bet · GN01JuU23 · 2000-05-30 00:00:00 — Uppdraget skall redovisas senast den30 november 2000.Härutöver kan nämnas att efter hemställan av utskottet hos re-geringen begärt lagstiftning av innebörd att straffet för övergrepp i rättssakskall skärpas ytterligare till överensstämmelse med vad som gäller för mened(bet. 1999/2000:JuU7, rskr. 129).Utskottet konstaterar att flera av förslagen i promemorian Ds 1995:1 hargenomförts, under det att ytterligare förslag om vittnesskydd är att vänta iden kommande brottsofferpropositionen. kan förmodaslägga fram verksamma förslag till skydd för vittnen, och den av riksdagenbegärda skärpningen av straffet för övergrepp i rättssak bör få en allmänpre-ventiv effekt. Några ytterligare åtgärder av kan inte nu anses på-kallade. Motionerna 1999/2000:Ju411, 1999/2000:Ju723 (yrkande 8) och1999/2000:Ju801 avstyrks.KvinnofridskampanjerNationella kvinnofridskampanjer i statlig regi efterfrågas i motionerna1998/99:So466 och 1999/2000:Ju712, båda (v), samt i motion1999/2000:Ju720 (kd). Enligt vad som anförs i motion 1999/2000:Ju707 (kd)bör information spridas om de medicinska följderna av våldtäkt.I motion 1999/2000:Ju702 (m) begärs en nationell handlingsplan motkvinnovåld.Enligt vad som anförs i motion 1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp) bör detför varje kommun upprättas en handlingsplan mot kvinnovåld.Kvinnovåldskommissionen hade i sitt betänkande föreslagit att en riks-täckande informationskampanj om våld mot kvinnor skulle genomföras. Ipropositionen Kvinnofrid anförde emellertid regeringen att det inte var på-kallat att nu genomföra en sådan kampanj. Regeringen hänvisade till attLänsstyrelsen i i samarbete med kommunen, polisen, kvin-nojourerna m.fl. bedrivit en brett upplagd informations-kampanj, Operation Kvinnofrid, för att synliggöra våldet mot kvinnor ihemmet, öka kunskaperna och förändra attityderna till våldet. Regeringenavsåg också att genomföra seminarier och andra opinionsinsatser som rördevåld mot kvinnor.Operation Kvinnofrid bedriver alltjämt verksamhet i . Tolvmyndigheter deltar i arbetet med Operation Kvinnofrid. Arbetet bedrivsdelvis inom myndigheterna; det rör sig om bl.a. utbildning, information ochmetodutveckling. Inom Operation Kvinnofrid har tagits fram anvisningar försocialsekreterare som kommer i kontakt med misshandlade kvinnor och s.k.åtgärdskort för poliser som kommer till platser där kvinnovåld förekommit.Projektet har inte någon bestämd sluttid utan bedrivs kontinuerligt. Fleramyndigheter, däribland i , har tagit framhandlingsplaner för det långsiktiga arbetet mot mäns våld mot kvinnor ochför jämställdhet. Operation Kvinnofrid bedrev och maj 1999utåtriktade kampanjer där dess budskap fördes ut i tidningarna, på tunnelba-nor, tåg och bussar. En ny sådan kampanj är planerad till slutet av år 2000.Myndighetsinsatser mot kvinnovåld pågår i ett flertal län. I regel samord-nas dessa i styrgrupper, i vilka ingår företrädare för polis, socialtjänst ochhälso- och sjukvård.När utskottet i samband med sin behandling av propositionen Kvinnofridbehandlade ett motionsyrkande om en nationell kvinnofridskampanj ansågutskottet, med hänsyn till de insatser som redan gjorts eller förberetts när degällde information och opinionsarbete, att det inte var påkallat att genomföraen sådan informationskampanj. Motionsyrkandet avstyrktes (bet.1997/98:JuU13 s. 54).Utskottet hälsar med tillfredsställelse det omfattande