bet · GN01LU7 · 2000-01-18 00:00:00 — Vissa frågor i samband med fastighetsköp, m.m. I betänkandet behandlar utskottet tre motioner frånden allmänna motionstiden som tar upp vissafrågor i samband med fastighetsköp. Motionernagäller fastighetsmäklare och företagsmäklare,företagsförmedling, besiktningsmän ochfastighetsvärderare samt s.k. fastighetsbedrägerier.Därutöver behandlas en motion som gällerbostadsarrende, också den från den allmännamotionstiden år 1999.Utskottet avstyrker bifall till samtliga motioner.Till betänkandet har fogats en reservation (c).Motionerna1999/2000:L501 av och ()vari yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts omsäkra rutiner vid husförsäljning.1999/2000:L502 av () vari yrkas attriksdagen hos regeringen begär förslag till ändringi arrendelagstiftningen i enlighet med vad somanförts i motionen.1999/2000:L901 av m.fl. (kd, m, c,fp) vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om en klararegränsdragning för fastighetsmäklares uppgifter,2. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om förslag tillföretagsmäklarlag.1999/2000:L906 av () vari yrkas1. att som sin mening ger regeringen tillkänna vad i motionen anförts om treårighögskoleutbildning, varav 20 veckorsspecialistutbildning, för fastighetsvärderare ochbesiktningsförrättare,2. att som sin mening gerregeringen till känna vad imotionen anförts om att införa enobligatorisk ansvarsförsäkring påminst 20 basbelopp. Fastighetsmäklare och företagsmäklareDen trädde en ny fastighetsmäklarlag(1995:400) i kraft. Lagen syftar i första hand tillatt förstärka skyddet för enskilda som anlitarfastighetsmäklare och är tvingande till förmån förkonsumenter. Fastighetsmäklarlagen innehåller fleracivilrättsliga regler som tar sikte på hur enmäklare skall utföra sina förmedlingsuppdrag. Lageninnehåller också en näringsrättslig reglering isyfte att effektivisera registrerings- ochtillsynsfunktionerna.Med fastighetsmäklare avses enligtfastighetsmäklarlagen fysiska personer somyrkesmässigt förmedlar fastigheter, delar avfastigheter, byggnader på annans mark, tomträtter,bostadsrätter, andelsrätter avseende lägenhet,arrenderätter eller hyresrätter. Varjefastighetsmäklare skall vara registrerad hosFastighetsmäklarnämnden.Hösten 1996 tog ställningtill ett gränsdragningsproblem mellanfastighetsförmedling och annan mäklarverksamhet.Nämnden intog därvid ståndpunkten att en förmedlingav juridiska personer som är ägare av fastigheteller förmedling av andelar i sådana personer inteär att betrakta som fastighetsförmedling.Yrkesförmedling av andra rörelser där fastighetingår bland tillgångarna är däremot enligt nämndenatt betrakta som fastighetsförmedling(protokoll nr 12/96, förtvid sammanträde ).I motion L901 av m.fl. (kd, m, c,fp) framhålls att fastighestmäklarlagen gett upphovtill vissa gränsdragningsproblem, framför alltmellan fastighetsmäklarnas uppgifter och annanmäklarverksamhet, som exempelvis förmedling avföretag. Motionärerna konstaterar att det i enföretagsöverlåtelse inte sällan ingår den fastighetsom företaget driver sin verksamhet i. Det råderoklarhet om huruvida en person som arbetar medförmedling av företag också har rätt att - utan attvara registrerad fastighetsmäklare - i sinverksamhet förmedla en företagsöverlåtelse där ensådan fastighet ingår. En företagsmäklare bör enligtmotionärerna vara behörig att vid förmedling av enföretagsöverlåtelse själv ombesörja hela uppdragetockså när den fastighet som hör till företagetsverksamhet ingår i överlåtelsen. Lagstiftningen börutformas på ett sådant sätt att detta klart framgår.I motionen yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om enklarare gränsdragning för fastighetsmäklaresuppgifter (yrkande 1).Utskottet vill erinra om att en motion med sammainriktning som den nu aktuella behandlades avutskottet (bet. 1997/98:LU15). Utskottetdelade då motionärernas uppfattning att det inte kananses vara en rimlig ordning att den som står