bet · GN01FiU23 · 2000-05-11 00:00:00 — Men viföljer noga den politiska utvecklingen för att se vad som kommer att hända,och så tror jag att de flesta myndigheter gör.Lennart (): På s. 19 i Inflationsrapporten är den senaste enkätenfrån SCB refererad. Den visar att marknadsaktörerna förväntar sig att repo-räntan höjs till och till på tolv månaderssikt. Om man sedan bläddrar några sidor framåt i rapporten, till s. 22 och 23,finns det en intressant liten artikel, kan man väl nästan säga, om mark-nadsaktörernas reporänteförväntningar. Man sammanfattar mot slutet ochsäger:Ett sätt att mer precist studera om förväntningarna enligt enkäter verkligenhar haft en bättre prognosförmåga än implicita terminsräntor är att beräknamått på träffsäkerhet för olika prognoser med samma prognoshorisont. Såda-na mått bekräftar bilden att enkätförväntningarna har en bättre förmåga attfånga den framtida utvecklingen av reporäntan än de implicita terminsräntor-na.I det beslut vi fick, som bl.a. refereras i pressreleasen, gör denbedömningen att mycket talar för att reporäntan framöver kan komma attbehöva höjas ytterligare, men i vilken takt och i vilken omfattning detta kankomma att ske prövas i ljuset av ny inkommande information. Sedan refere-rar man sin bedömning och säger att detta talar för att nu lämna reporäntanoförändrad.Skrivningarna ger ju lite grann intrycket av att något under-bygger marknadsaktörernas förväntningar om kommande reporäntehöjning-ar. Det där är ju ett mönster man sett även från andra riksbanker. Den ameri-kanska riksbankschefen t.ex. har ofta aviserat att det nog kommer en höjningoch sedan, när den kommer, är den ingen direkt överraskning.Min fråga är närmast i vilken utsträckning man kan säga att riksbankernaoch arbetar med den här typen av aviseringsteknik som ett med-vetet inslag i penningpolitiken. Det säger jag bl.a. mot bakgrund av det starkasamband som tydligen finns mellan marknadsaktörernas förväntningar ienkät och hur det sedan blir.Den andra frågan jag har rör mer hur man i efterhand kan konstatera attränteförändringarna har blivit. Jag har det intrycket att när man har en rörel-seriktning underskattar man den ofta. var det så att när räntorna höj-des hade man förväntningar om räntehöjningar, men räntehöjningarna blevbetydligt större. Vi kunde också se det samma när räntan nu sänktes de se-naste åren att det hade kanske varit djärvt att tro att räntorna skulle kunnasänkas så mycket som kom att ske.Eftersom det finns så mycket tabeller i inflationsrapporten frågar jag närmastom det också finns en tabell gjord på om hur förväntningarna omränteförändringar har slagit mot verkligheten, om det i regel är så, om mangör en teknisk analys av ränteförändringar, att de är underskattade, att kastenblir något större än vad man faktiskt tror. Då kan man ju möjligen utifråndetta säga, när vi är på väg mot en uppåtgående ränta, att slutsatsen skullekunna vara att reporäntan kommer att höjas mer än vad marknadsaktörernatror. Jag vill närmast ha en kommentar från riksbankschefen.Urban : Först vill jag säga att jag är väldigt glad över att LennartHedquist tränger in i de här djupa resonemangen och i fördjupningsrutorna såsnabbt. Det här är ju väldigt tekniska aspekter på penningpolitiken. Jag tyck-er att det är mycket trevligt att få föra den diskussionen.När det gäller förväntningarna på penningpolitiken måste ochmarknaden finna en harmoni mellan varandra. Det är bättre för oss om mark-naden på det hela taget vet om vad vi ska göra, för då kan man absorbera vårtbeslut. Det är ju marknaden som utför vårt beslut, kan man säga, som imple-menterar och ser till att räntan går upp eller ned. Vi bestämmer den allrakortaste räntan, men sedan ska det här in i räntor på lån med längre löptid.Det bästa sättet för oss att få marknaden att förstå vad det är vi vill göra ärpresentera våra underlag så öppet och tydligt som möjligt. Sedan kan mark-nadsaktörerna läsa