arbete med informa-tion mot kvinnovåld som bedrivs i skilda delar av landet. Enligt utskottetsmening innebär det en betydande fördel att denna informationsverksamhetbedrivs i decentraliserade former. Något behov av en rikstäckande kvinno-fridskampanj kan utskottet mot denna bakgrund inte finna. Med beaktande avde insatser mot kvinnovåld som äger rum i samarbete mellan myndigheteroch kommuner på många platser i landet ser utskottet inte heller något skälatt förorda en nationell handlingsplan mot kvinnovåld eller att förespråka attkommunerna skulle åläggas att upprätta kommunala sådana planer. Vadslutligen gäller information om de medicinska skadorna av gruppvåldtäkter -liksom om följderna av andra sexuella övergrepp - utgår utskottet från attsådan förs ut både i samband med de här berörda informationsinsatserna motkvinnovåld och i den utbildning och fortbildning som utskottet behandlatovan. Utskottet avstyrker motionerna 1998/99:So466 (yrkande 6),1999/2000:Ju712, 1999/2000:Ju720 (yrkande 6), 1999/2000:Ju702,1999/2000:Ju721 (yrkande 20) och 1999/2000:Ju707 (yrkande 2).Rikskvinnocentrum m.m.I motionerna 1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp), 1999/2000:Ju737 (v, m,kd, c, fp) och 1999/2000:Ju739 (c, fp) begärs ekonomiskt stöd åt Rikskvin-nocentrum i Uppsala.Rikskvinnocentrum för kvinnor som har misshandlats och våldtagits(RKC) inrättades på förslag av . Huvud-man är i län. En huvuduppgift för centrumet är att taemot våldsutsatta kvinnor för medicinsk undersökning och behandling. Cen-trumet skall också kunna erbjuda t.ex. krissamtal och dygnet-runt-rådgivningper telefon. RKC skall också vara ett nationellt resurs- och kompetenscen-trum som utifrån ett kvinnoperspektiv skall skapa former för ett gott omhän-dertagande i vården. Vidare skall RKC genomföra utbildning av berördapersonalkategorier, sprida information och bidra till opinionsbildning samtbedriva forskning om bl.a. effekterna av våld mot kvinnor. Regeringen harbidragit ekonomiskt till uppbyggnaden av verksamheten, som är tänkt attkunna stå modell för verksamheter som kan utvecklas i andra delar av landet.Enligt regleringsbrevet för för skall styrelsen inomramen för sitt utvecklingsarbete i frågor om våld mot kvinnor utvärdera ochanalysera de erfarenheter som RKC erhållit i sitt arbete med våldsutsattakvinnor och i vilken mån dessa erfarenheter fungerar som modell för hälso-och sjukvården. Uppdraget skall redovisas senast den 15 augusti 2000.Vid sin behandling av propositionen Kvinnofrid uttalade utskottet medanledning av motionsyrkanden liknande de nu ifrågavarande bl.a. följande.RKC utförde ett mycket värdefullt arbete när det gällde att ta emot våldsut-satta kvinnor för medicinsk undersökning och behandling. Centrumet hadeockså i egenskap av nationellt resurs- och en viktig rollnär det gällde att utifrån ett kvinnoperspektiv skapa former för ett gott om-händertagande i vården. Det var därför angeläget att sjukvårdshuvudmänneni arbetet med att utveckla bättre former för bemötande och omhändertagandeav våldsutsatta kvinnor tog till vara den kunskap och de erfarenheter somhade vunnits vid RKC. Till centrumets uppgifter hörde också att genomförautbildning av berörda personalkategorier, sprida information och bidra tillopinionsbildning samt bedriva forskning om bl.a. effekterna av våld motkvinnor. Det var viktigt att den kunskap och de erfarenheter som fanns vidRKC systematiserades för