ibegrepp att överlåta ett företag, där en fastighetingår i överlåtelsen och som vill ha hjälp medförmedlingen, i vissa fall skall vara tvingad attutöver en företagsmäklare även anlita enfastighetsmäklare för förmedlingsuppdraget. Tilldetta kommer, anförde utskottet vidare, att det in idet sista kan vara en öppen fråga huruvida företagetslutligen kommer att överlåtas genom att ett bolagbyter ägare eller överlåtelsen sker genom enförsäljning av bolagets s.k. inkråm. I det senarefallet krävs medverkan av en fastighetsmäklare, meninte i det förra. Förutsättningarna vid förmedlingenav en företagsöverlåtelse som inkluderar enfastighet avviker enligt utskottets mening i såmånga väsentliga hänseenden från förmedlingen av enrenodlad fastighetsöverlåtelse att det saknas skälatt upprätthålla en lagregel som i vissa fallinnebär krav på en fastighetsmäklares medverkan viden företagsöverlåtelse. Regeringen bör därför,anförde utskottet, i lämpligt sammanhang återkommatill med förslag till ändring ifastighetsmäklarlagen i enlighet med det sagda. sålunda anfört gav som sinmening regeringen till känna (rskr. 1997/98:158).Enligt vad utskottet nu erfarit är den berördafrågan föremål för överväganden inomJustitiedepartementet. Övervägandena bör, i enlighetmed vad förordade , leda framtill att regeringen i lämpligt sammanhang återkommertill med ett lagförslag. Något förnyattillkännagivande härom från sida kanemellertid inte anses erforderligt.Därmed avstyrker utskottet bifall till motion L901yrkande 1.FöretagsförmedlingI motion L901 framhåller m.fl.(kd, m, c, fp) att förmedling av företag i dagförekommer i stor skala. Flera fall har visat attmånga företagare, särskilt små enskilda företagare,är utsatta för oseriösa företagsmäklare och drabbassvårt ekonomiskt när oegentligheter förekommer.Enligt motionärerna är det otillfredsställande attdet saknas ett konsumentskydd för enskilda personeroch företagare som vill förvärva eller avyttra ettföretag eller en enskild firma. De seriösaföretagsmäklarna upplever det likasåotillfredsställande att det inte finns enlagstiftning som ger skydd och säkerhet också förderas verksamhet. Förmedling av fastigheterrespektive företag, som enligt motionärerna igrunden är samma typ av verksamhet, bör omfattas avlikformig lagstiftning. Med utgångspunkt ifastighetsmäklarlagen bör därför en lag omföretagsmäkling införas. Regeringen bör, enligtmotionärernas mening, återkomma till medett sådant lagförslag. I motionen yrkas attriksdagen som sin mening ger regeringen till kännavad i motionen anförts om förslag tillföretagsmäklarlag (yrkande 2).Utskottet vill erinra om att frågan om införande aven företagsmäklarlag behandlades av utskottet våren1998 med anledning av ett motionsyrkande (bet.1997/98:LU15). I sitt av godkändabetänkande uttalade utskottet en viss förståelse förde tankar som motionärerna fört fram rörandeförmedling av företag. I vart fall, anfördeutskottet, framstår det som ändamålsenligt medskyddslagstiftning av något slag till förmån förprivatpersoner som avser att ge sig in inäringsverksamhet genom att överta en befintligrörelse. Utskottet saknade emellertid underlag föratt bedöma behovet av en lagstiftning av det slagsom föreslagits i motionen och utgick från attregeringen tar de initiativ som kan vara motiveradeom det konstateras att ett sådant reellt behovföreligger. Med det anförda avstyrkte utskottetbifall till den då aktuella motionen.Utskottet finner inte skäl att nu göra ett annatställningstagnade i frågan. som gåttsedan utskottet senast behandlade spörsmålet omlagstiftning rörande förmedling av företag har,såvitt utskottet kunna finna, inget framkommit somtyder på att det skulle föreligga något merpåtagligt lagstiftningsbehov. För det fall detskulle visa sig att det uppkommer behovav lagstiftning förutsätter utskottet att regeringentar de initiativ som kan bli erforderliga.