bet · GN01JuU19 · 2000-05-11 00:00:00 — Internationell rättslig hjälp i brottmål I detta betänkande behandlar utskottet ettregeringsförslag rörande internationell rättslighjälp. Regeringens förslag innebär bl.a. attriksdagen skall godkänna två bilaterala avtal omömsesidig rättslig hjälp i brottmål och enkonvention om förbud mot dubbel lagföring. Riksdagenföreslås också anta ett förslag till en ny lag ominternationell rättslig hjälp i brottmål jämtediverse följdändringar i andra lagar. Utskottetbehandlar i sammanhanget en motion som har väcktsmed anledning av propositionen samt yrkanden ur tvåmotioner som har väckts år 1999.Regeringens förslag till lag om internationellrättslig hjälp i brottmål innebär att de regler somgäller moderniseras och samlas i en ny lag.Samtidigt utökas möjligheter att biståandra länder med rättslig hjälp. Det blir t.ex.möjligt att bistå med telefonövervakning, förhörgenom videokonferens, hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning. Genom lagen förenklas ocksåförfarandet i fråga om ansökningar om rättslighjälp, bl.a. utökas möjligheterna tilldirektkontakter mellan svenska åklagare och domare åena sidan och utländska myndigheter å andra sidan.Utskottet tillstyrker regeringens förslag, dock mednågra språkliga redigeringar i föreslagen lagtext.Utskottet föreslår vidare en ändring i lagen ominternationellt polisiärt samarbete. Samtligamotionsyrkanden avstyrks.Till betänkandet har fogats tre reservationer,varav en (v, mp) och två (v).Lagförslagen föreslås träda i kraft den 1 oktober2000. I proposition 1999/2000:61 har regeringen() föreslagit att riksdagendels godkänner1. avtalet mellan Australienoch om inbördes rättshjälp i brottmål,2. avtalet mellan och om inbördes rättshjälpi brottmål,3. konventionen mellan Europeiska gemenskapernasmedlemsstater om förbud mot dubbel lagföring,dels antar regeringens förslag till4. lag om internationell rättslig hjälp i brottmål,5. lag om ändring i ,6. lag om ändring i ,7. lag om ändring i lagen (1946:816) ombevisupptagning åt utländsk domstol,8. lag om ändring i lagen (1946:817) ombevisupptagning vid utländsk domstol,9. lag om ändring i lagen (1957:668) om utlämningför brott,10. lag om ändring i lagen (1963:193) om samarbetemed , , och angåendeverkställighet av straff m.m.,11. lag om ändring i delgivningslagen (1970:428),12. lag om ändring i lagen (1972:260) ominternationellt samarbete rörande verkställighet avbrottmålsdom,13. lag om ändring i lagen (1973:431) om utredningangående brott mot utländsk tullag,14. lag om ändring i lagen (1974:203) omkriminalvård i anstalt,15. lag om ändring i lagen (1978:801) ominternationellt samarbete rörande kriminalvård ifrihet,16. lag om ändring i sekretesslagen (1980:100),17. lag om ändring i lagen (1994:569) om Sverigessamarbete med de internationella tribunalerna förbrott mot internationell humanitär rätt.Lagförslagen, som granskats av Lagrådet, har fogatstill betänkandet, se bilaga 1.Avtalen med respektive samtkonventionen om förbud mot dubbel lagföring harfogats till betänkandet, se bilagorna 3-5. Motion väckt med anledning av propositionen1999/2000:Ju24 av m.fl. (v) vari yrkas1. att beslutar om sådan ändring avlagförslaget som innebär att svenska myndigheterinte kan begära internationell rättslig hjälpavseende åtgärder vilka inte är lagliga enligtsvensk rätt,2. att beslutar om sådan ändring avlagförslaget som innebär att ett förbud motöverförande av frihetsberövad utan samtycke införs ifall, då överförandet kan komma att innebära att denfrihetsberövade tvingas lämna utsaga under ed,3. att beslutar om sådan ändring avlagförslaget som innebär att rätt till överklagandeinförs för den frihetsberövade i frågor omöverförande för förhör m.m.,4. att beslutar om sådan ändring avlagförslaget som innebär att frågor om vägran attbistå med rättslig hjälp när det gäller politiskabrott, ordre public m.m. skall avgöras av domstol,5. att avslår förslaget att rättslighjälp avseende brott som bedöms som politiska brottinte får vägras när det gäller ansökningar frånmedlemsstat i den europeiska unionen, ellerIsland,6. att beslutar om sådan ändring avlagförslaget som innebär att res judicata skall varaett obligatoriskt hinder för bifall till begäran ominternationell rättslig hjälp i brottmål.Motioner väckta år 19991999/2000:Ju904 av m.fl. (kd) variyrkas3. