bet · GO01AU3 · 2000-10-10 00:00:00 — Lagarna, somär samordnade sinsemellan, skyddar motdiskriminering till följd av etniskt ursprung m.m.,funktionshinder och sexuell läggning. De tre lagarnaskiljer sig från jämställdhetslagen bl.a. i fråga omutformningen av förbud och bevisregler. Detta,liksom kravet på att samma skyddsnivå skall erbjudasför all form av diskriminering, talar för attjämställdhetslagen så långt möjligt bör anpassastill de tre lagarna.Jämställdhetslagen har förutom ett förbud motdiskriminering även bestämmelser om s.k. aktivaåtgärder. Avsikten med denna konstruktion är attlagens två delar skall komplettera varandra och attdet skall ske en växelverkan mellan dem. För att dentänkta växelverkan skall fungera krävs därför attreglerna är tydliga till sitt innehåll och att deutformas så att de förstärker varandra.En av de viktigaste uppgifterna förjämställdhetsarbetet är att verka för att kvinnoroch män skall ha rätt till lika lön för lika ochlikvärdigt arbete. Av tradition har frågor omlönesättning och lönebildning varit intressefrågorsom lösts genom förhandlingar mellanarbetsmarknadens parter. Endast i mycket litenomfattning har lön behandlats som en rättsfråga. EG-rätten skiljer sig i detta avseende från den svenskatraditionen, då det kan ske en rättslig prövning avom resultatet av en löneförhandling för individensdel innebär att lika lön betalas för lika ellerlikvärdigt arbete. ändrade ocksåjämställdhetslagen 1992 för att anpassa de svenskareglerna till EG-rätten.De ändringar i jämställdhetslagen som regeringen nuföreslår skall ses mot bakgrund av EG-rättensutveckling av likalöneprincipens tillämpning och avhur svenska bestämmelse omlönediskriminering har fungerat.För att i praktiken uppnå resultat i fråga om likalön för lika arbete krävs det att arbetsmarknadensparter kan engageras att, i sina förhandlingar ochavtal, aktivt arbeta för att lösa problemen. Deförändringar som föreslås är därför i första handtänkta som ett stöd för parterna i detta arbete. Ipropositionen föreslås nu mer precisa och merhandlingsinriktade bestämmelser för hur kartläggningoch analys skall gå till. Härigenom får parternabättre möjligheter att öka tempot i sinaansträngningar för att kvinnor och män skall få likalön för lika och likvärdigt arbete.I syfte att följa upp vilka effekter de nuföreslagna reglerna får kommer en utvärdering attske när bestämmelserna varit i kraft under tre åroch resultaten av de första handlingsplanerna gåratt se.En annan fråga är att utvidgadiskrimineringslagarnas tillämpningsområde till attomfatta även utbildningsområdet. Regeringen, somanser att det är en komplicerad fråga som krävernärmare överväganden, avser att återkomma tillfrågan i ett annat sammanhang.Fråga om avslag på propositionenAvslagsyrkandenModeraterna anför i motion A24 att propositionenbygger på regeringens antagande att det i realitetenfinns osakliga skillnader i lön mellan kvinnor ochmän. Just detta antagande, som helt saknar stöd ifakta, är den grundläggande svagheten ipropositionen. Bland annat en undersökning avlöneskillnaderna , somforskarna genomfördepå uppdrag av , visadeentydigt att påståendet att det förekommerlönediskriminering i vilade på en felaktigföreställning. Löneskillnaderna mellan kvinnor ochmän i samma yrke var, enligt denna utredning, 1,4 %och kunde i huvudsak förklaras med faktorer somålder, erfarenhet och utbildning.Regeringen föreslår nu att arbetsgivare, i syfteatt upptäcka, åtgärda och förhindra osakligalöneskillnader, skall genomföra ensynnerligen omfattande kartläggning och analys avbestämmelser och praxis om löner och andraanställningsvillkor samt göra jämförelser mellankvinnors och mäns löner. Jämförelserna skall i mångafall ske ända ner på individnivå. Arbetsgivarenskall också upprätta en handlingsplan därresultatet av kartläggningen och analysen skallredovisas. I handlingsplanen skall vidare redovisasvilka justeringar av löner som detta leder till,inom vilken tid de skall vara genomförda och vad deberäknas