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillyrkande 2 i motion L901.Besiktningsmän och fastighetsvärderareAv fastighetmäklarlagen (1995:400) framgår attfastighetsmäklare skall ha tillfredsställandeutbildning, vara redbar och i övrigt lämplig somfastighetsmäklare. I fastighetsmäklarförordningen(1995:1028) föreskrivs att utbildningen skallomfatta civilrätt med fastighetsrätt, skatterätt,ekonomi samt byggnads- och värderingsteknik.Fastighetsmäklarnämnden har meddelat närmareföreskrifter om utbildningens innehåll ochomfattning.I fastighetsmäklarlagen föreskrivs attfastighetsmäklare som uppsåtligen eller av avoaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter skallersätta skada som till följd härav drabbar köparenoch säljaren. En fastighetsmäklare är skyldig att haförsäkring för skadeståndsskyldighet som kan drabbahonom om han åsidosätter sina skyldigheter enligtfastighetsmäklarlagen.När det gäller besiktningsmän ochfastighetsvärderare finns inga regler som motsvarardem för fastighetsmäklare i fråga om exempelvisutbildningskrav, skadeståndsskyldighet ochansvarsförsäkring. En fastighetsvärderare kanemellertid på kontraktsmässiga grunder bliskadeståndsskyldig gentemot den som gett honomuppdraget, exempelvis en köpare. I sammanhanget kannämnas att i ett avgörande slagitfast att den som yrkesmässigt åtar sigfastighetsvärderingar har ett skadeståndsansvar förett oaktsamt värderingsintyg ellervärderingsutlåtande, inte bara gentemot den som getthonom eller henne uppdraget, utan också i fråga omskada som drabbat tredje man, exempelvis enkreditgivare som litat på värderingen (rättsfalletNJA 1987 s. 692).I motion L906 framhåller () att ettfastighetsköp för många innebär den kanske störstakapitalinvestering som görs under levnaden. För attfå kunskap och känna trygghet vid köpet är detvanligt att köparen anlitar sakkunniga värderingsmänoch besiktningsförrättare. Enligt motionären saknaremellertid de personer som anlitas förbesiktningsuppdrag erforderligutbildning och kompetens för uppdraget. Det har iflera fall lett till bristfälliga besiktningar somåsamkat köparen ekonomiska förluster. Enligtmotionen bör det införas ett krav på minst tre årshögskoleutbildning, varav minst 20 veckorsspecialutbildning, för den som yrkesmässigt utförbesiktningar av fastigheter. En ökad kompetens är,enligt motionärens mening, nödvändig även förfastighetsvärderingsmän. Annars är riskenöverhängande att 1990-talets fastighets- ochfinansbolagskris återupprepas. Felaktiga värderingarav fastigheter är, framhålls det, en väsentligtbidragande orsak till de många konkurser sominträffat . ställs ingaformella krav på den som utfärdar värderingsintyg,vilket däremot är vanligt i andra länder. Mot dennabakgrund är det en viktig samhällsekonomisk frågaatt kunskap och kompetens finns hos dem somprofessionellt sysslar med fastighetsvärderingar.Även i fråga om fastighetsvärderingsmän bör sålundainföras krav på treårig högskoleutbildning, varav 20veckors specialistutbildning. Vad som sålundaanförts om kompetenskrav för besiktningsförrättareoch värderingsmän bör enligt motionen ges regeringentill känna (yrkande 1). I motionen yrkas också etttillkännagivande om att det skall införas enobligatorisk ansvarsförsäkring på minst 20 basbeloppför besiktningsförrättare ochfastighetsvärderingsmän (yrkande 2).Utskottet ansluter sig till motionärens uppfattningom vikten av att fastighetsvärderare ochbesiktningsförrättare har en tillfredsställandeutbildning och kompetens. God sakkunskap ocherfarenhet hos dessa torde väsentligt bidra till attonödiga tvister i samband med fastighetsköp undviks.Som utskottet tidigare uttalat är dock behovet avåtgärder från statsmakternas sida inte likaframträdande när det gäller kontroll avfastighetsvärderingsmäns och besiktningsförrättaresutbildning och verksamhet som när det är fråga omfastighetsmäklare (se bet. 1990/91:LU26,1991/92:LU24 och 1994/95: LU32). Det torde numeravara en självklar uppgift för kreditinstituten attse till att det finns