bet · GN01LU19 · 2000-04-11 00:00:00 — Inte heller finns det anledning att utda lagstiftning med avseende på finansiell leasing.MotionenDen centrala frågan i motionen är förekomsten av s.k. ränteskruvning ochbehovet att vidtaga åtgärder däremot.Frågan om ändring av leasingavgifterI fråga om behovet att kunna ändra leasingavifter under ett leasingavtalslöptid kan noteras att åren närmast före slutbetänkandekännetecknades av kraftiga fluktuationer i det allmänna ränteläget. Det blirdå en naturlig följd att leasingavgifter också fluktuerar kraftigt, på sammasätt som utlåningsräntor också fluktuerade , ibland i betydandeutsträckning. Sådana fluktuationer var uteslutande en följd av osäkerhet omränteutvecklingen och ekonomin i stort. har Sverigeupplevt ett lugnare, och sjunkande, ränteläge. I linje därmed är leasingavgif-ter betydligt lägre . Denna sänkning förstärks av enökad konkurrens mellan leasegivarna vilket, precis som på bankområdet, letttill minskade marginaler.Påståendet om ränteskruvning innebär att leasegivare skulle ha tagit uthögre leasingavgifter än vad som avtalats. Själva påståendet bygger på attstorleken av den leasingavgift som avtalats under gällande rätt kan faststäl-las. Därav synes logiskt följa att det inte är rättsläget som är oklart utan tilämpningen av berörda leasingavtal. I dessa fall skulle leasegivare såledesföljaktligen, trots ett känt rättsläge, ha tillämpat avtalens bestämmelser på efelaktigt sätt. Lösningen på sådana problem är rimligen i första hand att setill att avtalen tillämpas på rätt sätt. Domstols- och skiljeavgöranden harockså i några uppmärksammade fall tjänat som korrektiv. Därmed kan sägasatt systemet har fungerat.Påståenden om skruvning bygger vidare på antagandet att leasingavifternaskall följa en viss referensränta. Det är också vanligt att detta är utgångs-punkten för beräkning av leasingavgifter. Det är dock inte den enda utgångs-punkten. Leasegivare måste därutöver ha kontroll över sin ekonomiska ställ-ning. I förhållande till leasing kan leasegivare behålla kontroll över sin egenekonomiska ställning endast genom att antingen för varje enstaka leasingav-tal ta upp en lika lång matchande upplåning (vilket är ovanligt och i prakti-ken ogörligt för merparten av alla leasingavtal) eller i leasingavtalen förbe-hålla sig rätten att höja avgiften även av annan anledning än fluktuationer ien viss referensränta, i den mån så erfordras för att leasegivaren skall kunnaskydda sin egen ekonomiska ställning. På marknaden förekommer ett antalklausuler av olika lydelser för att uppnå detta mål. Påståenden om skruvningbygger inte sällan på bristande förståelse för att sådana klausuler är berätti-gade.Finansinspektionens huvuduppgift är att övervaka det finansiella systemetsstabilitet. Ett mycket väsentligt inslag i den verksamheten är övervakning, attfinansiella leasegivare och andra kreditinstitut inte utsätter sig för okontrolrad ränteriskexponering. Kreditinstituten rapporterar också löpande sin ränte-riskexponering till . Det utgör således ett krav från stats-maktens sida att leasegivare inte utsätter sig för okontrollerade ränterisker.Detta kan leasegivare göra endast genom att tillämpa klausuler om justeringav leasingavgifter som går vidare än att endast koppla leasingavgifterna viss referensränta.Motsvarande problematik förekommer i princip vid all finansiering. Där-vid har bankerna i sin företagsfinansiering utvecklat en praxis att betinga sigränta efter den räntesats banken vid var tid tillämpar. Lånekunden är såledesskyldig att betala den ränta banken från tid till annan påfordrar. Det är up-penbart att en sådan lånekund är mer utsatt för bankens tillämpning av ränte-villkoret än vad en leasetagare är som ändå i första hand fått leasingavgifter-na kopplade till en viss referensränta. Ytterst är frågan dock beroende av attfinansiären lojalt tillämpar avtalade villkor. Den hårda konkurrensen är ocksåen återhållande faktor mot illojal