bet · GN01AU2 · 2000-01-01 00:00:00 — "Den föreslagen definitionen är utformad så att deninte kommer i konflikt med den innebörd somföretagshälsovården fått genom regleringen mellanparterna. Definitionen ligger också i linje med denskatterättsliga definition som finns ikommunalskattelagen.Regeringen anser att företagshälsovården skall varaen i förhållande till arbetstagaren ocharbetsgivaren oberoende resurs. Att den skall varaoberoende avser dock inte, enligt vad som sägs ipropositionen, att diskvalificera t.ex.företagsläkare eller företagssköterskor som äranställda av företag och som är verksamma inomföretagshälsovården. Företagshälsovården skall ocksåvara en expertresurs som tillhandahåller sakkunskapinom skilda områden vilka berör arbetslivet. Medexpertresurs avses de olika kompetensområden somsärskilt behövs för att kunna utreda de olikasambanden mellan arbetsmiljö, organisation,produktivitet och hälsa. Företagshälsovården skallkarakteriseras av god kunskap inom områden som t.ex.beteendevetenskap, arbetsorganisation, teknik,ergonomi samt medicin och rehabilitering.Det ligger i sakens natur, menar regeringen, attföretagshälsovården skall avge förslag till åtgärderefter det att de aktuella sambanden har analyseratsutifrån en helhetssyn. Företagshälsovården bör ocksåaktivt bidra till att förslagen genomförs. Dettabehöver dock inte framgå uttryckligen avdefinitionen anser regeringen.MotionerVänsterpartiet menar i motion A13 att regeringensförslag inte innebär att fler kommer att omfattas avföretagshälsovårdens förebyggande arbete. Partietbefarar att de svagaste på arbetsmarknaden liksomtidigare kommer att stå utan företagshälsovård. Omavtalslösningar inte leder till entillfredsställande situation på det området måsteregeringen återkomma till med ettlagförslag om obligatorisk anslutning tillföretagshälsovård (yrk. har ocksåi partimotion A292, väckt , föreslagit lagstiftning omobligatorisk företagshälsovård (yrk. 1).Nämnda parti anser vidare i motion A13 att den avregeringen föreslagna bestämmelsen om arbetsgivarensskyldighet att tillhandahålla företagshälsovård integer något starkt stöd för att företagshälsovårdenskall arbeta förebyggande. Kravet påföretagshälsovård bör i stället knytas tillarbetsmiljölagens krav på förebyggande arbete genomatt 3 kap. 2 b § i lagen ges följande lydelse:"Arbetsgivaren skall anordna den företagshälsovårdsom krävs för uppfyllande av arbetsmiljölagen ochdärtill utfärdade föreskrifter." Imotionen föreslås också att en ytterligare skärpninggörs av arbetsmiljölagen som ligger i linje medförslaget till skrivning av 3 kap. 2 b §. Etttillägg bör enligt förslaget göras i 6 kap. 6 §arbetsmiljölagen med följande lydelse: "Skyddsombudkan också begära att en viss undersökning skallgöras för kontroll av förhållandena inomskyddsområdet eller att företagshälsovård anlitas."(yrk. 5).Folkpartiet anser i kommittémotion A15 (yrk. 1) attregeringen inte lämnar något konkret förslag tilldefinition av begreppet företagshälsovård. Frånvaronav en tydlig definition medför att rekvisitet bliroklart och svårtolkat såväl för parterna påarbetsmarknaden som för yrkesinspektionen som hartillsynsansvar. Regeringen bör, enligt motionärerna,återkomma till med förslag tilldefinition.Utskottets ställningstagandeSom framgått av utskottets redogörelse förgällande rätt har arbetsgivaren enligtarbetsmiljölagen en skyldighet att föranstalta omföretagshälsovård i den omfattning som verksamhetenkräver, om arbetsförhållandena påkallar det.Som regeringen framhåller i propositionen kanemellertid de krav som ställs på arbetsgivaren omett aktivt fortlöpande arbetsmiljöarbete och ansvarför rehabilitering innebära att det framstår somnödvändigt att arbetsgivaren anlitarföretagshälsovård även vad gäller arbetsmiljöer sominte är förenade med så uppenbara risker ochpåfrestningar som den gällande regeln omföretagshälsovård tar sikte på.Innebörden av den föreslagna lagändringen är attden uttryckliga regeln om företagshälsovårdutsträcks till att omfatta