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om att åklagare ochdomstolar skall kunna samarbeta över gränserna.1999/2000:U514 av m.fl. (kd) variyrkas12. att som sin mening ger regeringentill känna vad i motionen anförts om rättsligsamverkan över gränser. Ärendet och dess beredningI detta ärende behandlar utskottet ettregeringsförslag om ändringar i regelverket föråklagares och domstolars samarbete över gränserna ibrottsutredningar och brottmålsrättegångar.Regeringens förslag grundar sig i huvudsak pådepartementspromemorian Ömsesidig rättslig hjälp ibrottmål (Ds 1999:56). Denna är utformad medbeaktande av flera internationella instrument, bl.a.Schengenkonventionens bestämmelser om ömsesidigrättslig hjälp i brottmål, två bilaterala avtal,mellan och respektive ochAustralien, om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål,en resolution antagen inom EU om skydd för vittnen,en gemensam åtgärd antagen inom EU om goda rutinervid ömsesidig rättslig hjälp i brottmål samtpågående arbete med en om ömsesidigrättslig hjälp i brottmål.Regeringen lämnar också ett förslag till en nysekretessbestämmelse som gäller ärenden ominternationell rättslig hjälp i brottmål. Dettagrundar sig på ett förslag iEkosekretessutredningens betänkande Ekonomiskbrottslighet och sekretess (SOU 1999:53). Härvidbehandlar regeringen också en fråga somuppmärksammades vid remissbehandlingen avpromemorian Polissamarbete m.m. med anledning avSchengen (Ds 1999:31).Departementspromemorian ochEkosekretessutredningens betänkande i nu aktuell delhar remissbehandlats (Ju 1999/4432).Regeringen behandlar slutligen också frågan om enratificering av de ovan nämnda avtalen med Kanadaoch samt frågan om ett svenskt tillträdetill konventionen mellan Europeiska gemenskapernasmedlemsstater om förbud mot dubbel lagföring (doublejeopardy). Den förra frågan har behandlats i ovannämnd departementspromemoria medan den senare fråganär ny i propositionen. Den har inte remissbehandlatsdå regeringen har gjort bedömningen att detta intebehövs eftersom bestämmelserna i konventionen i sakmotsvarar bestämmelser.Propositionens huvudsakliga innehållI propositionen föreslås en ny lag om internationellrättslig hjälp i brottmål. I lagen reglerasåklagares och domstolars samarbete över gränserna ibrottsutredningar och brottmålsrättegångar. Detinternationella polis- och tullsamarbetet omfattasinte.I lagen samlas de nuvarande reglerna om rättslighjälp i brottmål. Dessa regler finns i fyralagar och ett flertal andra författningar. De avserförhör under förundersökning, bevisupptagning viddomstol, husrannsakan, beslag, kvarstad ochöverförande av frihetsberövad till annan stat förförhör.Genom den nya lagen ges också möjlighet attbistå med ytterligare åtgärder nämligentelefonförhör, förhör genom videokonferens, hemligteleavlyssning, hemlig teleövervakning och hemligkameraövervakning samt andra åtgärder som avses i 28kap. utöver husrannsakan.Möjligheterna att föra över frihetsberövade personertill och från utvidgas till att omfatta flersituationer. Lagen innehåller också regler som gördet möjligt för att dela förverkad egendommed annan stat i större utsträckning än dennuvarande lagstiftningen medger.Genom lagen införs en ny enhetlig reglering avunder vilka förutsättningar kan lämnarättslig hjälp för olika slags åtgärder. Regleringenknyter an till vad som gäller för att motsvarandeåtgärder skall få vidtas i en svensk förundersökningeller rättegång. Det betyder att åtgärderna vidtasunder samma förutsättningar som i en svenskförundersökning eller rättegång.I fråga om förfarandet skall normalt samma reglertillämpas som när motsvarande åtgärder vidtas i