den inkommande informationen - som vi också läser itakt med att den trillar in - och göra bedömningar och värderingar. att förväntningarna på ränteutvecklingen ändrades långt innan vi börjadeprata om det under loppet av . Det är ett tecken på välinformeradeoch mycket skickliga och kunniga analytiker och bedömare där ute. Och detär bra. Det allra bästa är om det kommer en ränteförändring eller en utebli-ven ränteförändring, och marknadens aktörer känner att det var i linje medvad man trodde och bedömde. Då blir det ingen turbulens i marknadsutveck-lingen, utan det prissätts successivt. Helst ska det naturligtvis ske utan attsäger någonting, för vi vet ju inte riktigt vad det blir för resultat från detfattar beslutet och sedan går ut med det.Den här gången förväntade sig många marknadsaktörer att det skulle bli enhöjning med 25 punkter, eller något sådant. Jag kan inte utesluta att mångafrågade sig varför det inte blev en höjning mot bakgrund av att vi har pratatom att vi behöver lätta på gasen. När vi säger det, är det viktigt att kommaihåg att det inte finns någon mekanik. Vi lägger inte ut någon bana. Vi fattarinte beslut om saker och ting som vi ska komma till eller . Vi tar det i den takt som vi kommer dit. Det är vår inflations-bedömning som avgör när vi kommer att ändra räntorna. Den här inflations-bedömningen visar inte att vi överstiger målet. Vi gör det - i det tidsfönster vi betraktar - med en tiondel. liggerunder den största delen av tiden i tidsfönstret under inflationsmålet. När vidiskuterade det här i går kom vi fram till att det inte är ett läge när man höjreporäntan, utan man ligger still. har jag också sagt att det växertill sig i svensk ekonomi, så vi kommer sannolikt att behöva göra det härnågon gång framöver. Men det är inflationsbedömningarna som avgör tid-punkten.Vi fattar ju beslut löpande om vilken reporänta vi ska ha just . Vi fast-ställer aldrig någon bana. Vi diskuterar inte i de termerna att om vi tar 25punkter nu så tar vi 37 punkter och ytterligare 45 , ochså kommer vi dit och dit. Det är inte så vi resonerar. Varje gång, var sjätteeller , sätter vi oss ned och granskar vad som har hänt, omvi har fått några nya insikter, om vi behöver göra någon förändring av repo-räntan.Lennart (): Jag tackar för svaret. Det var intressant att höra. Jagställde frågan lite grann utifrån att det i närheten av vartannat, med två sidomellanrum, stod refererat detta om marknadsaktörernas förväntningar justnu, som ju innebär en höjning med ½ % och ytterligare½ % . därefter kommer det en redovisning i den härrutan som så att säga understryker att marknaden ofta har rätt vad beträffarenkäter. Det är sämre beträffande ränteterminerna. Men i enkäterna harmarknadens aktörer ofta rätt beträffande vad utfallet kommer att bli. Ävenskrivningen i pressreleasen är ju sådan att man möjligen kan se att Riksban-ken också tydligt ser framför sig att det kommer framtida reporänteföränd-ringar. Eftersom marknadens aktörer ofta har rätt drar man lätt den slutsatsenatt den kanske är inom ett år.Min fråga är närmast i vilken utsträckning själv gärna deltar i attbygga upp de förväntningarna som ett inslag i penningpolitiken, för depåverkar ju onekligen penningpolitiken.Urban : Man kan ställa frågan så här: I vilken mån är det markna-den som bestämmer politik, och i vilken mån är det Riksbankensom bestämmer eller försöker påverka marknadens förväntningar?Låt oss ta ett exempel. Jag höll ett tal där jag redovisademin syn på inflationsutvecklingen framöver lite grovt sett. Jag gick in påvissa aspekter just därför att jag tyckte att marknadens förväntningar låg feloch försökte aktivt påverka marknadens förväntningar, och det ledde ocksåtill att räntorna kom ned något. Förväntningarna på reporäntan kom nednågot. Det är klart att när vi känner att förväntningarna inte stämmer medden politik vi avser att föra försöker vi förklara vår syn, kanske lite tydligadärför att vi