alla arbetsplatser därdet enligt bestämmelserna om s.k.internkontroll samt arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet kan anses nödvändigt attordna företagshälsovård.Skyldigheten att tillhandahålla företagshälsovårdskall alltså ses i ljuset av de sedan år 1991gällande reglerna om internkontroll i 3 kap. 2 a §,som beskrivits ovan i avsnitt 2.1. Dessa reglerinnebär bl.a. att arbetsgivaren systematiskt skallplanera, leda och kontrollera verksamheten på ettsätt som leder till att arbetsmiljön uppfyllerkraven i arbetsmiljölagen och föreskrifter sommeddelats med stöd av lagen. Arbetsskador skallutredas och arbetsgivaren skall fortlöpandeundersöka riskerna i verksamheten och vidta deåtgärder som föranleds av detta. Arbetsgivaren skallse till att det i verksamheten finns en på lämpligtsätt organiserad arbetsanpassnings- ochrehabiliteringsverksamhet för fullgörande av deuppgifter som vilar på honom enligt arbetsmiljölagenoch lagen om allmän försäkring. I den propositionsom låg till grund för lagändringarna betonades attde nya reglerna främst syftade till att åstadkommaförändringar i arbetsmiljöarbetet ute påarbetsplatserna genom krav på att företag ochförvaltningar blir mer aktiva såväl i detförebyggande arbetsmiljöarbetet som i arbetet medanpassning och rehabilitering (prop. 1990/91:140 s.61). Regeringen utgick från att detta skulle få storbetydelse för företagshälsovårdens förutsättningaroch villkor . Tyngdpunkten iföretagshälsovården skulle ligga i det förebyggandearbetsmiljöarbetet. Som framhålls i den nubehandlade propositionen avser de föreslagnalagändringarna inte att utsträcka arbetsgivarensskyldighet att svara för företagshälsovård längre änvad som kan följa av de nyssnämndabestämmelserna om internkontroll samtarbetsanpassnings- och rehabiliteringsverksamhetenutan att förtydliga de skyldigheter som redan i dagföljer av arbetsmiljölagen. Av de bådabestämmelserna lästa tillsammans framgår attarbetsgivarens skyldigheter omfattar allaarbetsplatser där företagshälsovård måste anses varanödvändig för uppfyllandet av arbetsmiljölagens kravi övrigt liksom föreskrifter som utfärdats med stödav den lagen.Liksom anser utskottet att det inteär acceptabelt om vissa svaga grupper påarbetsmarknaden ställs utan företagshälsovård. I dendefinition som regeringen föreslagit och somutskottet återkommer till, ligger attföretagshälsovården skall vara en expertresurs. Detinnebär att det i många fall kan vara nödvändigt attanlita extern expertis i form av företagshälsovårdför att uppfylla arbetsmiljölagens krav. Dettagäller inte minst för de små företagen som ofta intehar tillgång till företagshälsovårdsresurser inomden egna organisationen.Karaktären på olika arbetsplatser är starktskiftande och därmed också behovet avföretagshälsovård. Utgångspunkten bör därför varaatt företagshälsovården även i fortsättningen främstskall vara en fråga som regleras av arbetsmarknadensparter. Parterna måste ges stor frihet att anordnaen företagshälsovård som är lämplig med hänsyn tillförhållandena på de enskilda arbetsplatserna.Vad utskottet nu anfört innebär att det inte kanställa sig bakom förslag till ändradlydelse av berörda regler arbetsmiljölagen. Vad somanförts ovan innebär att kraven på anordnande avföretagshälsovård är relativt långtgående. Med depreciseringar och förtydliganden som gjorts ärutskottet dock inte berett att ansluta sig tilltankegångarna om obligatorisk företagshälsovård.Motionerna A13 yrkandena 2, 4 och 5 (v) och A292yrkande 1 (v) avstyrks därmed.Vad gäller den föreslagna definitionen av begreppetföretagshälsovård konstaterar utskottet till enbörjan att någon sådan inte finns i arbetsmiljölageni dag.Enligt propositionen är syftet med att definierabegreppet att ge uppmärksamhet åtföretagshälsovårdens förebyggande och rådgivanderoll och att bidra till en renodling avverksamheten. Utskottet har redan i det föregåendeställt sig bakom viljan att åstadkomma en sådanutveckling. Enligt utskottets mening är det viktigtatt genom