter och andra som fullgör uppgifter inom denoffentliga förvaltningen i sin verksamhet beaktaallas likhet inför lagen samt iaktta saklighet ochopartiskhet. Utskottet anser inte attJustitiekanslerns olika uppgifter medför att detfinns anledning att befara att dessa inte utförs mediakttagande av saklighet och opartiskhet. Utskottetär inte heller berett att föreslå en utredning meduppgift att bl.a. analysera Justitiekanslerns olikabefogenheter. Utskottet avstyrkte motionen.Utskottets bedömningJK är regeringens högste ombudsman. Det åligger JKatt under regeringen bevaka statens rätt och att imål som rör statens rätt föra statens talan.Samtidigt har JK tillsyn över att de som utövaroffentlig verksamhet efterlever lagar och andraförfattningar samt i övrigt fullgör sina åligganden.Enligt utskottet finns det en risk för att JK:s härnämnda uppgifter uppfattas som motstridiga. Även1991 års JK-utredning uttryckte att "JK skall bevakai och för sig motstående intressen...". Attmedborgarna kan uppfatta detta som en konflikt ärenligt utskottet förståeligt. JK skall emellertid isin verksamhet beakta allas likhet inför lagen samtiaktta saklighet och opartiskhet. Utskottet anserdärför att det inte finns anledning att befara attJK inte utför sina uppgifter med iakttagande avsaklighet och opartiskhet. Utskottet avstyrkerdärför motion 2000/01:K228.MedborgarkontorMotionernaI motion 1999/2000:N214 av m.fl. (c)hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om attpermanenta verksamhet med medborgarkontor (yrkande14). På flera håll har man inom kommunensamlokaliserat olika myndighets- ochservicefunktioner. Öppettiderna har förbättrats ochservicenivån höjts. Det är, enligt motionärerna,dags att nu permanenta verksamheten medmedborgarkontor/samhällets hus. Sektorssamverkan iden kommunala verksamheten bör stimuleras.I motion 2000/01:K262 av och () föreslås att begär attregeringen lägger fram förslag till ändring av lageni enlighet med vad som anförs i motionen. I ettmedborgarkontor kommer den enskilde medborgaren tillrätt instans från början och får därmed omedelbarhjälp med sitt behov. Medborgarens behov är att fåsitt ärende avklarat och varje myndighet har mångafrågor som är lämpliga att lösa över disk. Detta göratt den enskilde inte skall behöva hänvisas tillolika myndigheter för att få sitt ärende löst. Genomsamordning kan man förbättra tillgängligheten blandannat genom ett ökat öppethållande. Sårbarheten hosvarje myndighet minskar också. De ekonomiskaresurserna nyttjas så effektivt som möjligt, vilketockså medverkar till att servicen kan behållas. Detkrävs enligt motionärerna en lagändring för att meragenerellt kunna genomföra den typ av medborgarkontorsom beskrivs i motionen. Utan att ta ställning tillhur en lagändring skall utformas vill motionärernabetona att ett väl fungerande medborgarkontor är tillgång för medborgarna i kommunen, vilketgör förslaget om en lagändring som kan öppnamöjligheten för ett sådant kontor angelägen.I motion 2000/01:K330 av och (s) föreslås att tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförs ombehovet av integration mellan statliga myndigheter,allmän försäkringskassa och kommun vad gällerservicegivning och information till medborgare viaintegrerade medborgarkontor. Ca 35-40 kommunalamedborgarkontor har, enligt motionärerna, kommittill , dvs. sådanamedborgarkontor som horisontellt har integreratinformation och service från många/alla kommunalaförvaltningar, men där statlig individinriktadservice ännu ej ingår. Den offentliga sektornsindividinriktade medborgarservice åvilar i huvudsakföljande aktörer: försäkringskassa,arbetsförmedling, lokal skattemyndighet,polisdistrikt, länsstyrelse samt kommun. Den heltövervägande delen av medborgarnas kontakter medoffentliga instanser sker sålunda med sådana som harstatligt huvudmannaskap. kan emellertidkonstateras att merparten av medborgarnas krav på engod samhällsservice ställs på kommunen och desspolitiker. I grunden handlar det om den offentligasektorns legitimitet. Skattebetalarna har rätt attfå en tillgänglig och användbar medborgarservice.I motion 2000/01:K373 av m.fl.(s) föreslås att tillkännager förregeringen som sin mening vad i motionen anförs omkvinnors möjlighet till utveckling i skogslänengenom samordning av offentlig verksamhet.Befolkningsminskningen i skogslänen innebär att detär svårt att bibehålla samhällsservicen på mångamindre orter. Det i sin tur kan medföra attutflyttningen accelererar i stället för att avta.Omflyttningen av främst unga kvinnor fortsätter frånglesbygd till tätort, från små kommuner till större,från skogslän till storstadsregioner. För att nå enlångsiktigt hållbar utveckling i skogslänen krävsatt kvinnorna ges förutsättningar att verka ochutvecklas på sin hemort. För att säkerställa servicei offentlig förvaltning, och för att kunna erbjudaäven kvinnor i skogslänen möjlighet till egenförsörjning, bör möjligheten att samordna olikaverksamheter och kombinationstjänster underlättas.Motionärerna föreslår att regeringen på ett antalorter i inlandet påbörjar försöksverksamhet medsamordning av statlig, ochlandstingskommunal verksamhet.BakgrundLagen (1994:686) om