bet · GN01KU11 · 2000-03-09 00:00:00 — Som redovisats ovanhar det införts en särskild lag om förbudmot diskriminering i arbetslivet av personer medfunktionshinder. utreds dessutombehovet av och formerna för en reglering av ettgenerellt förbud mot diskriminering inäringsverksamhet av personer med funktionshinder avUtredningen om översyn av lagstiftningen om olagadiskriminering. Enligt utskottet finns det därutöveranledning att överväga åtgärder för att förbättramöjligheterna för funktionshindrade att uppnå ökaddelaktighet och jämlikhet i samhället. Ett sätt attmarkera betydelsen av detta är att låta frågan kommatill tydligare uttryck i regeringsformen. Som nämntsovan har utskottet från Justitiedepartementetinhämtat att regeringen kommer att geFörfattningsutredningen i särskilt uppdrag attföreslå en reglering med denna inriktning i 1 kap.2 § regeringsformen.De nämnda utredningarnas arbete bör inteföregripas. Utskottet avstyrker därför motionerna1998/99:K289 yrkande 1 och 1999/2000:K274 yrkande 1.Egendomsskydd m.m.MotionerI motion 1998/99:K300 av m.fl. (m, kd,c, fp) hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om enövergripande utredning om äganderättslagstiftningen,att egendomsskydd i första hand skall garanteras iden nationella svenska rätten. Enligt motionärernaär den personliga äganderätten en av de viktigastegrundstenarna för den svenska rättsordningen.Motionärerna menar att skyddet för äganderätten harförbättrats genom ändringar - införlivandetav i svensk rätt och den nyalydelsen av 2 kap. 18 § regeringsformen - men attdet är otillräckligt. Det gäller enligtmotionärerna framför allt på tre punkter: skyddetmåste gälla alla slag av egendom, full ersättningskall ges vid intrång i äganderätten och starkarerestriktioner måste gälla för begränsningar avskyddet genom lag. Motionärerna anser attäganderätten bör skyddas på samma sätt som t.ex.yttrandefriheten. Enligt motionärerna krävs det enordentlig översyn av äganderättslagstiftningen.I motion 1999/2000:K206 av m.fl. (m)hemställs att hos regeringen begär förslagom förstärkt grundlagsskydd för äganderätten ienlighet med vad som anförts i motionen (yrkande 4).Motionärerna menar att äganderätten måste ges ettstarkare grundlagsskydd. Den nuvarande bestämmelsenanser motionärerna inte är tillräckligt tydlig elleromfattande. Utgångspunkten bör enligt motionärernavara att ingrepp i äganderätten skall berättiga tillfull ersättning. Enligt motionärerna böräganderättsskyddet dessutom uttryckligen omfatta allegendom, som t.ex. fordringar och immateriellarättigheter.I motion 1999/2000:K233 av m.fl. (m,kd, c, fp) hemställs att som sin meningger regeringen till känna vad i motionen anförts omen samlad översyn av grundlagsskyddet för att stärkaäganderätten, de immateriella rättigheterna ochnäringsfriheten. Grundlagen ger ett visstskydd för dessa rättigheter, men enligt motionärernaär skyddet mycket ofullständigt för äganderätten ochi det närmaste formellt i fråga om de immateriellarättigheterna och näringsfriheten. Motionärernaanser att enskilt ägande är en av grundpelarna förett fritt och demokratiskt samhälle och att detdärför är angeläget att stärka skyddet föräganderätten och göra det likvärdigt med skyddet förde s.k. politiska rättigheterna. Även rätten tillersättning vid intrång anser motionärerna börstärkas så att det finns ett klart stöd för fullersättning. Vidare menar motionärerna attgrundlagsskyddet bör vara detsamma oavsett vilketslags egendom det är fråga om.Motionärerna anför att allmän näringsfrihet och frikonkurrens är grundläggande värden i en fungerandemarknadsekonomi och enskilt företagande den bästaoch effektivaste formen att driva företagsamhet.Intrång i näringsfriheten bör enligt motionärernamotverkas och, om speciella omständigheter inteföreligger, bör principen enligt motionärerna varaatt full ersättning skall utgå till den som ärföremål för sådana intrång.Motionärerna anser att den utredning som regeringenbeslutat tillsätta med uppgift att