bet · GN01KU20 · 2000-05-24 00:00:00 — Statsministern hade vid ut-frågning förklarat att han aldrig i hade tagit upp några anfö-randen som han hade tänkt hålla samt att den ståndpunkt som intagits i anfö-randet framförts vid flera olika tillfällen och således inte var ny. Utskottetframhöll att uttalandena anslöt till den formulering om målet för den svens-ka säkerhetspolitiken och syftet för militära alliansfrihet som fast-lagts av . Någon kritik riktades inte mot statsministern. I en reser-vation (s) ansågs att statsministern inte kunde undgå stark kritik och fram-hölls med hänsyn till den vikt också statsministern uppenbarligen fäste vidsitt anförande att uttalandena borde ha förankrats inom en vidare krets, ex-empelvis genom diskussion inom . Liknande synpunkterframfördes också i en meningsyttring (v).Våren 1995 granskade utskottet statsminister åtgärd att sändaett brev till president om ubåtskränkningar (bet.1994/95: KU30, s. 107). Utskottet konstaterade att frågan om kränkningar avsvenskt territorialvatten av främmande undervattensfarkoster haft enframträdande plats i förhållande såväl till det fornaSovjetunionen som till det nya . Politiskt har frågan om Sverigesrelationer till stor tyngd. Brevväxlingen måste enligt utskottetsmening betraktas som en fråga som angick alla politiska partier. Brevetborde ha blivit föremål för överläggning- ar i . Utskottetkunde konstatera att någon överläggning aldrig kom till stånd.Utrikesnämnden hade först i efterhand fått en mycket knapphändig ochsvårtolkad information, som inskränkte sig till att ange att en kontakthade ägt rum. Enligt utskottets mening borde dåvarande statsmi- nistern haöverlagt med i detta ärende. Detta skulle ha gett riksdagenpåverkansmöjligheter. agerande var därför enligt ut- skottetsuppfattning olämpligt. I en reservation (m) konstaterades att statsmi-nisterns brev var ett led i en pågående dialog med om ubåtskränk-ningarna och därför inget sådant nytt inslag i utrikespolitiken som med au-tomatik motiverade en mer utförlig behandling i Utrikesnämnden.Våren 1997 granskade utskottet frågan om regeringens information till i tre skilda frågor (bet. 1996/97:25, s. 118). Den ena gällde seninformation om den ryska säkerhetstjänstens gripande av en svensk medbor-gare. Utskottet ansåg inte att någon kritik kunde riktas utrikesministern ifrågan. Vid utrikesministerns samtal med den ryske utrikesministern stod detklart att den inte ansåg att det som inträffat var något somskulle få utrikespolitiska konsekvenser. Det var enligt utskottet mot denbakgrunden förståeligt om utrikesministern gjorde den bedömningen atthändelsen inte var ett utrikesärende av större vikt och därmed inte av beskaf-fenhet att föranleda överläggningar i . Utrikesministern hadeockså skäl att utgå från att det organ som särskilt inrättats för information iunderrättelsefrågor, nämligen , skulle informe-ras om utvisningen av den svenska medborgaren genom Försvarsmaktensförsorg. I en reservation (fp) framhölls att enligt regerings-formen skall hållas informerad om de utrikespolitiska förhållanden som kanfå betydelse för riket och att regeringen skall överlägga med nämnden omdessa så ofta det erfordras. Mot bakgrund av det instabila politiska läge sområdde i kunde man inte vara förvissad om att det som inträffat iunderrättelseärendet inte skulle komma att få betydelse för . Det hadedärför förelegat skäl att underrätta om händelsen i SanktPetersburg och den därav föranledda ryska retalieringen senast vid samman-trädet . I en reservation (mp) ansågs med liknande motivering attutrikesministern inte kunde undgå kritik.En annan fråga avsåg statsminister inbjudan av pre-sident till . Utskottet konstaterade att frågan om besöksutbytet medKina diskuterades vid sammanträde ,dock utan att någon konsensus nåddes. är emellertid ettrådgivande organ, inte ett beslutande. Enligt regeringsformen har regeringendet övergripande ansvaret för utrikespolitiken. När