har varit lite otydliga, och på så sätt få förväntningarna attstämma bättre.Men vi kan inte ta ställning till förväntningarna på lite eftersomdet bygger på beslut som ännu inte är fattade, på information som ännu intehar kommit in. Det handlar i stället om de mer kortsiktiga förväntningarnasom berör mottagandet av de penningpolitiska besluten.Stefan Attefall (kd): Jag har en fråga om lönebildningen. Vi vet ju att underåren 1980-1995 steg lönerna med nominellt, men realt stodde stilla. I en rapport som kom från , Bench-marking och näringspolitiken, framgår det att lönebildningen 1997 och 1998inte fungerade. Vi låg högre än i genomsnitt. Riksbanksche-fen har själv visat på prognoser som tyder på att man kanske kommer attligga lite för högt även de kommande åren.Frågan är då: Vad är det som talar för att vi kan växla ned i en löneök-ningstakt som ligger i takt med en produktivitetsutveckling som är rimlig,när vi ser hur alltfler företag får problem att rekrytera arbetskraftVi hade en enkät inom SAF med 2 500 företag. Sju av tiohar problem att rekrytera. Tre av tio säger att företagets expansion hämmaspå grund av rekryteringsproblem. Vi ser nu lärarnas löneavtal som får en delandra fackförbund att vässa klorna. Men argumentet för lärarnas löneavtal ärjust att man vill locka till sig arbetskraft. Man vill stärka rekryteringen tillärarkåren. Det här är en utveckling vi ser i fler branscher, på fler områden.Man försöker använda lönevapnet för att locka till sig arbetskraft. Vad är detsom talar för att vi har fått något slags förändrad situation på arbetsmarkna-den som gör att vi kan få en löneökningstakt i balans med en långsiktigt sundtillväxt och inflation?Urban : Allmänt sett får man en acceleration av löneökningstaktennär man får brist på arbetskraft, alltså brist på rätt yrkesutbildad arbetskrafbrist på arbetskraft i ett lokalt område osv. När företagen har svårt att rekrytera ny arbetskraft tenderar lönerna att gå i väg. Det där kan påverka liteolika på svensk arbetsmarknad. Det kan börja med löneglidning t.ex. i in-dustrin. Det kan börja med att offentliganställda kommer lite långt, och såstartar något slags följa-John-beteende. Det där förloppet kan sätta i gång pålite olika sätt.Det är ytterst ett tecken på att svensk arbetsmarknad inte klarar den ar-betslöshet, hög eller låg, som man har kommit till. Man måste då bedriva enstramare politik för att dämpa löneökningarna, och det leder till att arbetslösheten stiger. Vill man från det politiska systemets sida ha en lägre arbetslös-het än vad som då etableras i ett jämviktstillstånd är det strukturella sakersom måste göras. Det berör hela spektrumet av alla de politiskt känsligafrågor som vi alla känner till. Jag tänker inte ge mig in på dem. Men repo-räntan måste sättas efter vilken löneökningstakt som ekonomins strukturmedger och som då är i harmoni med inflationsmålet.Man kan säga att om inflationsmålet är och den långsiktiga produkti-viteten ligger någonstans mellan och är det summan av de här tvåsom avgör vad löneökningarna kan vara när vi har full sysselsättning, alltsånågonstans mellan 3 ½-4 %. Runt 3 ½ % tror jag att en rapport kom fram tillhäromåret, när vi har full sysselsättning.Vill man ha minskad arbetslöshet och stigande sysselsättning måste löne-ökningarna i genomsnitt i ekonomin var lägre än detta för att man ska kom-ma till jämviktstillståndet. Ändras produktiviteten, eller ändras någontingannat, ändras också den här kalkylen.Men poängen är att skulle löneökningarna accelerera från den nivån måsteman strama åt. Då leder det nämligen till att inflationen också accelererar.Stefan Attefall (kd): Jag måste tolka riksbankschefens svar som att du anting-en är mycket orolig för utvecklingen framöver med ökande tendenser tillbristyrken, flaskhalsar och sådana saker på arbetsmarknaden. Eller också serdu faktorer som gör att vi har annorlunda förutsättningar i svensk ekonomioch på svensk