ettsvenskt förfarande. utvidgas möjligheternaatt tillgodose den ansökande statens önskemål om attett speciellt förfarande skall tillämpas. Om detbegärda förfarandet strider mot grundläggandeprinciper i den svenska rättsordningen skall dockett sådant önskemål vägras.Kommunikationen till och från i ärenden omrättslig hjälp förenklas genom att kravet på attansökningar om rättslig hjälp skall göras viadiplomatiska kanaler tas bort och genom att åklagareoch domstolar i större utsträckning tillåts skickaansökningar och svar direkt till varandra.Ansökningarna skall kunna skickas genom telefax ochkravet på översättningar mjukas upp. Central-myndighetsfunktionen förs över frånUtrikesdepartementet till Justitiedepartementet.Det nuvarande kravet på att den gärning ansökanavser skall vara straffbar också enligt svensk rätt(s.k. dubbel straffbarhet) behålls vidtvångsmedelsanvändning, dvs. vid beslag,husrannsakan, kvarstad, hemlig teleavlyssning,hemlig teleövervakning och hemlig kameraövervakningsamt vid kroppsbesiktning, kroppsvisitation ochandra liknande tvångsåtgärder, t.ex. tagande avfingeravtryck. I övrigt ställs inte några krav pådubbel straffbarhet. I fråga om beslag ochhusrannsakan gäller en särskild reglering iförhållande till de nordiska staterna. Dennautvidgas till att gälla i förhållande till samtligaEU-stater.En generell regel införs om att svenska åklagareoch domstolar skall kunna ställa upp villkor, t.ex.om begränsningar av möjligheten att utnyttjaöverlämnat material, i samband med att den rättsligahjälpen lämnas.De nuvarande reglerna om att rättslig hjälp intelämnas bl.a. om den aktuella gärningen är ettpolitiskt eller militärt brott eller redan harprövats i en svensk rättegång ersätts av en enhetligreglering som innebär att regeringen ensam beslutarom avslag på en sådan grund. Att den aktuellagärningen är preskriberad enligt svensk rätt skallinte längre utgöra en självständig grund för avslag.En uttrycklig regel tas in i lagen om att regeringenskall avslå en ansökan om ett bifall till den skullekränka suveränitet, medföra fara för riketssäkerhet eller strida mot svenska allmännarättsprinciper (ordre public) eller andra väsentligaintressen.I den utsträckning det följer av en bindandeinternationell överenskommelse skall rättslig hjälpkunna lämnas enligt lagen oavsett om det förfarandesom pågår i den ansökande staten är straffrättsligt,administrativt eller något annat förfarande än ettstraffrättsligt förfarande.Lagstiftningen är som framgår ovan utformad medbeaktande av flera internationella instrument. Dennya lagstiftningen innebär att kan begränsaeller helt ta bort ett antal reservationer somSverige har gjort när det gäller europeiskakonvention om inbördes rättshjälp i brottmål (1959års rättshjälpskonvention). Härigenom ökar ocksåSveriges möjligheter att få rättslig hjälp av andrastater.I propositionen föreslås också att skallratificera avtalen med Au-stralien och samtEG-konventionen om förbud mot dubbel lagföring.Vidare föreslås ändringar som syftar till ettförbättrat samarbete med de internationellatribunalerna för brott mot internationell humanitärrätt, bl.a. skall regeringen kunna besluta attvillkorlig frigivning skall ske vid en senaretidpunkt än den som följer av i de fallstraffet har dömts ut av någon av tribunalerna.Tribunalerna skall också ges möjlighet att undersökahur de som avtjänar sådana straff behandlas här.I sekretesslagen föreslås en ny bestämmelse omsekretess vid en begäran om internationell rättslighjälp m.m. Vidare klargörs att en ansökan omrättslig hjälp inte får vägras med hänsyn tillbanksekretess. Slutligen föreslås ändringar irättegångsbalken, och delgivningslagen.Den nya lagen föranleder följdändringar i ett antalförfattningar.Lagstiftningen föreslås träda i kraft den 1 oktober2000.