fastighetsvärderare med högkompetens och stor integritet. På samma sätt börman, enligt utskottets mening, kunna utgå från attfastighetsköpare som anlitar personer somyrkesmässigt utför besiktningar och värderingarförvissar sig om att dessa har erforderligutbildning och kompetens samt är försäkrade i sinaverksamheter.Några åtgärder från sida med anledningav motion L906 kan enligt utskottets mening inteanses påkallade, varför utskottet avstyrker bifalltill motionen.FastighetsbedrägerierEtt viktigt led i fastighetsrätten utgörs avinskrivningsväsendet, dvs. systemet för inskrivningi offentliga register av olika rättsförvärv rörandefast egendom. Det kan exempelvis röra sig omöverlåtelse av en fastighet, upplåtelse av tomträtt,inteckning av visst penningbelopp i fastigheteneller upplåtelse av nyttjanderätt eller servitut isådan egendom. Inskrivningsväsendet bärs upp avpublicitetsprincipen som innebär att rättsförvärvtill fast egendom bör offentliggöras så att tredjeman kan få kunskap om dem. Genom den offentligaregistreringen söker man också nå entillfredsställande ordning, klarhet ochrättssäkerhet på fastighetsomsättningens ochfastighetskrediternas områden. Inskrivningsväsendethandhas av inskrivningsmyndigheter. område utgörs i princip avdomsaga, dvs. en tingsrätts domkrets. Degrundläggande bestämmelserna om inskrivningsväsendetfinns i 19-23 kap. jordabalken (JB). Enligt 20 kap.JB gäller att den som med äganderätt förvärvat fastegendom är skyldig att söka inskrivning av förvärvet(lagfart) . Den som söker lagfart skallge in fångeshandlingen och övriga handlingar somfordras till styrkande av förvärvet tillinskrivningsmyndigheten.Inskrivning skedde i fastighetsbok mennumera, sedan all fastighetsregistrering haröverförts till ADB-medium, sker inskrivning iinskrivningsregistret, se 3 § lagen (1973:98) ominskrivningsregister. ingårtillsammans med bl.a. det av lantmäterimyndigheternaförda fastighetsregistret i lantmäterimyndigheternasoch inskrivningsmyndigheternas informationssystem,grundat på automatisk databehandling.Lantmäteriverket ansvarar för driften avinformationssystemet, se fastighetsdatakungörelsen(1974:1058).Med anledning av att fastighetsdatareformen numeraär genomförd föreslår regeringen i proposition1999/2000:39 en ny författningsreglering i fråga omregistreringen av fastigheter. En översyn avregelverket har, anförs det, blivit nödvändig ävendärför att integritetsfrågorna kommit i ett nyttljus genom EG:s dataskyddsdirektiv och den nyapersonuppgiftslagen (1998:204). I propositionenföreslås att de nuvarande inskrivnings- ochfastighetsregistren i fortsättningen skall ingå somskilda delar, inskrivningsdelen och allmänna delen,i ett gemensamt fastighetsregister. Registret, varsprimära syfte är att ge offentlighet åt deninformation som ingår i registret, skall regleras aven ny lag, lag om fastighetsregister.Våren 1999 behandlade utskottet, med anledning avett antal motioner, ett uppmärksammat problem somgällde att det förekommit att lagfart beviljats pågrundval av förfalskade överlåtelsehandlingar (bet.1998/99:LU9). Utskottet framhöll att det varje årsker flera hundratusen försäljningar av fastigheter,och inskrivningen av dessa förvärv hosinskrivningsmyndigheterna utgör en masshantering somdessutom numera är helt ADB-baserad. Utskottetpåpekade också att sådana brottsliga förfaranden somavses i motionerna endast förekommer i några enstakafall. Förfarandena får emellertid mycket besvärandeföljder för den fastighetsägare som drabbas. Haneller hon måste nämligen vidta rättsliga åtgärderför att få äganderätten fastställd, vilket ärförenat med kostnader, besvär och obehag. Utskottetdelade uppfattningen att det är viktigt att manförsöker förhindra det här slaget av brottslighet.Samtidigt måste eventuella brottsförebyggandeåtgärder utformas så att de inte leder till hinderför den allmänna omsättningen av fastigheter ellertill stora kostnadsökningar för det allmänna ellerför säljare och