bet · GN01SoU9 · 2000-03-22 00:00:00 — Motionsyrkandena avstyrks.Hivpreventiva frågorI motion So314 av m.fl. (m) hemställs att hos rege-ringen begär förslag baserat på förslag i enlighetmed vad som anförs i motionen (yrkande 5). Motionärerna anför att enligtsmittskyddslagen är all undersökning, vård och behandling som behövs frånsmittskyddssynpunkt vid en samhällsfarlig sjukdom kostnadsfri om denutförs inom den landstingskommunala sjukvården. Privat vård och behand-ling är dock inte kostnadsfri. Motionärerna avvisar denna åtskillnad mellanoffentlig och enskild vård.I motion So225 av m.fl. (fp, s, v, c, mp) begärs ett till-kännagivande om möjligheten till anonym testning av hiv (yrkande 16).Motionärerna anför att fler personer då vågar komma till testning vilket i sintur leder till tidigare behandling av de smittade.Pågående arbeteFrågan om kostnadsfrihet vid undersökning, vård eller behandling enligtsmittskyddslagen har behandlats av i betänkandetSmittskydd, samhälle och individ (SOU 1999:51). Kommittén anför (s. 466-467) att nuvarande begränsning när det gäller privat verksamma läkare börförändras och att kostnadsfriheten inte bör gälla endast undersökning utanäven vård och behandling som ges av privat verksamma läkare i de fall dessaär anslutna till den offentligt finansierade vården, dvs. erhåller ersättningenligt lagen (1993:1651) om läkarvårdsersättning.Även frågan om anonymitet vid provtagning för hivinfektion har behandlatsav i det ovan nämnda betänkandet. Kommittén anförunder rubriken till anonymitet vid provtagning för hivinfektion (s.374-375) följande:Enligt förordningen (1986:198) om undantag vid provtagning för infektionav hiv har den som vill ta prov för att kontrollera om han eller hon har smit-tats av hivinfektion rätt att göra detta anonymt. Bestämmelsen infördes motbakgrund av att alla tänkbara ansträngningar för att snabbt hindra spridning-en av hivinfektion ansågs behöva vidtas och att det fanns oro för att personerskulle avhålla sig från provtagning av den anledningen att de inte ville attderas identitet skulle bli känd. Det bör erinras om att den enskilde dock blirskyldig att lämna identitetsuppgifter om analysresultatet visar att personen ärhivpositiv. I dessa fall omfattas uppgifterna av den sekretess som råder inomhälso- och sjukvården.En av grundtankarna för kommitténs förslag till förändringar i smitt-skyddslagstiftningen är att hivinfektion i princip bör behandlas på sammasätt som andra allvarliga sjukdomar och att särregleringen beträffande dennasjukdom så långt det är möjligt bör tas bort. Kommitténs underlag (jfr kap. 5)tyder på att attityden till provtagning har förändrats på så sätt att de flestapatienter inte bryr sig om huruvida provtagningen görs anonymt eller inte.Endast en liten andel av patienterna synes begära att få anonym provtagningoch ytterst få synes i egentlig mening upprätthålla anonymiteten inför vård-personalen. är det svårt att uttala sig om vilka effekterna skulle blom rätten till anonymitet nu tas bort. Denna rätt har blivit en integrerad delav det förebyggande arbetet och det har för kommittén framhållits att rättenhar ett stort symbolvärde. Vidare har framförts att det är nödvändigt att möj-ligheten till anonymitet kvarstår för den mindre grupp av patienter som, avolika anledningar, är rädda för att identitetsuppgifter skall komma till andraskännedom. Rätten till anonymitet har enligt vad kommittén erfarit inte hellermedfört några stora problem i den praktiska verksamheten. Mot bakgrund avvad som sagts anser kommittén att övervägande skäl talar för att inte inuläget avskaffa detta undantag för hivinfektion.Smittskyddskommitténs betänkande har remissbehandlats och bereds förnärvarande i Regeringskansliet.Utskottets bedömningFrågor om kostnadsfrihet vid undersökning, vård eller behandling enligtsmittskyddslagen behandlas i betänkande. Detsam-ma gäller frågan om anonymitet vid provtagning. Betänkandet bereds förnärvarande i . Utskottet har erfarit att regeringen