bet · GN01LU15 · 2000-03-21 00:00:00 — Reglerna iföräldrabalken om god man torde, såvitt utskottetkan bedöma, inte vara avsedda för de situationer sombeskrivs i motionen.Även om utskottet har förståelse för den omtankeom barnen som ligger bakom motionsyrkandet ärutskottet inte berett att förorda att bestämmelsernaom god man i utvidgas så att dekommer att omfatta sådana situationer som beskrivs imotionen. I sammanhanget måste beaktas att riksdagentidigare avvisat tanken på införande av godmanskapinom och därvid förordat andralösningar på de problem som tas upp i motionen.Utskottet vill därvid erinra om att socialutskottetvåren , i samband med behandlingen avregeringens proposition 1997/98:182 Strategi för attförverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter iSverige, behandlat bl.a. en motion om att någon formav godmanskap för barn till missbrukande föräldrarskyndsamt bör utredas och inrättas inomsocialtjänsten (bet. 1998/99:SoU6). Socialutskottetuttalade att det är mycket angeläget att barn tillmissbrukande föräldrar tidigt uppmärksammas ocherhåller stöd. Även inom detta område förutsätterdet att samarbetet mellan exempelvis ,mödra- och barnhälsovården, barnomsorgen, skolan,barnpsykiatrin och Polisen fungerar väl.Socialutskottet framhöll vikten av att berördpersonal har erforderlig kompetens och erfarenhet.Vidare erinrade socialutskottet om attBarnpsykiatrikommittén, som haft regeringens uppdragatt utreda vården och stödet till barn och ungdomarmed psykiska problem, i sitt slutbetänkande, (SOU1998:31) Det gäller livet, presenterat förslag föratt förbättra situationen för barn till bl.a.missbrukare och till psykiskt sjuka. Socialutskotteterinrade också om att utskottet i andra sammanhangframhållit vikten av det arbete som frivilligaorganisationer gör på det sociala området somkomplement till samhällets insatser. mening var det angeläget att detfrivilliga sociala arbetet stärks. Socialutskottetkunde inte ställa sig bakom förslaget i den dåaktuella motionen om införande av godmanskap inomsocialtjänsten för barn till missbrukande föräldraroch avstyrkte motionen. följde utskottet(rskr. 1998/99:171).Mot bakgrund av vad som sålunda anförts avstyrkerlagutskottet bifall till motion L403.UmgängeGenom reform av regler omvårdnad och umgänge genomfördes vissa ändringar i 6kap. 15 § som innebär att barnets rätt till umgängemed en förälder som det inte bor tillsammans medlyfts fram (prop. 1997/98:7, bet. I lagrummetbetonas numera föräldrarnas gemensamma ansvar föratt barnets behov av umgänge så långt möjligttillgodoses. Härigenom understryks också att enförälder som barnet inte bor tillsammans med har enskyldighet att umgås med barnet. Det är främstbarnets intresse och behov av umgänge som skalltillgodoses. En förälder har inte någon absolut rätttill umgänge med sitt barn. Beslut om umgänge skallkunna meddelas även i de fall då föräldrarna hargemensam vårdnad om barnet. Vad särskilt gällerfrågan om information om barnet är vårdnadshavarenskyldig att lämna sådana upplysningar rörande barnetsom kan främja umgänget, om inte särskilda skältalar däremot. utvidgadesupplysningsskyldigheten till att omfatta även barnsom står under föräldrarnas gemensamma vårdnad.Skyldigheten åvilar då den förälder som barnet bortillsammans med.Alf m.fl. (kd) anser i motion Sf302 attdet är viktigt att barnet har en vardagskontakt medbåda sina föräldrar efter föräldrarnas separation.Detta bör, enligt motionärernas mening, komma tilluttryck i lagstiftningen. Det är vidare, ansermotionärerna, viktigt att "umgängesrättsföräldern"får rätt till information om barnet, exempelvisrörande skolgången och eventuell sjukhusvistelse. Imotionen yrkas att hos regeringen begärlagförslag om barnets rätt till kontakt med bådaföräldrarna (yrkande 4).Utskottet kan för sin del inte finna annat än attde nuvarande reglerna i ärändamålsenligt utformade och har vid fleratillfällen, med anledning av liknandemotionsyrkanden som det nu