kosta. En sådan skyldighet kommer att ledatill både mycket omfattande kostnader och enavsevärd byråkrati.Redan 1994 infördes ett krav på kartläggning avlöneskillnader i jämställdhetslagen. Regeringenkonstaterar själv i propositionen att degenomsnittliga löneskillnaderna somden bestämmelsen varit i kraft inte har minskat. Denslutsatsen borde medföra att regeringen ställde sigfrågan om krav på mer omfattande kartläggning ärrätt väg att gå.Att koppla samman jämställdhetsanalysen ochlönediskrimineringsförbudet på det sätt somregeringen gör leder också till att en arbetsgivaresom ett resultat av sin egen kartläggning tvingasbetala skadestånd trots att han åtgärdar denupptäckta löneskillnaden inom de som anges ilagen. Detta står i strid med vad som kan ansesfölja av grundläggande principer i en rättsstat.Detsamma gäller för den föreslagna rätten för JämOatt få möjlighet till tillträde till arbetsplatser.Förfarandet liknar en husrannsakan, men med denmycket betydelsefulla skillnaden att det inte görsnågon bedömning av vilka motstående intressen somkan kränkas genom åtgärden.I propositionen föreslås vidare att en arbetsgivareskall åläggas en skyldighet att förse enkollektivavtalsbärande facklig organisation medinformation rörande lön och andraanställningsvillkor som har betydelse för samverkankring kartläggningsarbetet. Informationsskyldighetenskall gälla uppgifter även för icke fackligtanslutna arbetstagare, vilket inte kan ansesacceptabelt vare sig med hänsyn till den personligaintegriteten hos den enskilde arbetstagaren ellerprinciperna om negativ föreningsfrihet.De mycket detaljerade krav och anvisningar som gesi propositionen av hur värderingen av olika arbetenskall gå till leder till oacceptabla ingrepp ilönebildningen. Värdet av ett arbete skall enligtModeraterna bestämmas utifrån hur en arbetstagaresarbetsinsats, kompetens, engagemang och resultat iarbetet värderas på arbetsmarknaden. Myten om attdet genom ett användande av objektiva faktorer gåratt fastställa ett arbetes värde bör en gång föralla avlivas.EG-rätten anges som skäl till flera av de förslagsom nu presenteras. Förutom att detta är frågor somegentligen skulle regleras enbart genom nationelllagstiftning enligt den s.k.subsidiaritetsprincipen, går regeringen för långt isitt nit att leva upp till vad som uppfattas varainnehållet i EG-rätten. Svensk civilrätt hämtarredan i dag sitt diskrimineringsbegrepp från EG-rätten, och de svenska reglerna innebär ett väl såstarkt skydd som det som föreskrivs där.Mot bakgrund av det anförda yrkar Moderaternaavslag på propositionen (yrk.1).Även () har i motion A22 yrkatavslag på propositionen med hänvisning till attytterligare lagreglering och ökad byråkrati inte ärden väg man skall gå för att komma till rätta meddiskriminering på grund av kön.UtskottetSom kommer att framgå nedan ställer sig utskottetbakom de förslag till ändringar i jämställdhetslagenoch i lagen om åtgärder mot etnisk diskriminering iarbetslivet som läggs fram i propositionen.Utskottet vill emellertid redan här bemöta några avde åsikter som framför till stöd försitt yrkande om avslag på propositionen.Utskottet noterar med viss förvåning attModeraterna i sin motion tycks ifrågasätta detfaktum att det finns oförklarade skillnader i lönoch andra anställningsvillkor mellan kvinnor ochmän. Som utskottet nedan återkommer till framgår detav såväl propositionen som tidigare kartläggningaratt det torde stå utom allt rimligt tvivel att detalltjämt finns oförklarade löneskillnader. leder den insikten till övertygelsen omatt det behövs en stark jämställdhetslag för attbekämpa existerande lönediskriminering.I fråga om de förslag som är hänförliga tilldiskrimineringsförbuden kan utskottet barakonstatera att det finns delar av den nuvarandejämställdhetslagen som innebär ett sämre skydd motdiskriminering än vad EG-rätten föreskriver. Deförslag som läggs fram innebär också i alltväsentligt att jämställdhetslagen ändras så att denskall överensstämma med EG-rätten, något