avser attöverlämna en proposition till avseende de frågor som behandlats ibetänkandet . bör därför inte ta något initiativbeträffande dessa frågor. Motion So314 (m) yrkande 5 avstyrks. Även mo-tion So225 (fp, s, v, c, mp) yrkande 16 avstyrks.Vård i livets slutskede m.m.I motion So310 av () begärs ett tillkännagivande om vad imotionen anförts om att livstestamenten - om de görs juridiskt bindande -bör upprättas i två standardversioner (yrkande 1). Motionären anför attkommittén "Vård i livets slutskede" behandlar livstestamenten som innebäratt patienten inte vill hållas vid liv vid svår sjukdom. Motionären anför attom livstestamenten beslutas bli juridiskt bindande bör dessa upprättas i tvåjuridiskt bindande standardversioner - en som innebär att undertecknareninte vill hållas vid liv och en som innebär att undertecknaren vill hållas vidliv.I motion So373 av och () begärs etttillkännagivande om vad i motionen anförts om att hospisverksamhetenbyggs ut inom samtliga landsting (yrkande 1). Motionärerna anför att detgenom direktiv från riksdag och regeringen borde klarläggas att det är i sam-hällets intresse att samtliga landsting skall utveckla denna vårdform i störstamöjliga utsträckning. Vidare begär motionärerna ett tillkännagivande omutökade resurser till forskning om hospis, anestesi och palliativ vård (yrkan-de 2). Motionärerna anför att ekonomiska medel behöver frigöras till sådanforskning. Detta är viktigt för att förebygga de krafter i samhället som verkarför att dödshjälpens införande även i skall få ökat stöd. Två likaly-dande yrkanden framförs i motion So310 av () yrkandena2 och 3.Tidigare behandling, pågående arbeteMotioner om vård i livets slutskede har behandlats av utskottet vid fleratillfällen, se bl.a. betänkandena /98:SoU24 Nationell handlingsplan föräldrepolitiken, 1998/99:SoU7 Äldrepolitik och senast betänkande 1998/99:SoU10 Hälso- och sjukvårdsfrågor m.m. Utskottet anförde i det sistnämndabetänkandet att direktiven till utredningen om vård i livets slutskede omfat-tade de frågor som motionerna tog upp och att något tillkännagivande därförinte behövdes. (Ej res.) I betänkandet återgavs direktiven i de delar somberörde vård- och boendeformer (s. 88-89 i betänkandet).Kommittén om vård i livets slutskede (S 1997:23) skall ha slutfört sitt arbetesenast den 31 december 2000.I kommitténs direktiv (1997:147) anförs bl.a. följande under rubriken vården i livets slutskede.Sjukvårdens uppgift är inte att påskynda eller förlänga döendet utan att hjäl-pa den sjuke att få avsluta sitt liv med så lite smärta och ångest som möjligtoch under så värdiga och lugna former som möjligt. Det är i detta skede sombeslut ibland måste fattas om att avstå från eller avsluta livsuppehållandeåtgärder.Kommittén skall bedöma hur allmänna råd (1992:2) omlivsuppehållande åtgärder i livets slutskede tillämpas i vårdenoch överväga om de fyller sitt syfte eller om de behöver revideras.Hos många människor finns en viss oro för att man kan bli föremål för enplågsam och förnedrande livsförlängande behandling i en situation där manhar en försvagad autonomi. Bättre förutsättningar bör skapas för personer ilivets slutskede att få ett ökat inflytande över vården vid livets slut.Livstestamenten kan vara ett sätt att få reda på patientens vilja. Ett systemdär någon går in som ställföreträdare för patienten kan vara ett annat. Kom-mittén skall överväga och ge förslag till hur människor kan ges ett ökat in-flytande över vården i livets slutskede.Kommittén om vård i livets slutskede har lämnat ett delbetän-kande. I betänkandet anför kommittén bl.a. att den inlett en diskussion ommöjligheten att införa livstestamenten och/eller ställföreträdare för patientenvilja vid vård i livets slutskede. Kommittén har dock ännu inte tagit ställningtill dessa frågor, bl.a. för att de innehåller många komplexa juridiska pro-blem. I delbetänkandet redovisas därför endast frågeställningar och skäl somtalar för och emot olika alternativ. Ett ställningstagande kommer