bet · GN01KU11 · 2000-03-09 00:00:00 — Enligt motionärerna är det svårt attdirekt förbjuda rasistiska eller likvärdigaorganisationer, eftersom saknar en generellorganisationslagstiftning. Då det inte heller finnsspecificerade bestämmelser om ideella föreningar,kan den förening som förbjuds snabbtåteruppstå under annat namn . Motionärernaanser därför att det är mycket effektivare attkriminalisera det enskilda deltagandet i den typenav organiserad rasism. Det är enligt motionärernaviktigt att lagstiftningen klart och tydligtkriminaliserar den som deltar eller lämnar stöd sammanslutning som ägnar sig åt rasistiskförföljelse antingen genom att ligga bakom elleruppmana till allvarliga brott. Motionärerna anseratt regeringsformen bör ändras så attföreningsfriheten inskränks vid förföljelse av t.ex.invandrare eller flyktingar eller vid förföljelse pågrund av nationellt ursprung eller trosbekännelse.Ändringar bör enligt motionärerna också göras itryckfrihetsförordningen och brottsbalken.I motion1999/2000:K247 av ()hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts om attregeringen bör överväga att i införa enlagstiftning liknande den i . Enligtmotionären kan inget organiserat våld från någonorganisation någonsin accepteras, och det är därförav yttersta vikt att samhället reagerar på det våldsom enskilda medborgare och myndighetspersonerutsätts för från extremgrupper. Vår frihet är intesjälvklar utan måste, enligt motionären, försvarasoch återvinnas av varje generation. Motionären menaratt dragit lärdom av andra världskrigetgenom att införa en antiterroristlagstiftning somtillämpas mot organisationer som arbetar för attavskaffa den tyska demokratin och författningen. Deprinciper som bygger upp den tyskaantiterroristlagstiftningen anser motionären börundersökas med avseende på möjligheten att införa enliknande lagstiftning i Sverige.BakgrundSverige tillträdde omavskaffandet av alla former av rasdiskriminering (SÖ1971:40). Konventionen syftar till faktisk jämlikhetmellan människor utan åtskillnad på grund av ras,hudfärg eller nationellt eller etniskt ursprung.Konventionsstaterna har åtagit sig att förbjuda ochmed alla lämpliga medel, däribland den lagstiftningsom omständigheterna påkallar, göra slut pårasdiskriminering från personers, gruppers ellerorganisationers sida (artikel 2 1 d). Staternaskall, i syfte att avskaffa rasdiskrimineringen ochmed vederbörligt beaktande av de principer somomfattas av den allmänna förklaringen om demänskliga rättigheterna och av de rättigheter somuttryckligen anges i artikel 5, bl.a.olagligförklara och förbjuda organisationer ochorganiserad och annan propaganda som främjar ochuppmanar till rasdiskriminering samt förklaradeltagande i dylika organisationer eller dylikverksamhet som en brottslig handling, straffbarenligt lag (artikel 4 b). I artikel 5 nämns bl.a.rätten till åsikts- och yttrandefrihet samt tillförsamlings- och föreningsfrihet i fredligt syfte.Den 21 december 1998 antog rådet en s.k. gemensamåtgärd om att göra deltagande i en kriminellorganisation i unionens medlemsstatertill ett brott (EGT L 351, 29.12.1998, s. 1). I dengemensamma åtgärden åtar sig medlemsstaterna bl.a.att kriminalisera vissa förfaranden. Åtgärdeninnehåller en definition av vad som avses med enkriminell organisation vid tillämpningen av dengemensamma åtgärden. Definitionen är således inteallmängiltig utan syftar enbart till att avgränsatillämpningsområdet för den gemensamma åtgärden.Enligt definitionen krävs bl.a. att organisationenskriminella verksamhet skall inbegripa brott med ettmaximistraff fängelse. Kravet påkriminalisering knyter an till deltagandet iorganisationens brottsliga aktiviteter eller i andraaktiviteter om detta sker med kännedom om attdeltagandet bidrar till organisationensbrottslighet. Endast medlemskap i en kriminellorganisation är inte tillräckligt, utan det krävs enpåtaglig koppling mellan den enskildes deltagandeoch den kriminella verksamheten.Den gemensamma åtgärden är, enligt regeringensbedömning, så utformad att det inte torde krävasnågra svenska lagändringar för att skallleva upp till åtagandena (skr. 1998/99:60 s. 265).Brottsbalkens bestämmelser om straffansvar förmedverkan till brott menar regeringen ärtillräckliga för att skall leva upp tillkravet på kriminalisering.