att kunna bilda modell för liknande insatser hosandra huvudmän. Regeringen hade redan bidragit ekonomiskt till uppbygg-naden av verksamheten och hade för avsikt att, som ett engångsbelopp, yt-terligare bidra med för att ge RKC förut-sättningar att befästa sin verksamhet och sprida erfarenheter från denna samtatt finansiera vissa rikstäckande uppgifter. Utskottet ansåg det vara av storbetydelse att RKC kunde fortsätta att verka som ett nationellt resurs- ochkompetenscentrum och välkomnade därför förslaget. Huruvida och i vilkenomfattning ekonomiskt bidrag från staten även kunde behövas efter år 1998var för tidigt att avgöra. Utskottet utgick emellertid från att frågan skullekomma att prövas (bet. 1997/98:JuU13 s. 39 f).Enligt vad utskottet inhämtat erhöll RKC för ett statligtbidrag om . Beloppet utbetalades från utgiftsområde 9, ansla-get A3 Bidrag till hälso- och sjukvård. För har något statligtbidrag till RKC inte beviljats. Det har förutsatts att verksamheten i förstahand är ansvar och att RKC kan söka statliga forskningsanslagtill sin verksamhet.Utskottet vill på nytt uttrycka sin uppskattning av RKC och det värdefullaarbete som där utförs till stöd för offer för kvinnovåld. Enligt utskottetsmening är det angeläget att staten nu garanterar ett långsiktigt ekonomisktstöd åt RKC, och utskottet är berett, trots att detta i första hand är en frågaför socialutskottet, att uttala sitt stöd för en sådan ordning. Regeringen böralltså beakta RKC:s fortsatta finansieringsbehov i det kommande budgetar-betet. Vad utskottet nu med anledning av motionerna 1999/2000:Ju721 (yr-kande 12), 1999/2000:Ju737 och 1999/2000:Ju739 anfört bör somsin mening ge regeringen till känna.I motion 1999/2000:A804 (kd) anförs att mer stöd måste lämnas åt kvin-nojourer. I motion 1999/2000:Ju713 (v) begärs att en central kristelefon skallinrättas för våldsutsatta kvinnor. Kommunala kriscentra för brottsoffer efter-frågas i motion 1999/2000:Ju708 (kd).Enligt vad utskottet inhämtat finns det omkring 140 lokalakvinnojourer, av vilka 120 är organiserade i för kvinno-jourer i (ROKS) och återstoden i Kvinnojourers Riksför-bund.Kvinnojourerna är ekonomiskt starkt beroende av stöd från den offentligasektorn. Bidrag till verksamheten utgår främst från kommunerna men ävenstatligt stöd lämnas.I budgetpropositionen för (utg.omr. 9) föreslog regeringen att an-slaget B10 Bidrag till organisationer på det sociala området skulle uppgå till64 , vilket biföll. Av regleringsbrevet för Socialstyrel-sen för framgår att av detta anslag disponerar Socialstyrelsen14 för bidrag till bl.a. organisationer som motverkar våld motkvinnor och barn m.m. Medel skall fördelas till kvinnojourernas riksorgani-sationer och invandrarorganisationer m.fl. som stöder misshandlade kvinnor,till lokalt utvecklingsarbete för att motverka våld mot kvinnor samt för kvin-nojourernas verksamhet. Möjlighet bör ges för insatser i syfte att stödja barntill misshandlade kvinnor. Medlen som avser att utveckla kvinnojourernaslokala arbete bör fördelas av riksorganisationerna i enlighet med riktlinjersom meddelar. Medel skall, enligt regleringsbrevet, ävenkunna utgå till stödorganisationer för män.Kommunala kriscentra för kvinnor som utsatts för våld finns i ,och . Ett sådant centrum skall inrättas i . De fungerarnärmast som en form av kommunala kvinnojourer, där den utsatta kvinnankan få skydd och inledande samtalsterapi.Socialstyrelsen överlämnade