aktuella, uttalat att enumgängesberättigad förälders informationsbehovrörande barnet normalt torde kunna tillgodoses genomreglerna i 6 kap. 15 § (bet.1997/98:LU12).Enligt utskottets mening finns det nu inte någonanledning till ändrat ställningstagande, ochutskottet avstyrker bifall till motion Sf302 yrkande4.När den förälder som barnet bor tillsammans medgenom olika åtgärder försvårar eller omöjliggör förbarnet att få träffa den andra föräldern brukar mantala om umgängessabotage.I motion L421 förespråkar ()särskilda regler i syfte att förhindraumgängessabotage. Motionären föreslår bl.a. attumgängessabotage skall leda till att underhåll intelängre skall behöva betalas, att påståenden ombarnets ohälsa skall styrkas med läkarintyg samt attverkställighetsfrågor rörande umgänge skallhandläggas i allmän domstol i stället för som iförvaltningsdomstol. Frågan om huruvida umgängetskall vara förenat med ett vitesföreläggande bör,enligt motionärens mening, prövas redan i sambandmed att umgängesfrågan prövas av domstolen. Imotionen yrkas att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om enutredning för att se över lagstiftningen i syfte attkomma till rätta med umgängessabotage i vårdnads-och umgängestvister.Med anledning av motionen vill utskottet påminna omatt frågor om särskilda bestämmelser syftande tillatt motverka umgängessabotage infördes iföräldrabalken . I detlagstiftningsärendet behandlades bl.a. frågan om ettstraffrättsligt ansvar för umgängessabotage medanledning av motioner i ämnet. Utskottet ansågdärvid att det skulle föra alltför långt att införaen sådan sanktion och de då aktuella motionernaavstyrktes (prop. 1990/91:8, bet. LU13).Frågan om umgängessabotage berördes också i sambandmed föräldrabalksreform. När det gällersådant sabotage finns det, anförde regeringen, skälatt inta en sträng hållning. Om en förälder utangodtagbara skäl för sitt handlande motarbetar ettumgänge mellan barnet och den andra föräldern, kandetta vara ett tecken på att vårdnaden eller boendetkan behöva ändras. Att därutöver införa sanktionermot umgängessabotage var, enligt regeringens mening,inte påkallat. Utskottet framhöll för sin del i 1998års lagstiftningsärende att domstolen vid bedömandeav vårdnadsfrågan skall fästa avseende särskilt vidbarnets behov av en nära och god kontakt med bådaföräldrarna. Att bestämmelsen enligt det dåföreliggande förslaget utsträcktes till att gällaäven vid bedömande av barnets boende fick, enligtutskottets mening, anses tillfyllest (prop.1997/98:7, bet. LU12).Utskottet har inte någon annan uppfattningnär det gäller lagstiftningsbehovet. I den mån detskulle framkomma behov av ytterligare regler i syfteatt förhindra umgängessabotage utgår utskottet frånatt regeringen kommer att aktualisera detta inomramen för den aviserade utvärderingen av 1998 årsföräldrabalksreform.Med det anförda avstyrker utskottet bifall tillmotion L421.Hävande av faderskapDe grundläggande reglerna om faderskap till barnfinns i 1 kap. . Om modern är gift vidbarnets födelse skall enligt 1 kap. 1 § mannen iäktenskapet anses som barnets far. Denna s.k.faderskapspresumtion omfattar även den situationenatt modern är änka och barnets föds inom sådan tidefter mannens död att det kan vara avlatdessförinnan.Faderskapspresumtionen kan brytas av domstol vidvissa i 1 kap. 2 § närmare angivnafall. Ett sådant föreligger när det är utrett attmodern haft samlag med annan än maken under den tiddå barnet kan vara avlat och det med hänsyn tillsamtliga omständigheter är sannolikt att barnetavlats av den andre. Ett annat fall är då en annanman bekräftar faderskapet till barnet och mannen iäktenskapet godkänner bekräftelsen.