Även inom FN är bekämpning av organiseradbrottslighet ett ämne på dagordningen. Pårekommendation av FN:s brottsförebyggande ochstraffrättsliga kommission och i resolution 52/85 att tillsättaen öppen arbetsgrupp med uppgift att utarbeta eninternationell konvention med åtgärder motorganiserad brottslighet.Den som hotar eller uttrycker missaktning förfolkgrupp eller annan sådan grupp av personer medanspelning på ras, hudfärg, nationellt eller etnisktursprung eller trosbekännelse i ett uttalande ellerannat meddelande som sprids, döms enligt 16 kap. 8 §brottsbalken för hets mot folkgrupp. Straffet ärfängelse i högst eller, om brottet är ringa,böter. Det är enligt bestämmelsen straffbart såvälatt göra ett uttalande som att sprida vad man hörtav någon annan. Bestämmelsen omfattar inte endastmuntlig och skriftlig framställning utan även t.ex.framställning i bild som inte kan anses som skriftsamt åtbörder. Det är således otillåtet att annat äninom den helt privata sfären sprida yttranden somuttrycker hot eller missaktning mot en folkgrupp.Också spridning inom en förening eller annanavgränsad grupp av personer är straffbelagd.Regleringen syftar bl.a. till att försvåra förrasistiska organisationer att nå ut med sittbudskap.En motsvarande bestämmelse om hets mot folkgruppfinns i 7 kap. 4 § 11 tryckfrihetsförordningen.Gärningen är således straffbelagd även när den begåsi tryckt skrift. Genom en hänvisning i 5 kap. 1 §yttrandefrihetsgrundlagen omfattas även andramassmedier.Även vid andra typer av brott än hets mot folkgruppskall rasistiska eller diskriminerande aspekteruppmärksammas. Vid bedömningen av ett brottsstraffvärde skall nämligen, enligt 29 kap. 2 § 7brottsbalken, såsom försvårande omständigheterbeaktas om ett motiv för brottet varit att kränka enperson, en folkgrupp eller annan sådan grupp avpersoner på grund av ras, hudfärg, nationellt elleretniskt ursprung, trosbekännelse eller annanliknande omständighet.Tidigare riksdagsbehandlingRiksdagen behandlade utförligt frågor om rasistiskbrottslighet med anledning av ettregeringsförslag om åtgärder mot rasistiskbrottslighet och etnisk diskriminering i arbetslivet(prop. 1993/94:101, bet. 1993/94:JuU13, rskr.1993/94:298).Justitieutskottet, som instämde i regeringensbedömning, ansåg att om avskaffandeav alla former av rasdiskriminering inte innebär enabsolut plikt att lagstifta om ett sådant förbud,utan att varje stat har rätt att själv bestämmavilka metoder som skall användas för att uppfyllakonventionens syfte. Den svenska lagstiftningenuppfyllde enligt justitieutskottet konventionenskrav, eftersom den medför att varje yttring avrasism är förbjuden; vilket i praktiken tvingarorganisationer som främjar rasdiskriminering tillpassivitet. Med hänvisning till bl.a. svårigheteratt upprätthålla grundläggande rättssäkerhetskravvad gäller förutsebarhet och avgränsning av detstraffbara området avstyrkte justitieutskottetmotioner om förbud mot rasistiska organisationer.I justitieutskottets betänkande 1995/96:JuU14behandlades ånyo frågan om förbud mot rasistiskaorganisationer m.m. vidhöll sininställningen och avstyrkte enmotion om sådant förbud.Konstitutionsutskottet behandlade i betänkande1996/97:KU14 bl.a. en motion om kriminalisering avden som deltar i eller lämnar stöd tillsammanslutning som ägnar sig åt rasistiskförföljelse antingen genom att ligga bakom elleruppmana till allvarliga brott. Utskottet ansåg attriksdagen borde vidhålla sin tidigare bedömning ifråga om förbud mot rasistiska organisationer m.m.och avstyrkte motionen.Konstitutionsutskottet avstyrkte i betänkande1997/98:KU32 en motion om ändringar iregeringsformen som syftade till att kunnakriminalisera