bl.a. se överäganderätten (dir. 1999:71) bör få i uppdrag attbehandla också dessa frågor.BakgrundÄganderättEnligt 2 kap. 18 § första stycket regeringsformen ärvarje medborgares egendom tryggad genom att ingenkan tvingas avstå sin egendom till det allmännaeller till någon enskild genom expropriation ellerannat sådant förfogande eller tåla att det allmännainskränker användningen av mark eller byggnad utomnär det krävs för att tillgodose angelägna allmännaintressen.Rätten till ersättning behandlas i paragrafensandra stycke. Den som genom expropriation ellerannat sådant förfogande tvingas avstå sin egendomskall vara tillförsäkrad ersättning för förlusten.Sådan ersättning skall också vara tillförsäkrad denför vilken det allmänna inskränker användningen avmark eller byggnad på sådant sätt att pågåendemarkanvändning inom berörd del av fastighetenavsevärt försvåras eller skada uppkommer som ärbetydande i förhållande till värdet på denna del avfastigheten. Ersättningen skall bestämmas enligtgrunder som anges i lag.I fråga om immateriella rättigheter stadgas det i2 kap. 19 § regeringsformen att författare,konstnärer och fotografer äger rätt till sina verkenligt bestämmelser som meddelas i lag. Enligtpropositionen har den verksamhet som bedrivs avförfattare och andra konstnärer stor betydelse föropinionsbildningen och den andliga odlingen överhuvud taget. Det yttersta syftet med bestämmelsen äratt förstärka skyddet för den fria åsiktsbildningeni samhället. Föredragande statsråd ansåg det därförinte motiverat att låta den omfatta rättigheter avdet slag som tillkommer uppfinnare ochmönsterskapare. Inte heller sådana upphovsrättennärstående rättigheter som innehas avfonogramframställare eller radioföretag ansågs böraomfattas (prop. 1975/76:209 s. 129).Av grundlagsbestämmelsen framgår att det skallfinnas lagbestämmelser om författares, konstnärersoch fotografers verk, men den säger ingenting om vaddessa skall innehålla. De avsedda lagbestämmelsernafinns i lagen (1960:729) om upphovsrätt tilllitterära och konstnärliga verk. Där finns bl.a.föreskrifter om upphovsmannens förfoganderätt ochideella rätt, om upphovsrättens övergång och dessgiltighetstid samt om ersättningsskyldighet ochstraffansvar vid intrång i upphovsmannensförfoganderätt eller ideella rätt.De begränsningar av yttrandefriheten somupphovsrätten innebär anses föranledda av särskiltviktiga skäl och därför tillåtna enligt 2 kap. 13 §regeringsformen (se prop. 1975/76:209 s. 155).Den 1 januari 1995 fick 2 kap. 18 § regeringsformenny lydelse. I de förarbeten som låg till grund förändringen (prop. 1993/94:117) framhölls att detegendomsskydd som ger bordepreciseras närmare i regeringsformen. Förutom ettskydd mot tvångsöverföring genom expropriation ellerannat sådant förfogande borde även ges ettmotsvarande skydd mot inskränkningar i användningenav mark och byggnader. Vidare borde grundlagsskyddetutökas genom en rätt till ersättning för förlustenvid både tvångsöverföringar ochrådighetsinskränkningar. Ersättningsregeln förrådighetsinskränkningar borde utformas i enlighetmed de huvudprinciper för ersättning som gällderedan i vanlig lag vid inskränkningar i rätten attanvända mark och byggnader. De närmare grundernaskulle anges i vanlig lag.Flera remissinstanser hade ansett att den enskildegenom grundlagsbestämmelsen borde tillförsäkras fullersättning eller ersättning för hela förlusten.Enligt regeringen skulle detta dock inte vara helträttvisande med hänsyn till att sådanaförväntningsvärden som enligt 4 kap. 3 §expropriationslagen (1972:719) inte ärersättningsgilla inte omfattas av skyddet. I denbestämmelsen tillförsäkrades den vars egendom togs ianspråk genom expropriation eller annat sådantförfogande ersättning för förlusten. Detta fickenligt regeringen anses ge uttryck för att dendrabbade skulle hållas skadeslös och att inte enbartsymboliska belopp skulle betalas ut. Ett skydd somtillförsäkrade den enskilde ersättning förinskränkning utan avseende på intrångets