definitionen klargöra attföretagshälsovården skall vara självständig iförhållande till sina uppdragsgivare och att denanställde skall ha rätt att oberoende avarbetsgivaren nyttja den.Utskottet återkommer till vad som sagts om attparterna även fortsättningsvis bör ha möjlighet attreglera företagshälsovårdsfrågor i kollektivavtal.En definition får därför, enligt utskottets mening,inte ges en så snäv innebörd att den framstår somuttömmande och begränsar företagshälsovårdensmöjligheter att utvecklas, något som för övrigtockså framhålls i propositionen.Utskottet anser att regeringens förslag tilldefinition är väl avvägt och att det tillgodoser dekrav utskottet här pekat på. Innebörden av det sagdaär att utskottet inte anser att regeringen böråterkomma med nytt förslag till definition, varförmotion A15 yrkande 1 (fp) avstyrks.2.4 Avgränsning av företagshälsovårdens uppgifter,ersättning och samvekanPropositionenSom framgått av avsnitt 2.2 anser regeringen attytterligare steg bör tas mot att försöka renodlaföretagshälsovårdens kärnverksamhet, d.v.s.förebyggande arbetsmiljöarbete samt medverkan i denarbetslivsinriktade rehabiliteringen.Regeringen påminner i propositionen om attsjukvårdens roll och omfattning inomföretagshälsovården länge varit omdebatterad. Iolika sammanhang, bl.a. i proposition 1984/85:89 omföretagshälsovård och arbetsanpassning, harregeringen framhållit att sjukvården inomföretagshälsovården bör hållas tillbaka och att detförebyggande arbetsmiljöarbetet bör utvidgas. Därkonstaterades att sjukvård, i bemärkelsen medicinskbehandling, i första hand skall tillgodoses inomramen för samhällets hälso- och sjukvård. Iproposition 1990/91:140 om arbetsmiljö ochrehabilitering konstaterades att allmännasjukvårdande, behandlande uppgifter i princip inteingår i företagshälsovårdens uppgifter.Enligt regeringens uppfattning är det inte ärmöjligt och inte heller lämpligt att helt avskiljasjukvården från företagshälsovården. Skälet tilldetta är att företagshälsovårdens verksamhet i siginnebär en fokusering på arbetsrelaterad ohälsa,yrkesrelaterade sjukdomar och arbetslivsinriktadrehabilitering. Detta förutsätter att det finnspersonal med sjukvårdskompetens och att visssjukvård bedrivs. Vidare krävs en viss sjukvård föratt bedöma effekterna av företagshälsovårdensåtgärdsarbete. Omfattningen av och karaktären påsjukvården inom företagshälsovården måsteemellertid, sägs det i propositionen, få enavgränsning mot övrig privat och offentlig sjukvård.Avgränsningen måste göras av företagshälsovårdensjälv genom den professionalism och detexpertkunnande som innehas av dess personal.Avgränsningen måste göras med stöd av respektivelandsting i dess övergripande och samordnande roll ihälso- och sjukvårdsfrågor. Landstingen har en storfrihet att utforma vården efter lokala och regionalaförutsättningar och behov.Avgränsningen bör också göras genom ändring av detsätt på vilket sjukvården inom företagshälsovårdendelvis finansieras i dag.Regeringen föreslår att lagen (1993:1651) omläkarvårdsersättning och lagen (1993:1652) omersättning för sjukgymnastik ändras så att en läkareeller en sjukgymnast inte kan få ersättning enligtdessa lagar för verksamhet som bedrivs inomföretagshälsovårdens ram. Avsikten med de föreslagnaändringarna är inte att helt avskilja sjukvårdenfrån företagshälsovården. Det skall dock inte varamöjligt för vissa företagshälsovårdsenheter attkunna erbjuda offentligt finansierad sjukvård utanatt företagshälsovårdsenheten träffat avtal om dettamed sjukvårdshuvudmannen.Dagens system medför en konkurrensfördel för deföretagshälsovårdsenheter som utan vårdavtal medlandstinget kan erbjuda landstingsfinansierad hälso-och sjukvård.Med de föreslagna ändringarna i nämnda lagar gesföretagshälsovårdsenheterna samma förutsättningaratt konkurrera om olika uppdrag, menar regeringen.För att göra övergången smidigare för de vårdgivareoch företagshälsovårdsenheter som berörs anserregeringen att det måste finnas vissaövergångsregler. Det är viktigt att