Är modern ogift vid barnets födelse eller har enfaderskapspresumtion brutits skall faderskapetfastställas genom bekräftelse eller dom. Bekräftelseav faderskapet är en formbunden rättshandling, somskall ske skriftligen och bevittnas av två personer.Dessutom skall bekräftelsen godkännas avsocialnämnden och av modern. Enligt 1 kap. 4 §föräldrabalken kan en faderskapsbekräftelse ske ävenföre barnets födelse.Visar det sig senare att den som lämnatbekräftelsen inte är far till barnet skall rättenförklara att bekräftelsen saknar verkan mot honom.En faderskapsdom förutsätter att det har utretts attmannen haft samlag med barnets mor under tid dåbarnet kan vara avlat samt att det med hänsyn tillsamtliga omständigheter är sannolikt att barnet haravlats av honom. Enligt 2 kap. 1 § ärsocialnämnden skyldig att försöka utreda vem som ärfar till ett barn när faderskapet inte följer direktav presumtionsregeln.När det gäller upphävande av faderskapspresumtionhar enligt 3 kap. 1 § i vissa fallmannens maka och arvingar rätt att väcka talan viddomstol. Sådan rätt föreligger i de fall mannenavlidit före barnets födelse eller om mannenvisserligen avlidit efter barnets födelse men intevaraktigt sammanbott med barnet och inte hellerefter barnets födelse bekräftat att barnet är hans.Rätt att väcka sådan talan föreligger däremot inteom vid mannens död har förflutit fråndet att talan, som grundats på att mannen är fartill barnet, väckts mot honom och han fått del däraveller om har förflutit sedan anspråkpå samma grund framställts mot mannens dödsbo.Bestämmelsen har motiverats med att övervägande skältalar för att mannens arvingar inte skall ha någonrätt att väcka talan om hans faderskap till barnetnär han själv inte har vidtagit några åtgärder föratt få detta upphävt. - Sammanfattningsvis är alltsåhuvudregeln att arvingarna till mannen inte harnågon talerätt. De undantagssituationer som ärmotiverade gäller framför allt de fall då mannenöver huvud taget aldrig känt till barnets födelse(prop. 1975/76:170, s. 169).I fråga om faderskapsbekräftelse finns ingabestämmelser i lag om vem som äger föra talan omogiltigförklaring. Av rättsfallet NJA 1988 s. 525följer emellertid att de bestämmelser om talerättför mannens arvingar, inklusive begränsningarna italerätten, som enligt 3 kap. 1 § föräldrabalkengäller vid upphävande av faderskapspresumtion skalltillämpas analogivis vid ogiltigförklaring av enfaderskapsbekräftelse.När faderskapet har fastställts genom en dom somvunnit laga kraft skiljer sig situationen frånpresumtions- och bekräftelsefallen så till vida attfaderskapsfrågan är definitivt avgjord. Enomprövning av domen kan därför i princip endast skeom resning beviljas av antingen Högsta domstoleneller hovrätt. Enligt 58 kap. 1 § rättegångsbalkenkan resning beviljas om nya omständigheter ellerbevis åberopas, vilka sannolikt skulle ha lett annan utgång i målet. Några särskilda regler omvem som är behörig att söka resning finns inte, menuppenbart är att den som var part i målet också kanvara resningssökande. I sammanhanget kan nämnas atttalan om fastställande av faderskap enligt 3 kap. 6§ första stycket kan föras av barnetmot en avliden mans arvingar.Enligt lagen (1958:642) om blodundersökning m.m.vid utredning av faderskap (blodundersökningslagen)kan en domstol i mål om faderskap förordna omblodundersökning eller annan undersökning rörandeärftliga egenskaper. Sedan ett faderskap harfastställts genom bekräftelse eller genom dom somhar vunnit laga kraft, kan rätten enligt 1 a §förordna om blodundersökning om det först efterbekräftelsen eller domen har framkommitomständigheter som ger anledning till antagande attnågon annan man än den som har fastställts vara farhar haft samlag med modern under tid då barnet kanvara avlat. Förordnandet om blodundersökning kanavse den som har fastställts vara far, modern,barnet eller den andre mannen. Har faderskapetfastställts genom bekräftelse, kan förordnande omblodundersökning meddelas i mål om att bekräftelsensaknar verkan mot den som har lämnat den. Ett sådantförordnande kan begäras av någon av parterna imålet. Har någon talan inte väckts om attbekräftelsen saknar verkan, prövas frågan omförordnande av blodundersökning enligt lagen(1996:242) om domstolsärenden. Ett