som Sverigeär skyldigt att göra.De invändningar som riktas mot förslaget omlönekartläggning verkar bygga på uppfattningen attlönekartläggning inte är någon lämplig metod iarbetet med dessa frågor eftersom den bestämmelsesom infördes inte haft någon genomgripandeinverkan på kvinnors och mäns löner. Därför skulledet inte heller finnas något behov av att införa nyaregler. Det tycks också finnas en rädsla för att deföreslagna åtgärderna skulle leda till mer byråkratioch ökade kostnader för enskilda arbetsgivare.Som utskottet återkommer till i avsnitt 7 är en avgrunderna för de nu föreslagna reglerna att 1994 årskartläggningsbestämmelse inte har fått den effektsom var avsedd, nämligen att klargöra om det finnsosakliga löneskillnader mellan kvinnor och män på enarbetsplats. De nu föreslagna reglerna innebärdärför i princip inte att arbetsgivarna åläggs attgöra mer än vad de borde göra. Snararehandlar det om att ge tydligare anvisningar om vilkaåtgärder som skall vidtas och vad resultatet avkartläggningsarbetet skall vara.Utskottet finner det svårt att förstå påståendetatt det skulle strida mot grundläggande principerför en rättsstat att en arbetsgivare, som ettresultat av kartläggningsbestämmelserna, kan blistämd och i en process åläggas att betala skadeståndtill en anställd som är diskriminerad. Redan i dagföljer ju av likalöneprincipen, som återfinns i 18 §jämställdhetslagen, att lika lön skall betalas förlika och likvärdigt arbete. Bestämmelserna rörandelönekartläggningen påverkar inte tillämpningen avförbudet mot diskriminering. Utskottet vill dockredan här framhålla att avsikten medlönekartläggningen inte i första hand är attenskilda fall av diskriminering skall upptäckas,även om så kan ske i vissa fall, utan att undersökaom det finns strukturella brister när lön och andraanställningsvillkor bestäms för arbetstagare medolika könstillhörighet.Sammanfattningsvis finner utskottet ingen grund förden kritik som riktar mot regeringensförslag. Yrkandet i motion A24 (yrk. 1) om avslag påpropositionen bör därför avslås liksom motion A22.Lag eller andra åtgärderMotionerI motion A24 framhåller att statistikfrån visar attlöneskillnaderna mellan kvinnor och män består.Statistiken visar också att den svenskaarbetsmarknaden är starkt könssegregerad. Dekvinnodominerade yrkena, i huvudsak inom denoffentliga sektorn, saknar en väl fungerandearbetsmarknad, vilket i sin tur leder till en lägrevärdering än av de mansdominerade yrkena.Statistiken visar också, vid en jämförelse mellan detio mest mans- respektive kvinnodomineradeyrkesgrupperna, att löneskillnaderna mellan kvinnoroch män snarare har sin grund i yrkesval än idiskriminering. Åtgärder bör därför vidtas för attutsätta de kvinnodominerade yrkena för konkurrens,och därigenom öka värdet av dessa, samt för attminska de könsbundna yrkesvalen (yrk. 2 och 3).Kristdemokraterna anför i motion A23 att grunden förett framgångsrikt jämställdhetsarbete är allamänniskors lika värde. Jämställdhet är således inteen kvinnofråga utan en fråga om mänskliga fri- ochrättigheter. Målet är att alla människor skall geslika villkor, både formellt och informellt, för attkunna förverkliga sina liv. Varken kvinnor eller mänskall diskrimineras på grund av sitt kön. De skallha lika värde och status. Det måste vara enhuvuduppgift för varje demokratiskt samhälle attundanröja de strukturer, juridiska hinder ochtraditionella föreställningar som försvårar ochförhindrar jämställdhet mellan könen.Regeringen har , liksom så ofta förr, valt attanvända sig av lagstiftning för att komma vidare ijämställdhetsarbetet. Lagstiftning är ett uttryckför konkret handlingskraft, men är det verkligen deneffektivaste vägen? Är lagar det bästa sättet attpåverka och ändra människors attityder?Jämställdhetslagen har varit i kraft . Trotsatt lagen har ändrats har intemycket hänt. Arbetsmarknaden är fortfarande starktkönssegregerad. Statistik från SCB tyder påatt löneskillnaderna mellan kvinnor och män har ökatunder . Historien visar