regeringen väl gjort be-dömningen att statsministern borde resa till var det en logisk följd avdet beslutet att en inbjudan till ett svarsbesök på statsledningsnivå skulleutfärdas. De ledamöter som tillhörde (m) och (fp) ansåg i en reservation attinbjudan till president innebar en upptrappning av nivån på besöksut-bytet som inte var förankrad i Utrikesnämnden.Granskningen gällde slutligen ett uttalande av statsministern om Lettlandsönskemål om medlemskap i . Statsministern hade uttalat att detta öns-kemål respekterades och att skulle stödja i den processen.Utskottet konstaterade att uttalandet, läst i sin helhet, legat väl i linje medden uppfattning som den och tidigare gettuttryck för och som var väl förankrad i Utrikesnämnden.Regeringens underlåtenhet att överlägga med i fråganom förbindelserna med ÖsterrikeBakgrundVid det österrikiska parlamentsvalet blevFrihetspartiet, FPÖ, med som partiledare det näst störstapartiet med 52 man- dat. Socialdemokraterna, , fick 65 mandat och detkonservativa folkpar- tiet, ÖVP, likaså 52 mandat. Valresultatet ledde tillstora svårigheter att bilda en ny regering. meddeladedock SPÖ och ÖVP att de i de närmaste var eniga om att bilda en meddelades emellertid att förhandlingarnamellan SPÖ och ÖVP hade kollapsat. partiledare infor-merade presidenten och fick i uppdrag att efter samtalmed alla partier i försöka bilda en ny meddelade att FPÖ skulle in-leda diskussioner om regeringssamarbete med meddelade ÖVP att regeringsförhandlingarinletts med informerade Klima presidenten om att hansförsök att bilda ny regering hade misslyckats. meddelade ÖVP:spartiledare att en överenskommelse med FPÖ snartskulle vara framförde premiärminister unio-nens oro över regeringsförhandlingarna i till president.Han informerade också om att höll på att förbereda ett gemensamtuttalande om gjorde det portugisiska presidentskapet förEU ett uttalande på 14 medlemsstaters vägnar, vari förklarades att om Öster-rike får en regering där FPÖ ingår så kommer regeringarna i de 14 medlems-staterna inte att främja eller godta några bilaterala officiella kontakter påpolitisk nivå med en österrikisk regering där FPÖ ingår. Österrikiska kandi-dater till poster i internationella organisationer kommer inte att stödjas ochösterrikiska ambassadörer i EU:s medlemsstater kommer endast att tas emotpå teknisk nivå.Promemoria från RegeringskanslietI en skrivelse till har utskottet begärt svar på fyra frågorangående handläggningen av det nu aktuella ärendet. Svar kom in den 16mars 2000 i form av en promemoria som upprättats inom Statsrådsbered-ningen, bilaga A 1.1.3.Av svaret framgår följande. Förslaget om att göra ett gemensamt uttalandeangående diskuterades vid ett telefonsamtal mel-lan premiärminister och statsminister på kvällensöndagen . , , hade de belgis-ka premiär- och utrikesministrarna skrivit till premiärminister (somvar ordförande i ) och föreslagit en gemensam reaktion av de 14 EU-länderna. Detta brev jämte ett kort pressuttalande av den portugisiske pre-miärministern vidarebefordrades till samtliga EU-huvudstäder den28 januari. Vid ett telefonsamtal mellan premiärminister ochstatsministern diskuterades situationen i i allmännatermer utan att några konkreta förslag till gemensamma åtgärder ventilera-des. Under hela det aktuella skedet befann sig statsministern på officielltbesök i . Frågan om ett gemensamt uttalande måste hanteras med storskyndsamhet. Senast måste de 14 EU-ländernavara eniga om ett uttalande för att detta skulle kunna kommuniceras underhand till president och sedan offentliggöras senast vid lunchtidsamma dag. I den situation som förelåg , med san-nolikt 14 eniga EU-stater med regeringar av olika politisk hemvist, var detnaturligt att anta att innehållet i det gemensamma uttalandet inte var kontro-versiellt i ett svenskt inrikespolitiskt perspektiv. Beslutet om att Sverigeskulle ställa sig bakom uttalandet fattades i samråd mellan statsministern ochutrikesministern