enskilds deltagande i organiseradbrottslighet. Från hadeutskottet inhämtat att det skulle tillsättas enutredning med uppgift att bl.a. överväga frågan omkriminalisering av aktivt deltagande iorganisationer som sysslar med organiseradbrottslighet. De frågor som togs upp i motionenborde enligt utskottet kunna bli ordentligt belystai det sammanhanget. Utskottet ansåg att utredningensarbete inte borde föregripas.Justitieutskottet avstyrkte två motioner omförbud mot deltagande i och stöd till rasistiska ochkriminella organisationer med hänvisning till attdet pågående utredningsarbetet inte borde föregripas(bet. 1999/2000:JuU7). följde utskottet(prot. 1999/2000:67).Pågående utredningsarbete m.m.Den 20 augusti 1998 beslutade regeringen direktivtill en utredning om brottslighet med anknytningtill vissa organisationer, m.m. (dir. 1998:66). Enparlamentariskt sammansatt kommitté har tillsattsmed uppdrag att bl.a. utreda frågor om straffansvarför deltagande i organisationer som sysslar medbrottslig verksamhet. Kommittén skall bl.a. följadet internationella arbetet avseende åtgärder motorganiserad brottslighet, inom bl.a. EU, Europarådetoch FN, samt studera lagstiftningen i några medSverige jämförbara länder.Kommittén skall överväga om det bör görasstraffbart att aktivt delta i organisationer som harbrottslighet som ett väsentligt inslag i sinverksamhet. Sådant aktivt deltagande kan enligtdirektiven t.ex. bestå i finansiering avorganisationen, upplåtelse av lokal till denna elleraktivt stöd på annat sätt, dock inte enbart genommedlemskap. I det sammanhanget skall utredningenäven överväga om den nuvarande bestämmelsen om hetsmot folkgrupp är tillräcklig för att hindrarasistiska organisationer från att verka. överväga frågan om den numeraföråldrade lagen om förbud mot politiska uniformerbör ersättas med ett nytt förbud mot att bärauniform eller uniformsliknande klädsel för attmarkera politisk meningsriktning. ta upp frågan om att straffbelägga hetsmot homosexuella och granska argumenten för och emoten sådan kriminalisering. Kommittén, som antagitnamnet Kommittén om straffansvar för organiseradbrottslighet m.m., skall redovisa uppdraget senastden 31 oktober 2000.Regeringen har vidare tillsatt en kommitté medparlamentariskt inslag med uppdrag att utredapolisens organisation för att bekämpa den grova ochorganiserade brottsligheten (dir. 1998:101). Måletför utredningen är att säkerställa att sådankriminalitet kan bekämpas på ett effektivt sätt medhänsyn till det hot som inte minst den grovainternationella kriminaliteten utgör mot landet ochmänniskorna. Uppdraget skall redovisas senast den 30april 2000.Konstitutionsutskottets bedömningKommittén om straffansvar för organiseradbrottslighet m.m. har bl.a. i uppdrag att utredafrågan om straffansvar för deltagande iorganisationer som sysslar med brottslig verksamhet.Härvid skall kommittén överväga om det bör görasstraffbart att aktivt delta i organisationer som harbrottslighet som ett väsentligt inslag i sinverksamhet. Bland kommitténs uppgifter ingår ocksåatt följa det internationella arbetet och attstudera lagstiftningen i några med Sverigejämförbara länder. anser attkommitténs arbete inte bör föregripas och avstyrkerdärför motionerna 1998/99:K253 och 1999/2000:K247.Negativ föreningsrättMotionI motion 1999/2000:K206 av m.fl. (m)hemställs att hos regeringen begär förslagom förstärkt skydd för den negativaföreningsfriheten i enlighet med vad som anförts imotionen (yrkande 5). Med rätten att ansluta sigtill en förening borde enligt motionärerna ocksåfölja en rätt att utan sanktion utträda ur enförening. Den negativa föreningsfriheten, dvs.rätten att stå utanför olika sammanslutningar, ärskyddad genom . Trots attArbetsdomstolen klargjort atten medlem i en facklig organisation har rätt attlämna organisationen på egen begäran, menarmotionärerna att det alltjämt förekommer attfackliga organisationer nekar eller ställer upphinder om en medlem önskar utträda eller