därföratt lagstiftning inte har varit en särskilteffektiv metod för att få många delaktiga ijämställdhetsarbetet, och risken är uppenbar attytterligare krav på handlingsplaner m.m. inte kommeratt leda till mer jämställda arbetsplatser ellerlika löner för likvärdigt arbete. Kristdemokraternamenar att jämställdhetsarbetet sker bättre "medmorot än med piska". Arbetet bör i stället riktas inpå att förmå parterna på lokal nivå till ett aktivtoch engagerat samarbete kring jämställdhetsfrågorna(yrk. 1).Kristdemokraterna anser i motion A804 (yrk. 10) attJämO i högre grad bör prioritera och intensifieradet konkreta arbetet med att få bort inte sakligtgrundade löneskillnader från svenskt arbetsliv. Omdet visar sig att dagens jämställdhetslagstiftningär otillräcklig bör lagstiftningen skärpas vad avserområdet lika lön för likvärdigt arbete.UtskottetSom påpekar är den svenskaarbetsmarknaden kraftigt könsuppdelad ochmansdominerade yrken har i allmänhet högre lön änkvinnodominerade yrken. Utskottet delar Moderaternasståndpunkt att det är viktigt att få fler kvinnorinom de mansdominerade yrkena och vice versa. Inomen rad olika politikområden pågår också arbete medatt bryta könssegregeringen. Utskottet har bl.a. ibetänkande 1999/2000:AU6 redovisat ett flertalsådana projekt m.m. Utskottet kan därför inte se attdet finns skäl för att ta initiativ tillytterligare åtgärder. Motion A24 (yrk. 2) avstyrksdärför.Många av de kvinnodominerade grupper avarbetstagare som har lägre lön än manligt domineradegrupper finns inom den offentliga sektorn. Detinnebär inte att kvinnodominerade grupper i privatsektor på något sätt skulle befinna sig i en klartbättre situation. Rätten till lika lön för lika ochlikvärdigt arbete är därmed inte en fråga som kanlösas främst med åtgärder inom konkurrensområdet,som tycks anse.Rätten till lika lön för lika och likvärdigt arbeteär därutöver en rättighet som varje medborgare skallvara tillförsäkrad, oavsett anställningsform ochoavsett hos vilken arbetsgivare hon eller han äranställd. Därför anser utskottet att det ärangeläget att arbetet mot osakliga löneskillnaderintensifieras i såväl privat som offentlig sektor.Motion A24 (yrk. 3) avstyrks.Ett av de viktigaste skälen för de nu föreslagnabestämmelserna om lönekartläggning m.m. är att denregel som infördes inte har lett till deeffekter som var avsedda. Kartläggningsbestämmelseni 9 a § har inte gett arbetsmarknadens parter sådanaanvisningar och sådant stöd att de i det lokalaarbetet har klarat av att tillförsäkra arbetstagarnarätten till lika lön för lika och likvärdigt arbete.Som utskottet återkommer till nedan syftar de nuföreslagna reglerna till att de lokala parternaskall ges tydligare anvisningar om vad målet medderas arbete är och bättre instrument för att kunnauppfylla detta mål. Därigenom underlättas parternasaktivitet och engagemang. Utskottet vill hävda attdet är en mänsklig rättighet att inte blilönediskriminerad. Alla åtgärder som kan förväntasinnebära stopp för diskriminering bör därför prövas.De krav som lagen ställer underlättar synliggörandetav lönediskrimineringen. Utskottet är övertygat omatt ett sådant synliggörande i sig bidrar tillförändrade attityder och värderingar. Syftet är atttydliggöra målet med lönekartläggningen och atttillhandahålla de instrument som är nödvändiga föratt undvika lönediskriminering. Utskottet, som intekan se något realistiskt alternativ tilllagstiftning för att åstadkomma detta, avstyrkermotion A23 (yrk. 1).Utskottet anser att det anförda också innebäratt det yrkande som framställt imotion A804 (yrk. 10) om skärpning avjämställdhetslagen avseende området lika lön förlikvärdigt arbete skall avstyrkas i den mån det intekan anses tillgodosett genom de förslag somutskottet ställer sig bakom i detta betänkande.Samordning av lagstiftning m.m.MotionerI motion A818, väckt under allmänna motionstiden1999, anför att det bör tillsättas enparlamentarisk utredning med uppdrag att, medutgångspunkt i att det rör sig om