avtalstillämpning.Leasingavtal skruvas inteDe påståenden om ränteskruvning som från tid till annan har förekommit imassmedia har inte belagts i någon objektiv undersökning. Påståendena haravsett leasingavtal som upprättades , och i synnerhetunder bankkrisen . Det föreligger enligt föreningens kän-nedom inga påståenden om att ränteskruvning skulle förekomma i avtal somupprättats efter 1996.I några uppmärksammade domar och skiljeavgöranden har leasegivareålagts att betala tillbaka vissa delar av erlagda leasingavgifter. ser sådana tvister som sedvanliga avtalstvister som kan före-komma i all affärsverksamhet. Förutom att tvisterna undantagslöst avsettäldre leasingsavtal gäller att flera av dem, och särskilt några av de mestuppmärksammade, avsett några enstaka leasegivare som är kvarpå marknaden, åtminstone inte i den struktur som gällde då avtalen ingicks.Mot bakgrund av vad nu sagts hävdar att detsaknas anledning att antaga att det förekommer, eller skulle ha förekommit,någon systematisk skruvning av leasingavgifter.Finansinspektionen har utfört en undersökning av utformningenoch tillämpningen av sju större leasegivares avtalsklausuler rörande ändringav leasingavgifter (Kartlägg-ning av leasingavgifter (dnr 4543-99-320). Bland sina slutsatser noterarFinansinspektionen (s. 20) att det inte är möjligt för attpåstå att de använda avtalsvillkoren är oskäliga eller om tillämpningen avvillkoren varit avtalsstridig.Finansinspektionens utredning har således inte utvisat någon systematisks.k. ränteskruvning.Källan till påståenden om ränteskruvningDet bör vidare noteras att påståenden om ränteskruvning inte är allmänna. Istället har sådana påståenden i huvudsak kommit från några fåkällor men upprepats . Dessa källor har till föremål för sinaffärsverksamhet att driva tvister om leasingavgifter. De har sålunda ettegetintresse att skapa en bild av att leasetagare i gemen förmåtts betala högreleasingavgifter än vad som avtalats. Däremot har inte leasetagare i gemen tillleasingbolagen framfört påståenden att leasingavgifter skulle ha skruvats.God sed rörande finansiella leasingvillkorFinansbolagens Förening har till vägledning för sina medlemmar gjort bifo-gade uttalande om god sed rörande finansiella leasingvillkor. Detta uttalandesynes i stort sett svara mot de egenåtgärder från näringslivet som Finansin-spektionen ser som en möjlighet för att tillförsäkra att leasingvillkor utfor-mas och tillämpas på ett ur allmänna synpunkter godtagbart sätt.Med hänsyn till ovanstående anser föreningen att motionen bör avslås.Företagarnas RiksorganisationSammanfattningFöretagarnas är för en lagreglering av finansiell leasing iallmänhet och ränteskruvning i synnerhet. Problemet med ränteskruvning ärkänt och för de små och medelstora företagens del är en lagstift-ning om finansiell leasing i allmänhet önskvärd.BakgrundFrågan om ränteskruvning har tidigare berörts i slutbetänkandet från , SOU 1994:120, Finansiell leasing av lös egendom. Utred-ningen betraktade ränteskruvningen som ett utbrett branschproblem (sid.393). Enligt inhämtade uppgifter från de företag som driver processer motfinansbolag och banker finns det ett flertal leasetagare, som bl.a. under åren1988-1993 tecknat leasingavtal som inneburit merkostnader i form av ränte-skruvning, som inte kompenserats för ränteskruvningen.I tidigare yttranden (bl.a. över motionen 1997/98:L908) berörde bransch-organisationerna (t.ex. eller ) dettaproblem i samband med finansiell leasing. Branschföreträdarna hävdadesammanfattningsvis att, i den mån ränteskruvning varit ett problem, det tordevara åtgärdat till följd av branschens vilja att iaktta god sed och självsane-ring. Vidare hävdas att räntenivåerna är stabilare nu jämfört med för några årsedan.Företagarnas ståndpunktSett ur små och medelstora företags synvinkel är finansiell leasing ett viktigtalternativ till andra finansieringsformer. Betydelsen av denna kan inte under-skattas. Det är alltjämt på det viset att tillgången på