berörda parterges rimlig tid att teckna avtal om olika typer avtjänster och åtaganden eller att anpassa sig till denya förhållandena. Övergångsperioden bör motsvara entid av tre år.En ökad samverkan mellan företagshälsovården,primärvården, andra vårdgivare och försäkringskassanunderlättar med stor sannolikhet möjligheterna attrenodla företagshälsovårdens verksamhet, bedömerregeringen. Sjukvårdshuvudmännen bör därvid i störreutsträckning än utnyttja möjligheten attteckna avtal med företagshälsovårdsenheter om olikatyper av tjänster och åtaganden, detta mot bakgrundav att dessa enheter kan bidra med god fackkunskapnär det gäller det förebyggande arbetsmiljöarbetetoch den arbetslivsinriktade rehabiliteringen.Samverkan mellan företagshälsovården och hälso- ochsjukvården bör utformas utifrån lokalaförutsättningar, tillgängliga resurser och behovinom sjukvårdsområdet.MotionernaUtskottet har i avsnitt 2.2 Behovet av nylagstiftning, avslag på propositionen m.m. tagitställning till de yrkanden från somavser avslag på propositionen, däribland förslagenom ändringar i lagen om läkarvårdsersättning ochlagen om ersättning för sjukgymnastik. Här behandlasövriga motionsyrkanden med anknytning till frågan omersättning och samverkan.Som framgått av utskottets redogörelse förinnehållet i kommittémotion A12 anserpartiet att det inte finns skäl att begränsamöjligheterna för företagshälsovården att bedrivaviss kompletterande sjukvårdsverksamhet medoffentlig finansiering. Motionärerna föreslår attersättningsmöjligheterna i stället utvidgas så attäven läkare med specialistkompetens inomföretagshälsovård omfattas av lagen omläkarvårdsersättning (yrk. 4).Olika företagshälsovårdsenheter bör också, enligtsamma motion, ges samma remitteringsrätt ochlikartade ekonomiska förutsättningar att nyttjamedicinska servicetjänster, som t.ex.laboratorieanalyser och röntgenundersökningar (yrk.5).Vänsterpartiet anför i motion A13 (yrk. 6) attföretagshälsovården bör få en ökad täckningsgrad,renodlas mer till förebyggande hälsovård samt få ettökat oberoende. Rehabiliteringsverksamhet måstebidra till ett aktivt förändringsarbete påarbetsplatserna och till att orsaken till ohälsa"angrips hårdare". Företagshälsovården bör därförobligatoriskt kopplas in vid arbetsskade-,arbetsoförmåge- och rehabiliteringsutredningar.Samarbetet mellan ochföretagshälsovården måste stärkas.Folkpartiet begär i kommittémotion A15 (yrk. 2) etttillkännagivande om att företagshälsovården måstekunna få sluta vårdavtal. Yrkandet motiveras enligtföljande. Det är viktigt att företagsläkarna gesrätt att remittera patienter till specialister,röntgen och laboratorier etc. Företagsläkaren harmed sin specialistkompetens ofta bättre möjligheterän t.ex. allmänläkarna att kunna bedöma sjukdomarseffekt på arbetsförmågan, vilkarehabiliteringsinsatser som är lämpliga och behovetav sjukskrivning och pensionering. Det är därförnaturligt att husläkarna utnyttjar dennaspecialistkompetens hos företagsläkarna bl.a. genomremittering av sina patienter till dem. Behovet avläkarundersökning och behandlingar vid bedömning avskador och rehabiliteringsinsatser har ökat ochdärmed också behovet av det specialistkunnandeföretagshälsovården representerar.Socialutskottets yttrandeSocialutskottet tillstyrker förslaget att läkare ochsjukgymnaster inte skall kunna erhålla ersättningenligt de nationella taxorna för den verksamhet somde bedriver inom företagshälsovårdens ram.Socialutskottet anför till stöd för sin uppfattningatt företagshälsovårdens kärnverksamhet bör renodlasytterligare och att det är väsentligt att det finnsen tydlig avgränsning mot privat och offentlighälso- och sjukvård. delar därvidregeringens bedömning att en ändring av det sätt påvilket sjukvården inom företagshälsovården delvisfinansieras innebär ett steg mot ökad renodling.Socialutskottet anser att offentliga resurser somär avsedda att ersätta hälso- och sjukvård enligt denationella taxorna inte bör användas för attsubventionera företagshälsovård. Det är