mänskligarättigheter, överväga om de fyra lagarna motdiskriminering i arbetslivet bör samordnas (yrk. 1).Kristdemokraterna anför i motion A23 att partietredan i samband med riksdagsbehandlingen av 1999 årslagar mot diskriminering hävdade att dessa lagarliksom jämställdhetslagen bör samordnas i engenerell diskrimineringslag. Kravet på samordningupprepas (yrk. 3).Centerpartiet upprepar i motion A220 (yrk. 5), väcktunder allmänna motionstiden , den uppfattningsom framfördes redan i samband med att 1999 årslagar behandlades att en sammanhållendiskrimineringslagstiftning är att föredra för attge lagstiftningen en ökad enkelhet och göra den tillett tydligare verktyg för att motverka all form avdiskriminering i arbetslivet.Oavsett om jämställdhetslagen samordnas med övrigadiskrimineringslagar eller inte bör regeringensnarast låta göra en översyn av jämställdhetslagenoch anpassa den till EG-rätten på samma sätt somskett med de andra lagarna (yrk. 3).I motion A25 (yrk. 1) hävdar att detbör tillsättas en utredning med uppdrag att utredaen samordning av alla lagar om diskriminering enda sammanhållen lag till vilken enombudsmannafunktion skapas.I motion A807 (yrk. 8) anser att det börtillsättas en ny utredning med uppdrag att följautvecklingen och eventuellt komma med förslag tillytterligare åtgärder. Utredningen bör bl.a. göra enöversyn av hur kravet på jämställdhetsplanerefterlevs och överväga om det skall införassanktioner mot de arbetsgivare som inte lever upptill lagens krav. Respekten för kvinnor är dåliginom svenskt näringsliv varför utredningen även börse över sådana frågor. Slutligen bör utredningenundersöka olika amerikanska lösningar som t.ex.Equal Employment Opportunity Agent.Miljöpartiet pekar i motion A819 på att många av desvenska kollektivavtalen innehållerkönsdiskriminerande värderingar. Arbetsmarknadensparter tycks tro att ett kollektivavtal i sigutesluter diskriminering. EG-rätten ger emellertidinte kollektivavtal något företräde vid bedömningenav om en viss lön är könsdiskriminerande eller inte.Regeringen bör därför vidta åtgärder för attkollektivavtalen inte skall komma i konflikt med EG-rätten (yrk. 8).UtskottetI fyra motioner efterlyses en samordning avjämställdhetslagen och lagar motdiskriminering i arbetslivet. I samband med attutskottet behandlade lagar motdiskriminering i arbetslivet - 1998/99:AU4 -uttalade utskottet bl.a. följande:Utskottet har dock förståelse för desynpunkter som förs fram om det önskvärda i attförsöka åstadkomma en samordnaddiskrimineringslagstiftning. Ett tungt skäl är atten samordnad lagstiftning blir mer överskådlig änom lagreglerna finns i olika författningar. Det ärinte uteslutet att en mer enhetlig lagstiftning gerett tydligare budskap om att diskriminering intekan accepteras.Samtidigt går det inte att bortse från attkaraktären hos de olika diskrimineringsgrundernakan medföra att det behövs speciella regleringaroch olika lagtekniska lösningar. Ett exempel pådetta finns i de nu framlagda förslagen. Utskottetsyftar på den särskilda regeln om stöd- ochanpassningsåtgärder i förhållande tillfunktionshindrade arbetssökande. Även omdiskriminering i grunden är ett och samma fenomen,kan den ta sig olika uttryck beroende på vem denriktas mot. Det är inte givet att den skall bemötaspå samma sätt oberoende av vilken förklaringen ärtill varför den förekommer. Även det aktiva arbetetmot diskriminering kan behöva utformas olika vidskilda slag av diskriminering. Utskottet kan härpeka på det mångfaldsarbete som föreslås i lagenmed åtgärder mot etnisk diskriminering. Lagreglernamotsvarar bara delvis jämställdhetslagens regler omaktiva åtgärder.I dag är förbuden mot diskriminering i arbetslivetuppdelade i fyra olika lagar. Med hänsyn till vadsom anfördes vid utskottets behandling av 1999års lagar, anser utskottet att frågan om samordningbör avvaktas till dess att de olika lagarna varit ikraft under en så att det går att utvärderahur de fungerat i sin nuvarande utforming. I den månde direktiv angående