ÖvervägandenAllmäntDe regler om internationell rättslig hjälp ibrottmål som finns samlas genom regeringensförslag i en ny lag. Regelsystemet moderniserasdärvid och ges en mer enhetlig utformning. Genomregeringens förslag utvidgas också möjligheterna attbistå andra stater med rättslig hjälp. möjligt att bistå med telefonförhör, förhörgenom videokonferens, hemlig teleavlyssning ochhemlig teleövervakning. Också möjligheterna tilldirektkontakter mellan svenska åklagare ochdomstolar å ena sidan och utländska myndigheter åandra sidan utökas. Så skall t.ex. en ansökan omrättslig hjälp från en medlemsstat i EU eller enstat inom få göras direkt hos behörigåklagare eller domstol i motionerna Ju904 (kd) och U514 (kd) begärs attförutsättningarna för ett rättsligt samarbete inomEU förbättras, bl.a. genom att en möjlighet tilldirektkontakter mellan myndigheterna införs.Liknande förslag som de som motionärerna lämnarfinns, som nämnts, i propositionen.I anledning av motionerna bör det också framhållasatt en hel del arbete pågår inom EU för attförbättra det rättsliga samarbetet. Bland annatinrättades en rådsarbetsgrupp förömsesidig rättslig hjälp i brottmål. Gruppen arbetarnu med att ta fram en konvention om ömsesidigrättslig hjälp i brottmål. Konventionen skallkomplettera och underlätta tillämpningen av 1959 årsrättshjälpskonvention.Vidare antog engemensam åtgärd om inrättande av ett europeiskträttsligt nätverk bestående av myndigheter imedlemsstaterna som ansvarar för det rättsligasamarbetet i brottmål samt en gemensam åtgärd omgoda rutiner vid inbördes rättshjälp i brottmål. Denförra åtgärden syftar till att ett kontaktnät skallupprättas för att underlätta det rättsligasamarbetet mellan medlemsstaterna. Den senare syftartill att underlätta förfarandet i fråga omframställningar om rättslig hjälp.Under i hösten 1999diskuterades hur det straffrättsliga samarbetetmellan EU:s medlemsstater skall kunnavidareutvecklas. Av slutsatserna från mötet framgårbl.a. att ett Eurojust skall inrättas bestående avnationella åklagare, förundersökningsdomare ellerpolismän med motsvarande behörighet, vilka haravdelats från varje medlemsstat i enlighet med dessrättssystem. Eurojust skall ha till uppgift attunderlätta samordningen mellan de nationellaåklagarmyndigheterna och att stödjabrottsutredningar som gäller organiseradbrottslighet. Eurojust skall också bedriva ett närasamarbete med det europeiska rättsliga nätverket,särskilt för att förenkla bevisupptagning. Islutsatserna uttalas också att ett ökat ömsesidigterkännande av rättsliga avgöranden och domar skulleunderlätta samarbetet mellan myndigheter. anser därför att principen om ömsesidigterkännande bör bli en hörnsten i det rättsligasamarbetet och anmodar rådet och kommissionen attsenast anta ett åtgärdsprogram föratt kunna genomföra denna.Utskottet delar regeringens bedömning att det finnsett behov av att förenkla och modernisera densvenska lagstiftningen om ömsesidig rättslig hjälp.Vidare bör lagstiftningen ändras och de svenskaförbehållen till rättshjälpskonventionbegränsas i syfte att underlätta det internationellarättsliga samarbetet; bl.a. måste möjligheterna förde brottsutredande myndigheterna i och andraländer att kommunicera direkt med varandra utökas. Isamma syfte bör möjligheterna att bistå utländskamyndigheter med ytterligare åtgärder, så som hemligteleavlyssning och hemlig teleövervakning, införas.Målsättningen bör, som regeringen anfört, vara attsvenska åklagare och domstolar skall kunna biståutländska myndigheter med samma åtgärder som kanvidtas i svenska förundersökningar och rättegångar.En sådan utvidgning torde också kunna leda till attsvenska myndigheters möjligheter att erhålla biståndutökas.Utskottet ställer sig alltså i princip bakom deförslag regeringen lägger fram i propositionen.Utskottet återkommer dock nedan till vissaenskildheter i förslagen.Genom regeringens förslag utökas möjligheterna tillrättsligt samarbete inom EU väsentligt. Därtillkommer det omfattande arbete som pågår inom EU föratt förbättra det rättsliga samarbetet mellanmedlemsstaterna. Motionsönskemålen i Ju904och U514 får härigenom anses tillgodosedda, ochutskottet avstyrker motionerna i nu behandladedelar.I motion