likasåsocialutskottets uppfattning att det inte ärlämpligt att vissa företagshälsovårdsenheter kanerbjuda offentligt finansierad sjukvård utan attenheten och sjukvårdshuvudmannen träffat avtalangående detta.Socialutskottet betonar i yttrandet attsjukvårdshuvudmännen i större utsträckning än vadsom sker bör ta till vara möjligheten attteckna avtal med företagshälsovårdsenheter om olikatyper av tjänster och åtaganden. Sådana avtal mellanett landsting och företagshälsovårdsenheten kanenligt socialutskottets uppfattning innebära flerafördelar. Om företagshälsovården ges möjlighet attbedriva viss landstingsfinansierad hälso- ochsjukvård bör bl.a. företagshälsovårdens möjligheteratt behålla och utveckla sin sjukvårdskompetens öka.Dessutom kan företagshälsovården utgöra en viktigresurs för landstingens läkare, eftersom de då istörre utsträckning kan remittera patienter tillföretagshälsovården för bedömning eller behandlingav arbetsrelaterade sjukdomar och skador. Ett ökatsamarbete och en bättre samordning mellanföretagshälsovården och primärvården bör även kunnabidra till en tydligare rollfördelning när detgäller sjukvårdsinsatser i allmänhet ocharbetsplatsanknuten hälso- och sjukvård.Möjligheterna för landstingen att kontrolleraläkemedelsförskrivningen förbättras också.Socialutskottet har upplyst om att den s.k.Samverkansdelegationen i betänkandet Klaraspelregler (SOU 1997:179) anser attsjukvårdshuvudmännen bör träffa särskilda vårdavtalavseende laboratorie- och röntgenundersökningar medde företagshälsovårdsenheter som uppfyller ställdakvalitetskrav och har läkare som besitterspecialistkompetens i företagshälsovård. Betänkandetbereds i Regeringskansliet.Utskottets ställningstagandeArbetsmarknadsutskottet har ingen annan uppfattningän den som redovisats av socialutskottet vad gällerregeringens förslag om en renodling avföretagshälsovårdens verksamhet, föreslagnaändringar i lagen om läkarvårdsersättning och ilagen om ersättning för sjukgymnastik och vad gällersamverkan mellan företaghälsovården ochprimärvården.Detta innebär att begäran om enutvidgning av ersättningsmöjligheterna enligt lagenom läkarvårdsersättning för tjänster utförda avläkare med specialistkompetens inomföretagshälsovård inte vinner gehör hos utskottet.Motion A12 yrkande 4 (m) avstyrks därför.Vad gäller företagshälsovårdens rätt att remitterapatienter till laboratorie- och röntgenundersökningsamt specialist konstaterar arbetsmarknadsutskotteti likhet med socialutskottet att frågan tagits upp iden ovan nämnda utredningen spelregler och attde förslag som där lämnats bereds iRegeringskansliet. är inteberett att föregripa det arbetet, varför motion A12yrkande 5 (m) avstyrks.Av det som sagts inledningsvis i detta avsnittföljer att arbetsmarknadsutskottet är positivt tillatt vårdavtal träffas mellan landstingen ochföretagshälsovården. Något tillkännagivande om dettaär inte behövligt. Motion A15 yrkande 2 (fp)avstyrks därför.Vad gäller förslag om attföretagshälsovården obligatoriskt bör kopplas in vidarbetsskade-, arbetsoförmåge- ochrehabiliteringsutredningar vill utskottet anföraföljande. I likhet med anserutskottet att en ökad samverkan mellanföretagshälsovården, och hälso-och sjukvården skulle medföra klara fördelar, inteminst ur effektivitetssynpunkt. Som ett gott exempelpå en sådan samverkan kan den s.k. Värmlandsmodellennämnas. har sedan 1994tecknat avtal med företagshälsovårdsenheterna inomhela länet. Avtalet bygger på lokal samverkan mellanprimärvården, företagshälsovården ochförsäkringskassan. Samarbetet innebär bl.a. atthandläggare vid ibland genomförarbetsplatsbesök gemensamt med företagshälsovården.Försäkringskassan köper även tjänster avföretagshälsovården i fråga om intyg gällandeutredning och behandling av företagshälsovårdenspatienter (se SOU 1998:104 - Rehabiliteringsarbete ipraktiken s. 166). Utskottet ser positivt även pådenna form av samverkan. I likhet med vad regeringenanfört om samverkan mellan företagshälsovården ochprimärvården bör enligt utskottet även