bet · GN01JuU9 · 2000-02-17 00:00:00 — De närmare föreskrifterna om vad som krävsför tillstånd följer av vapenförordningen ochRikspolisstyrelsens föreskrifter och allmänna rådtill vapenlagstiftningen. Mot den bakgrundenframstår det enligt utskottet som tillräckligt attfrågan om s.k. udda ändamål regleras ivapenförordningen. Motion 1999/2000:Ju10 avstyrks idenna del.I motion 1999/2000:Ju9 (c) framhålls att det finnsvissa ändamål för vilka särskilda tillstånd inte börkrävas, t.ex. avlivning av husdjur.Enligt vad utskottet inhämtat har regeringen isamband med handläggningen av ärendet erhållitsynpunkter på att det bör klarläggas i vilkenutsträckning vapen, där tillståndet beviljats förvisst ändamål, t.ex. jakt, får användas för t.ex.avlivning av husdjur. avsermed anledning härav att se över frågan och övervägaom ett särskilt förtydligande bör göras vidomarbetningen av vapenförordningen.Utskottet konstaterar att frågan är föremål för enöversyn. Någon anledning för att göra ettsärskilt uttalande i frågan finns inte. Motion1999/2000:Ju9 avstyrks i denna del.Helautomatiska skjutvapenI motion 1999/2000:Ju9 (c) framhålls att civilaaldrig bör beviljas tillstånd att innehahelautomatiska vapen.Regeringen anser att det kan ifrågasättas om det ärmotiverat att civilpersoner över huvud taget tillåtsatt inneha helautomatiska skjutvapen. Samtidigtframhåller regeringen att det av riksdagensförsvarsbeslut framgår att defrivilliga försvarsorganisationerna, däriblandFrivilliga skytterörelsen, intar en viktig roll ivårt totalförsvar och att det inom dessaorganisationers verksamhet används helautomatiskavapen. Av dessa skäl finns det enligt regeringeninte förutsättningar att nu införa ett totalförbudmot civilt innehav av helautomatiska vapen. Däremotbör det för att en sökande skall erhålla tillståndatt inneha helautomatiska skjutvapen, förutom dekrav som gäller , krävas att sökanden är aktivmedlem i en av Försvarsmakten godkänd skyttesammanslutning.Utskottet vill i sammanhanget påpeka att det är avstörsta vikt att tillstånd att inneha helautomatiskavapen beviljas med stor restriktivitet. Mot bakgrundav de skäl regeringen anfört delar utskottet dockregeringens uppfattning att det intefinns förutsättningar att införa ett totalförbud.Motion 1999/2000:Ju9 avstyrks i denna del.SvartkrutsvapenI motion 1999/2000:Ju6 (m) begärs att kravet påvapentillstånd skall tas bort för mynningsladdadesvartkrutsvapen som endast används förtävlingsskytte.Svartkrutsvapen är vapen som laddas med svartkrutoch blykula. De kan vara såväl mynningsladdade sompatronladdade. Mynningsladdade skjutvapen laddas medlösa ingredienser som alla förs in från mynningen,medan patronladdade vapen laddas medfärdigpreparerade patroner. De svartkruts-vapen somär tillverkade är intetillståndspliktiga. De nytillverkade kopiorna avsådana vapen är däremot tillståndspliktiga. För atterhålla tillstånd att inneha dessa krävs liksom förmoderna skjutvapen att skytteprov skall avläggas.Frågan om huruvida det bör krävas tillstånd för attinneha kopior av äldre vapen såsom svartkrutsvapenbehandlas inte i regeringens förslag. Den hardäremot behandlats tidigare i olika sammanhang.Senast behandlades frågan i proposition 1990/91:130om ändringar i vapenlagen (s. 30). Därvid framhöllregeringen att många av dessa vapen har en välfungerande skjutmekanism och används bl.a. förtävlingsskytte. Det fanns därför enligt regeringeninte skäl att slopa kravet på tillstånd för sådanavapen. Utskottet uttryckte vid behandlingen avpropositionen inte någon annan åsikt (bet.1990/91:JuU33).Utskottet finner inte skäl föreligga att införa ettundantag från bestämmelserna om vapentillstånd förmynningsladdade svartkrutsvapen. Som tidigareanförts har de svartkrutsvapen som används vidtävlingsskytte en väl fungerande skjutmekanism. Debör alltså i likhet med andra skjutvapen varaunderkastade kraven på vapentillstånd. Motion1999/2000:Ju6 avstyrks.TårgassprayI motion 1999/2000:A807 (fp) begärs att möjlighetenför utsatta