köpare av fastigheter. mening var det angeläget att åtgärdersnarast kom till stånd i syfte att skapa en säkrarehantering i inskrivningsärenden. Regeringen borde,enligt utskottet, i lämpligt sammanhang förriksdagen redovisa vilka åtgärder som sålundavidtagits.Vad utskottet anfört gav med anledning avmotionerna som sin mening regeringen till känna(rskr. 1998/99:126).I motion L501 av och (båda fp) framställs på nytt kravet att garantiermåste skapas så att förfalskade köpehandlingar intekan utnyttjas på sätt som skett. I motionen yrkasett tillkännagivande med denna innebörd.Utskottet kan nu konstatera att harutrett förekomsten av förfalskadeöverlåtelsehandlingar samt övervägt om någon åtgärdkan vidtas för att förebygga denna typ avbrottslighet. Övervägandena har presenterats i enpromemoria Förfalskade överlåtelsehandlingar vidansökan om lagfart (dnr Ju1999/2353).I promemorian konstaterar att detvarje år handläggs i genomsnitt 250 000lagfartsansökningar. Enligt uppgift frånKammarkollegiet har skadestånd medanledning av förfalskade överlåtelsehandlingarbetalats ut i tre fall. Den sammanlagda kostnadenför detta uppgår till knappt 1,3 miljoner kronor.Även om antalet fall av förfalskadeöverlåtelsehandlingar är något större än antaletskadeståndsärenden hos Kammarkollegiet är det, medhänsyn till att något mörkertal inte torde finnas,enligt bedömning utomordentligtovanligt att lagfart söks och beviljas med stöd avförfalskade handlingar. De åtgärder Domstolsverketövervägt är bl.a. att förlänga klagotiden överlagfartsbeslutet, att införa en skyldighet föråklagare och polismyndighet att underrättainskrivningsmyndigheten efter det attförundersökning inletts, att avisera överlåtaren omatt ansökan om lagfart kommit in, att införa ettnotariatförfarande samt en utökad rätt tillskadestånd. Vid bedömningen av vilka åtgärder somkan vara lämpliga att vidta måste, enligtDomstolsverket, hänsyn tas dels till att åtgärdernainte får leda till hinder för den allmännaomsättningen, dels till att de inte får medförastora kostnadsökningar för det allmänna eller föröverlåtare och förvärvare. En åtgärd som enligtDomstolsverkets mening kan förbättra situationen förden rätte ägaren är en skyldighet för åklagare ochpolismyndighet att, när förundersökning inletts,underrätta inskrivningsmyndigheten om detta,varefter anteckning görs i inskrivningsregistret.Åtgärden kan antas leda till att anteckning iregistret sker snabbare än om ansökan om stämningmåste göras. Den kan vidare, genom att en talan ombättre rätt kan föras som ett enskilt anspråk i ettbrottmål, medföra att någon stämningsansökan överhuvud taget aldrig behöver skrivas. Åtgärden medförenligt ingen mätbar kostnadsökningoch utgör inte heller något hinder föromsättningsintresset. Enligt bör ensådan underrättelseskyldighet införas. Med hänsyntill statens ansvar för att inskrivningsregistretinnehåller korrekta uppgifter kan det dessutomenligt finnas skäl att införa enmöjlighet för den rätte ägaren att få ersättning avstaten för sina kostnader för att återfå lagfarten.Domstolsverkets promemoria har remissbehandlats,och det ifrågavarande spörsmålet bereds förnärvarande inom Justitiedepartementet.I avvaktan på resultatet av den pågåendeberedningen bör, enligt utskottets mening, riksdageninte vidta någon åtgärd med anledning av motionL501. Motionen avstyrks följaktligen.BostadsarrendeArrende föreligger när någon upplåter jord tillnyttjande mot ersättning. Upplåtelse kan ske i formav jordbruksarrende, bostadsarrende,anläggningsarrende eller lägenhetsarrende. Regler omdessa arrendeformer finns i 7-11 kap. jordabalken(JB).Med bostadsarrende avses arrendeupplåtelse som skerför annat ändamål än jordbruk och som berättigararrendatorn att uppföra eller bibehålla bostadshuspå marken (10 kap. 1 § JB). Rättsinstitutetbostadsarrende kom och syftade till attförbättra den rättsliga ställningen för ägare tillfritidshus och permanentbostäder som disponerademarken med