att redovi-sas i slutbetänkandet. I delbetänkandet anförs vidare att den palliativa vårdenbör integreras i all vård i livets slutskede. Enligt kommittén är behovet avs.k. hospis i form av byggnader begränsat. Den palliativa vården, som ur-sprungligen vuxit fram ur hospisfilosofin, måste dock genomsyra och inte-greras i all vård i livets slutskede. Särskilda palliativa vårdplatser inomkommunernas särskilda boendeformer måste även kunna erbjudas personersom vårdas i det egna hemmet, framför allt när avståndet till närmaste sjuk-hus är långt. Kommittén anför att den palliativa vården måste utvecklas ochprioriteras när det gäller utbildning, forskning och det praktiska arbetet inomvården. Kommittén föreslår också att palliativa etablerasvid vissa sjukhus. Till dessa centrum kan kopplas ett ansvar för utbildning,fortbildning, samordning och forskning.Under våren 2000 kommer kommittén att hålla regionala konferenser.Kommittén anför att de synpunkter som framkommer i remissvar och un-der konferenserna kommer att ligga till grund för utredningens fortsattaarbete med slutbetänkandet som planeras utkomma /2001.Utskottets bedömningKommittén om vård i livets slutskede skall haslutfört sitt arbete. bör inte föregripa kommande förslag på områ-det. Motionerna So310 (m) yrkandena 1, 2 och 3 och So373 (kd) yrkandena1 och 2 avstyrks därför.Frågor om dödsfallsutredning och obduktionI motion So238 av och ()begärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförts om att införa en sär-skild lag om dödsfallsutredning. Motionärerna anför att det i obduktionsla-gen anges att polisen i vissa fall får besluta om rättsmedicinsk undersökning.Det finns dock inte något krav att detta skall ske. I av dödsfallengenom yttre våld eller förgiftning beslutar polisen att någon rättsmedicinskundersökning inte skall göras. Fallet återgår då till den läkare som har utfär-dat dödsbeviset och som saknar kompetens att bedöma om olika skador kanha orsakats av en brottslig gärning. Detta innebär en risk för att våldsbrottundgår upptäckt och är en fara för rättssäkerheten. För att kunna upptäckaoch utesluta brott är det angeläget att alla dödsfall genom yttre våld ochförgiftning som har polisanmälts blir föremål för en undersökning av rättslä-kare, antingen i form av en rättsmedicinsk likbesiktning eller en rättsmedi-cinsk obduktion. Vidare anför motionärerna att anhöriga alltid borde tillfrå-gas om de är intresserade av att ta del av ett dödsorsaksintygI motion So371 av m.fl. (c) begärs ett tillkännagivandeom vad i motionen anförts om obduktionsverksamheten i . Motionä-rerna anför att obduktionsfrekvensen är starkt minskande. En rimlig nivå påobduktionsfrekvensen är nödvändig, vid sidan av forskningsskäl, för attkvalitetsstärka den kliniska diagnostiken och behandlingen och uppnå till-fredsställande registrering av dödsorsaker. Enligt motionärerna är det ange-läget med en fördjupad analys av konsekvenserna och de långsiktiga följder-na av obduktionsverksamheten i Sverige.Tidigare behandling, pågående arbeteI 4 kap. 4 § begravningslagen (1990:1144) stadgas att om förhållandena vidett dödsfall är sådana att det kan finnas skäl för en rättsmedicinsk undersök-ning enligt lagen (1995:832) om obduktion m.m. skall den läkare som fast-ställt att döden har inträtt eller som annars skall utfärda dödsbeviset snarastmöjligt anmäla dödsfallet till polismyndigheten i den ort där dödsfallet in-träffade eller, om kännedom härom saknas, den ort där den döda kroppen haranträffats. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse genom en lagändringden (prop. 1994/95:148, bet. 1994/95:SoU21, rskr. 1994/95:381).Av 13 § lagen (1995:832) om obduktion m.m. framgår att en rättsmedicinskundersökning av avliden bl.a. får göras om undersökningen kan antas vara avbetydelse för utredningen av ett dödsfall som inträffat under sådana omstän-digheter att det inte skäligen kan bortses från möjligheten att dödsfallet harsamband med ett brott. Denna bestämmelse infördes i samband med detlagstiftningsärende som nämns ovan.Utskottet behandlade i samband med proposition 1994/95:148 ett motionsyr-kande i vilket föreslogs att polisen skulle vara skyldig att föranstalta omrättsmedicinsk obduktion vid en polisanmälan (1994/95:SoU21 s. 35). Ut-skottet anförde i likhet med regeringen att det är angeläget att polisen tillämpar reglerna så att rättsmedicinsk undersökning alltid utförs när detta ärmotiverat av rättssäkerhetsskäl. Vidare anförde utskottet att en nära samver-kan mellan polisen och den rättsmedicinska professionen är nödvändig ochatt det t.ex. är angeläget att polisen konsulterar rättsmedicinsk expertis föreett beslut att inte föranstalta om rättsmedicinsk undersökning efter anmälanfrån läkare. Utskottet anförde att det utgick från att regeringen noga följerdenna fråga, bl.a. de lokala polismyndigheternas praxis, och återkommer tillriksdagen om det behövs. (Ej res. )Utskottet behandlade i det ovan nämnda betänkandet (s. 33) även ett mo-tionsyrkande om att en utredning borde tillsättas för att fastställa orsakernatill nedgången i kliniska obduktioner och dess konsekvenser. Utskottet an-förde att det inte var berett att ställa sig bakom ett sådant krav. (Ej res. )följde utskottet i båda fallen (rskr. 1994/95:381).I proposition 1994/95:148 anförde regeringen vidare att den utgick från attSocialstyrelsen och följer utvecklingen och effekternaav den nya lagstiftningen inom respektive områden.Från har inhämtats att en arbetsgrupp tillsattes föratt följa effekterna av den nya lagstiftningen såvitt gäller styrelsens område.detta sammanhang kommer bl.a. frågor om dödsorsaksintyg och obduktions-frekvens att behandlas. Arbetsgruppen skall redovisa sitt arbete under förstakvartalet 2001.Utskottets bedömningUtskottet vidhåller att det är angeläget att reglerna om rättsmedicinsk under-sökning tillämpas så att sådan undersökning alltid utförs när detta är motive-rat av rättssäkerhetsskäl. I detta sammanhang vill utskottet återigen betona aten nära samverkan mellan polisen och den rättsmedicinska professionen ärnödvändig och att det t.ex. är angeläget att polisen konsulterar rättsmedicinskexpertis före ett beslut att inte föranstalta om rättsmedicinsk undersökningefter anmälan från läkare.Vid pågår vidare ett arbete för att följa effekterna av deregler som trädde i kraft såvitt gäller styrelsens område. Idetta sammanhang kommer bl.a. nedgången i obduktionsfrekvens och desskonsekvenser att behandlas. Enligt utskottets uppfattning bör resultatet avdetta arbete avvaktas.Sammanfattningsvis anser utskottet att inte bör ta något initiativmed anledning av motionerna So238 (m) och So371 (c). Motionerna av-styrks.Aborter, fosterdiagnostik, äggdonationer m.m.I motion So267 av () begärs att en utredning tillsätts meduppgift att utröna vad en abort innebär i smärthänseende för fostret och vadresultatet skall få för konsekvenser. Motionären anför att de medicinskaframstegen när det gäller fostrets förmåga att uppleva smärta och det faktumatt det föreligger olika uppfattningar huruvida fostret får del av den narkoseller de smärtstillande medel som ges till kvinnan under aborten gör att enutredning bör tillsättas.I motion So309 av () anförs att det bör utredas om ut-lämnande av uppgift om kön utifrån fosterdiagnostik som kan utnytt-jas i syfte att göra abort strider mot hälso- och sjukvårdslagen och sekretess-lagen (yrkande 1). Motionären anför att ett utnyttjande av fosterdiagnostik isyfte att fastställa fostrets kön för att göra abort strider mot hela andan ihälso- och sjukvårdslagen som stadgar att sjukvården har till uppgift attvårda och behandla. Likaså strider detta missbruk av fosterdiagnostiken motsekretesslagen. Vidare anför motionären att information om fostrets kön inteskall lämnas ut då informationen fortfarande kan leda tillabort. I yrkande 2 begärs således ett tillkännagivande om att det exakta fast-ställandet av tidsgränsen för när information om fostrets kön inte får lämnasbör överlämnas till . Även i