Ju24 (v) begärs att regeringens lagförslagi fråga om möjligheterna till rättslig hjälputomlands utformas på så sätt att ett förbud införsmot att begära hjälp med åtgärder som inte ärtillåtna i Sverige.Vad gäller svenska domstolars möjligheter attbegära rättslig hjälp i brottmål regleras dennauttömmande i den nya lagen. Svenska domstolar kandärför inte begära hjälp utomlands med andraåtgärder än de som omfattas av lagen, och sålundaockså av svensk rätt.När det gäller svenska åklagares möjligheter attunder förundersökningsförfarandet begära rättslighjälp utomlands föreslås inte några sådanabegränsningar i lagen. Avgörande skall i ställetvara de begränsningar som följer av lagstiftningen iden stat där den rättsliga hjälpen begärs. Eftersomflera stater kräver att frågan har prövats av svenskdomstol innan framställningen om rättslig hjälpgörs, t.ex. när hjälp begärs med hemligteleavlyssning, skall dock svensk åklagare gesmöjlighet att i vissa fall utverka en sådandomstolsprövning.Enligt regeringen finns det inte någon anledningatt i svensk rätt generellt begränsa svenskaåklagares möjligheter att begära rättslig hjälputomlands. Att svenska åklagare skall kunna begärasådan hjälp utomlands i den utsträckning den andrastatens lag tillåter det är också den princip somgäller , även om den varit oreglerad.Regeringens hållning i fråga om reglerna förförundersökningsförfarandet har också tidigare varitatt det i dessa sammanhang inte krävs lika striktaförfaranderegler som i domstolsprocessen. Enligtregeringen måste rättegången för att uppfyllarättssäkerhetskraven präglas av ett stort mått avförutsägbarhet och formell ordning.Förundersökningen däremot, som huvudsakligen har ettförberedande syfte, måste för att vara effektivpräglas av flexibilitet. Regelverket bör därförmedge så stor flexibilitet i förfarandet att detinte i något fall av formella skäl skall varanödvändigt att lägga ned mer arbete på en utredningän vad som är sakligt motiverat för att medge enfullgod prövning av målet (prop. 1994/95:23 s. 73f).Utskottet vill inledningsvis erinra om att svenskadomstolars möjligheter att begära rättslig hjälputomlands uttömmande regleras i den föreslagnalagen. Det är alltså endast i fråga om åklagarnasrätt att begära sådan hjälp som det kan bli aktuelltmed åtgärder som inte medges enligt svensk rätt. Närdet gäller åklagares möjligheter att bedrivaförundersökning är, som regeringen framhållit,behovet av flexibilitet stort. Med hänsyn till attregelverket i fråga om rättslig hjälp underförundersökningsförfarandet är olika utformat iolika länder är det av vikt att svenska åklagaresmöjligheter att begära rättslig hjälp utomlands intebegränsas mer än nödvändigt. Utskottet tillstyrkermot den bakgrunden regeringens förslag i aktuelladelar. Motion Ju24 avstyrks i nu behandlad del.Överförande av frihetsberövade för förhör m.m.Enligt regeringens förslag skall nuvarande regler omöverförande av frihetsberövade i lagen (1991:435)med vissa bestämmelser om internationellt samarbetepå brottmålsområdet föras över till den nya lagen.Sverige skall också kunna bistå andra stater med attöverföra en frihetsberövad person till förförhör eller konfrontation i samband med en utländskförundersökning eller rättegång. Vidare skall en iSverige frihetsberövad person under motsvarandeförhållanden, på ansökan av svensk domstol elleråklagare, kunna överföras till en annan stat. Någotkrav på dubbel straffbarhet eller att denfrihetsberövade personen samtycker till åtgärdenskall inte krävas till skillnad från vad som gälleri dag.En ansökan om överförande från en stat som ärmedlem i EU, eller skall enligtregeringens förslag prövas av åklagare. Övriga fallskall som prövas av regeringen.I motion Ju24 (v) begärs att ett förbud införs ilagen mot att i vissa fall överföra enfrihetsberövad till en annan stat mot hans samtycke.I samma motion begärs också att den frihetsberövadeges en rätt att överklaga beslut om överförande.Regeringen anför i fråga om kravet på samtycke