till regeringen en på regering-ens uppdrag utarbetad rapport angående förutsättningarna för inrättande aven central telefonjour, en s.k. kristelefon, dit utsatta kvinnor skall kunnaringa för att få hjälp och stöd. Enligt förslaget skulle telefonjouren bemannasav personer med lämplig utbildning såsom psykologer. Rapporten beredsalltjämt i Regeringskansliet.Vid behandlingen av propositionen Kvinnofrid uttalade utskottet med an-ledning av liknande motionsyrkanden bl.a. följande. Kvinnojourerna utfördeett mycket värdefullt socialt arbete med att stödja och hjälpa kvinnor somutsatts för våld och andra övergrepp och för att synliggöra det våld somdrabbar kvinnor samt genom att förmedla kunskap om könsrelaterade över-grepp. Verksamheten utgjorde således ett utmärkt komplement till social-tjänstens insatser på området. För många kvinnor utgjorde också jourerna ettvärdefullt alternativ till myndigheternas insatser bl.a. genom en hög grad avtillgänglighet och genom att anonymitet garanterades.Utskottet framhöll vidare att stödet till de lokala kvinnojourerna även ifortsättningen i första hand borde ses som en fråga för kommunerna. Denfrån statens sida ökade satsningen på kvinnojourernas utvecklingsarbete fickinte leda till ett minskat engagemang från kommunerna. Tvärtom var detangeläget att kommunerna i högre utsträckning än stöddekvinnojourernas arbete. De då aktuella motionsyrkandena avstyrktes (bet.1997/98:JuU13 s. 51).När det gäller bidrag till kvinnojourer och lokala kriscentra m.m. vill ut-skottet återigen framhålla att det ekonomiska stödet åt dessa i första hand ären angelägenhet för kommunerna. Som framgått lämnar staten också genomSocialstyrelsen ett visst stöd till kvinnojourernas verksamhet. Några ytterli-gare åtgärder finner utskottet inte påkallade, och utskottet avstyrker motio-nerna 1999/2000:A804 (yrkande 22) och 1999/2000:Ju708 (yrkande 4).Vad gäller inrättande av en central kristelefon bör det pågående bered-ningsarbetet avvaktas. Utskottet avstyrker motion 1999/2000:Ju713.ÖvrigtSträngare kriterier för frigivning av våldsbrottslingar begärs i motion1998/99:Ju702 (m).Av 26 kap. 6 § BrB framgår att den som dömts till fängelse somhuvudregel skall friges villkorligt när två tredjedelar av strafftiden, dockminst en månad, avtjänats.Enligt 1 kap. 4 § lagen (1974:203) om kriminalvård i anstalt skall krimi-nalvården i anstalt utformas så att den intagnes anpassning i samhället främ-jas och skadliga följder av frihetsberövandet motverkas. I den utsträckningdet kan ske utan att kravet på samhällskydd eftersätts bör verksamheten frånbörjan inriktas på åtgärder som förbereder den intagne för tillvaron utanföranstalten. Frigivning skall förberedas i god tid.I 6 § förordningen (1974:248) om kriminalvård i anstalt föreskrivs att detför varje intagen skall upprättas en behandlingsplan. Planen skall, underhänsynstagande till anstaltstidens längd och övriga omständigheter, inriktaspå åtgärder som är ägnade att främja den intagnes anpassning i samhället ochsom förbereder honom för tillvaron utanför anstalten. Behandlingsplanenskall omprövas regelbundet och så ofta det finns anledning till det. Vidareföreskrivs i 11 § samma förordning att den lokala kriminalvårdsmyndighetenskall förbereda villkorlig frigivning. Myndigheten skall, om det behövs,samråda med arbetsförmedlingen och med de sociala och andra myndighetereller organisationer samt enskilda personer som kan