bet · GO01JuU1 · 2000-11-23 00:00:00 — Dennaförbrukning har finansierats av ett tidigare stort anslagssparande.Regeringen bedömer att det är nödvändigt att avsätta resurser för attmed kraft kunna fortsätta reformarbetet inom domstolsväsendet.Riksdagen har i enlighet med det beslut som fattades i samband medregeringens vårproposition beslutat att tillföra rättsväsendet1 för (prop. 2000/01:1, bet. FiU1, yttr.JuU1y). I budgetpropositionen föreslår regeringen vidare attdomstolsväsendets anslagsram höjs med fr.o.m. år2001.Med anledning av att bouppteckningsverksamheten förs över tillskatteförvaltningen från rättsväsendet skall medel tillskjutasskatteförvaltningen från anslaget för domstolsväsendet m.m. För år 2001beräknas skatteförvaltningens kostnader för att inleda och påbörjaverksamheten till . Regeringen avser att underår 2001 återkomma med den slutliga beräkningen för det året och dentotala kostnadsberäkningen för reformen.På grund av ändringar i lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvårdoch lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård överförs från utgiftsområde nio, anslag 13:3 Bidrag till hälso-och sjukvård till anslaget 4:5 Domstolsväsendet m.m.Anslaget tillfördes för engångsvis 40 miljoner kronorför avvecklingen av de allmänna advokatbyråerna. Under hänvisninghärtill och till att regeringen i budgetpropositionen för år 2000förutskickade en ramhöjning med för regeringen nubort från anslaget.Härutöver görs ett par mindre överföringar från anslaget fördomstolsväsendet m.m.Som kompensation för beräknade utgiftsökningar för löner, lokalerm.m. räknas anslaget upp med omkring 94 miljoner kronor.I budgetpropositionen föreslås att till Domstolsväsendetm.m. för anvisar ett ramanslag om 3 515 117 000 kr.I motion Ju913 (kd) yrkas en höjning av anslaget med 350 miljonerkronor. I motionen framhålls att domstolsväsendet, särskilttingsrätterna, behöver extra resurser för att med bibehållen kvalitetpå avgörandena få ned handläggningstiderna. I motion Ju927 (m) yrkas enhöjning med , medan en höjning av anslaget med 100miljoner kronor begärs i motionerna Fi211 och Ju933, båda (fp).I motion Ju408 (c, fp) anförs att bl.a. domstolsväsendet behöverökade anslag.Utskottet har behandlat anslagsyrkandena ovan i avsnittetUtgiftsramen och anslaget. Som framgår där föreslår utskottet attriksdagen antar regeringens förslag och avslår motionsyrkandena.Domstolsverkets ställningI motion Ju415 (m) anförs att bör ersättas med en efterdansk förebild inrättad domstolsstyrelse. I motion Ju921 (c) begärs atten nedläggning av och en decentralisering av dessverksamhet skall utredas.Regeringsformen (RF) upptar i sitt 11 kap. bestämmelser till skyddför domstolarnas självständighet. En i detta hänseende centralbestämmelse är 11 kap. 2 § RF vari föreskrivs att ingen myndighet, ejheller , får bestämma hur domstol skall döma i det enskildafallet eller hur domstol i övrigt skall tillämpa rättsregel i särskiltfall.Domstolsverket inrättades (prop. 4, bet.JuU 1974:6, rskr. 1974:128).Utskottet hade att ta ställning till det principiellaförslaget om inrättande av en central förvaltningsmyndighet fördomstolsväsendet (prop. 4, bet. JuU 1972:8, rskr. Ianledning av en motion uttalade utskottet bl.a. följande. De farhågorsom i motionen uttalats för att domstolarnas självständighet skullekunna äventyras av beslutet att inrätta en sådan myndighet föranleddeutskottet att, i överensstämmelse med uttalanden i direktiven förDomstolsverksutredningen och i denna utrednings betänkande, mycketbestämt framhålla att tillskapandet av en central förvaltningsmyndighetför domstolsväsendet självfallet inte fick innebära något som helstingrepp i domstolarnas självständighet och integritet när det gälldeden dömande verksamheten. Att så inte blev fallet var enrättssäkerhetsfråga av stor vikt som borde ägnas särskild uppmärksamheti detta sammanhang. Framför allt borde enligt utskottets meningövervägas den problematik som sammanhängde med gränsdragningen mellandömande