sådantförordnande kan begäras av den som kan vara part iett mål om att bekräftelsen saknar verkan. Harfaderskapet fastställts genom dom som har vunnitlaga kraft, prövas frågan om förordnande avblodundersökning enligt lagen om domstolsärenden.Ett sådant förordnande kan begäras av någon avparterna i det tidigare målet.I samband med tillkomsten av 1 a §blodundersökningslagen (prop. 1982/83:8)konstaterades att blodundersökningsmetodiken undersenare år har utvecklats kraftigt. Möjligheten attgenom blodundersökning utesluta någon som felaktigthar utpekats som far angavs vara mycket stor. Detvar tänkbart att en del fall där faderskapetgrundats på äldre och bristfällig metodik skullebedömas annorlunda om faderskapet prövades enligt denya metoderna. Enbart den omständigheten attvetenskapen rörande blodundersökningar har gåttframåt sedan faderskapet fastställdes genom entidigare dom ansågs dock inte vara ett tillräckligtskäl för resning. Mot denna bakgrund föreslogs atten domstol skall kunna förordna om blodundersökning,även när faderskapet fastställts genom en dom elleren bekräftelse och det framkommer sådanaomständigheter som ger anledning till antagande attnågon annan man, som inte har varit föremålför blodundersökning, har haft samlag med modernunder tid då barnet kan vara avlat. För att interelationerna mellan ett barn och den som anses varadess far skall störas i onödan krävs således attnågon ny omständighet har inträffat som gör attfaderskapet kan ifrågasättas. Motivet tillbegränsningsregeln angavs i propositionen vara attett barn inte bör riskera att bli faderlöst lång tidefter sin födelse. Utskottet tillstyrktepropositionens förslag, och följdeutskottet (bet. LU 1982/83:9).I motion L401 av de ()anförs att många änkor har ställts i en psykologisktoch ekonomiskt svår situation vid sin makesfrånfälle, då det plösligt uppdagats att det finnsen tidigare okänd arvinge. Även om änkan misstänkeratt faderskapet är felaktigt har hon småmöjligheter att väcka talan. Om faderskapet ärfastslaget genom dom enligt 1 kap. 3 §föräldrabalken är faderskapsfrågan definitivtavgjord och änkan har små möjligheter attifrågasätta faderskapet. Hon har helt enkelt ingentalerätt enligt lagen. Enligt motionärens mening harreglerna på detta område inte följtsamhällsutvecklingen. I motionen pekas på attmetoderna för fastställande av faderskap ärhelt andra . Vidare anförs att både änkanoch den avlidnes barn skulle vinna ökadrättssäkerhet och trygghet om talerätt för hävandeav faderskap infördes för såväl efterlevande makasom mannens arvingar. I motionen yrkas etttillkännagivande från sida i enlighet meddet anförda.Ulf och (båda fp) anför imotion L408 att det ligger i alla parters intresse -moderns, barnets och den utpekade faderns - att ettfaderskap blir riktigt fastställt. Enligtmotionärerna har vetenskapen om blodundersökningarutvecklats så att fastställelse av faderskap ärmöjligt långt efter det att den utpekade fadernavlidit. Detta har blivit möjligt genom att med DNA-teknik undersöka levande släktingars blod. Mot dennabakgrund bör en tidsbegränsad rätt att föra talan omhävande av faderskap införas för mannens arvingaroch efterlevande maka, och bör hosregeringen begära lagförslag med denna innebörd.I motion L411 av m.fl. (kd) pekaspå vissa situationer då det är otillfredsställandeatt änkan inte har talerätt beträffande denavlidne mannens faderskap. Reglerna i fråga omtalerätten i faderskapsmål har enligt motionärernainte följt samhällsutvecklingen. Både änkan och denavlidne mannens barn skulle vinna på enmodernisering av reglerna, och i motionen yrkas etttillkännagivande om att talerätt om hävande avfaderskap bör införas för såväl efterlevande makasom mannens arvingar.Utskottet har behandlat motionsyrkanden med sammainnebörd som de nu aktuella vid tidigare tillfällen.När spörsmålet behandlades av utskottet våren 1998hade utskottet, i sitt av godkändabetänkande /98:LU10, inte någon annanuppfattning än motionärerna