på söndagskvällen den 30 januari.UtfrågningarUtskottet har hållit utfrågningar med utrikesrådet , stats-sekreterare , utrikesminister samt statsministerGöran Persson.Utskottet har hållit utfrågning med utrikesrådet , bilaga B 7.Sven-Olof anförde att det faktum att på-gick i som ÖVP och FPÖ förhandlade om att bildaregering påverkade den allmänna stämningen i . Den 27 januari 2000diskuterades regeringsbildningen i i det belgiska parlamentet ochregeringen där fick då i uppdrag att kontakta det portugisiska ordförandeska-pet angående utvecklingen i . På lördag förmiddag den 29 januariblev han själv ombedd av utrikesministern att kontakta sin portugisiska kol-lega för att se till att samt utvecklingen i Österriketogs upp på dagordningen vid nästa ministerrådsmöte med Allmänna rådetden . När han sedan anlände till taladestatsministern just med premiärminister om en gemensam aktionmot anförde vidare att det var ett mycket snabbt förlopp.Beslutet om att delta i aktionen måste fattas för attWolfgang Schüssel skulle få besked om den gemensamma aktionen före , dvs. innan beslutet om att bilda regering med FPÖ varfattat. Syftet med aktionen var att påverka regeringsbildningen. Hade Sverigeinte kunnat lämna besked om att vara med på detta hadeSverige hamnat utanför. Det var först som det fanns ettförslag till konkreta åtgärder. hade de 14 regeringscheferna diskute-rat olika åtgärder. En del ville gå mycket längre. Det faxmeddelande somskickades gick till en faxapparat på Statsrådsberedningenoch där fanns ingen vakthavande som tog hand om det.Sven-Olof anser att den aktuella frågan är av stor vikt men attdet inte fanns tid att informera . Det fördes över huvud tagetinga resonemang om . Varken han själv eller någon annantog upp frågan om att informera eller partiledarna. Hanantog att utgångspunkten var att när 14 regeringschefer kommer överens omdetta var det så pass okontroversiellt att det inte krävdes någon särskild kon-sultation med . var regeringens uppfattningfortfarande att frågan skulle tas upp på ministerrådet , och detföranleder inte att behöver inkallas. Även i övriga med-lemsstater fattades beslutet utan att eller motsvarande hadeinformerats.Utskottet har hållit utfrågning med statssekreterare , bilaga B 10.Lars anförde inledningsvis att det fax som kom till honom var avsänt från hans kollega i Portugaloch innehöll ett brev från den belgiske premiärministern och den belgiskeutri- kesministern där man ber den portugisiske premiärministern attdiskutera med övriga parter i unionen hur man bör agera i förhållande tilldet som sker i . Vidare bifogades ett pressmeddelande frånPortugals premiärmi- nister där det angavs att premiärministern kände stororo för situationen i . Det fanns således inga förslag tillkonkreta åtgärder i detta fax och innehållet i detta var dessutom väl käntoch återgavs i massmedier på flera håll i Europa.På söndagen befann sig statsminister , självsamt ett antal personer från UD . blevstatsministern uppringd av premiärminister. Denne hade då kon-sulterat 12 av 14 länder och redovisade det förslag till åtgärder med anled-ning av situationen i som dessa konsultationer hade lett fram till.Att dessa konkreta förslag framfördes var ganska oväntat.Tidigare och så sent som hade diskussionerna handlat om att taupp frågan på nästa möte med Allmänna rådet. Det var bråttom att ta ställ-ning till det portugisiska förslaget och därför gjorde denbedömningen att det inte var möjligt att sammankalla frånAten. Beslutet om att skulle delta i aktionen fattades av statsminis-tern efter samråd per telefon med utrikesministern. Beslutet skedde i form avfaktiskt handlande, varför inget beslut finns diariefört. Det finns däremot enpromemoria från angående tillämpningen av beslutet.Utskottet har hållit utfrågning med utrikesminister , bilaga B 12.Anna uppgav att statsministern under ett telefonsamtal berättat att han från premiärminister hade fått veta att manvar överens om