och administrativ verksamhet. Utskottet förutsatte att såskedde i det fortsatta arbetet med fastläggandet av verkets ställning,organisation och arbetsuppgifter. I sammanhanget kunde framhållas attett domstolsverk självfallet i vanlig ordning skulle bli underkastatjustitieombudsmännens och justitiekanslerns tillsyn samt attvederbörande statsråd hade att se till att verksamheten hölls inom denram som Kungl. Maj:t och gemensamt dragit upp. Man kundeockså utgå från att domstolarna själva hade förutsättningar att tillseatt ifrågavarande gränser inte överskreds (bet. JuU 1972:8 s. 4).I samband med behandlingen av propositionen med förslag tillorganisation av den nya centralmyndigheten för domstolsväsendet m.m.(prop. 1974:149) återkom utskottet till de principiella frågorna kringmyndighetens ställning (bet. JuU 1975:1, rskr. Härvid anfördeutskottet bl.a. följande.När det nu gällde att dra upp de närmare riktlinjerna för den nyadomstolsförvaltningen ville utskottet framhålla att avsikten inte var -och inte heller hade varit - att skulle anförtros andrauppgifter än sådana som var av rent administrativ karaktär. Att denegentliga verksamheten inom domstolsväsendet, den dömande ochrättstillämpande verksamheten, måste falla utanför Domstolsverketskompetensområde följde redan av stadgandet i 11 kap. 2 § RF. För dendömande verksamheten hade också byggts upp en särskild instansordning.Att en centralmyndighet på domstolsväsendets område sålunda inte hadeatt handlägga ärenden rörande den egentliga verksamheten inomförvaltningsområdet gav myndigheten en särställning i förhållande tillandra centrala ämbetsverk och blev av avgörande betydelse vidfastläggandet av dess uppgifter.Som utskottet hade uttalat var det en rättssäkerhetsfråga avstor betydelse att den grundläggande principen om domstolarnassjälvständighet i den dömande och rättstillämpande verksamhetenupprätthölls. Med beaktande härav ansåg utskottet, i likhet meddepartementschefen, att det i centralmyndighetens instruktion skulletas in en erinran om att myndigheten vid fullgörandet av sinaåligganden hade att iaktta principen om domstolarnas grundlagsfästasjälvständighet vid fullgörandet av de dömande och rättstillämpandeuppgifterna. I enlighet härmed borde det enligt utskottets mening avinstruktionen också framgå att centralmyndighetens åligganden enligtinstruktionen skulle gälla enbart den administrativa verksamheten inomförvaltningsområdet. Av vad nu sagts följde att det genomDomstolsverkets inrättande huvudsakligen tillskapats möjligheter fördomstolarna att få kvalificerad service i frågor av den art somdittills hade ankommit på . Någotsubordinationsförhållande av för svensk förvaltning sedvanlig modellskulle däremot inte komma till stånd (s. 13).Beaktandet av självständighetsprincipen föranledde, fortsatteutskottet, en begränsning i de uppgifter som skulle ankomma påDomstolsverket på grund av dess ansvar för att verksamheten inomförvaltningsområdet bedrevs effektivt och rationellt.Centralmyndigheten borde verka för att verksamheten bedrevs effektivt,men effektivitetskravet fick inte drivas så långt att det inkräktade pådet viktiga allmänna intresset av rättssäkerhetens upprätthållande. Vaddet för verkets del var fråga om var att genom en rationellt avpassadorganisation och genom ändamålsenliga administrativa rutiner skapaförutsättningar för effektivt arbetande och i sin verksamhetsjälvständiga domstolar för vilka allmänheten hyste förtroende. Medeffektivitet måste i detta sammanhang i första hand avses säkerhet idömandet (s. 14 f).