ellerskadans storlek överensstämde enligt regeringen intemed gällande rätt. Inskränkningen måste ha uppnåtten viss kvalifikationsgrad för att ersättning skullekomma i fråga. En motsvarande begränsning bordekomma till uttryck i grundlagsbestämmelsen.Regeringen framhöll att meningen inte var att igrundlagen precisera beräkningsgrunderna utan endastatt ange huvudprinciperna. Att rätten förrådighetsinskränkningar nu gavs ett grundlagsskyddinnebar enligt regeringen således inte attersättningsrätten utvidgades i förhållande till dedittills gällande ersättningsreglerna.I första tilläggsprotokollet till Europakonventionenföreskrivs i artikel 1 att varje fysisk ellerjuridisk person skall ha rätt till respekt för sinegendom och att ingen får berövas sin egendom annatän i det allmännas intresse och under deförutsättningar som anges i lag och i folkrättensallmänna grundsatser. Dessa bestämmelser inskränkerdock inte en stats rätt att genomföra sådanlagstiftning som staten finner nödvändig för attreglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse meddet allmännas intresse eller för att säkerställabetalning av skatter eller andra pålagor eller avböter och viten.NäringsfrihetBegränsningar i rätten att driva näring eller utövayrke får, enligt 2 kap. 20 § första stycketregeringsformen, införas endast för att skyddaangelägna allmänna intressen och aldrig i syfteenbart att ekonomiskt gynna vissa personer ellerföretag.Till grund för bestämmelsen, som infördes den 1januari 1995, låg Fri- och rättighetskommitténsdelbetänkande Fri- och rättighetsfrågor (SOU1993:40) och en överenskommelse som träffades mellanriksdagspartierna . I förarbetena(prop. 1993/94:117) uttalade regeringen att behovetav inskränkningar i närings- och yrkesfrihetentidigare hade ansetts utgöra hinder för engrundlagsbestämmelse till skydd för dessa friheter.Gällande rätt utgick dock från att det här i landetrådde i princip full frihet för svenska medborgareatt driva näring och utöva yrke.I propositionen anfördes att det var avgrundläggande betydelse för det moderna samhälletatt enskilda så långt det är möjligt garanterasnärings- och yrkesfrihet. Enligt regeringen bordedetta föranleda att dessa friheter gavs ett skydd iregeringsformens fri- och rättighetskapitel.Regeringen anförde vidare att det kan vara svårt attge närings- och yrkesfriheten ett reellt innehållmed hänsyn till de möjligheter till begränsningarsom nödvändigtvis måste finnas. Av detta skäl ansågregeringen det missvisande att tala om dessafriheter som rättsligt bindande rättigheter.Regeringen ansåg i stället att den s.k.likhetsprincipen utgjorde en lämplig utgångspunktför en grundlagsbestämmelse. hade beskrivit innebörden avlikhetsprincipen som att alla skall ha möjlighet attkonkurrera på lika villkor under förutsättning attde i övrigt uppfyller de krav som kan ställas påt.ex. Regeringen anförde attlikhetsprincipen som utgångspunkt för engrundlagsreglering inte fick hindra att det infördesgenerella inskränkningar i närings- ochyrkesfriheten för att tillgodose intressen som frånallmänna utgångspunkter bedömdes angelägna. Attunder denna förutsättning garantera likhetsprincipenen överordnad ställning innebar enligt regeringensvårigheter. Genom att, såsom kommittén valt attgöra, ta fasta på en väsentlig sida avlikhetsprincipen, nämligen den ekonomiska, kundedenna princip enligt regeringen utan svårigheter gesen överordnad ställning.Syftet med en begränsning av närings- ochyrkesfriheten får således inte vara att ekonomisktgynna vissa näringsidkare eller yrkesutövare framförandra. För att en begränsning skall få införas krävsatt syftet är att skydda något från samhälletssynpunkt skyddsvärt intresse.Konstitutionsutskottet (bet. 1993/94:KU24)tillstyrkte regeringens förslag och uttalade därvidföljande.Utskottet delar regeringens uppfattning att det ärav grundläggande betydelse för det moderna samhälletatt enskilda så långt möjligt skall garanterasnärings- och yrkesfrihet. En lämplig utgångspunktför