riskkapital för små ochmedelstora företag är begränsad, framför allt beroende på dagens skattesyst-em.I normala fall är FR emot särregleringar till skydd för små och medelstoraföretag. Rättslivet i stort och förutsägbarheten i rättstillämpningen gagnas avett enhetligt regelverk. Samma inställning gäller regleringar som inskränkerden fria partsviljan. Ett lagförslag som det leasingutredningen föreslagitinnebär emellertid ingen särreglering. Vad gäller finansiell leasing och beho-vet av lagstiftning sett ur små och medelstora företags synvinkel ber FR ihuvudsak att få hänvisa till experten yttrande i leasing-utredningen. Yttrandet bifogas denna skrivelse.Vad gäller ränteskruvning vill FR anföra följande.Det som anförts från finansbolagen och bankerna som ett skäl mot en lag-reglering av leasing i allmänhet och ränteskruvning i synnerhet är, som sagt,branschens vilja att iaktta god sed och självsanering. I övrigt anförs att rän-torna inte varierar på samma sätt som under de turbulenta åren 1988-1993.Enligt FR:s uppfattning betyder inte dessa omständigheter att förutsätt-ningarna för att situationen återuppstår är undanröjda. hardessutom fördelen av att kunna påverka leaseavtalets innehåll och kan därförkräva att räntan knyts till kända referensräntor som STIBOR eller liknande.Mindre företag är hänvisade till branschens standardavtal somfortfarande innehåller vaga hänvisningar till "det allmänna ränteläget" ellerliknande. Det mindre företagets avtalsfrihet består alltså i valet mellan atttacka ja eller nej till de erbjudna villkoren.Villigheten från bankers och finansbolags sida att ta itu med eller ens lyss-na på företag som haft invändningar mot de avgifter de betalat, och beräk-ningsgrunderna för dem, har varit mycket små. De företag som vill inleda endiskussion har varit tvungna att väcka talan mot finansbolaget. Blotta före-komsten av företag vars affärsidé är att driva in pengar åt leasetagare frånfinansbolag och banker antyder att ränteskruvning inte bara kan ha varit ettproblem av marginell karaktär, vilket hävdats från bankernas och finansbola-gens sida.Situationen för kommuner och staten avseende deras avtal torde vara lik-nande, om än något mer jämbördig som avtalspart än det lilla företaget gen-temot finansinstituten.Vad gäller konsekvenserna av en lagstiftning om finansiell leasing ochränteskruvning är det, som alltid, svårt att överblicka konsekvenserna för deolika avtalsparterna. Skälen för och emot kan sammanfattas i att det blirnågot säkrare och något dyrare att välja leasing som finansieringsform.Företagarnas vill understryka ett par saker angåendeleasingavtalens bristande transparens.Leasetagaren har med det nuvarande systemet svårt att överblicka och bedö-ma om leaseavgiften, efter första höjningen, är den riktiga. Bakom beloppetdöljer sig en mängd småkostnader som han inte har tid eller möjlighet attbedöma sanningshalten hos. Om en lagstiftning skulle minska detta problemkan inte sägas säkert. Allt talar i vart fall för att leasetagaren/företaget bedyrt i nuvarande situation. Fördelen med en lagstiftning för att stävja rän-teskruvning är att transparensen i avtalen ökar och därmed företagarensmöjlighet att bedöma om leasingavgiften är i enlighet med avtalet. Hansmöjlighet att förutsäga kostnaderna för finansieringen ökar också.Sammanfattning och slutsatserDet går att argumentera att företagaren, i avtalsfrihetens namn, får skylla sigsjälv om han skriver på ett avtal som han inte förstår. Små och medelstoraföretag har emellertid med det nuvarande systemet svårt att kontrollera omändringarna av avgifterna speglar verkliga kostnader för leasegivaren.Branschens oförmåga att självsanera är, förutom ovan redovisade skäl,grunden för FR:s ställningstagande för en lagstiftning om finansiell leasing iallmänhet och ränteskruvning i synnerhet.MaskinentreprenörernaMaskinentreprenörerna är ett bestående avcirka 4 000 medlemsföretag. Medlemmarna är alla företagare och ägare avanläggningsmaskiner (grävmaskiner, hjullastare etc). av med-lemsföretagen är enmansföretagare. Branschen är mycket kapitalintensiv,beroende på maskinernas höga inköpspriser. Det är inte ovanligt med eninvestering i en maskin för en enmansföretagare ibranschen. Höga investeringskostnader gör att i princip alla anläggningsma-skiner som säljs i landet finansieras framförallt via avbetalningsköp ochibland via leasing av finansbolag och banker.Vi vill påstå att i princip alla våra medlemsföretag har finansierat eller fi-nansierar via ett finansbolag. Problemet med "ränteskruvning" är därför ettstort problem för Maskinentreprenörernas medlemsföretag.Maskinentreprenörerna stöder motionärens hemställan om att åtgärdermåste vidtas för att stävja "ränteskruvning".Maskinentreprenörerna vill vidare framföra följande förslag för att till vissdel förhindra att "ränteskruvning" sker.Förslag1. Samtliga finansieringsavtal skall kopplas till en i kontraktet angivenparameter som exempelvis Stibor, K1 etc.2.3. Krav på finansbolaget att upplysa kunden om varje ränteförändring ochförklara hur förändringen påverkar räntesatsen och räntebeloppet i detaktuella finansieringskontraktet.4.5. Krav på finansbolaget att på varje faktura ange ursprunglig kontrakts-ränta och den gällande räntesatsen.6.7. I kontraktet skall anges att tvist skall avgöras i allmän domstol och intevia skiljedomsförfarande, detta bland annat på grund av att småföretaginte har ekonomiska resurser att driva ett ärende via skiljedomsförfaran-det.8.9. Någon form av reklamationsnämnd bör inrättas i varje finansbolag.Nämnden skall vara partssammansatt och vara sista instans som be-handlar tvister innan tvisten förs vidare till allmän domstol. Som exem-pel kan anges att detta förfarande är vanligt inom försäkringsbranschen.10.Med dessa förslag anser Maskinentreprenörerna att det finns möjligheter attstävja ofoget med "ränteskruvning" från finansbolag och banker.Svensk HandelHenrik S. Järrel - motionären - begär i sin motion konkreta åtgärder för attkomma till rätta med s.k. ränteskruvning, d v s överuttag av räntor.Ränteskruvning har sin botten i vad motionären benämner bankers, finans-bolags eller andra kreditinstituts överuttag av räntor i samband med leasing-avtal. Sådana överuttag görs i samband med löpande låneaviseringar genomatt uppräkna låneräntan till nivåer som vida överstiger den räntesats och/ellerindexering som stipuleras i det ursprungliga låneavtalet.Det är enligt Svensk Handels uppfattning inte acceptabelt att leasinggivaretar ut överräntor från leasingtagare enligt ovan angivna sätt. Överräntordrabbar såväl institutionella kunder som privatpersoner. När överräntor de-biteras den offentliga sektorns institutioner, är det bl.a. allvarligt då dessaräntor skall betalas av skattemedel som rimligen borde komma till nytta påett effektivare sätt genom alternativa ändamål.Som angivits i ett tidigare remissvar till motion 1997/98:L908, daterat1998-01-12, är det ett faktum att många av ,är mindre företag. För dessa företag kan avtalsformen leasing vara en viktigform för att finansiera investeringar och är ofta ett alternativ till traditionbanklån. Dessa mindre företag eller leasingtagare har ofta inte ekonomiskamöjligheter att skaffa den expertis som krävs för att kunna syna avtal och defulla konsekvenserna av avtal. Resultatet kan bli att leasingtagarens rättmäti-ga intressen inte tillgodoses. Genom att skapa en formell stabilitet kringleasingen som finansieringsform kan detta särskilt underlätta de mindreföretagens investeringar, företag som ofta saknar egen finansiell expertis attbedöma räntevillkoren och det sätt på vilket de uppräknas.Svensk Handel ser därför positivt på motionärens förslag att hosregeringen begär att regeringen återkommer med förslag till konkreta åtgär-der i enlighet med vad ovan anförts. Det innebär att ()organisation och rutiner ses över för att påverka att FI i ökad omfattning gestill uppgift att kontrollera att finansiell