År 1980 beslöt regeringen att tillkalla en särskild utredare meduppgift att följa upp reform av domstolsadministrationen.Enligt direktiven skulle utredaren bl.a. undersöka om principen omdomstolarnas självständighet trätts för när genom Domstolsverketsverksamhet och om uppgiftsfördelningen i administrativt hänseendemellan domstolarna, verket och regeringen var ändamålsenlig. Ipromemorian och domstolarna (Ds Ju 1982:3) anfördeutredaren att verksamhet inte hade medfört någotintrång i domstolarnas självständighet samt att verket syntes ha ägnatsig åt angelägna uppgifter och hade gjort en riktig prioritering avdessa. Utredningen framhöll att servicefunktiongentemot domstolarna var den allra viktigaste av verkets uppgifter ochatt andra, i och för sig angelägna uppgifter, inte borde ges en sådanomfattning att serviceverksamheten till någon del eftersattes.Domstolsverkets verksamhet regleras numera i förordningen (1988:317)med instruktion för . Av denna framgår att verket ärcentral förvaltningsmyndighet för bl.a. de allmänna domstolarna och deallmänna förvaltningsdomstolarna (1 §). Vidare gäller att verket, mediakttagande av domstolarnas självständighet enligt regeringsformen vidfullgörande av deras dömande och rättstillämpande uppgifter, skall,utöver vad som följer av särskilda bestämmelser, inom sittverksamhetsområde i administrativt hänseende leda och samordnaverksamheten, meddela föreskrifter och allmänna råd samt se till attverksamheten bedrivs effektivt. Verket får inte föreskriva att en vissrotel eller ett visst mål eller ärende skall tilldelas en viss enskilddomare eller på annat sätt bestämma hur dömande uppgifter skallfördelas mellan enskilda domare (2 §).I en år 1992 inom upprättad promemoriaDomstolsväsendet - Organisation och administration (Ds1992:38) föreslogs att skulle avvecklas och dessuppgifter fördelas mellan , ett centralt stabsorganoch domstolarna. Efter remisskritik fullföljdes inte förslaget (prop.1992/93:100 bil. 3 s. 26).Vid behandlingen av budgetpropositionen för hade utskottetatt ta ställning till motionsyrkanden liknande de nu förevarande.Enligt utskottets då uttalade uppfattning var de ovan redovisadeuttalandena av utskottet rörande förhållandet mellan domstolarna ochDomstolsverket alltjämt giltiga. Av dessa följde att Domstolsverketsverksamhet inte i något hänseende fick inkräkta på domstolarnassjälvständighet i deras rättstillämpande och dömande verksamhet.Domstolsverkets uppgift var i stället att tillhandahålla kvalificeradservice åt domstolarna i administrativa frågor. Visserligen bordeDomstolsverket eftersträva att domstolsorganisationen var effektiv, menutskottet ville understryka att strävan efter effektivitet inte fick gåut över rättssäkerheten. Enligt utskottets uppfattning kom det nuredovisade synsättet också väl till uttryck i Domstolsverketsinstruktion. Mot denna bakgrund ansåg utskottet inte att det fanns skälför att tillsätta en utredning om ställning iförhållande till domstolarna. De då aktuella motions-yrkandenaavstyrktes (bet. 1999/2000:JuU1 s. 52 f).I ankommer frågor om domstolsväsendets administration ochbudget på en särskild statsinstitution, benämnd Domstolsstyrelsen.Denna inrättades genom en särskild lag, loven nr 401om Domstolsstyrelsen. Av förarbetena till lagen framgår att ettsärskilt syfte med denna varit att markera domstolarnas självständigaoch oavhängiga ställning.Enligt lagen är Domstolsstyrelsen en självständig statsinstitutionsom leds av en styrelse och en direktör. Justitieministern har ingeninstruktionsrätt gentemot Domstolsstyrelsen, och dess avgöranden kaninte heller överklagas till ministern. Det föreligger således ingetsubordinationsförhållande mellan justitieministern ochDomstolsstyrelsen, och justitieministern utövar inte heller någontillsyn över dess verksamhet. Justitieministern har emellertid rätt attbegära upplysningar om verksamheten. Skulle de danska statsrevisorernaframställa allvarliga anmärkningar mot Domstolsstyrelsen med anledningav företagen revision, kan vidare justitieministern åläggaDomstolsstyrelsen att vidta de åtgärder som statsrevisorerna ochjustitieministern är ense om. Efterkommer Domstolsstyrelsen inte ettsådant åläggande, kan justitieministern avsätta dess styrelse.Styrelsen är det överordnade ledningsorganet för Domstolsstyrelsenoch har det övergripande ansvaret för dess verksamhet. Styrelsen skallsörja för en ansvarig och ändamålsenlig drift av domstolarna. Häriligger en rätt