att vidta ett antal åtgärder gentemot . Beslutet omSverige skulle delta i aktionen måste fattas . Avsikten var attÖsterrike skulle underrättas om vad som överenskommits och att detta skullepåverka regeringsbildningen som skulle ske . Det fannsingen möjlighet att hinna med att informera eller att över-lägga med nämnden, eftersom ärendet skulle avgöras på . Detvar inte möjligt att skjuta upp beslutet för svensk del. kunde barasäga ja till att vara med på aktionen eller att ställa sig vid sidan av den ochdärmed stå ensamt med mot övriga 13 medlemsstater.Anna menade vidare att det vid sidan av bestämmelserna i grundla-gen naturligtvis också var möjligt att samtala med partiledarna för övrigapartier. Det borde ha skett i detta fall för att informera om vad som hadebeslutats men eftersom det bedömdes finnas en överensstämmelse i åsikterom detta kontaktades inte partiledarna.Enligt utrikesministern diskuterades möjligheten att Sveri-ge skulle ta upp information kring på Allmänna rådetsnästa möte för att då också kunna framföra kritik mot regeringsbildningen iÖsterrike. Det fanns då ingen kunskap om att det planerades några direktaåtgärder utan det antogs fortfarande att det fanns tid kvar för attdiskutera vad som skulle kunna ske.Utskottet har slutligen i denna fråga hållit utfrågning medstatsminister , bilaga B 13.Statsministern förklarade att han ansåg att detta ärende var ett ärende avstörre vikt men att det inte hade funnits tid för att överlägga med . Att fortlöpande hålla underrättad har hitintillsskett genom att olika dokument har översänts till nämnden men i detta ären-de fanns inga dokument att skicka. När bestämmelserna i regeringsformenom tillkom kunde man inte riktig förutsätta de många in-formella kontakter mellan olika länder som sker numera.Han gjorde den bedömningen att inte ensamt kunde avstå från attdelta i denna aktion och därmed solidarisera sig med högerextremismen iÖsterrike. Han utgick ifrån att det var någonting man i sak var enig omkring.Beskedet skulle lämnas till . kunde intebegära att övriga 13 EU-länder skulle skjuta på detta av formella skäl. hade tolkats så att det var tvunget att konsultera Utrikesnämndenför att kunna delta i aktionen hade det skadat intressen. Beslutet attdelta i aktionen fattades efter att han hade rådgjort medutrikesministern på telefon.Under diskuterades inga aktioner mot . Defyra länder som varit mest aktiva i detta, nämligen , , och , deltog inte i . När han blev uppringdav premiärminister fick han den uppfattningen atthan var tvungen att bestämma sig redan då och att det förslag som presente-rades var det slutliga förslaget. Det hade kanske varit möjligt att ringa tillövriga partiledare men eftersom han ansåg att beslutsläget varklart och att måste vara med på detta så tänkte han aldrig på att ringadem. Information om detta kunde lämnas i ett senare skede.Statsministern förklarade vidare att han inte uppfattade tidtabellen på detsätt som den finske statsministern har redovisat, dvs. att det var först vidmiddagstid , när den slutgiltiga texten översändes, som beskedskulle lämnas om stödde förslaget eller inte.Information i om insatser i KosovoBakgrundDen informerade utrikesminister omsituationen i Kosovo. På frågor framhöll utrikesministern att något uttryck-ligt önskemål från Nato om marktrupper inte erhållits. Den svenska positio-nen var att man ville ha ett FN-mandat före ett deltagande med marktrupper.Hon trodde att svenska trupper kunde spela en stor roll efter det att enfredsöverenskommelse uppnåtts och hoppades att en övervakningsstyrkaskulle kunna vara på plats mycket snabbt när ett fredsavtal skrivits under.I proposition 1998/99:112 Svenskt deltagande i fredsstyrka i Kosovo somlades fram framhölls att försöken att finna en förhandlings-lösning än så länge misslyckats och att konflikten gått in i ett allvarligt skede. Med hänsyn till det svåra humanitära och politiska läget var det angelägetatt världssamfundet