leasing hanteras på ett acceptabeltsätt.Svenska BankföreningenI motionen begärs ett tillkännagivande från sida om behovet av attse över dels organisation, instruktion och tillsynsrutiner,dels lagstiftningen "i berörda delar, särskilt med avseende på finansiell lea-sing". Motionären anser att regeringen skyndsamt skall återkomma till riks-dagen med förslag till konkreta åtgärder.I motionen görs ett antal påståenden angående leasingbolagens sätt atthantera avgiftsvillkoren i leasingkontrakt som, om påståendena vore korrek-ta, möjligen skulle kunna föranleda en slutsats om att någon form av åtgärdfrån myndigheternas sida vore motiverad.Vad som huvudsakligen läggs leasingbolagen till last är att räntejusteringarinte har skett på ett konsekvent och likformigt sätt, vilket skulle ha fått tilföljd att bolagen har fakturerat kunderna miljardbelopp på orikti-ga grunder.Liknande påståenden har upprepade gånger fram-förts i massmedia, framför allt av s k leasingkonsulter. Detta har föranlettFinansinspektionen att undersöka utformningen och tillämpningen av olikatyper av avgiftsändringsklausuler som använts i kontrakt mellan finansbolagoch näringsidkare under perioden 1990-1996.Vad sammanfattningsvis anför i rapporten är följande.Av de granskade avtalen var tecknade mellan åren 1990 och1993, när finanskrisen utsatte det finansiella systemet för extrema påfrest-ningar. En mängd oklarheter kring hur avgiftsändringarna skall tolkas före-kommer visserligen och leasegivarna har, i egenskap av utformare av avta-len, ett ansvar för brister och oklarheter i dessa. Med hänsyn till de olikabedömningar som görs i de enskilda fallen som studerats och i brist på väg-ledande avgöranden av domstol är det emellertid inte möjligt för Finansin-spektionen att påstå vare sig att det har förekommit oskäliga avtalsvillkoreller att tillämpningen av villkoren har varit avtalsstridig. Därmed saknasunderlag för inspektionen att göra en bedömning av huruvida osund verk-samhet har förekommit.Avslutningsvis erinrar om att den i sitt remissvar överLeasingutredningens betänkande tillstyrkte att vissa tvingande lagreglerrörande leasing infördes för konsumenter och för mindre näringsidkare, menatt någon lagstiftning ej kommit till stånd. En underrättelseskyldighet förleasegivare vid ändring av leaseavgift bör, enligt inspektionen, övervägas.Frågan bör dock bli föremål för ytterligare överväganden, som då inte barabör avse finansiell leasing.Bankföreningen konstaterar att de påståenden om s k ränteskruvning i lea-sing- och avbetalningskontrakt som framförts av vissa kon-sultföretag har baserats på uppgifter från enskilda leasetagare och grundatspå finansiella kalkylmodeller som konstruerats av dessa konsulter själva.Deras med stor bestämdhet framförda påståenden är därför otillförlitliga ochåterspeglar i regel ingalunda den verkliga situationen. Vad som krävs för enbedömning av om otillbörlig tillämpning av avtalen har förekommit är enytterst noggrann analys av ränte- och kostnadsutvecklingen , varvid även leasegivarnas uppgifter om upplåningskost-naderna i de enskilda fallen måste tas med i bedömningen.En sådan analys har verkställts av . Utredningenomfattar närmare 600 slumpvis utvalda avtal som granskats i detalj och därleasingbolagen i flertalet fall haft att svara på en rad frågor från inspektionavseende kostnadsutveckling och principer för avgiftsbestämning. Inspektio-nen kan inte finna att tillämpningen av villkoren har varit avtalsstridig, följaktligen inte heller att någon osund verksamhet har förekommit.Det nu anförda hindrar i och för sig inte att för höga avgiftsuttag ändå kanha förekommit i enstaka fall. I sista hand kan detta dock endast fastställasgenom lagakraftvunna domstolsavgöranden.Slutsatsen av detta måste bli att en lagstiftning med för leasingbolagentvingande regler om avgiftssättning vid leasing och avbetalningsköp inte kanmotiveras av den faktiska utvecklingen på ränte- och avgiftsmarknaden.Det måste å andra