att företa ändringar i domstolsadministrationen i syfteatt säkra en rättssäker och effektiv drift av domstolarna.Styrelsen skall vidare fatta beslut i alla frågor som är av väsentligbetydelse. Hit hör att upprätta Domstolsstyrelsens förslag till budgetför det kommande budgetåret och att besluta fördelningen av beviljademedel på de olika myndigheterna.Styrelsen består av elva ledamöter, vilka utses av justitieministern.I styrelsen ingår en ledamot från (Höjesteret), tvåhovrättsdomare, två underrättsdomare, en företrädare för övrig juridiskpersonal vid domstolarna, två företrädare för den administrativapersonalen vid domstolarna, en advokat och två ledamöter som skall hasärskild erfarenhet av samhällsfrågor och ledningsfrågor. Ledamöternafrån och överrätterna utses efter förslag avrespektive domstol, advokatledamoten på förslag av advokatsamfundet.Övriga ledamöter föreslås i former som justitieministern överenskommermed berörda personalorganisationer.Ledamöter av eller kommunala församlingar kan inte ingå istyrelsen.Domstolsstyrelsen står inte under tillsyn av ombudsman.Styrelsens ledamöter utses och kan få förnyat mandat.Den dagliga ledningen av Domstolsstyrelsen utövas av en direktör ienlighet med de anvisningar och riktlinjer som styrelsen bestämmer.Om en ledamot av styrelsen gör sig skyldig till grov försummelse itjänsten eller eljest uppträder på ett sätt som i betydande gradrubbar tilltron till att ledamoten kan utföra sitt uppdrag på ettbetryggande sätt, kan justitieministern vid domstol (Den SaerligeKlageret) föra talan om att ledamoten skall avsättas.Domstolsstyrelsen inledde sin verksamhet den 1 juli 1999.Vid sin behandling av regeringens skrivelse om reformeringen av dom-stolsväsendet uttalade utskottet att frågan om Domstolsverketsställning inte kommit i något annat läge sedan uttalat sig iämnet vid budgetbehandlingen . Utskottet var alltså inte berettatt föreslå någon utredning om verkets ställning och avstyrkte dåförevarande motioner (bet. 1999/2000:JuU22 s. 14).Utskottet står fast vid sina uttalanden från /2000 ochavstyrker motionerna Ju415 och Ju921 i nu ifrågavarande delar.DomstolsorganisationenAllmänna synpunkterI motion Ju927 (m) yrkas att regeringen skall presentera enövergripande plan för reformering av domstolsväsendet. I motion Ju933(fp) begärs att regeringen skall tillsätta en förutsättningslös ochsamlad utredning av domstolsväsendet och att inga mera betydandeförändringar i organisationen skall ske innan ett utredningsarbetegenomförts. I motion Ju407 (kd) framförs krav på att den nuvarandetingsrättsorganisationen skall behållas.Riktlinjerna för den nuvarande tingsrättsorganisationen drogs upp islutet av (prop. 1969:44, 1 bet. LU 1969:38). Då bestämdesatt häradsrätterna och rådhusrätterna skulle ersättas av tingsrätter.När det gällde häradsrätternas domsagor var den ledande principenlänge att en domsaga inte borde vara större än att den sysselsatte enordinarie domare och ett par notarier och skrivbiträden.Antalet domsagor hade i huvudsak varit sedan 1900-taletsbörjan. I propositionen noterades att det vid det tillfället fanns 29städer med rådhusrätt och i övrigt 112 domsagor.Såvitt gällde behovet av en reform anfördes att man på många hållinom statsförvaltningen funnit det nödvändigt att göra störreorganisatoriska enheter för att kunna möta de ökade krav som ställdespå effektivitet och samordning. Vidare anfördes att en störreorganisation är mer elastisk och därmed mindre känslig för tillfälligarubbningar i personaluppsättningen och arbetsmängden. Störreadministrationsenheter hade också visat sig ge bättre förutsättningarför rationell arbetsfördelning bland personalen och för ett ekonomisktutnyttjande av moderna kontorstekniska hjälpmedel. Allt tydde på attdet också inom domstolsorganisationen skulle kunna vinnasorganisatoriska och administrativa fördelar genom en sammanföring avmindre enheter till större.I 1969 års proposition föreslogs också att skulle godkännai propositionen intagna riktlinjer