kvinnor att få tillstånd att innehatårgasspray skall utvidgas.Tårgasanordningar har sedan lång tid tillbakaomfattats av vapenlagen och varit underkastade sammakrav på tillstånd m.m. som skjutvapen. I förarbetenatill den nuvarande vapenlagen ansåg regeringen attdet saknades skäl att i det sammanhanget övervägaatt ändra denna ordning. Även om risken är liten attnågon skall tillfogas allvarliga skador av tårgas,har tårgasanordningar karaktären av vapen. Syftet äratt fysiskt sätta en personur spel. Utöver de polisiära användningsområdena ärtårgasanordningarna avsedda att användas isjälvförsvar. De är emellertid lika effektiva somangreppsvapen. Det har bl.a. visat sig atttårgassprayer ofta kommer till användning vid rånoch liknande överfall (prop. 1995/96:52 s. 69 f,bet. JuU12 s. 7 f).I vilken utsträckning tillstånd bör beviljas förtårgasanordningar eller andra tillståndspliktigasprayer regleras inte i vapenlagen, utan ivapenförordningen. Av 2 kap. 5 § 3 vapenförordningenframgår att tillstånd till innehav av gasvapenendast får meddelas för tjänst eller annan särskildomständighet som medför ett synnerligt behov avgasvapen för personligt skydd. Bestämmelsenkompletteras av föreskrifter ochallmänna råd till vapenlagstiftningen (RPS FS 1996:6FAP 551-3 6.2). I dessa anges atttillståndsgivningen beträffande gaspistoler ellerandra likartade vapen - t.ex. spray - bör varamycket restriktiv och att tillstånd endast börbeviljas undantagsvis, när ett synnerligen starktbehov föreligger.Under hösten 1993 inledde enförsöksverksamhet där hotade kvinnor som komplementtill s.k. trygghetspaket efter vederbörligtillståndsprövning i varje enskilt fall utrustadesmed peppar- eller tårgasspray. Den skulle därefterenligt ett beslut av i november 1993utvärderas av Rikspolisstyrelsen.Utskottet ställde sig positivt tillförsöksverksamheten (bet. 1995/96:JuU12 s. 9). senast uttalade sig i frågan i februari1998 hade dock utvärderingen fördröjts bl.a.beroende på svårigheter att få fram ett tillräckligtstort underlag för att utvärderingen skulle blimeningsfull. Utskottet påtalade därvid att enutvärdering av verksamheten var av avgörandebetydelse för att frågor om t.ex. en utvidgning avverksamheten eller tillåtande av skyddsspray skullekunna övervägas. En utvärdering av verksamhetenborde därför presenteras . Därvid kunde ävenutländska erfarenheter vägas in. Den omständighetenatt underlaget för en utvärdering var begränsatborde enligt utskottets mening inte hindra atterfarenheterna av försöket redovisades. Något uttalande i sakansåg sig utskottet inte berett att göra vid dettillfället (bet. 1997/98:JuU18 s. 8 f).Rikspolisstyrelsen redovisade sitt uppdrag attutvärdera försöksverksamheten till regeringen i enskrivelse av . Utvärderingen avverksamheten har gjorts av Kriminologiskainstitutionen vid . Den hargenomförts som en intervjuundersökning. Sju polismänsom har ansvarat för sprayerna i de sammanlagt fyralän som ingått i försöksverksamheten harintervjuats. Vidare har 6 av de 16 kvinnor somtilldelats sprayer intervjuats. Av slutsatserna frånundersökningen följer att samtliga intervjuadekvinnor uppgivit att de känt sig tryggare när dehade en peppar- eller tårgasspray. Tryggheten bestodframför allt i att kunna göra någonting själva om deskulle hamna i en hotfull situation. Ingen av deintervjuade kvinnorna hade emellertid använt sinspray. Av slutsatserna följer vidare attförsöksverksamheten bedrivits på olika sätt i defyra försökslänen. Den polis som varit ansvarig irespektive distrikt har haft stort inflytande öververksamhetens utformning, vilket har lett till attverksamheten inte har bedrivits alls i ett pardistrikt. Av distrikten hade endast två haft klartuppsatta kriterier för vad som skulle krävas avkvinnorna för att få tillstånd att inneha spray.Dessa har dock inte dokumenterats skriftligt.Inställningen till sprayens för- och nackdelar harvarierat kraftigt bland de intervjuade poliserna.Utredaren framhåller i utvärderingen att det ärtveksamt om