skaparsvårigheter för arbetsgivare som vill anställa någonsom inte är fackligt ansluten. Med hänvisning tillbl.a. dom i fallet TorgnyGustafsson ser motionärerna det som en brist attregeringsformens fri- och rättighetskatalog inteinnehåller något skydd för den enskildes rätt attstå utanför en organisation. Denna brist ansermotionärerna bör avhjälpas, så att det avgrundlagen tydligt framgår att enskilda utanorganisationstvång kan ingå exempelvis ickekollektivavtalsbundna arbetsrättsavtal.BakgrundFri- och rättighetskommittén behandlade utförligtfrågan om en utbyggnad av grundlagsskyddet för dennegativa föreningsfriheten i sitt delbetänkande,Fri- och rättighetsfrågor SOU 1993:40. I sinaöverväganden konstaterade kommittén att grundlagensrättighetsreglering - med undantag för rätten tillfackliga stridsåtgärder och författares m.fl. rätttill sina verk (2 kap. 17 och 19 §§ regeringsformen)- endast gäller förhållandet mellan den enskilde ochdet allmänna, inte förhållandet mellan enskildainbördes. För att skydda medborgarnas rättighetermot angrepp från andra enskilda, exempelvisorganisationer, ansåg kommittén att det, tillskillnad från skyddet gentemot den offentligamakten, i de flesta fall var tillräckligt med vanliglag. Kommittén ifrågasatte om det är praktisktmöjligt att i grundlagen ta in en klar ochmeningsfull regel beträffande skyddet förföreningsfriheten mellan enskilda parter. För att fåett fullgott skydd för sin negativa föreningsfrihetborde enligt kommittén den enskilde åtnjuta skyddmot diskriminerande handlingar inte bara från enorganisation utan också mot sådana åtgärder frånexempelvis sin arbetsgivare och sina arbetskamrater.För att ett sådant skydd skall vara fullgott krävsockså att eventuella kränkningar av negativföreningsfrihet på något sätt sanktioneras. låter sig detta inte med lätthet göras igrundlagen. - Kommittén ansåg att de personer ellerorganisationer mot vilka en skyddsregel i grundlagenför den negativa föreningsfriheten skulle verkaborde ha rätt att någorlunda detaljerat få vetavilka handlingar från deras sida som är förbjudna.Detta låter sig inte göras med hjälp av sådanaallmänna regler som används i regeringsformen. Inteheller ansåg kommittén det möjligt att i grundlagenreglera vilka påföljder som eventuellt skall följadå exempelvis en facklig organisation, enarbetsgivare eller arbetskamrater utövarpåtryckningar på eller diskriminerar en enskild. Ettytterligare problem som enligt kommittén skulleuppstå om ett skydd för den negativaföreningsfriheten infördes i grundlagen är hur ensådan reglering skall förhålla sig till principen omavtalsfrihet. En grundlagsreglering av den negativaföreningsfriheten ger nämligen upphov till frågan omdenna skall anses innefatta förbud mot vissa typerav avtalsklausuler, exempelvisorganisationsklausuler. Kommittén ansåg attprincipen om avtalsfrihet är så viktig att den intebör inskränkas annat än i de fall då avtalsfrihetenklart missbrukas. Inte heller detta förhållande fannkommittén möjligt att på ett lämpligt sätt avgränsai en grundlagsregel. Kommittén lade inte fram någraförslag om en ytterligare reglering av den negativaföreningsfriheten i grundlagen.Europadomstolen prövade i falletSigurdur A. Sigurjonsson mot om det varförenligt med artikel 11 att endast den som varmedlem av en förening av taxiförare kunde erhållalicens att bedriva taxirörelse. Europadomstolengjorde ett principiellt uttalandeom den negativa föreningsrätten genom att fastslåatt rätten till föreningsfrihet inbegriper rättenatt inte vara medlem av en förening.I fallet mot varomständigheterna i huvudsak följande. Gustafssondrev en restaurang. Han var inte ansluten till någonarbetsgivarorganisation och han var inte hellerbunden av något kollektivavtal och vägrade att ingåett s.k. hängavtal med en fackförening.Fackföreningen utfärdade bojkott och blockad motGustafssons restaurang. ansåg (april1996) att målet gällde rätt enligtartikel 11. Domstolen uttalade att artikeln ävenskyddar den