en grundlagsreglering bör som regeringen anförvara den s.k. likhetsprincipen. Regeringens förslaghar utformats i överensstämmelse härmed och innebäratt begränsningar i rätten att driva näring ellerutöva yrke får införas endast för att skyddaangelägna allmänna intressen och aldrig i syfteenbart att gynna vissa personer eller företag.Tidigare riksdagsbehandlingNär behandlade regeringens förslag till nylydelse av 2 kap. 18 § regeringsformen avstyrktekonstitutionsutskottet en rad motioner om längregående grundlagsskydd än vad regeringen hadeföreslagit (bet. 1993/94:KU24). Utskottet ansåg det därvid inte motiverat attlåta all egendom, både fast och lös, omfattas avgrundlagens egendomsskydd. Utskottet pekade också påatt bestämmelser om att den enskilde tillförsäkrasfull ersättning eller ersättning för hela förlusteninte skulle vara helt rättvisande med hänsyn tillatt s.k. förväntningsvärden inte ärersättningsgilla. Utskottet underströk vidare attinförandet av ett grundlagsskydd förrådighetsinskränkningar i sig inte innebar attersättningsrätten utvidgades i förhållande till vadsom redan gällde.Frågor om regeringsformens egendomsskydd behandladesäven i betänkande 1997/98:KU30. Med anledning avflera motioner om utformningen aversättningsbestämmelsen i 2 kap. 18 § andra stycketregeringsformen, fann attfrågan borde utredas under parlamentarisk medverkan.Ett enigt utskott konstaterade att det inte gick attbortse från att bestämmelsens ordalydelse varitföremål för en omfattande debatt och att Lagrådetförordat en ändring av bestämmelsen. mening var det otillfredsställande attbestämmelsens ordalydelse är sådan att tolkningen avden kan bli föremål för en sådan diskussion somförevarit. Även om utskottet ansåg att bestämmelsenmåste kunna uppfattas i enlighet med vad som avsettsvid dess tillkomst, fanns det därför anledning attse över dess lydelse.I betänkandet behandlades även frågan om ettförstärkt grundlagsskydd för äganderätten.Konstitutionsutskottet framhöll att utskottet vidflera tillfällen avslagit yrkanden dels om att detskall införas en regel i regeringsformen som slårfast att den enskilda äganderättens princip ärorubblig och att inskränkningar endast får ske iklart angivna fall med full ersättning för denenskilde, dels om en utvidgning av grundlagensegendomsskydd till att omfatta all egendom, såvälfast som lös. Utskottet, som fortfarande gjordesamma bedömning och således inte ansåg att dessafrågor borde bli föremål för utredning, avstyrktemotionerna.Pågående utredningsarbeteRegeringen beslutade att enparlamentariskt sammansatt kommitté skulletillkallas med uppdrag att bl.a. se över lydelsen avregeringsformens bestämmelse om egendomsskydd (dir.1999:71).Kommittén har getts i uppgift att lämna förslagtill ny lydelse av stadgandet om skydd för egendom i2 kap. 18 § andra stycket regeringsformen. Kommitténskall föreslå en utformning av stadgandet som gerett klart uttryck för lagstiftarens avsikt.Regeringen uttalar i direktiven att det inte kanuteslutas att hela bestämmelsen kan komma att behövaändras av lagtekniska skäl, även om tveksamhetenkring tolkningen av 2 kap. 18 § regeringsformenfrämst rör andra stycket. Det står därför kommitténfritt att föreslå ändringar av paragrafens lydelse idess helhet.Kommittén, som antagit namnetFörfattningsutredningen (Ju 1999:13), skall redovisasitt arbete senast den 31 december 2000.Konstitutionsutskottets bedömningUtskottet har, som framgått ovan, vid fleratillfällen avstyrkt motioner om utvidgning avgrundlagens egendomsskydd till att omfatta allegendom, såväl fast som lös. Något skäl förutskottet att nu ändra sin bedömning har inteframkommit. Utskottet anser inte heller att detfinns skäl att ge äganderätten samma skydd motbegränsningar som gäller för de s.k. politiskarättigheterna. Även när det gäller ersättningsfråganhar utskottet avstyrkt motionerom en utvidgning till full ersättning. När utskottetförordade att ordalydelsen till 2 kap. 18 §regeringsformen skulle ses över, ansåg