frånden frihetsberövade bl.a. följande.I en brottsutredning är uppgifter från vittnenm.fl. ofta av avgörande betydelse. De är skyldigaatt medverka vid brottsutredningar eller attinställa sig för förhör inför domstol.Utgångspunkten är att de medverkar frivilligt, menom vederbörande vägrar kan vissa tvångsåtgärderanvändas. På samma sätt som det är möjligt atttvinga frihetsberövade personer att medverka t.ex.vid förhör inför domstol i rent nationellaförfaranden eller vid bevisupptagning på begäran aven annan stat bör, enligt regeringen,förutsättningar skapas för att frihetsberövadepersoner, oberoende av eget samtycke, skall kunnaföras över till andra stater för att där medverka ibrottsutredningar.Regeringen påtalar härvid att det visserligen är såatt ett vittne som inte är frihetsberövat inte motsin vilja kan tvingas att inställa sig inför domstoli ett annat land. Hämtning över gränserna av ickefrihetsberövade personer är emellertid en svår ochkänslig fråga. Enligt regeringen är det intesannolikt att det kommer att kunna träffas någrainternationella överenskommelser om sådan hämtninginom överskådlig tid. När det däremot gällerfrihetsberövade personer finns det redaninternationellt överenskomna regler om överförandeöver gränserna. I dessa situationer bör Sverigesålunda kunna avstå från ett generellt krav påsamtycke från den frihetsberövade för attöverförande skall kunna ske. Regeringen framhåller idetta sammanhang att användande av tvång inte ärnågot nytt när det gäller straffrättsligt samarbete- det förekommer t.ex. redan vid utlämning. Detprimära syftet med det rättsliga samarbetet är attunderlätta en lagföring i en stat trots att delar avbevisningen finns i en annan stat. Enligt regeringenbör här ha som mål att hjälpa till så långtdet över huvud taget är möjligt. Därtill kommer,enligt regeringen, att det inte kan anses innebäranågra större olägenheter för en frihetsberövadperson att överföras till en annan stat för en visstid eftersom han eller hon redan är berövadfriheten.Utskottet börjar med att konstatera attbestämmelserna om överförande av en frihetsberövadtill en annan stat för förhör m.m. inte ärobligatoriska. De ger alltså endast regeringen ochde svenska myndigheterna en möjlighet att vidtasådana åtgärder. Om omständigheterna är sådana attansökan inte bör bifallas, t.ex. om denfrihetsberövade skulle behöva närvara eller om det kan befaras att haneller hon inte behandlas på ett för Sverigeacceptabelt sätt, kan ansökan sålunda avslås. Viddenna prövning kan enligt regeringen ett bristandesamtycke från den frihetsberövade få betydelse. Denomständigheten att samtycke saknas kan, eventuellt ikombination med andra omständigheter, utgöra grundför avslag.Det bör också framhållas att en ansökan av en annanstat om att en person som är frihetsberövad iSverige skall föras över till den staten för förhöreller konfrontation inte kan bifallas om förhöretavser den frihetsberövades egen brottslighet. Någonmotsvarande begränsning finns inte när en i Sverigefrihetsberövad person förs över till en annan stat ien svensk förundersökning eller rättegång. I dennasituation gäller dock, förutsatt att berörd stattillträtt någon av konventionerna, bestämmelserna omanklagads rättigheter i artikel 14 i FN:sinternationella konvention ommedborgerliga och politiska rättigheter och artikel6 i den europeiska konventionen den 4 november 1950angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna. Av dessa följer att densom är anklagad för en brottslig handling inte kantvingas att vittna mot eller producera bevis mot sigsjälv.Utskottet anser i likhet med regeringen att Sverigebör ha som mål att så långt det är möjligt biståutländska myndigheter med rättslig hjälp. Detta ärinte minst av vikt för att på ett effektivt sättkunna bekämpa den gränsöverskridande brottsligheten.Förutsättningar bör därför skapas för attfrihetsberövade personer, oberoende av egetsamtycke, skall kunna föras över till andra staterför att där medverka vid brottsutredningar.