om vikten av att ingenfelaktigt förklaras vara far, och att det givetvisligger i såväl mödrars som barns intresse attfaderskap blir riktigt fastställda. När det gällerhävande av faderskap anförde utskottet att reglernagenerellt sett måste bygga på tillfredsställandeavvägningar mellan de olika intressen som gör siggällande och att bestämmelserna i hög grad börpräglas av hänsynen till barnets bästa. Vad förstgäller de situationer när faderskapet harfastställts genom presumtion eller bekräftelse ansågutskottet att de motiv som ligger till grund förnuvarande regler alltjämt har giltighet och attnågra vägande skäl för att utvidga talerätten förmannens änka och arvingar enligt utskottets meninginte hade framkommit. Utskottet anförde vidare atten utvidgning av talerätten för änkan och arvingarnainte torde kunna motiveras utifrån principen ombarnets bästa.När det sedan gäller faderskap som fastställtsgenom dom erinrade utskottet om att Högsta domstolendå beviljat resning i ett mål därfaderskapet fastställdes . Mannen ansökte omresning och åberopade som stöd för sitt yrkande omogiltigförklaring av faderskapet en företagenrättsgenetisk undersökning (mål Ö 5134/96). Efterdet att mannen avlidit och en arvinge till honomträtt i hans ställe beviljades resning. Beträffandebehörigheten för en avliden mans änka eller arvingaratt begära blodundersökning enligtblodundersökningslagen eller att ansöka om resningförelåg däremot, såvitt utskottet hade sig bekant,inte något prejudicerande avgörande. Enbart dennaomständighet kunde emellertid, enligt utskottetsmening, inte åberopas som skäl för en översyn avlagstiftningen. Utskottet utgick från att, för detfall det skulle visa sig att nuvaranderegler leder till otillfredsställande resultat,regeringen i lämpligt sammanhang skulle återkommatill med förslag i ämnet.När frågan om en talerätt om hävande av faderskapprövades på nytt med anledning avmotioner uttalade utskottet att det inte framkommitnågon omständighet som borde ge anledningatt frångå sitt tidigare ställningstagande tillifrågavarande spörsmål. Utskottet avstyrkte bifalltill de då aktuella motionerna (bet. 1998/99:LU18).Vad som anförts i de nu aktuella motionerna utgör,enligt utskottets mening, inte heller nu skäl förriksdagen att frångå sitt tidigare ställningstagandei frågan. Utskottet avstyrker därför bifall tillmotionerna L401, L408 och L411.Olovligt bortförda barnMed olovligt bortförande av barn avses framför alltdå en förälder utan lov för med sig sitt barn tillett annat land. Hit hör också fall då en förälderolovligen håller kvar barnet i ett annat land efterutgången av en umgängestid eller efter det att endomstol bestämt att den andra föräldern skall havårdnaden om barnet. I båda fallen är ändamålet atthindra den andra föräldern från att ha vårdnaden ombarnet eller utöva umgängesrätt.År 1980 tillkom två konventioner,och , i syfteatt få till stånd ett internationellt samarbete föratt motverka olovliga bortföranden och kvarhållandenav barn i internationella förhållanden. Enligtkonventionerna skall ett beslut om vårdnad i barnetshemland normalt verkställas, och barnet skall enligthuvudregeln flyttas dit. har anslutit sigtill de båda konventionerna, och dessa harinförlivats med svensk rätt genom lagen (1989:14) omerkännande och verkställighet av utländskavårdnadsavgöranden m.m. och om överflyttning avbarn. För del är konventionerna i kraftgentemot ett fyrtiotal länder.En ny konvention som gäller myndighetersbehörighet, tillämplig lag, erkännande,verkställighet och samarbete i fråga omföräldraansvar och åtgärder till skydd för barnantogs inom förinternationell privaträtt. Den nya Haagkonventionenhar ett vidare tillämpningsområde och skall ses somett komplement till . 1996års konvention är betydelsefull genom att den på etttvingande sätt reglerar myndigheternas behörighetatt ta upp exempelvis vårdnadsfrågor och genom attden behöriga myndighetens beslut skall erkännas ochverkställas i de övriga konventionsstaterna. 