negativa föreningsfriheten. Staternafick enligt domstolen anses skyldiga att i vissutsträckning ingripa i relationer mellan enskilda isyfte att tillse att denna frihet respekterades. Närdet gällde relationerna på arbetsmarknaden fickstaterna anses ha stor frihet att avgöra vargränserna skall gå för statligt ingripande och vilkamedel som skulle komma till användning. I detaktuella fallet hade haft möjlighet atttillmötesgå de fackliga kraven utan att ansluta sigtill en arbetsgivarorganisation, nämligen genom attsluta ett hängavtal. Artikel 11 kunde inte ansesinnefatta en rätt att inte ingå sådana avtal. Statenvar därför inte skyldig att ge honom skydd häremot.Något brott mot artikel 11 förelåg inte.Tidigare riksdagsbehandlingFrågan om den negativa föreningsfriheten harbehandlats av vid ett flertaltillfällen (se bet. KU 1983/84:8, 1984/85:30,1986/87:17, 1987/88:9, 1987/88:32, 1989/90:KU7,1990/91:KU6 och 1992/93:KU2). Vid varje tillfällehar motionerna avstyrkts. Som skäl härför har ihuvudsak anförts att det inte är praktiskt möjligteller lämpligt att till utredning ta upp också den isin helhet mycket omfattande frågan omrättighetsskydd för enskild mot annan enskild.Frågor om sådant skydd borde enligt utskottetsmening som dittills lösas inom den vanligalagstiftningens ram.I betänkande 1993/94:KU24 behandlades regeringensproposition om inkorporering av Europakonventionenoch andra fri- och rättighetsfrågor. Utskottetbehandlade bl.a. en motion vari begärdes etttillkännagivande till regeringen om grundlagsfästnegativ föreningsrätt. Utskottet som avstyrktemotionen gjorde följande bedömning.De personer eller organisationer mot vilka enskyddsregel i grundlagen för den negativaföreningsfriheten skulle verka bör, som anför, ha rätt att någorlundadetaljerat få veta vilka handlingar från deras sidasom är förbjudna. Detta låter sig inte göras medhjälp av sådana allmänna regler som skulle bliaktuella i regeringsformen. Utskottet anser att detinte heller är möjligt att i grundlagen regleravilka påföljder som eventuellt skall följa dåexempelvis en facklig organisation, en arbetsgivareeller arbetskamrater utövar påtryckningar på ellerdiskriminerar en enskild.Ett ytterligare problem som skulle uppstå om ettskydd för den negativa föreningsfriheten infördes igrundlagen är, som kommittén påpekar, hur en sådanreglering skall förhålla sig till principen omavtalsfrihet. En grundlagsreglering av den negativaföreningsfriheten ger nämligen upphov till frågan omdenna skall anses innefatta förbud mot vissa typerav avtalsklausuler, exempelvisorganisationsklausuler. Utskottet anser i likhet medkommittén att principen om avtalsfrihet är så viktigatt denna inte bör inskränkas annat än i de fall dåavtalsfriheten klart missbrukas. Inte heller dettaförhållande är möjligt att på ett lämpligt sättavgränsa i en grundlagsregel.I betänkande 1997/98:KU32 behandlades frågan omförstärkt skydd för den negativa föreningsfrihetenånyo. Utskottet gjorde då följande bedömning.Den grundlagsskyddade negativa föreningsrätten germedborgarna ett skydd mot att det allmänna tvingarnågon att tillhöra en politisk sammanslutning,trossamfund eller annan sammanslutning för åskådningi politiskt, religiöst, kulturellt eller annatsådant hänseende.Den europeiska konventionen angående skydd för demänskliga rättigheterna och de grundläggandefriheterna gäller som lag iSverige. Enligt konventionen skall envar äga rätttill frihet att deltaga i fredliga sammankomstersamt till föreningsfrihet, däri inbegripet rättenatt bilda och ansluta sig till fackföreningar föratt skydda sina intressen. Enligt sin ordalydelsegaranteras endast den positiva föreningsfriheten.Europadomstolen har emellertid fastslagit att rättentill föreningsfrihet inbegriper rätten att inte varamedlem av en förening.Utskottet vidhåller sin tidigare inställning närdet gäller frågan om en utvidgad grundlagsfästnegativ föreningsrätt och avstyrker därförmotionerna.Konstitutionsutskottets bedömningNågra nya