för den framtidadomkretsindelningen. Dessa riktlinjer var väsentligen följande.Domkretsarna borde inte göras mindre än att de ger arbetsunderlag förminst tre domare. Vidare skulle avstånd och kommunikationsmöjligheterbeaktas i de särskilda fallen. Personaluppsättningen skulle ha en sådanstorlek att tillfälliga svårigheter på grund av förskjutningar iarbetsmängden eller till följd av ledighet bland personalen kunde lösasinom domstolen på ett någorlunda tillfredsställande sätt. Domkretsarsom gav underlag för endast en domare ansågs inte uppfylla dessa krav,och domkretsar med underlag för endast två domare borde bara inrättasom särskilda skäl av lokal natur påkallade det.Också frågan om man som riktmärke borde uppställa en viss högstagräns för domkretsarnas storlek eller ange viss storlek såsom denlämpligaste övervägdes. Slutsatsen blev att det inte generellt kundeavgöras vilken storlek som är den ur olika synpunkter lämpligaste fören allmän underdomstol.Övriga riktlinjer innebar att endast en underrätt borde förläggastill en och samma ort, att domkretsarna borde byggas upp med kommunersom minsta enheter och att man borde sträva efter att gränserna skallöverensstämma med gränserna för rättsväsendets övrigaverksamhetsområden. Vidare innebar riktlinjerna att reformen skulle skesuccessivt av hänsyn till uppkommande personal- och lokalproblem.Slutligen anfördes i propositionen att särskilda utredningar skullegöras beträffande de lokala förhållandena inom de domkretsar som berörsav en förändring. Sådana undersökningar borde inriktas på bygdensstruktur och behov.Vid riksdagsbehandlingen kom riktlinjerna i fråga om domkretsarnasstorlek att modifieras. Inledningsvis framhölls att praktiska skäl i desärskilda fallen givetvis bör kunna föranleda avvikelser frånriktlinjerna. Allmänhetens berättigade krav på god rättsvård och enfullgod service träder, anfördes det, i förgrunden då det gäller attgöra en lämplig indelning. Stor betydelse måste fästas vidsamhörigheten geografiskt och i annat hänseende mellan olika orter ochbygder, vid centralorternas uppgift att erbjuda kommunerna fullgodallmän service, vid kommunikationer och vid förutsättningarna överhuvud taget för behövlig kontakt mellan domstolen och domkretsens olikadelar.När det så gällde domkretsarnas storlek vände sig utskottet motuttalandet i propositionen om att domstolar med två domare skulleinrättas endast om det fanns särskilda skäl av lokal natur. Utskottetansåg att hänsyn till skäl av lokal natur kunde leda till ettbibehållande av tvådomardomsagor i större utsträckning ändepartementschefen förutsatt. Utskottet ansåg sålunda att de föreslagnariktlinjerna borde tillämpas med stor försiktighet. Om en domstol medendast två domare är så belägen att en indragning påtagligt skulleförsämra den rättssökande allmänhetens krav på service eller eljestmedföra väsentliga olägenheter för enskilda eller för det allmännaborde undantag från principen göras. I sammanhanget betonades även attdomsagokansli i centralort så långt möjligt borde behållas. Ävenavstånd, kommunikationer och lokalfrågorna borde enligt utskottet kunnapåverka avgörandet. Utskottet utgick från att regeringen efteraviserade utredningar skulle överväga frågan och utnyttja demöjligheter som fanns att bevara även domstolar med endast två domare.Skäl av nämnda slag kunde enligt utskottet befinnas vara så starka attde motiverade bibehållande av domkretsar som ger arbete för endast endomare. Med dessa jämkningar godtog utskottet propositionens förslag.Om ändring i riktlinjerna fanns motiverade utgick utskottetfrån att frågan skulle underställas för prövning.Frågan om tingsrättsorganisationen har därefter vid flera tillfällenbehandlats i . uttalade utskottet i sitt av riksdagengodkända betänkande att de nämnda riktlinjerna alltjämt hadebärighet (bet. 1992/93:JuU24 s. 5, rskr. 289), och instämdeutskottet i regeringens uppfattning att organisationen behövde ses över(bet. 1994/95:JuU15 s. 11 f).Genom beslut tillkallade regeringen