arbetsmarknad som gör att vi kommer att få en bättre utveck-ling. Jag noterar också att du inte nämner medlingsinstitutet som en viktigfaktor i sammanhanget som har gjort att det har blivit något slags avgörandeförändring i positiv riktning. Hur ska man tolka din kommentar? Ser dunågot som har hänt på arbetsmarknaden som motverkar de oroande tenden-serna till löneglidning och flaskhalsproblem på arbetsmarknaden?Urban : Vår oro eller tillförsikt återspeglas i så fall i vår prognos.Vi har gjort en prognos där vi konstaterar att löneökningstakten stiger isvensk ekonomi. Vi konstaterar också att är detta inteförenligt med inflationsmålet. gör importprisutvecklingen, som då blirdämpad, att vi ändå klarar detta under den här perioden.Men sedan slår det här naturligtvis ut. Och innebär det att svensk ar-betsmarknad inte fungerar tillräckligt bra vid de låga arbetslöshetstal som vihar kommit fram till i den här rapporten. Om det visar sig riktigt, och det vetvi ju inte - det är ju här som det är svårt, för vi vet inte vad svensk ekonomiriktigt klarar av - och om man vill ha ned arbetslösheten till en lägre nivåeller bibehålla den på nuvarande nivå måste man vidta strukturella åtgärder.Återigen: Detta är ett spektrum av olika typer av åtgärder som jag inte ärpersonen att ge några expertuttalanden kring. Det är ju väldigt kompliceradefrågor.Rolf Kenneryd (c): Jag hade ursprungligen tänkt ställa samma fråga somGunnar ställde som sin andra fråga. Det gällde sambandet mellanhushållens förmögenhetsuppbyggnad och hushållens belåningsbenägenhet.Vi har fått ett fylligt svar, men jag tänkte ändå utveckla detta lite.Säg nu att förmögenhetsuppgången förbyts i dess motsats. Säg att det parasmed en hög belåning. Säg att det dessutom följs av en internationellt ellernationellt betingad ränteuppgång - ett scenario som naturligtvis inte ter sigakut. Men vi vet ju erfarenhetsmässigt att dessa faktorer och andra samvarie-rande faktorer kan förändra ett skeende mycket snabbt. Vi har erfarenhet avdet . Mot den bakgrunden skulle jag vilja fråga: Vilkenberedskap finns nu för tidig upptäckt och tidiga motåtgärder om den härutvecklingen, trots att vi inte vill ha den, ändå skulle inträffa?Urban : Låt mig illustrera detta med ett annat diagram än det jagvisade, bara för att visa siffrorna.På den bild jag här visar ser man den totala utlåningen. Det är den grönakurvan, i nominella värden. Vi har alltså en utlåningsexpansion på i rundaslängar i årstakt. Den fördelar sig så att man lånar ut både till hushålloch till företag. Den gröna kurvan är alltså summan av dessa två.Den blå kurvan är hushållen. Vi ser att hushållen nu tar på sig alltmerskulder. Det tror jag hänger samman med att priserna på bostadsrätter och påhus liksom aktiekurserna stiger. I varje fall stiger fastighetsvärdena i stor-stadsområdena, på universitetsorterna - inte i hela landet. Men där bor juockså mycket folk, och det är klart att det återspeglar sig i statistiken.Den svenska bankkrisen handlade inte så mycket om att det var hushållensom hade tagit på sig för stora skulder. Hushållen är nämligen goda betalare.Man vill inte släppa sitt hus. Man drar in på andra saker. Man vill inte hamnai en konkurssituation, utan man är oerhört betalningsvillig och anstränger sigtill det yttersta. Det som låg bakom den svenska finanskrisen var utlåningentill fastighetsbolagen som ställde in betalningarna och gick i konkurs, och såblev det kreditförluster och uppdrivna värden.Vi måste vara väldigt vaksamma på att det inte händer igen. Det diagramsom jag visade tidigare i anslutning till den frågan visar juvad det var fråga om då: en mycket snabb kreditexpansion som gick hand ihand med en tillgångsprisökning, och som förstärkte varandra. Man belånadesina värdepapper och sin fastighet för att köpa nya värdepapper och fastig-heter. Och när man gjorde det och de hade stigit lite i pris belånade man demigen, och så gick karusellen vidare. Det