försöksverksamhet medmedborgarkontor trädde i kraft (prop. 1993/94:187, bet. 1993/94:KU39, rskr.1993/94:392). Ett medborgarkontor har beskrivits somen inrättning - en plats för offentlig verksamhet -där lokala förvaltningsmyndigheter samverkar för attge service till medborgarna. En grundläggande tankemed medborgarkontor är att de skall kunnaorganiseras utifrån de lokala behov som kan finnas.Med stöd av försökslagen kunde en kommun träffaavtal, s.k. samverkansavtal, med en statligmyndighet, en allmän försäkringskassa eller ettlandsting om att åt dessa utföra sådanaförvaltningsuppgifter som inte innebärmyndighetsutövning. De uppgifter som kunde bliaktuella genom ett samverkansavtal var service ochrådgivning av enklare och mer rutinbetonat slag,allt från att ge information eller tillhandahållablanketter, broschyrer och annat material till attge enklare råd samt att vara behjälplig vidifyllandet av ansökningar. Ett samverkansavtal måstevara skriftligt och ha godkänts av regeringen.I proposition 1996/97:90 föreslog regeringen en lagom försöksverksamhet med samtjänst vidmedborgarkontor. Syftet med försöksverksamheten varatt få ytterligare kunskaper om och erfarenheter avhur ett organiserat samarbete över myndighetsgränserkunde utformas. Utvidgningen innebar att statligamyndigheter, en allmän försäkringskassa, ettlandsting eller en kommun inom ramen för ettsamverkansavtal skulle få använda varandras personaltill att utföra enklare förvaltningsuppgifter sominnefattar myndighetsutövning eller som krävertillgång till personregister.Regeringen understryker i propositionen attverksamheten har karaktär av försök och attförsöksverksamhet ingår som ett betydelsefulltmoment i utredningsmetodiken. Det handlar enligtregeringen om att vinna erfarenheter i praktiskverksamhet för att efter utvärdering komma fram permanent ordning. Regeringen betonadeutvärderingens betydelse och framhöll att enarbetsgrupp tillsatts i för attfölja och stödja arbetet med att utvecklamedborgarkontor och andra former av kontakter mellanmedborgarna och offentliga organ.Konstitutionsutskottet tillstyrkte i betänkande1996/97:KU9 regeringens förslag till lag omförsöksverksamhet med samtjänst vid medborgarkontor.Lagen trädde i kraft och gäller tillutgången av juli 2002.Arbetsgruppen för att följa och stödjautvecklingsarbetet med medborgarkontor och andrakontakter mellan medborgare och myndigheteravlämnade rapporten iutveckling (Ds 1999:26). I rapporten redovisararbetsgruppen bakgrund, nuläge och möjligheter fortsatt utveckling av medborgarkontor och andraformer av kontakter mellan medborgare ochmyndigheter. Av de undersökningar som arbetsgruppenhar genomfört framgår att det finns etthundratal medborgarkontor i en fjärdedel av landetskommuner. Därtill kommer att frågan utreds i mångakommuner. Sammanlagt har av kommunerna tagitupp frågan om att inrätta medborgarkontor.Arbetsgruppens bedömning är att konceptet"medborgarkontor" nu har blivit så etablerat imedborgarnas och myndigheternas medvetande attutvecklingsarbetet bör kunna gå in i enfördjupningsfas.Utskottet behandlade en motion medyrkande om att påskynda processen att inrättamedborgarkontor i varje kommun (bet. 1999/2000:KU3). Utskottet gjorde då följande bedömning.Försöksverksamheten med samtjänst vidmedborgarkontor kommer att pågå till utgången avjuli 2002. Arbetsgruppen för att följa och stödjautvecklingsarbetet med medborgarkontor avlämnade imaj sin rapport i utveckling.Rapporten har remitterats till bl.a. samtligakommuner för synpunkter. Utskottet anser inte attresultatet av försöksverksamheten ellerarbetsgruppens uppföljning skall föregripas ochavstyrker därför motionen.Enligt vad utskottet inhämtat frånJustitiedepartementet bereds frågan ommedborgarkontor och samverkan mellan myndigheterfortlöpande i . Två forskare vidMitthögskolan i har regeringens uppdragatt följa utvecklingen av försöksverksamheten i ett20-tal kommuner. Forskarna skall under hösten 2000avlämna en rapport till Justitiedepartementet.Utskottets bedömningEn kommun kan, som redogjorts för ovan, genom s.k.samverkansavtal med en statlig myndighet, en allmänförsäkringskassa eller ett landsting träffa avtal omatt åt dessa utföra sådana förvaltningsuppgifter sominnebär myndighetsutövning. Försöksverksamheten medsamtjänst vid medborgarkontor kommer att pågå tillutgången av . Två forskare har regeringensuppdrag att följa upp utvecklingen avförsöksversamheten i ett 20-tal kommuner. Utskottetanser inte att forskarnas uppföljning skallföregripas och avstyrker därför motionerna1999/2000:N214 yrkande 14, 2000/01:K262,2000/01:K330 och 2000/01:K373.Information från myndigheter, ITMotionernaI motion 1998/99:K231 av m.fl. (fp)hemställs att beslutar att myndigheterskall vara skyldiga att lägga ut protokoll ochdiarier på nätet (yrkande 3) och i motion1999/2000:T705 av m.fl. (fp) hemställsatt hos regeringen begär förslag om attmyndigheter skall vara skyldiga att lägga utprotokoll och liknande handlingar på nätet (yrkande2). Informationstekniken ger, enligt motionärerna,medborgarna nya möjligheter att bevaka sinaintressen gentemot myndigheter och att göra sinstämma hörd på ett snabbt och effektivt sätt.