utskottet attutredningen inte borde omfatta frågan om utvidgningtill full ersättning. Utskottet gör fortfarandesamma bedömning.Det är enligt utskottets uppfattning avgrundläggande betydelse för det moderna samhälletatt enskilda så långt det är möjligt garanterasnärings- och yrkesfrihet. Intrång i dessa friheterbör i görligaste mån motverkas. Emellertid finns detområden - exempelvis med anknytning till miljö-eller säkerhetsintressen - där möjligheten tillbegränsningar måste finnas. Det har därför inteansetts möjligt med en rättsligt bindande regleringav dessa friheter. När bestämmelsen om närings- ochyrkesfrihet infördes i regeringsformen ställde sigutskottet bakom regeringens bedömning att den s.k.likhetsprincipen utgjorde en lämplig utgångspunktför regleringen. Grundlagsbestämmelsen skallförhindra att någon enskild skall få gynnas påandras bekostnad. För att en begränsning skall fåinföras krävs att syftet är att skydda något frånallmän synpunkt skyddsvärt intresse.Utskottet vidhåller sin bedömning att regleringenav närings- och yrkesfriheten bör ta sinutgångspunkt i likhetsprincipen. Vidare menarutskottet att det måste vara möjligt att begränsadessa friheter för att tillgodose angelägna allmännaintressen. Med hänsyn härtill är det inte rimligtatt i grundlagen införa en bestämmelse om rätt tillersättning vid intrång i närings- och yrkesfriheten.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna1998/99:K300 och 1999/2000:K206 yrkande 4 samtmotion 1999/2000:K233.Grundlagsskydd för miljönMotionI motion 1999/2000:MJ752 av . (v) hemställs att hos regeringenbegär tilläggsdirektiv till utredningen om översynav regeringsformen så att även miljön får ettgrundlagsskydd (yrkande 1). Att skydda naturresursersom bör vara till glädje för kommande generationerär enligt motionärerna svårt att förena medvinstintresse. Motionärerna anser att det i tider dåordet etik har en särskild klang borde vara på sinplats att tala om det arv vår generation lämnar tillden som kommer efter. För att förstärkamiljöintressena i förhållande till andra intressenbör, enligt motionärerna, den planerade översynen avregeringsformen ges i tilläggsdirektiv att formulerahur ett skydd för miljön kan infogas i grundlagen.BakgrundRegeringsformen innehåller inte någon särskildskyddsbestämmelse för miljön. Däremot stadgas det i2 kap. 18 § tredje stycket regeringsformen, sedanden , att alla skall ha tillgång tillnaturen enligt allemansrätten. Härigenom görs detsåledes ett uttryckligt förbehåll för allemansrätteni grundlagens egendomsskydd. I sammanhanget bör ävenbestämmelsen i 1 kap. 2 § andra stycketregeringsformen nämnas. Där sägs bl.a. att detsärskilt skall åligga det allmänna att verka för engod levnadsmiljö. Bestämmelsen skall dock uppfattassom syftande på den enskildes sociala välfärd (seprop. 1975/76:209 s. 137).Inte heller innehåller någonbestämmelse om miljön.I finns bestämmelser vilka syftar tillatt främja en hållbar utveckling som innebär attnuvarande och kommande generationer tillförsäkras enhälsosam och god miljö. Enligt 1 kap. 1 § förstastycket bygger en sådan utveckling på insikten attnaturen har ett skyddsvärde och att människans rättatt förändra och bruka naturen är förenad med ettansvar för att förvalta naturen väl.Miljöbalken skall enligt 1 kap. 1 § andra styckettillämpas så att1. människors hälsa och miljön skyddas mot skadoroch olägenheter oavsett om dessa orsakas avföroreningar eller annan påverkan,2. värdefulla natur- och kulturmiljöer skyddas ochvårdas,3. den biologiska mångfalden bevaras,4. mark, vatten och fysisk miljö i övrigt användsså att en från ekologisk, social, kulturell ochsamhällsekonomisk synpunkt långsiktigt godhushållning tryggas, och5. återanvändning och återvinning liksom annanhushållning med material, råvaror och energi främjasså att ett kretslopp uppnås.Utskottet har från inhämtatatt regeringen kommer att beslutatilläggsdirektiv till . Genomdessa kommer bl.a. att få isärskilt uppdrag att föreslå hur skyddet