motion So396 avHolger och (kd) begärs ett tillkännagivande omkönsbestämning av . Motionärerna anför att det inte med nödvändighetkrävs någon ändring i nuvarande abortlagstiftning för att komma till rättamed s.k. könsdiskriminerande aborter. De lagstiftningar som berörs är hälso-och sjukvårdslagen samt sekretesslagen. Ett förbud bör enligt motionärernaövervägas mot att lämna ut information om fostrets kön före utgången av20:e graviditetsveckan, om utlämnandet inte kan anses medicinskt motiverat.En sådan förändring ger en signal till medborgarna om att kampen för jäm-ställdhet är konsekvent och gäller alla kvinnor - även de ofödda.I motion So402 av m.fl. (kd) begärs ett tillkännagivandeom vad i motionen anförts om en vidgad syn på abortförebyggande åtgärder(yrkande 1). Abort är att släcka liv. Allt måste enligt motionärerna göras föratt i opinionsbildning och rådgivning framställa det som naturligt och själv-klart att en graviditet skall fullföljas. Socialt och ekonomiskt skall alla tänbara insatser erbjudas för att undvika abort. En vidgad syn på vad som brukarkallas abortförebyggande åtgärder föreslås därför. I yrkande 2 begärs etttillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts om tidsgränsen dåSocialstyrelsens prövning krävs. Motionärerna anför att abortlagens nuva-rande tidsgräns diskuteras både bland lekmän och medicinskt sakkunniga. Åena sidan har det framförts argument för en sänkning av tidsgränsen. Antaletaborter skulle på det sättet kunna minska. Å andra sidan hävdas att en kortaretid skulle kunna medföra att en del abortsökande inte fick tillräcklig tid attlugn och ro tänka igenom sitt beslut. Motionärerna anser att de tänkbaraeffekterna av en sänkt tidsgräns bör studeras noga. Vidare begärs i yrkande 3ett tillkännagivande till regeringen om vad i motionen anförts om livsduglig-het. Motionärerna anser att en ändring måste ske av allmän-na råd. Motionärerna anser att det behövs entydiga signaler om att abort inteär tillåtet om ett barn kan bedömas livsdugligt utanför livmodern. De anseratt den övre gränsen för abort bör ändras för att marginalenskall vara tillräcklig. I yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att denabortsökande kvinnan bör ses i ett psykosocialt sammanhang. Enligt enstudie finns det många faktorer som avgör om en kvinna väljer att genomgåen abort. Två av dessa är att relationen till den blivande fadern är dålig elleatt kvinnan inte känner sig mogen eller fysiskt stark. I yrkande 5 begär mo-tionärerna ett tillkännagivande om stödsamtal. De anser att informationen omstödsamtalen bör få en mycket tydligare inriktning än . Varje abortsö-kande bör få en skriftlig information. Informationen bör redovisa vilkagrundvärderingar samhället står för när det gäller människovärdet och tydligtmen varsamt lyfta fram det etiska dilemmat. På ett naturligt sätt kan sedanalternativet till abort diskuteras. Hur och i vilken omfattning stödsamtalenskall ske bör enligt motionärerna ytterligare övervägas. Motionärerna begärockså ett tillkännagivande om utbildning av personal som deltar i stödsamtal(yrkande 6). De anser att mötet vid ansökan om abort och följande stödsam-tal endast skall få genomföras av personer som fått en utbildning i etiskrådgivning. I finns en tvåårig akademisk utbildning för etisk rådgiv-ning. Motionärerna anser att något liknande bör införas i . Grundkra-ven på rådgivarna bör fastställas av , heter det i motionen. Iyrkande 7 begärs ett tillkännagivande om abortförebyggande och gravidi-tetsstödjande forskning. Motionärerna anser det viktigt med tvärvetenskapligforskning kring situationen före och efter en abort för kvinnan, hennes familjoch närmaste anhöriga. Många kvinnor får problem efter en abort. Resultatenfrån en intensifierad svensk forskning kunde enligt motionärerna bli till nyttasåväl i det abortförebyggande och graviditetsstödjande arbetet som vid stöd-samtalen efter en abort, heter det i motionen.I motion So292 av Skånberg (kd) begärs ett tillkännagivande om