främja den dömdesanpassning i samhället.I regleringsbrevet för kriminalvården för anges närmare åtgärderunder verkställigheten som syftar till att förebygga återfall i brott och attförbättra de dömdas möjligheter till en ordnad situation vid frigivningen.Kriminalvårdsstyrelsen skall redovisa vilka åtgärder som genomförts avkriminalvården och i samarbete med andra för att utveckla förutsättningarnaför att göra säkrare risk- och farlighetsbedömningar bl.a. i samband medpermissionsgivning samt kostnaderna för dessa.Utskottet ser ingen anledning att nu förorda ändringar i BrB:s regler omvillkorlig frigivning. När det gäller risk- och farlighetsbedömningar bör detarbete som bedrivs inom kriminalvården avvaktas. Utskottet avstyrker mo-tion 1998/99:Ju702.I motion 1998/99:So466 (v) yrkas att kravet på dubbel straffbarhet vid s.k.könsstympning skall tas bort.Av 3 § lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor följeratt den som har begått brott mot lagen kan dömas vid svensk domstol ävenom gärningen inte var straffbar i det land där den begicks. Något krav pådubbel straffbarhet för lagföring i uppställs alltså inte. Kravet togsbort genom lagstiftning som trädde i kraft (prop. 1998/99:70,bet. 1998/99:SoU12, rskr. 200).Genom den nämnda lagändringen är motion 1998/99:So466 (yrkande 7)tillgodosedd, och den avstyrks.I motion 1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp) framhålls att rättsintyg avse-ende misshandel måste hålla högre kvalitet än i dag.Av 2 kap. 4 § lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjuk-vårdens område följer att den som i sin yrkesverksamhet inom hälso- ochsjukvården utfärdar ett intyg om bl.a. någons hälsotillstånd skall utforma detmed noggrannhet och omsorg.Enligt 2 kap. 3 § förordningen (1998:1513) om yrkesverksamhet på hälso-och sjukvårdens område gäller att en läkare eller tandläkare som är verksaminom den offentligt bedrivna hälso- och sjukvården är skyldig att, i den om-fattning övriga åligganden i yrkesutövningen inte hindrar det eller det annarsinte finns särskilda skäl däremot, utföra undersökningar och avge utlåtandeöver dessa på begäran av länsstyrelse, domstol, åklagarmyndighet eller po-lismyndighet.Socialstyrelsen har utfärdat föreskrifter om för hälso- och sjukvårdsperso-nalen om avfattande av intyg m.m. (SOSFS 1981:25). Dessa skall iakttas närrättsintyg utfärdas.Socialstyrelsen har i samråd med , Riksåklagaren ochRättsmedicinalverket samt efter hörande av utfärdat allmän-na råd om rättsintyg vid utredning av vålds- och sexualbrott (SOSFS1997:5). Råden riktar sig till läkare och tandläkare som utfärdar rättsintygvid utredning av sådana brott. Med rättsintyg förstås i de allmänna råden ettutlåtande av en läkare som grundar sig antingen på läkarens egen eller annanläkares undersökning av en misstänkt eller ett brottsoffer eller på uppgifterom sådana personer i en patientjournal och som är avsett att användas sombevis i brottsutredning eller i rättegång. I de allmänna råden behandlas bl.a.hur en skadebeskrivning bör utformas, hur en undersökning bör gå till i vissafall samt utformningen av själva utlåtandet. Vidare understryks vikten av attden som utfärdar intyget har erforderlig kompetens.Rättsmedicinalverket () redovisar i sin årsredovisning för attverket prövat ett alternativt sätt att höja standarden på rättsintyg. Läkare iKalmar och har kontrakterats, fått särskild utbildning ochdärefter kontinuerligt