för miljönskall komma till uttryck i 1 kap. 2 §regeringsformen. Arbetet i denna del skall redovisasföre utgången av år 2000.Tidigare riksdagsbehandlingKonstitutionsutskottet behandlade ettpar motionsyrkanden om grundlagsskydd för älvar(bet. 1991/92:KU10). Utskottet hänvisade till attriksdagen genom naturresurslagen beslutat om skyddför de outbyggda älvarna och att detta skydd intekan brytas på annat sätt än genom riksdagsbeslut.Utskottet fann inte skäl att i grundlagen införabestämmelser på området och avstyrktemotionsyrkandena.Våren 1994 behandlade konstitutionsutskottetregeringens förslag till reglering avegendomsskyddet och allemansrätten (bet.1993/94:KU24). Utskottet gjorde följande bedömningnär det gäller allemansrätten.Det skydd som den enskildes egendom tillförsäkrasgenom den i det föregående förordade bestämmelsen omegendomsskyddet får inte utgöra något hinder mot attallmänheten utnyttjar naturen enligt vad som följerav allemansrätten. Utskottet tillstyrker därförregeringens förslag att det i grundlagsbestämmelsenom egendomsskyddet görs ett uttryckligt förbehållför allemansrätten. På detta sätt ges allemansrättenen grundlagsförankring.Utskottet vill liksom regeringen framhålla attavsikten inte är att ge allemansrätten en för allframtid bestämd innebörd och därigenom låsa den tilljust den rörelsefrihet i naturen som får ansesha stöd i denna rätt. Mot bakgrund härav och dåallemansrättens gränser kan anses föränderliga ärdet som regeringen anför inte lämpligt att - sombegärs i vissa motioner - i detta sammanhang angenågot om hänsyns- och ansvarstagande ellerföreskriva begränsningar i allemansrätten. vill för tydlighets skull understryka attsyftet med förbehållet för allemansrätten inte äratt ge en längre gående rätt att utnyttja naturen änenligt nu accepterade former.I betänkande 1995/96:KU8 behandladekonstitutionsutskottet ånyo en motion omgrundlagsskydd för outbyggda älvar och älvsträckor.Utskottet gjorde samma bedömning som ochavstyrkte följaktligen motionen.Våren 1998 behandlade ibetänkande 1997/98:KU32 en motion om att införa enparagraf i regeringsformen där varje individs rätttill en god miljö fastställs. Utskottet erinrade omatt bestämmelserna i den då föreslagna miljöbalkensyftade till att främja en hållbar utveckling sominnebär att nuvarande och kommande generationertillförsäkras en hälsosam och god miljö. kom rätten till en god miljö väl tilluttryck genom förslaget till miljöbalk. Utskottetansåg inte att en ändring i regeringsformen tillskydd för en god miljö var påkallad och avstyrktedärför motionen.I samma betänkande behandlade utskottet en motiondär motionärerna ville få allemansrätten garanteradi grundlag. Utskottet var emellertid inte berett attföreslå någon ändring av regeringsformen medanledning av motionen varför denna avstyrktes.Konstitutionsutskottets bedömningBestämmelserna i syftar till att främjaen hållbar utveckling som innebär att nuvarande ochkommande generationer tillförsäkras en hälsosam ochgod miljö. Genom införandet av harmiljöintressena lyfts fram och tydliggjorts på etthelt annat sätt . Trots detta kan detfinnas skäl att behandla skyddet av miljön även igrundlagen, särskilt om ocksåfortsättningsvis skall kunna vara ett föregångslandnär det gäller skyddet av miljön.Författningsutredningen kommer - enligt vadutskottet inhämtat från - inomkort att få i särskilt uppdrag att föreslå hurskyddet för miljön skall regleras i 1 kap. 2 §regeringsformen. Härigenom torde de önskemål somframförs i motion 1999/2000:MJ752 yrkande 1 varatillgodosedda. Motionen avstyrks.Grundlagsskydd för fri- och rättigheter iförhållande till enskildaMotionI motion 1999/2000:K318 av ()hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts ombehovet av en utredning för att grundlagsfästa fri-och rättigheter för medborgaren i förhållande tillandra enskilda. Motionären pekar på attregeringsformen, med smärre undantag, endasttillförsäkrar medborgarna fri- och rättigheter iförhållande till det allmänna.