resultaten i utvärderingen kangeneraliseras till att gälla samtliga som beviljatsskyddsspray eftersom så få kvinnor har deltagit iintervjuerna. Utredaren påtalar också att detförefaller vara få kvinnor som ansökt om att få enskyddsspray, vilket kan bero på brister iinformationen om denna möjlighet.Rikspolisstyrelsen drar utifrån utvärderingenslutsatsen att verksamheten verkar ha fungerat välutifrån de hotade kvinnornas perspektiv. De resultatsom presenterats i utvärderingen talar enligtRikspolisstyrelsen i sig inte emot en permanentverksamhet inom polisen med tillfälligt beviljandeav vapenlicens för tårgasspray och utlåning av spraytill kvinnor som utsätts för en särskilt allvarlighotbild. anser dock att det finnsen principiell frågeställning avseende de merlångsiktiga konsekvenserna som först måsteutredas/besvaras, nämligen om man lagtekniskt skallavgränsa möjligheten att få en lånelicens till attenbart gälla kvinnor. Det är enligtRikspolisstyrelsen betydligt rimligare attförutsättningarna för en sådan licens kommer attavse hotbilden och den hotades förmåga att skyddasig på annat sätt än med skyddsspray. Detta skall dåbedömas för var och en som ansöker. Även om flerkvinnor än män troligen kommer att uppfylla dekriterier som kan komma att ställas upp måste detdock beaktas att ett icke oansenligt antal män ocksåkan komma i fråga. Det kommer förmodligen också attbli aktuellt för flera olika typer av brott.Rikspolisstyrelsen framhåller vidare att det om enpermanent verksamhet införs måste upprättasstandardiserade föreskrifter och riktlinjer förverksamheten av Rikspolisstyrelsen.Utvärderingen bereds iJustitiedepartementet.Utskottet delar motionärernas uppfattning att detär viktigt att utsatta kvinnor erhåller erforderligtskydd och stöd från samhället. Utlåning avtårgasspray kan vara ett sätt att skydda dessakvinnor. Utskottet är dock inte berett att nu taställning till frågan om tillåtande av tårgassprayutan vill avvakta den pågående beredningen avfrågan. Motion 1999/2000:A807 avstyrks i nubehandlad del.Skjutvapen för prydnadsändamål m.m.I motionerna 1999/2000:Ju7 (m), 1999/2000:Ju8 (m)och 1999/2000:Ju9 (c) begärs att regeringens förslagatt tillstånd att inneha skjutvapen somhuvudsakligen har prydnads- eller särskiltaffektionsvärde skall få meddelas endast om vapnetgörs varaktigt obrukbart avslås.Skjutvapen med samlings-, prydnads- eller särskiltaffektionsvärde utgör , eller mellan 200000 och 350 000 av landets registrerade skjutvapen.Enligt regeringen framstår behovet av att innehaskjutvapen för sådant ändamål som mindreframträdande jämfört med andra ändamål för vilkatillstånd kan meddelas, t.ex. jakt eller målskytte.Det finns därför anledning enligt regeringen attvara mer restriktiv i fråga om tillstånd tillinnehav av prydnads- och minnesvapen än vad som ärfallet . Enligt regeringen bör det somhuvudregel krävas att vapnet görs varaktigtobrukbart. Eftersom det kan finnas omständighetersom i det enskilda fallet framstår som onödigtbetungande för den enskilde och som motiverar attvapnet får behållas i brukbart skick, t.ex. attvapnet är mycket värdefullt eller speciellt elleratt innehavaren av vapnet i en inte alltför avlägsenframtid avser att söka tillstånd för att bruka detför , bör dock en möjlighet till undantag frånhuvudregeln införas.Utskottet delar regeringens bedömningar i frågan.Utskottet vill i det sammanhanget framhålla attrisken för en betydande kapitalförstöring och attdelar av kulturarvet går förlorat är begränsad dådet om vapnet är mycket värdefullt eller specielltskall kunna beviljas undantag från regeln om attvapnet skall göras varaktigt obrukbart. Motionerna1999/2000:Ju7, Ju8 och Ju9 avstyrks i aktuelladelar.Vapentillstånd för psykiskt störda personer m.fl.I motion 1999/2000:Ju9 (c) påtalas att ettvapentillstånd bör kunna återkallas om en person görsig skyldig till grovt rattfylleri eller upprepadgrov brottslighet. I motionerna 1998/99:Ju223 (kd),1998/99:Ju904 (m) och 1999/2000:Ju901 (m) begärs