vidtog förberedelser för nödvändiga åtgärder i en föränd-rad situation, där parterna i Kosovo kommit att acceptera en vapenvila ocheventuellt också undertecknat en fredsöverenskommelse. Av propositionenframgår att regeringen lämnade en preliminär och intebindande avsiktsförklaring till försvarsalliansen , som bekräftade Sveri-ges intresse att medverka i en internationell fredsstyrka i Kosovo (KFOR)som baserade sig på ett beslut av och en överenskommelsemellan parterna. Vid om styrkeuppbyggnad med partnerlän-der förklarade sin beredskap att delta med lämpligadelar av sin snabbinsatsstyrka (SWERAP) i en sådan fredsstyrka. Den 4mars meddelade till Nato att avsåg att ställa upp med en delav en svensk bataljon i en svensk-finsk styrka. Efter det att en andra för-handlingsomgång mellan och kosovoal-banska representanter misslyckats inledde Nato flyg- och ro-botattacker mot . Därpå intensifierade ser-bisk militär och specialpolis samt paramilitära styrkor etniskarensningsak- tioner i Kosovo med resultat att flyktingströmmarna ut urKosovo accelere- rade explosionsartat. Enligt propositionen var en viktigförutsättning för en sådan fredsstyrka som avsågs att en vapenvila råder,eller att parterna skall ha gått med på en fredsöverenskommelse. Det varvidare av stor politisk vikt att en insats av detta slag ägde rum efter ettbeslut av eller eventuellt av OSSE.I propositionen förklarade regeringen sin avsikt att överlägga med före ett regeringsbeslut om medverkan i styrkan. I utskottsbetän-kandet UFöU2 av underströks detta. beslutade FN:ssäkerhetsråd ett mandat för en multinationell fredsstyrka i Kosovo. Riksda-gen biföll proposition 1998/99:112 och medgav att rege-ringen fick ställa en väpnad styrka till förfogande som ett svenskt bidrag internationell fredsstyrka i Kosovo efter en vapenvila eller en fredsöver-enskommelse mellan parterna i konflikten och efter ett beslut av eller OSSE.Den 26 augusti 1999 beslutade regeringen ställa en väpnad styrka om totalthögst 850 personer till förfogande som ett svenskt bidrag till den multinatio-nella fredsstyrkan i Kosovo (KFOR). Styrkan skulle sättas in i Kosovo så fortdeltagandeavtal, finansieringsavtal och andra nödvändiga avtal var ingångna.Promemoria från RegeringskanslietI en promemoria från bilaga A 1.1.4 har som svar påfrågor från bl.a. anförts att efter det att ettavtal slutits mellan och Federala RepublikenJugoslavien om upprättande av Kosovo Verification Mission (KVM), meduppgift att över- vaka efterlevnaden av FN:s säkerhetsråds resolution ,fick en anmodan från att bidra med obeväpnade s.k.verifikatörer. beslutade regeringen att bidra med upptill 80 verifikatörer.Vidare framhålls i promemorian att det och i början av 1999inom Nato pågick förberedelser för väpnad insats i Kosovo. I augusti 1998informerade Nato om sin beredskap att ställa snabbinsatsstyrkanSWERAP till förfogande för en operation i Kosovo under förutsättning av attdet fanns ett FN-mandat och att fick insyn i planeringsprocessen.Den 15 februari 1999 kom en formell inbjudan från Nato riktad till ländernainom att delta med trupp vid eneventuell markinsats i Kosovo. bekräftade regeringen tillNato intresse av att delta, dock under förutsättning av fredsöverens-kommelse mellan parterna och ett mandat från . Den dra-matiska händelseutvecklingen medförde att Nato utfärdadeen ny inbjudan och bekräftade sin beredskap att bidra.Den 8 juni anmäldes en mekaniserad bataljon som svenskt bidrag som tidiga-re under förutsättning av FN-mandat och överenskommelse mellan parterna.Den 14 juni 1999 antog regeringens förslag i proposition1998/99:112 Svenskt deltagande i fredsstyrka i Kosovo. Fyra dagar tidigarehade FN beslutat om mandat för insatsen.När det gäller inbjudan av Nato den 5 respektive i frågaom militära insatser i och i en humanitär luftbro mellan och beslöt regeringen att endast bidra med civila resurser. Ettbeslut om deltagande i den militära delen av insatsen hade krävt beslut