erhållit stöd från den rättmedicinska avdelningen iLinköping. Denna har i samråd med berörda polismyndigheter gjort en ut-värdering av försöksverksamheten, som visar att en god standard erhållits påde rättsintyg som utfärdats av de kontrakterade läkarna. Enligt vad RMVanför har polisen i alltför ringa utsträckning utnyttjat dessa läkare men poli-sen önskar att den inledda verksamheten fortsätter (RMV årsredovisning1999 s. 14).Med hänsyn till den stora betydelse som rättsintyg har vidutredningen av vålds- och sexualbrott vill utskottet understrykaden utomordentliga vikten av att intygen håller en för sittändamål tillräckligt hög kvalitet. Att de utförliga anvisningarsom meddelats inte synes vara tillräckliga för att garantera ensådan kvalitet inger betänkligheter. Utskottet ser därför medtillfredsstäl-else på den försöksverksamhet som RMV inlett.Utskottet utgår från att RMV följer upp denna och vidtar deytterligare åtgärder som kan visa sig erforderliga. Någon åtgärdav anser utskottet inte varanödvändig. Utskottet avstyrker motion 1999/2000:Ju721(yrkande 17). beträffande åtgärder till stöd för brottsofferatt avslår motionerna 1998/99:Ju911 yrkande 12 (delvis),1998/99:Ju916 yrkande 1, 1999/2000:Ju708 yrkande 1, 1999/2000:Ju723 yrkande 2, 1999/2000:Ju730 yrkande 1, 1999/2000:Ju904 yr-kande 7 och 1999/2000:Ju910 yrkande 6 (delvis),res. 1 (m, kd, fp)2. beträffande skydd för utsatta kvinnoratt avslår motionerna 1998/99:Ju904 yrkande 17 (delvis),1999/2000:Ju708 yrkande 2, 1999/2000:Ju748 yrkande 1, 1999/2000:Ju901 yrkande 4 (delvis) och 1999/2000:So485 yrkande 3,res. 2 (m, kd, c, fp)3. beträffande skyddsutrustning för kvinnoratt avslår motionerna 1999/2000:Ju721 yrkande 11 och1999/2000:Ju907 yrkande 11,res. 3 (m, kd, c, fp)4. beträffande skärpt lagstiftning om besöksförbudatt avslår motionerna 1998/99:Ju904 yrkande 17 (delvis),1998/99:Ju906 yrkande 1, 1998/99:Ju909, 1998/99:Ju911 yrkande 12(delvis), 1998/99:So462 yrkande 10, 1998/99:So466 yrkande 12,1998/99:A808 yrkande 16, 1999/2000:Ju708 yrkande 3, 1999/2000:Ju714, 1999/2000:Ju719 yrkande 5, 1999/2000:Ju720 yrkande 7,1999/2000:Ju721 yrkande 10, 1999/2000:Ju722 yrkande 5,1999/2000:Ju732, 1999/2000:Ju743, 1999/2000:Ju748 yrkande 3,1999/2000:Ju901 yrkande 4 (delvis), 1999/2000:Ju905 yrkande 32,1999/2000:Ju910 yrkande 6 (delvis), 1999/2000:So485 yrkande 4samt 1999/2000:A807 yrkandena 11 och 13,5. beträffande besöksförbud vid psykiatrisk vårdatt avslår motion 1999/2000:Ju740,6. beträffande utbildning av myndighetspersonalatt avslår motionerna 1998/99:Ju220, 1998/99:Ju910 yr-kande 6, 1998/99:A808 yrkande 17, 1998/99:A810 yrkande 21,1999/2000:Ju719 yrkande 1, 1999/2000:Ju721 yrkande 14,1999/2000:Ju730 yrkande 3, 1999/2000:Ju745 yrkande 1, 1999/2000:Ju907 yrkande 10, 1999/2000:A804 yrkande 25, 1999/2000:A806 yr-kande 4 och 1999/2000:A807 yrkande 10,7. beträffande kvinnojourernas utbildningsrollatt avslår motion 1999/2000:Ju722 yrkande 3,res. 4 (mp)8. beträffande myndigheternas åtgärderatt avslår motionerna 1998/99:Ju914, 1999/2000:Ju707yrkande 1, 1999/2000:Ju719 yrkandena 2 och 3, 1999/2000:Ju721 yr-kandena 2-4, 15 och 16, 1999/2000:Ju745 yrkande 2,1999/2000:Ju907 yrkande 12 och 1999/2000:A806 yrkande 5,9. beträffande forskning om kvinnovåldatt avslår motionerna 1998/99:Ju906 yrkande 2,1999/2000:Ju720 yrkande 2 och 1999/2000:Ju745 yrkande 3,10. beträffande forskning kring mäns våld mot kvinnoratt avslår motion 