ser vi inte på samma sätt . Mendet innebär inte på något sätt att faran är över . Poängen är atvi inte ser det , men vi kan komma att se det framöver och då måste manju följa det oerhört noga.Det finns ju också andra myndigheter. Vi har , vi harnaturligtvis det arbete som regeringen och bedriver när det gällerlagstiftning på bankområdet. När det gäller att definiera vår roll har vi sagtatt vi ska ge ut en rapport för att just belysa stabilitetsapekterna. Det gör vi. ger vi ut en rapport som vi kallarför Stabilitetsrapporten. Då går vi igenom hushållens, bankernas och företa-gens situation. Vi belyser det här från alla möjliga olika håll för att se vadär för situation som tornar upp sig. Om utskottet är intresserat av detta är jaövertygad om att jag eller någon annan ledamot av direktionen gärna kom-mer till utskottet och berättar om det. Men rapporten hoppas jag att utskotts-ledamöterna får i sina fack när den presenteras.Det här är naturligtvis mycket centralt. Det hänger inte så mycket ihop medpenningpolitiken, utan det hänger samman med just risken för en potentiellbankkris någonstans i framtiden.Rolf Kenneryd (c): Det hör väl dessutom samman med det förhållandet atthushållen gör sitt yttersta för att betala sina lån och därmed drar ned på andrutgifter. Det gör ju att det per automatik får betydelse för efterfrågesituationen och därmed för tillväxttakten. Jag hoppas att har sammatempo i samvariationen med andra myndigheter och intressenter som de härfaktorerna kan ha om de faktiskt inträffar , vilket vi har erfarenhetav.Urban : Det är viktigt att vi håller isär de båda sakerna. Det ärnågot som på ett någorlunda stabilt sätt påverkar efterfrågeutvecklingen i densvenska ekonomin. Om aktiekurserna går upp, driver det upp efterfrågan.Om aktiekurserna och fastighetspriserna går ned avtar efterfrågan. Den as-pekten tar vi in i rapporten. Det finns en särskild ruta på s. 36 som belyserhushållens förmögenhetssituation och effekten på privat konsumtion.Den andra aspekten, frågan om bankkris eller inte, handlar inte om denprivata konsumtionen påverkas en procentenhet upp eller ned till följd avkurserna på Stockholmsbörsen. Då talar vi om risken för ett allvarligt defla-tionsförlopp i en ekonomi, ett riktigt kast i den ekonomiska utvecklingen.Bankkrisen i sammanföll med att BNP föll totalt sett. 20- och30-talskrisen är verkliga deflationsförlopp. Det är det som är det farliga, dvsnär banksystemet kommer in och dras med i ett fall. Det är den aspekten somvi belyser i stabilitetsrapporten. De ordinarie förmögenhetsförändringarna ärmed i rapporten.Sven-Erik (): Jag ska ställa några frågor till riksbankschefen.Den första anknyter lite grann till vad sade, nämligen IT-branschen. Vi har sett att när reporäntan höjdes i för att kyla ekonomintog IT-branschen det mer som en injektion. Man fick en kick. Hur ser man påden utvecklingen? Vad händer om den vanliga penningpolitiken inte kanhantera en överhettning i IT-branschen och den nya ekonomin? Vilka medelhar man att tillgripa? LO-ekonomerna utvecklar detta lite grann i sin vårrap-port, nämligen att på grund av den osäkerhet som ser med dennya ekonomin har penningpolitiken blivit onödigt restriktiv och sysselsätt-ningen har blivit dämpad. Vad händer med penningpolitiken i den nya eko-nomin om den inte reagerar som det var tänkt?På vad har penningpolitiken grundats när inflationen har varit viktig? I USAdiskuterar man en nominell BNP, sammanlagd tillväxt och inflation, som ettmedel. Vad jag har förstått tycker man att inflationen är så låg att det är ensmal bas att utgå från för att placera penningpolitiken. Man vill ha en bredaresådan. Jag skulle vilja ha en kommentar av riksbankschefen.Urban : När och jag diskuterade frågan om ba-sindustrin och IT-industrin handlade det mer om finansieringsaspekterna.Det handlade inte om penningpolitiken verkar eller inte - det gör den.Finansieringsaspekterna berör det faktum att