avriksdagen och något FN-mandat fanns inte som grund.Under den aktuella perioden inkom från FN en rad förfrågningar omsvenskt bistånd i någon form. Förfrågningar med direkt anknytning till freds-främjande insatser gällde bl.a. bidrag i form av rättsmedicinare och krimi-nalteknisk personal till den internationella tribunalen för (apriloch ), omplacering av civilpoliser från tillFN-missionen i Kosovo (), förbindelseofficerare till samma mis-sion () och minröjning ().Den 31mars 1999 fattade regeringen beslut att bemyndiga Försvarsmaktenatt ingå överenskommelse med i fråga om ett planerat gemensamttruppbidrag till en väpnad insats i Kosovo. beslutade rege-ringen att avbryta samarbetet och påbörja planering för att sända en svenskstyrka av bataljons storlek till Kosovo. beslutades att sändaviss personal till Kosovo och beslutades att ställa enväpnad styrka om högst 850 personer till förfogande. Den 22 december 1999fattades beslut om att ställa 800 mantill förfogande.Enligt promemorian från har frågor som relaterar tillsituationen i och runt Kosovo varit föremål för behandling i Utrikesnämndenvid sju tillfällen , nämligen , den 3september 1998, , , den 17 april1999, och den 27 september 1999.Problemen på västra , med fokus på Kosovo, har således enligtpromemorian behandlats vid samtliga möten i under de tvåaktuella åren. Genomgående har temat varit frågan om militära insatser tillstöd för den politiska processen och/eller för att ingripa för att förhindra enförvärrad humanitär katastrof och till försvar för de mänskliga rättigheterna.Regeringens föredragande tog i ett tidigt skede upp de olika frågeställning-ar som kunde aktualiseras vad gällde behov av mandat från för olika tänkbara åtgärder, t.ex. flyginsatser. fastlades att eninsats med svensk trupp förutsatte att det förelåg en fredsuppgörelse och attoperationen hade mandat från FN eller . Genomgående för de olikaredogörelser som lämnades av företrädare för regeringen var också nödvän-digheten av att bedriva en aktiv politik på alla plan till stöd för att åstad-komma en politiskt hållbar lösning på konflikten i Kosovo, stoppa den hu-manitära katastrof som utvecklat sig och ha en beredskap att delta med kon-kreta svenska insatser. Regeringen hade redan i utrikesdeklarationen i febru-ari 1999 poängterat att extrema nödsituationer kan vara grund för ingripandeutan FN-mandat för att förhindra en humanitär katastrof. Statsministernsuttalande med anledning av att Nato inlett bombningar avFörbundsrepubliken hade föregåtts av kontakter med partiledar-na.UtfrågningUtrikesminister har vid utskottets utfrågning den 14 april 2000bilaga B 12 framhållit att det inte är vanligt att en fråga behandlas såofta i som Kosovoärendet. Situationen i Kosovo var mycketall- varlig och det fanns alla skäl att tro att också ett svensktdeltagande skulle bli aktuellt. Det finns inte någon avgörande fråga sominte behandlades i . Det kan ha funnits vissa skillnadervid de första preliminära bedömningarna av hur stor den svenska truppenskulle vara och senare juste- rade bedömningar.Utskottets bedömningSom utskottet tidigare framhållit har svensk utrikespolitik kännetecknats avdet förhållandet att bred politisk enighet rått om inriktningen i stort av desvenska strävandena på detta område, t.ex. beträffande sådana grundläggandefrågor som neutralitetspolitiken och alliansfriheten. Ett mycket viktigt organför överläggningar i utrikespolitiska frågor är därvid därregeringen och representanter för kan komma till tals i en atmosfärgrundad på ömsesidigt förtroende och samarbete (bet. KU 1975/76:50 s. 36).Bestämmelserna i 10 kap. 6 § regeringsformen föreskriver dels att rege-ringen fortlöpande skall hålla underrättad om de utrikespo-litiska förhållanden som kan få betydelse för riket, dels att regeringen föreavgörandet av utrikesärenden av större vikt skall överlägga med om det kan ske. Information till partiledare kan i princip inte ersättasådant samråd med .