attmöjligheterna för psykiskt störda personer attinneha vapen begränsas. I motion 1999/2000:Ju8 (m)begärs slutligen att läkare skall ges enundantagslös skyldighet att anmäla om en patient pågrund av psykisk störning är olämplig att innehaskjutvapen.Som ett allmänt krav för att få tillstånd attinneha skjutvapen anges i 2 kap. 5 § vapenlagen atttillstånd får meddelas endast om det skäligen kanantas att vapnet inte kommer att missbrukas. AvRikspolisstyrelsen föreskrifter och allmänna rådföljer att en förutsättning för tillstånd är attsökanden gjort sig känd som pålitlig, omdömesgilloch laglydig. Härvid skall bl.a. beaktas om sökandenhar gjort sig skyldig till brott, har brustit iskötsamhet i nykterhetshänseende eller lider av enpsykisk störning (RPS FS 1996:6 FAP 551-3 3.2).Har tillstånd meddelats skall tillståndetåterkallas enligt 6 kap. 1 § vapenlagen bl.a. ominnehavaren har visat sig vara olämplig att innehavapen. Enligt föreskrifter ochallmänna råd bör en persons fortsatta vapeninnehavregelmässigt omprövas när innehavaren dömts för grovbrottslighet eller grovt rattfylleri, förfallit tillallvarlig asocialitet, missbrukar alkohol ellernarkotika eller har drabbats av en sådan sjukdom atthans lämplighet kan ifrågasättas, t.ex. en allvarligålders- eller personlighetsförändring som ger utslagi aggressioner, eller en allvarlig psykisk störning(RPS FS 1996:6 FAP 551-3 17.1).Enligt regeringen är en förutsättning för att enkorrekt prövning skall kunna göras av etttillståndsärende att erforderlig information erhållsom sökanden/tillståndsinnehavaren. En fråga somuppkommer i detta sammanhang är hur man effektivtskall kunna förhindra att personer som på grund aven psykisk störning är olämpliga att inneha vapentrots det innehar vapen. I detta avseende påtalarregeringen vissa problem, nämligen dels att läkareinom den slutna psykiatriska vården inte fullgör denanmälningsskyldighet de har enligt nuvarandelagstiftning, dels att patienter inom öppenvårdeninte omfattas av anmälningsskyldigheten. Regeringenföreslår mot bakgrund härav att läkaresanmälningsskyldighet utvidgas till att gälla ävenbeträffande patienter inom den öppna psykiatriskavården. Vidare skall anmälningsskyldighetenförenklas på så sätt att någon bedömning av ompatienten i fråga innehar skjutvapen inte skallbehöva göras, utan anmälan skall ske i samtliga fallsom en person bedöms vara olämplig att inneha vapen.Ett undantag föreslås dock för det fall att det medhänsyn till omständigheterna står klart för läkarenatt patienten inte innehar tillstånd för skjutvapen.Regeringen betonar härvid att undantaget endastavser uppenbara fall.Utskottet konstaterar inledningsvis att det är möjligt att återkalla en personsvapentillstånd om han eller hon gör sig skyldig tillgrovt rattfylleri, vissa brott av allvarligare slageller upprepad brottslighet. Motion 1999/2000:Ju9 ärsåledes tillgodosedd och avstyrks.Utskottet går vidare in på frågan om hur man skallförhindra att personer som på grund av psykiskstörning är olämpliga att inneha skjutvapen hartillstånd härför. Som framgår ovan finns det möjlighet att neka en person tillstånd i dennasituation eller att återkalla hans eller hennestillstånd. Problemet består i stället isvårigheterna för polisen att få in information omolämpligheten. Utskottet välkomnar därförregeringens förslag om en utökadanmälningsskyldighet för läkare inom denpsykiatriska vården. Den avvägning som regeringengjort i fråga om anmälningsskyldigheten framstårenligt utskottet som lämplig. Motionerna1998/99:Ju223 och Ju904 samt 1999/2000:Ju8 och Ju901avstyrks i nu behandlade delar.Förvaring av skjutvapenI motion 1998/99:Ju223 (kd) begärs att ett kravinförs på att alla personer som innehar skjutvapenskall förvara dessa i säkerhetsskåp. I motion1999/2000:Ju9 (c) begärs att ett undantag frånförvaringsbestämmelserna införs i vapenlagen för detfall att vapeninnehavaren vistas i jaktstuga ellerpå liknande plats.Utskottet konstaterar att regeringen ipropositionen föreslår