sidan noteras att avgiftsändringsvillkoren har visat sigvara svårtolkade i den meningen att det för leasetagaren har varit svårt attfrån tid till tid exakt beräkna avgiftens storlek. Detta ligger visserligen i vmån i sakens natur, eftersom leasegivarna dels inte själva exakt kan förutsesina upplåningskostnader, dels inte kan eller har haft någon skyldighet attredovisa den aktuella upplåningskostnaden för kunderna - men därmedockså för konkurrenterna. Det kan dock inte uteslutas att informationen frånleasegivarna rörande principerna för ändring av leasingavgifter kan förbätt-ras. Det bör enligt uppfattning vara möjligt för branschenatt utarbeta en förbättrad informationsstandard, eventuellt i samråd medtillsynsmyndigheten. Denna standard bör i så fall omfatta även avbetal-ningsköpen. Särskilda lagstiftningsåtgärder framstår inte som påkallade.Vad därefter angår den i motionen föreslagna översynen av Finansinspek-tionens verksamhet framgår redan av det ovan anförda att inspektionen ge-nom sitt utredningsinitiativ har levt upp till sina förpliktelser som till-synsmyndighet. Någon särskild granskning av inspektionens verksamhetenligt motionärens önskemål är inte erforderlig.Sammanfattningsvis avstyrker bifall till motionen.Sveriges IndustriförbundIndustriförbundet har tidigare avgett remissyttranden överlagförslag som rört finansiell leasing (slutbetänkande"Finansiell leasing av lös egendom" (SOU 1994:120) och Motion till riksda-gen 1997/98:L908 Lag om finansiell leasing). Frågan om reglering av av-giftsklausulerna i leasingavtal fanns med i båda förslagen. Industriförbundetanförde att det inte fanns några omständigheter som kunde åberopas till stödför att införa tvingande regler om ändring av leasingavgifter. De framlagdaförslagen avstyrktes i sin helhet av är överens med motionären om att avtalsfrihet är en vik-tig förutsättning för en fungerande marknadsekonomi. Därför skall man varaväldigt försiktig med undantag från denna frihet. En tvingande reglering avavgiftsklausuler i leasingavtal skulle dessutom innebära att en prisregleringinfördes. Med hänsyn till prismekanismens centrala roll i en marknadseko-nomi skulle en sådan reglering allvarligt störa marknadsekonomins funk-tionssätt.I av leasingavgifter 2000:1 an-ges bl a att andelen leasingavtal som knyter avgiftsjusteringar till en specificerad publik ränta, exempelvis STIBOR, har ökat betydligt under senare årvilket enligt inspektionen reducerar osäkerheten och oklarheten i avtalensamt risken för tvister. I tre av de i rapporten undersökta bolagens nuvarandeleasingvolym () finns det i princip endast avtal med avgifts-ändringsvillkor knutna till en publik ränta. För de övriga fyra undersöktaleasingbolagen uppgår andelen sådana avtal till mellan 85 och 95 procent.Denna utveckling förstärker tidigare framförda argumentför att inte lagreglera avgiftsklausuler i leasingavtal.Industriförbundet har inte erhållit någon kännedom om förhållanden somskulle kunna innebära att tillsynsverksamhet kan ifråga-sättas när det gäller tillämpningen av avgiftsändringsklausuler i leasingavtal.Som framgår av rapporten har kunnat ses en positiv utvecklingmot mer lättolkade klausuler. I de fall det har konstaterats oklarheter har detenligt inte varit möjligt att ingripa eftersom det är fråganom att göra bedömningar i enskilda tvister. Det är domstol och inte en till-synsmyndighet som skall avgöra enskilda tvister. Så länge det inte finnsnågon vägledande rättspraxis kan inte göra några be-dömningar av de svårtolkade ändringsvillkorens tillämpning. Industriförbun-det kan därför inte finna några skäl för att se över orga-nisation, instruktion och tillsynsrutiner med avseende på finansiell leasing.Professor , juridiska fakulteten, UppsalauniversitetI rubricerade motion hemställs dels att tillkännager behovet av attstävja s.k. ränteskruvning i finansieringsavtal, dels att begär attregeringen skyndsamt lägger fram förslag till konkreta åtgärder mot sådanskruvning.