samverkanmellan företagshälsovård och försäkringskassanutformas utifrån lokala förutsättningar ochtillgängliga resurser. Utskottet är därför inteberett att föreskriva att företagshälsovårdenobligatoriskt kopplas in vid försäkringskassansrehabiliteringsutredningar. Motion A13 yrkande 6 (v)avstyrks i den mån den inte tillgodosetts med vadutskottet här har anfört.2.5 Lagförslagen, ikraftträdande m.m.Utskottet har i det föregående ställt sig bakom deföreslagna lagändringarna i sak och avstyrktModeraternas avslagsyrkanden beträffande deframlagda lagförslagen.Utskottet godtar de av regeringen framlagdaförslagen till ändringar i arbetsmiljölagen (punkt1), lagen om läkarvårdsersättning (punkt 2) ochlagen om ersättning för sjukgymnastik (punkt 3), somalltså bör antas av riksdagen.I fråga om tidpunkten för ikraftträdande avlagförslagen föreslår regeringen att ändringarna iarbetsmiljölagen träder i kraft den 1 januari 2000.Några särskilda övergångsbestämmelser till den lagenbehövs inte enligt propositionen.Ändringarna i lagen om läkarvårdsersättning ochlagen om ersättning för sjukgymnastik bör enligtregeringen också träda i kraft den 1 januari 2000.Dessa ändringar bör dock förenas medövergångsregler. Läkare och sjukgymnaster som vidikraftträdandet av lagändringarna är verksamma inomföretagshälsovården och som då har rätt att uppbäraläkarvårds- respektive sjukgymnastikersättning börha en fortsatt rätt till sådan ersättning enligtäldre regler till utgången av år 2003.Utskottet ansluter sig även till regeringensförslag om tidpunkten för ikraftträdande av berördalagändringar och till de föreslagnaövergångsbestämmelserna.2.6 Övriga frågor om företagshälsovårdI detta avsnitt behandlar utskottet motionsyrkandensom väckts med anledning av regeringens propositionom företagshälsovård men som inte tar direkt siktepå lagförslagen. Två motionsyrkanden behandlas iavsnittet 3, nämligen A13 yrkande 1 om enarbetsmiljökommission (v) och A15 yrkande 4 omkunskaper för främjande av hälsa och förebyggande avohälsa (fp).MotionerVänsterpartiet anför i motion A13 yrkande 3 att deti propositionen saknas en analys avföretagshälsovårdens arbete och dess brister ur ettkönsperspektiv. bör ge regeringen tillkänna behovet av en sådan analys.Folkpartiet anser i kommittémotion A15 att frågan omutbildning av företagshälsovårdens personal börutredas skyndsamt. I det sammanhanget bör frågor omkompetens, samordning av de olika yrkeskategoriernasutbildning, regionalisering respektivecentralisering av utbildningen, kvalitetstillsyn avutbildningen, samordning av högskoleutbildning ochfinansieringen av utbildningen tas upp (yrk. 5).Vidare anser att 1992 årsföretagshälsovårdsutredning (SOU 1992:103) börföljas upp av den nationella folkhälsokommitté somregeringen tillsatte (yrk. 3).Carl () anser i motion A201 att nr 161 om företagshälsovård innehåller enmängd detaljerade bestämmelser som för dagenssvenska företagshälsovård är främmande ochotidsenliga. Om konventionens bestämmelser skulletillämpas strikt vore det att direkt motverka denpositiva utveckling som svensk företagshälsovårdenligt motionären genomgått under senare år.Konventionen bör därför sägas upp.Utskottets ställningstagandeUtskottet tar först upp yrkande omanalys av företagshälsovården ur ett könsperspektiv.Av statskontorets rapport 1997:2 -Företagshälsovården framgår att fler män änkvinnor nyttjar företagshälsovård. Andelen kontaktermed företagshälsovården varierar stort mellan olikayrken. Yrken som betecknas som lågutnyttjande iStatskontorets undersökning är övervägandekvinnoyrken (inom hälso- och sjukvården, skola ochförskola/fritidshem etc., inom handel ochservicenäring). Flertalet av yrken som betecknas somhögutnyttjande domineras av män (t.ex. teknisktarbete, samhällsvetenskapligt, humanistiskt,kameralt arbete, ADB-arbete, tillverkningsarbetesamt civilt bevaknings- och skyddsarbete).Tillgången till företagshälsovård var dock vidundersökningstidpunkten sista kvartalet 1995 ungefärdensamma för kvinnor och män.