omständigheter som talar för att förstärkaregeringsformens skydd för den negativaföreningsfriheten har inte framkommit. Utskottetvidhåller sin tidigare inställning i frågan ochavstyrker motion 1999/2000:K206 yrkande 5.ReligionsfrihetMotionI motion 1999/2000:K282 av ()hemställs att som sin mening gerregeringen till känna vad i motionen anförts omvikten av att svensk djurskyddslagstiftning inteskall kunna uppfattas som diskriminerande avreligionsutövning. Enligt motionären tillåts intejudiska och muslimska trosutövare att i Sverigeslakta lamm och nötkreatur i enlighet med sinahistoriska och religiösa traditioner. ärtillsammans med och ett av de fåländer där man inte tillåter koscher- ochhalalslakt. Motionären menar att dessa grupperupplever att deras religiösa övertygelse kränks avden svenska lagstiftningen.BakgrundReligionsfrihetReligionsfriheten, dvs. friheten att ensam ellertillsammans med andra utöva sin religion, hör tillde grundläggande fri- och rättigheter som skyddas i2 kap. 1 § regeringsformen. Efter 1976 årsförfattningsreform (prop. 1975/76:209, bet. KU1975/76:56 och 1976/77:1, rskr. 1976/77:2) kanreligionsfriheten över huvud taget inte begränsas.Religionsfriheten är den enda av de positivaopinionsfriheterna som detta gäller för. Det hängersamman med det sätt varpå friheten har definierats igrundlagstexten. Definitionen syftar nämligenuteslutande på vad som är specifikt just förreligionsfriheten - att ensam eller tillsammans medandra utöva sin religion. De moment ireligionsfriheten som närmast är utflöden av andrafriheter, såsom yttrandefriheten,informationsfriheten, mötesfriheten ochföreningsfriheten, kan begränsas enligt vad somgäller för dessa friheter.De allmänna begränsningar som gäller för människorshandlande i samhället kan i vissa fall komma attberöra åtgärder som uppfattas såsom utövande avreligionsfriheten. En i allmänhet straffbar handlingär t.ex. inte skyddad bara därför att den förekommeri ett religiöst sammanhang. Grundlagsskyddet innebärett förbud mot bestämmelser som uttryckligen riktarsig mot någon viss religionsutövning eller som, ävenom de har fått en mera allmän avfattning, uppenbartsyftar till att motverka en viss religiös riktning.Europakonventionen stadgar i artikel 9 att var ochen har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet ochreligionsfrihet. Denna rätt innefattar bl.a. frihetatt utöva sin religion eller tro genom gudstjänst,undervisning, sedvänjor och ritualer. Friheten attutöva sin religion eller tro får endast underkastassådana inskränkningar som är föreskrivna i lag ochsom i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga medhänsyn till den allmänna säkerheten eller till skyddför allmän ordning, hälsa eller moral eller tillskydd för andra personers fri- och rättigheter.Fri- och rättighetskommittén gjorde i sittbetänkande Fri- och rättighetsfrågor (SOU 1993:40,del B s. 62) en jämförelse mellan Europakonventionenoch svenska regler till skydd för bl.a.religionsfriheten, och kommittén fann inte annat änatt svensk lagstiftning stod i överensstämmelse medEuropakonventionen.I FN:s deklaration om de mänskliga rättigheterna,som antogs , sägs i artikel 18 att envar harrätt till tankefrihet, samvetsfrihet ochreligionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet attbyta religion eller tro och att ensam eller igemenskap med andra offentligt eller enskilt utövasin religion eller tro genom undervisning,andaktsordningar, gudstjänst och iakttagande avreligiösa sedvänjor. - Internationella konventionenom medborgerliga och politiska rättigheterinnehåller också bestämmelser om tankefrihet,samvetsfrihet och religionsfrihet (artikel 18).SlaktBestämmelser om slakt finns i 13-15 §§djurskyddslagen (1988:534). Där föreskrivs bl.a. attdjur skall skonas från onödigt obehag och lidandenär de förs till slakt och när de slaktas, atthusdjur vid slakten skall vara bedövat när blodettappas av och att andra åtgärder vid slakten intefår vidtas innan djuret är dött.