vadi motionen anförts om införlivande i svensk lagstiftning av WHO:s rekom-mendation om när juridiskt sett skall räknas som barn (yrkande 1).Motionären anför att det är anmärkningsvärt att inte införlivatWHO:s rekommendationer i detta avseende. Dessa rekommendationer inne-bär att från vecka 22 skall ett missfall benämnas förlossning och be-nämnas barn. Vidare begärs ett tillkännagivande om vad i motionen anförtsom praxis för den gräns för hur sent i graviditeten som abort får beviljas(yrkande 2). Motionären anför att kan barn som föds i 23:e graviditets-veckan räddas och att det finns barn som lever som är födda i graviditets-vecka 22. Vidare måste en viss felmarginal vid fastställandet av hur långtgraviditeten fortskridit vägas in. Vidare bör WHO:s rekommendation om attgränsen för när ett blir ett barn skall gå vid 22:a graviditetsveckanvägas in.I motion So368 av m.fl. (kd) begärs att en utredning till-sätts med syfte att utreda varför kvinnor väljer abort, vilket stöd kvinnornaönskar och andra aspekter som kan tänkas påverka aborttalet (yrkande 1).Som exempel på frågor som bör belysas anförs mannens roll i valsituationen,konsekvenserna av subventionerade preventivmedel och s.k. dagen-efter-piller och inställningen till sexualitet och samlevnadsfrågor. Likaså bör stu-deras hur arbete kring sexualitet, relationer, reproduktiooch förebyggande av oönskade graviditeter utfallit i olika län. Motionärernabegär också ett tillkännagivande om vad i motionen anförts om en analys avvarför har högst aborttal i (yrkande 2). Motionärerna anföratt någon grundlig analys kring vilka faktorer som bidrar till skillnadernamellan de nordiska länderna inte gjorts. Slutligen begär motionärerna etttillkännagivande om ett åtgärdsprogram för hur antalet aborter skall kunnaminskas (yrkande 3). Enligt motionärerna är det av stor vikt att resultatet avden tidigare nämnda utredningen ligger till grund för ett adekvat åtgärdspro-gram. I detta åtgärdsprogram bör framgå vilka politiska beslut som skullehjälpa kvinnorna, men också hur de resurser som faktiskt samhället redan harkan brukas bättre och bli till större hjälp.I motion So395 av () begärs att regeringen ger i uppdrag att sammanställa lättillgänglig information om möj-ligheten till adoption som alternativ till abort. bör få iuppdrag att sammanställa information om hur en spädbarnsadoption går till,vilket stöd kvinnan kan få från kurator och psykolog m.fl. och vilka hennesrättigheter är vid en eventuell adoption. Institutet bör också se till att denninformation finns tillgänglig på barnmorskemottagningar, mödravårdscent-raler, kvinnokliniker, ungdomsmottagningar och andra institutioner sommöter gravida kvinnor.I motion So493 av m.fl. (kd) begärs ett tillkännagivandeom vad i motionen anförts om det abortförebyggande arbetet (yrkande 12).Motionärerna anför att det är synnerligen angeläget att samhället gör allt föratt nedbringa antalet aborter. Ungdomsmottagningarna har en viktig roll i detförebyggande arbetet, vilket måste präglas av djup och bred information avvälutbildad personal. Sexualundervisningen måste enligt motionärerna för-djupas. Ansvarstagande för den egna sexualiteten och för partnern bör beto-nas. Ett liknande yrkande finns i motion So402 av m.fl. (kd)yrkande 8. Familje- och preventivmedelsrådgivningen skall vara väl utbyggdi hela landet samt omfatta ett brett spektrum av metoder, även så kallad na-turlig familjeplanering. Vidare måste det finnas ungdomsmottagningar i varjekommun, anförs det.Ett par motioner tar upp frågan om tonårsaborter.I motion So455 av och () anförs att arbetetmed information och andra förebyggande åtgärder bör öka bland tonåringar isyfte att nedbringa antalet aborter även i den åldersgruppen. I motion So394av () begärs att en utredning med uppgift att belysa ton-årsaborternas ökning tillsätts (yrkande 1). Motionären anför att utredningenbör klarlägga de faktorer som bidrar till att antalet tonårsaborter ökar ochföreslå åtgärder för att minska aborterna.