diskrimineringsförbud somförväntas bli antagna inom ramen för Europeiskaunionen föranleder revideringar av gällande rättfinns det anledning att i det sammanhanget ocksågöra en översyn av frågan om en eventuell samordningav diskrimineringslagarna. Utskottet vill dockframhålla att hänsyn har tagits till hur 1999 årslagar utformats i det nu behandlade förslaget omändringar i jämställdhetslagen. Utskottet avstyrkersåledes motionerna A23 (yrk. 3), A25 (yrk. 1), A220(yrk. 5) och A818 (yrk. 1).Folkpartiet anser i motion A807 att det börtillsättas en ny utredning med uppdrag att bl.a.göra en översyn av hur kravet på jämställdhetsplanerefterlevs och överväga om det skall införassanktioner mot de arbetsgivare som inte lever upptill lagens krav. Även anser i motionA220 att det bör tillsättas en utredning med uppgiftatt se över jämställdhetslagen så att den motsvararde krav som finns inom EG-rätten.Utskottet konstaterar att det görs en bredgenomgång av jämställdhetslagen i den nu aktuellapropositionen och att det läggs förslag bådeavseende förbudet mot diskriminering - för att nåöverensstämmelse med EG-rätten - och de aktivaåtgärderna. Bland dessa förändringar finns det ocksåbestämmelser om uppföljning m.m. Utskottet, somkonstaterar att motionerna är väckta under denallmänna motionstiden och således förede i propositionen presenterade förslagen, finneratt motionerna inte bör föranleda någon ytterligareåtgärd. Motionerna A220 (yrk. 3) och A807 (yrk. 8)avstyrks därför.Miljöpartiet efterfrågar i motion A819 åtgärder föratt kollektivavtalen inte skall komma i konflikt medEG-rätten. Som utskottet återkommer till i avsnitt7, föreslås förändringar av jämställdhetslagen sominnebär att bestämmelser införs som har till syfteatt upptäcka, åtgärda och förhindra osakligalöneskillnader. En åtgärd som dessa bestämmelserföreskriver är kartläggning och analys av bl.a.innehållet i kollektivtal med avseende på löner ochandra anställningsvillkor. Mot den bakgrunden finnerutskottet inte att det är påkallatmed några ytterligare åtgärder. Motion A819 (yrk. 8)avstyrks därför.4 Likvärdigt arbetePropositionenDet bör i jämställdhetslagen tas in en definition avbegreppet likvärdigt arbete. Ett arbete ärlikvärdigt med ett annat arbete om det utifrån ensammantagen bedömning av de krav arbetet ställersamt dess natur kan anses ha lika värde som detandra arbetet. Bedömningen av de krav arbetetställer skall göras med beaktande av kriterier såsomkunskap och färdigheter, ansvar och ansträngning.Vid bedömningen av arbetets natur skall särskiltarbetsförhållandena beaktas.Med införandet av definitionen är det inte tänktatt man skall åstadkomma någon förändring i sak iförhållande till den innebörd begreppet har inuvarande lagstiftning. Avsikten är endast att förparterna klargöra att det är själva arbetet, desskrav och natur, och inte den individ som utförarbetet, som är det centrala i begreppet likvärdigtarbete.Regleringen sker genom ett nytt stycke i 2 §.MotionerKristdemokraterna anför i motion A804, väckt underallmänna motionstiden , att det är enanständighetsfråga att lika lön skall betalas förlikvärdigt arbete. Trots att kvinnor under ett antalår har arbetat aktivt för detta mål har det inteuppnåtts. Ett sätt att lyfta fram och synliggörakvinnors arbete är könsneutral arbetsvärdering.Fullständig objektivitet går inte att uppnå menarbetsvärderingen gör det möjligt att göra bättrejämförelser. Arbetsdomstolen fann i ett vägledandefall 1995 att den genomförda arbetsvärderingen intevar tillräckligt väl genomförd och ogillade på dengrunden talan. bör därförges i uppgift att hitta arbetsvärderingsinstrumentsom håller vid en rättslig prövning (yrk. 9).Centerpartiet menar i motion A4 attförutsättningarna för att använda sig avarbetsvärdering som ett instrument för att minskalöneklyftorna mellan kvinnor och män måsteförbättras. För att arbetsvärderingen skall bli etteffektivt verktyg bör det i jämställdhetslagenskrivas in en definition av vad som menas medarbetsvärdering (yrk.