en kommitté meduppgift att göra en översyn av domstolsväsendet (dir. 1995:102).Kommittén, som antog namnet , skulle i enförsta etapp lämna förslag till en ny organisation för domstolsväsendetsom helhet. I uppdraget låg även att lämna förslag beträffandedomstolarnas inre organisation. Kommittén erhöll kompletterandedirektiv (dir. 1997:50). Genom tilläggsdirektiv av den 26 mars1998 (dir. 1998:22) bestämdes att kommitténs uppdrag inte längre skulleomfatta domstolarnas yttre organisation. Uppdraget begränsades till attavse frågor om domstolarnas beredningsorganisation samt notarie- ochdomarutbildningen. uppdrogs åt kommitténs ordförande attsammanställa det grundmaterial som tagit fram rörandedomstolsorganisationen. överlämnade i juni 1998betänkandet Domaren och beredningsorganisationen - utbildning ocharbetsfördelning (SOU 1998:88). Grundmaterialet har i november 1998presenterats i betänkande SOU 1998:135.Vid förra överlämnade regeringen till skrivelsenReformeringen av domstolsväsendet - en handlingsplan (1999/2000:106).I skrivelsen redovisade regeringen det reformarbete som pågick närdet gällde domstolsorganisationen. Regeringen beskrev de allmännaprinciper som borde bilda utgångspunkt vid reformeringen. Domstolarnaborde enligt regeringen finnas på sådana platser i landet att de allraflesta medborgarna hade ett rimligt avstånd till en tingsrätt. För attäven klara en snabb och kompetent handläggning fordrades enstärkt beredningsorganisation, som kunde renodla domarens arbete tillverksamhet som krävde domarens kompetens. För att åstadkomma dettabehövdes ett större målunderlag än vad de allra minsta tingsrätternanumera hade. Målunderlaget borde vara tillräckligt stort för attmöjliggöra specialisering. För att säkerställa ett brettrekryteringsunderlag måste man se till att domstolarna var attraktivaarbetsplatser med god arbetsmiljö och goda möjligheter till personligutveckling för de anställda. Behovet av kompetensutveckling måste kunnatillgodoses. Starka praktiska skäl talade för en bättre geografisksamordning med rättsväsendets övriga myndigheter, framför allt medåklagarorganisationen.Regeringen gjorde bedömningen att den organisatoriska lösningen bordevara att större domkretsar skapades. Här tänkte sig regeringen treolika modeller. Den första gick ut på att tingsrätter lades samman. Denandra lösningen var att verksamheten bedrevs i en domkrets medpermanent verksamhet på flera orter. Detta innebar att de befintligadomstolarna bildade en myndighet med kanslier på flera orter. En tredjelösning var att, i de fall målunderlaget inte bar permanent verksamhetpå mer än en ort, tillgängligheten och den lokala förankringen skulletillgodoses genom att domstolen hade s.k. tingsställe vid en ellerflera orter. Med tingsställe menas att personal från kansliorten medviss regelbundenhet besöker orten i fråga för att hålla sammanträdenför företrädesvis huvudförhandling i brottmål.Vid sin behandling av skrivelsen uttalade utskottet inledningsvis attdet i princip ställde sig bakom de utgångspunkter som regeringenredovisat i skrivelsen. Detsamma gällde regeringens tankar i fråga omde organisatoriska lösningarna.Med anledning av ett motionsyrkande att regeringen borde hapresenterat förslagen till reformeringen av domstolarna i form av enproposition ville utskottet vidare understryka att de riktlinjer sombeslutades av statsmakterna alltjämt var gällande. Riktlinjernamåste dock ses i ljuset av hur domstolsväsendet var organiserat islutet av . Också utanför domstolsväsendet hade samhälletförändrats så att riktlinjerna i konkreta fall ledde till andraresultat. Här tänkte utskottet bl.a. på befolkningsomflyttningen,förbättrade kommunikationsmöjligheter och den tekniska utvecklingen.Mot denna bakgrund ansåg sig utskottet ha fog för bedömningen att deredovisade förändringarna av tingsrättsorganisationen låg inom ramenför riktlinjerna. Det saknades därför anledning för att krävaatt reformplanerna presenterades i en proposition (bet. 1999/2000:JuU22s.