att förvaringsbestämmelsernaskärps på så sätt att skjutvapen alltid skallförvaras i säkerhetsskåp eller i annat lika säkertförvaringsutrymme, t.ex. i en vapenkassun när deinte används. Motion 1998/99:Ju223 i denna del ärhärigenom tillgodosedd och avstyrks.I fråga om förvaring av skjutvapen och ammunitiongäller såsom huvudregel enligt 5 kap. 1 § vapenlagenatt innehavaren skall ta hand om egendomen och hålladen under sådan uppsikt att det inte finns risk attnågon obehörig kommer åt den. När vapnen inte hållsunder uppsikt skall de således förvaras isäkerhetsskåp eller annat lika säkert utrymme.Vad gäller den situationen att ett jaktlag underett antal dagar uppehåller sig i en jaktstuga kandet enligt regeringen framstå som mindre rimligt attkräva förvaring i säkerhetsskåp. Något särskiltundantag för den situationen bör dock enligtregeringen inte göras, utan här får i ställethuvudregeln tillämpas. Närmare hur kravet på uppsiktbör uppfyllas får bedömas utifrån den konkretasituationen. föreskrifter bördock ge viss ledning härvidlag.Det kan i sammanhanget nämnas att det avRikspolisstyrelsens nu gällande föreskrifter ochallmänna råd framgår att vapen som medförs vid jaktbör förvaras under ständig tillsyn. Vapnet kan docktillfälligtvis förvaras utan tillsyn om det delasoch den vitala delen medtas och förvaras underständig tillsyn. Vapnets huvuddel skall då förvarasväl gömd och om möjligt fastlåst (RPS FS 1996:6 FAP551-3 16.2.3).Utskottet delar regeringens bedömning att någotundantag från förvaringsbestämmelserna för denangivna situationen inte bör göras i lagen. Närmarehur kravet på uppsikt bör uppfyllas får bedömasutifrån den konkreta situationen med beaktande avmodern teknik. föreskrifter börge viss ledning härvidlag. Motion 1999/2000:Ju9avstyrks i här behandlad del.I motionerna 1999/2000:Ju9 (c) och 1999/2000:Ju11(m) begärs att regeringens förslag om utökad rättför polisen att få tillträde hos vapeninnehavarenför att kontrollera att förvaringsbestämmelsernaföljs avslås. I motion 1999/2000:Ju10 (mp) begärsatt brister i förvaringen av vapen skallsanktioneras med en straffbestämmelse.I dag har tillståndsmyndigheterna inte någon direktbefogenhet att kontrollera hur en enskildvapeninnehavare förvarar sina skjutvapen.Myndigheten kan endast tillfråga sökanden om hur haneller hon avser att lösa förvaringsfrågan. Attförvaring i säkerhetsskåp uppställs som ett kravinnebär i praktiken att möjligheterna attkontrollera förvaringsbestämmelserna ökar,tillståndsmyndigheten kan t.ex. fordra attvapeninnehavaren på något sätt styrker att hanuppfyller kravet. För att meddela tillstånd tillinnehav av skjutvapen kan myndigheten således krävaatt sökanden företer intyg om installeratsäkerhetsskåp eller kvitto på inköpet av ett sådant.Från bl.a. tillståndsmyndigheter och utredare avvåldsbrottslighet har det framställts önskemål ommöjlighet till vidare kontroll av förvaringen, såsom att inspektion av förvaringen skulle få företas.Regeringen är av uppfattningen att en sådankontrollmöjlighet skulle kunna fylla en viktigfunktion. Enligt regeringen skulle blotta vetskapenom att en sådan inspektion kan komma att företas medstor sannolikhet bidra till attförvaringsbestämmelserna följs i större utsträckningän . Vidare skulle en inspektion utgöra ett bratillfälle för tillståndsmyndigheten att lämnainformation och råd till vapenägaren om hur riskenför stöld av skjutvapen på olika sätt kan minskas.En möjlighet till kontroll skulle naturligtvis ocksåbidra till att uppdaga fall där förvaringenmissköts. Enligt regeringens mening bör en sådankontrollmöjlighet gälla generellt. Vid utformningenav bestämmelsen måste dock integritetsaspektenbeaktas. Således bör bestämmelsen utformas som enskyldighet för den som innehar vapen att på begäranlåta polismyndigheten få tillträde till det utrymmedär förvaring sker. Vidare skall en begäran om attfå kontrollera förvaringen meddelas inom rimlig tidinnan den skall äga rum. Kontrollen skall endast fåavse det utrymme