1998/99:A801 yrkande 2,res. 5 (mp)11. beträffande rätt till målsägandebiträdeatt avslår motionerna 1998/99:A810 yrkande 20 och1999/2000:A804 yrkande 23,12. beträffande målsägandebiträde i våldtäktsmålatt avslår motion 1998/99:Ju812,res. 6 (mp)13. beträffande stödperson för brottsofferatt avslår motionerna 1998/99:Ju915, 1999/2000:Ju901yrkande 2 och 1999/2000:A807 yrkande 14,res. 7 (m ,kd ,c, fp)14. beträffande snabbare utbetalningar av skadeståndatt avslår motion 1999/2000:Ju601,15. beträffande porrklubbaratt avslår motion 1998/99:Ju708,16. beträffande kontaktannonser och kontaktverksamhetatt avslår motion 1998/99:Sf606 yrkande 3,17. beträffande åtgärder mot prostitutionatt avslår motion 1998/99:So466 yrkandena 8 och 13,res. 8 (v)18. beträffande utredning om vittnesskyddatt avslår motion 1999/2000:Ju411,res. 9 (mp)19. beträffande förstärkt vittnesskyddatt avslår motionerna 1999/2000:Ju723 yrkande 8 och1999/2000:Ju801,20. beträffande nationella kvinnofridskampanjeratt avslår motionerna 1998/99:So466 yrkande 6,1999/2000:Ju712 och 1999/2000:Ju720 yrkande 6,res. 10 (v, mp)21. beträffande nationell handlingsplan mot kvinnovåldatt avslår motion 1999/2000:Ju702,22. beträffande kommunala handlingsplaner mot kvinnovåldatt avslår motion 1999/2000:Ju721 yrkande 20,res. 11 (kd, c, fp)23. beträffande information om de medicinska skadorna vidvåldtäktatt avslår motion 1999/2000:Ju707 yrkande 2,24. beträffande ekonomiskt stöd till Rikskvinnocentrumatt med anledning av motionerna 1999/2000:Ju721 yr-kande 12, 1999/2000:Ju737 och 1999/2000:Ju739 som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,25. beträffande stöd till kvinnojoureratt avslår motion 1999/2000:A804 yrkande 22,26. beträffande kristelefon för våldsutsatta kvinnoratt avslår motion 1999/2000:Ju713,res. 12 (v)27. beträffande kommunala kriscentra för brottsofferatt avslår motion 1999/2000:Ju708 yrkande 4,28. beträffande strängare kriterier för frigivning av vålds-brottslingaratt avslår motion 1998/99:Ju702,res. 13 (m)29. beträffande könsstympningatt avslår motion 1998/99:So466 yrkande 7,30. beträffande rättsintygens kvalitetatt avslår motion 1999/2000:Ju721 yrkande 17.res. 14 (kd, c, fp)den 30 maj 2000På justitieutskottets vägnarGun HellsvikI beslutet har deltagit: (), IngvarJohnsson (s), (), MargaretaSandgren (s), (), Ann-MarieFagerström (s), (), MorganJohansson (s), (), RagnwiMarcelind (kd), (), KiaAndreasson (mp), (c), (), (), () ochSture (). Åtgärder till stöd för brottsoffer (mom. 1)(), (), (), RagnwiMarcelind (kd), (), () och ()anför:Det är i och för sig tillfredsställande att regeringen nu initierat olika åtgärtill skydd för brottsoffer. Vi känner oss emellertid inte övertygade om att detär tillräckligt med utrednings- och beredningsarbete. Det bör redan nu görasklart att vissa åtgärder måste vidtas. Sålunda bör de förslag som lämnats avBrottsofferutredningen också genomföras. En annan åtgärd som bör vidtas ärinförande av medling mellan brottsoffer och gärningsman och sådana föränd-ringar bör införas i skadeståndslagen att den som mist en nära anhörig pågrund av brott också skall få ersättning för det psykiska lidande dödsfalletinnebär. Det får ankomma på regeringen att till återkomma medförslag av den innebörd vi nu angivit. Härutöver vill vi framhålla att det lågaförtroende som många brottsoffer har för rättsväsendet gör att det kan ifråga-sättas om lever upp till deklaration om brottsof-fers rättigheter.