1980års däremot inskränker sig till attvara en konvention om överflyttning, dvs. ettinstrument för att i nödsituationer möjligtåterställa läget som det var innan det olovligabortförandet eller kvarhållandet ägde rum. 1996 årsHaagkonvention är också betydelsefull på så sätt attden vill hindra att en person genom att olovligtbortföra eller kvarhålla ett barn skall kunna skapabehörighet för myndigheter i ett annat land än detdär barnet har sin invanda miljö. Enligtkonventionen skall behörigheten i alla åtgärderrörande barn tillkomma myndigheterna i den stat därbarnet har sitt hemvist. Om ett olovligt bortförandeäger rum saknar sålunda den nya statens myndigheterbehörighet att ta upp frågor rörande vårdnad ochumgänge. Först när barnet fått hemvist i den nyastaten och vissa andra i konventionen föreskrivnavillkor är uppfyllda övergår behörigheten tillmyndigheterna i det nya landet. Till dessbehörigheten på föreskrivet sätt har övergått tillden nya statens myndigheter skall man i den statenerkänna och verkställa de beslut som har meddelats ibarnets ursprungliga hemviststat.I maj 1998 antog Europeiska unionens råd enkonvention om domstols behörighet och om erkännandeoch verkställighet av domar i äktenskapsmål. Den nyaEU-konventionen, den s.k. Brysselkonventionen II,innehåller bl.a. regler om myndigheters behörighetatt i samband med äktenskapsmål ta uppvårdnadsfrågor och regler om erkännande ochverkställighet av vårdnadsavgöranden meddelade isamband med ett äktenskapsmål i en EU-stat.Konventionen innehåller en särskild bestämmelse ombortförande av barn enligt vilken de behörigamyndigheterna skall utöva sin behörighet medbeaktande av . Med anledningav Amsterdamfördraget har kommissionen lagt fram ettförslag till en gemenskapsrättsakt därBrysselkonventionen II omarbetas till en förordning.I sammanhanget vill utskottet upplysa om attutskottet under en studieresa i november 1999besökte sekretariatet i för förinternationell privaträtt, varvid utskottet erhöllaktuell information om läget beträffande olikaländers anslutning till omföräldraansvar och åtgärder till skydd för barn.I motion L425 av () anförs att ettolovligt bortförande eller kvarhållande av ett barnskapar en krissituation som möjligt skallundanröjas genom att barnet återförs till sininvanda miljö. Motionären konstaterar attHaagkonventionen skall säkerställa ett snabbtavgörande så att barnet återförs till sin hemmiljö.Konventionen medger emellertid att domstol kan vägraett återförande om det finns risk för att barnetskulle utsättas för fysisk eller psykisk skada omdet återfördes eller om barnet genom återförandetförsätts i en ohållbar situation. Dessa skrivningari konventionen är, framhålls det i motionen, viktigaför att säkerställa barnens fysiska och psykiskahälsa och utveckling. I motionen anförs attmänniskornas ökade rörlighet över gränserna ocksåinnebär att det i större utsträckning än förr bildaspar där parterna kommer från olika länder. Iförlängningen innebär det också en risk för attvårdnadstvister med internationella inslag ökar.Motionären framhåller att det inom familjerättenallmänt sett skett ett ökat hänsynstagande tillbarnets bästa vid avgörande av vårdnadsfrågor m.m.När det gäller måste man vidtillämpningen lägga stor vikt vid om barnen kankomma att utsättas för fysiska eller psykiska skadoreller försättas i en ohållbar situation genom ettåterförande. Enligt motionen har emellertid i frågaom information om och beträffandedess tillämpning barnets bästa kommit i skymundan.Man har heller inte tillräckligt beaktat kvinnornassituation som vårdnadshavare i sammanhanget. Enöversyn av och dess tillämpning börsålunda göras i linje med det anförda, och imotionen begärs ett tillkännagivande med dennainnebörd.Frågor om olovligt bortförda barn har behandlats avutskottet , bl.a. medanledning av ett motionsyrkande i samband medbehandlingen av proposition 1997/98:7 Vårdnad,boende och umgänge (bet. 1997/98:LU12).