arrenderätt (sommarstugearrenden ocharrendevillor). Avtal om bostadsarrende skallträffas , , eller förarrendatorns livstid. Uppsägning skall alltid skeför att avtalet skall upphöra att gälla vidarrendetidens utgång. Bostadsarrende är - liksomjordbruksarrende - förenat med besittningsskydd iform av en rätt till förlängning av arrendeavtaletvid arrendetidens utgång. En förutsättning för attbesittningsskydd skall föreligga är att det, dåarrendeavtalet senast kan sägas upp från jordägarenssida, på arrendestället finns ett bostadshus som äravsett till bostad åt arrendatorn och honom ellerhenne närstående.Detta s.k. direkta besittningsskydd kan bara brytasunder i lagen angivna förutsättningar (10 kap. 5 §JB). Att besittningsskyddet bryts innebär attarrendatorn, i regel vid arrendetidens slut, måsteflytta. Förutom i fall då arrendatorn åsidosatt sinaföpliktelser enligt arrendeavtalet kanbesittningsskyddet brytas bl.a. om jordägaren görsannolikt att marken skall användas för bebyggelseav annat slag än det som avses med upplåtelsen ellerför jordbruk, industri eller annan ekonomiskverksamhet samt att jordägarens intresse att kunnaförfoga över marken för sådant ändamål påtagligtöverväger arrendatorns intresse av fortsatt arrende(10 kap. 5 § första stycket p. 5 JB).Våren 1999 behandlade utskottet en motion med kravpå förstärkt skydd för en bostadsarrendatorsinvesteringar på arrendestället (bet. 1998/99:LU9).Utskottet konstaterade att det vid bostadsarrendeinte finns någon lagreglerad skyldighet förfastighetsägaren att lösa de investeringar somarrendatorn utfört på arrendestället. Som jämförelsenämnde utskottet att det vid jordbruksarrende sedanden finns ett starkare investeringsskyddi form av en utvidgad överlåtelserätt närarrendatorn utfört en investering som långsiktigtfrämjar jordbruket på arrendestället.Investeringsskyddet vid jordbruksarrende innebärockså en skyldighet för jordägaren att lösa eninvestering av nämnt slag om arrendatorn måsteflytta från arrendestället därför attbesittningsskyddet brutits. Ett viktigt syfte med deår 1995 införda förbättrade möjligheterna förjordbruksarrendatorer att få kompensation förinvesteringar på arrendestället var, anfördeutskottet, att ge incitament till önskvärdainvesteringar i arrendejordbruket. Enligt utskottetsmening kunde det vid bostadsarrende inte ansesföreligga något behov av en sådan tvingandereglering i sammanhanget som gäller vidjordbruksarrende. Vid bostadsarrende får sålundaarrendatorn i första hand söka nå en uppgörelse medjordägaren om ersättning eller i andra handutnyttja de möjligheter som står till buds att fåkompensation i samband med överlåtelse avarrenderätten eller då arrendatorn frånträderarrendet. Utskottet kunde inte finna annat än attnuvarande lagstiftning är utformad på ettändamålsenligt sätt och avstyrkte bifall tillmotionen.Dan () återkommer i motion L502 medkrav på att hos regeringen begärlagförslag som stärker en bostadsarrendatorsmöjligheter att få ersättning för byggnader m.m. somhan eller hon utfört på arrendestället.Utskottet finner inte någon anledning att frångådet ställningstagande som utskottet gjorde våren1999 och avstyrker därför bifall till motion L502. beträffande företagsmäklaresbehörighetatt avslår motion 1999/2000:L901 yrkande 1,2. beträffande lagreglering avföretagsförmedlingatt avslår motion 1999/2000:L901 yrkande 2,3. beträffande fastighetsvärderare m.fl.att avslår motion 1999/2000:L906,res. (c)4. beträffande bedrägligafastighetsförvärvatt avslår motion 1999/2000:L501,5. beträffande bostadsarrendeatt avslår motion 1999/2000:L502.Stockholm den 18 januari 2000På lagutskottets vägnarTanja LinderborgI beslutet har deltagit: TanjaLinderborg (v), (), (), StigRindborg (m), (),(m), NikosPapadopoulos (s), (), (),(), TassoStafilidis (v), (), (), AndersBerglöv (s), (),() och ChristinaPettersson (s).ReservationFastighetsvärderare m.fl. (mom. 3)() anserdels att den del av utskottets yttrande som på s.