där förvaring sker och innefattarinte någon rätt att undersöka annan egendom ivapeninnehavarens besittning än den som omfattas avvapentillståndet eller är av omedelbar betydelse förförvaringen.Vad gäller frågan om straffansvar föreslog 1995 årsvapenutredning att straffansvar skulle införas föröverträdelse av de allmännaförvaringsbestämmelserna. Utredningen anförde somskäl för sitt förslag bl.a. följande. Antaletförkomna eller tillgripna skjutvapen är, trots attförvaringsbestämmelserna skärptes , alltjämtoroväckande högt. Utredningen är i och för sig avuppfattningen att vapeninnehavarnasförvaringsmetoder förbättrats avsevärt efter desenaste årens fokusering på vikten av en godförvaring. förekommer det dock attvapeninnehavare uppenbart nonchalerar debestämmelser som finns, vilket inte sällanresulterar i att skjutvapen hamnar på avvägar.Tydligen är alltså inte de nuvarande bestämmelsernaom återkallelse av tillstånd m.m. tillräckliga föratt alla vapeninnehavare skall inse hur viktigt detär att vapnen förvaras på ett tillfredsställandesätt. Det sagda leder till att frågan om attstraffsanktionera förvaringsbestämmelsernaaktualiseras. Härtill kommer att skärpningen av deallmänna förvaringsbestämmelserna innebär att deflesta av dem som meddelats en särskildförvaringsföreskrift - och sålunda kan straffas förbrott mot föreskriften - även fortsättningsvis ärskyldiga att upprätthålla samma slags förvaring somde gör , dock utan att riskera någotstraff för det fall bestämmelserna inte följs. Detstraffbara området skulle alltså minska väsentligt,vilket knappast kan sägas ligga i linje med denövriga skärpningen av vapenlagstiftningen. Dennaomständighet talar starkt för att även de allmännaförvaringsbestämmelserna skall straffsanktioneras(SOU 1998:44 s. 248 f).Regeringen anser inte att någon straffbestämmelsebör införas. Enligt regeringen bör kriminaliseringsom metod för att söka hindra överträdelse av olikanormer i samhället användas med försiktighet. Innanman beslutar att kriminalisera ett visst handlandebör man undersöka om det finns andra medel för attmotverka detsamma. Enligt regeringen torde vetskapenom att tillståndsmyndigheten kan kontrollera attförvaringsbestämmelserna följs, och därmed vetskapenom risken för att tillståndet återkallas omförvaringen visar sig vara bristfällig, leda tillatt förvaringsbestämmelserna efterlevs i högreutsträckning än vad som är fallet . Mot denbakgrunden framstår en kriminalisering avförvaringsbestämmelserna som mindre angelägen. Attinte införa någon straffbestämmelse innebär ocksåatt det integritetsintrång som en kontroll kanmedföra begränsas. Kontrollen skall således intesyfta till att uppdaga brottsliga gärningar, utanfår i stället mer karaktären av en åtgärd förtillsyn av tillståndspliktig verksamhet. Ettytterligare skäl mot att kriminalisera överträdelseri förvaringsbestämmelserna är enligt regeringen atten kriminalisering kan leda till att benägenhetenatt anmäla vapenstölder minskar. Det förhållandetatt de som meddelats en särskildförvaringsföreskrift även fortsättningsvis ärskyldiga att upprätthålla samma slags förvaring utanatt riskera något straff om bestämmelsernainte följs bör enligt regeringens mening inte varaavgörande för frågan om en kriminalisering.Utskottet anser i likhet med regeringen att detfinns flera skäl att införa en möjlighet förtillståndsmyndigheten att kontrollera attförvaringsbestämmelserna följs. Detta får dockställas mot det integritetsintrång som en utvidgadkontrollmöjlighet innebär. Med hänsyn tagen tillintresset av att motverka den ökade användningen avvapen i brottsligheten måste emellertid höga kravställas på att vapnen verkligen förvaras påföreskrivet sätt. Intresset härav överväger enligtutskottet det intrång åtgärden innebär för denenskilde. Regeringens förslag bör därför bifallasoch motionerna 1999/2000:Ju9 och Ju11 avstyrkas idenna del.I frågan om brister i förvaringen av vapen börstraffsanktioneras eller inte delar utskottetregeringens bedömning.