de flesta företag är lånefinan-sierade och berörs av förändringar i ränteläget. Många av företagen får inteens låna, och därför lånar de på riskkapitalmarknaden. De berörs då inte påsamma sätt av ränteförändringar. Men om ränteförändringar slår på denallmänna efterfrågan - vilket de gör - spelar det ingen roll om det är efter-frågan på papper från skogsindustrin eller datorer för arbetsrummet hemmasom man inte har råd att köpa när ränteläget drivs upp.Penningpolitiken fungerar alldeles utmärkt. Det är inte så att det som kal-las den nya ekonomin har gjort att efterfrågestyrningen på så sätt skulle slutaatt fungera. Det känner jag ingen oro för. Det slår när det gäller finansie-ringssituationen lite olika - som konstaterade.Sedan var det frågan om nominell BNP. Det är en lång diskussion. Detfinns företrädare för det synsättet i vårt land. Det finns fördelar och nackdelmed alla typer av regimer. En uppenbar nackdel med nominellt BNP-mål äratt BNP revideras så kraftigt över tiden.Förra året reviderades kvartalssiffrorna långt i efterhand. Jag tror inte att vhar sett den sista revideringen än av de siffrorna. Det innebär att när vi nuförsöker göra prognoser framåt på ett och , vet vi då inte var vi vnågonstans på ett och bakåt i tiden. Det är utomordentligt svårt.Ett sätt att komma till rätta med detta är att ha någon form av penning-mängdstyrning. Det prövades länge av centralbanker. Det är ett sätt att försö-ka göra en approximation. Man vet ju hur stor penningmängden är. Det byg-ger på att det finns ett mycket klart samband mellan penningmängden, infla-tionen och den reala ekonomin, nominell BNP. Men vi lärde oss att det brötockså samman. Det skedde strukturella skift i takt med att man avregleradefinansväsendet. Det kunde leda till att alltför stram eller alltför expansivpolitik bedrevs för . Det som då utvecklades i ljuset av de erfarenheter-na var regimen med inflationsmål. Den började i , ,och och sprider sig nu inte bara till andra industriali-serade västländer utan också till många utvecklingsländer, , , , bara för att ge några exempel på länder som är intresserade avregimen.Den regimen innebär inte - som jag har försökt att säga iutskottet - att "bara" stirrar på inflationen. Vi måste bedrivapolitiken efter vad det är som bestämmer inflationen. Det är oftast resursut-nyttjandet i ekonomin. Har man hög grad av lediga resurser, arbetslöshet,lediga maskiner och anläggningar, lågkonjunktur, då har man en expansivpenningpolitik. Närmar man sig överhettning blir penningpolitiken merneutral eller kanske rentav kontraktiv. Det hänger mycket ihop. I grund ochbotten handlar det om samma politik.Varför vi fick en dämpning av den nominella BNP-tillväxten 1995 och1996 - framför allt 1996 - hänger samman med att vi från sidavar tvungna att skapa trovärdighet för inflationsmålet. Vi hade inflationsför-väntningar som låg alldeles för högt, vilket skulle innebära att när vi återvände till fullt kapacitetsutnyttjande skulle inflationen inte vara utan mella3 och . Då krävs det en liten period av investering, lite stramare politik äannars.Nu är vi där att vi har full trovärdighet. Då är det utvecklingen i den realaekonomin som bestämmer, grovt sett, den penningpolitiska uppläggningen.Sven-Erik (): Angående den första frågan: Ska jag tolka riks-bankschefen som att penningpolitiken, IT-branschen, är verkningsfull menatt den har en längre fördröjning därför att utvecklingskapaciteten är så starkatt det tar innan den reagerar på en skarpare penningpolitik?Urban : Jag tror inte att det har förändrat penningpolitikens verk-ningsgrad eller genomslag. Jag har inget underlag som säger det. Ja, detär sant som påpekade, nämligen att det påverkar finansie-ringssituationen, balansräkningarna, hos företagen. Men jag har svårt att seatt det inte påverkar den allmänna efterfrågeutvecklingen på företagens pro-dukter. Man köper färre skolböcker - nej, det var ett dåligt exempel.