bet · GO01KU10 · 2000-12-07 00:00:00 — Utskottet vill erinra om att flera av desärskilda projekten inte har fungerat utan problem.Det återstår att se om de åtgärder som regeringenvidtar är tillräckliga för att projekt av detta slagskall fungera tillfredsställande.Utskottet har mottagit anmälningar om regeringenshantering av det statliga stödet till lokalainvesteringsprogram respektive Östersjömiljarden.Dessa anmälningar kommer att behandlas i vårensgranskningsbetänkande.Granskningen av organisering försärskilda projekt föranleder i övrigt ingetuttalande från utskottets sida.3 Regeringsprotokollen3.1 StatistikAntalet registrerade ärenden som avgjorts vidregeringssammanträde minskade från 9 1998till 9 1999. Som framgår av nedanståendeuppställning har antalet ärenden som avgjorts vidregeringssammanträde mer än halverats . En väsentlig orsak tilldenna nedgång torde vara det pågåendearbetet med att föra över ärenden om överprövning avförvaltningsärenden från regeringen till allmänförvaltningsdomstol (se bet. 1998/99:KU10).-----------------------------1988 20 279-----------------------------1989 19 293-----------------------------1990 20 650-----------------------------1991 21 394-----------------------------1992 19 990-----------------------------1993 13 992-----------------------------1994 12 981-----------------------------1995 11 691-----------------------------1996 10 241-----------------------------1997 9 373-----------------------------1998 9 946-----------------------------1999 9 007-----------------------------I bilaga 3.1 redovisas i tabellform antalet avgjordaregeringsärenden och deras fördelningpå ärendegrupper. Av tabellen framgår att de störstaärendegrupperna var dispensärenden och övrigapartsärenden (2 158) följt av regleringsbrev samtanslags- och bidragsärenden (2 038),anställningsärenden (1 809), överklaganden (993) ochförfattningar (865).I likhet handladeJustitiedepartementet det största antalet av deavgjorda ärendena också (1 766, enökning med 65 jämfört med 1 701 ärenden).Därefter kommer med 1 398ärenden. avveckladesArbetsmarknads-, Närings- och handels-,Kommunikations- samt Inrikesdepartementen och ettnytt större Näringsdepartement skapades. Av de underår 1998 avgjorda ärendena handlades 480 iArbetsmarknadsdepartementet, 693 i Närings- ochhandelsdepartementet, 629 iKommunikationsdepartementet och 907 iInrikesdepartementet. Det innebär att av de under år1998 avgjorda ärendena handlades sammanlagt 2 709 ide fyra departement som sedermera blev ett, dvs.nästan dubbelt så många som i det nyaNäringsdepartementet . Utskottetförutsätter att detta följs upp såväl i detfortlöpande förändrings- och förnyelsearbetet som iarbetet med dimensionering. Iövrigt kan noteras en markant ökning av antaletavgjorda ärenden i , från 674 år1998 till 1999.3.2 Formell granskning avregeringsprotokollenI likhet har protokollen översamtliga regeringsbeslut under det föregående året(1999) begärts in från departementen. Protokollenhar översiktligt gåtts igenom inom utskottets kansliför att sedan återställas till departementen.Genomgången har omfattat även statsministernsprotokoll. I övrigt har den till väsentlig delavsett ärenden som redovisats i underprotokoll B förde skilda departementen, dvs. protokoll som kaninnehålla uppgifter som omfattas av sekretess, samtunderprotokollen från vissa departement, nämligenFinansdepartementet, ochNäringsdepartementet.Granskningen har inte gett anledning till någrauttalanden av utskottet.4 Vissa förvaltningsärenden4.1 Utskottets granskningTrots att regeringen inte är enförvaltningsmyndighet i förvaltningslagens meninghar det ansetts viktigt att även i regeringsärendenfölja de principer som förvaltningslagen ger uttryckför. Utskottet går vid sina granskningar som regeligenom någon eller några grupper avförvaltningsärenden som avgjorts av regeringen.Årets granskning har gällt vissa ärenden omdispenser enligt skattelagstiftningen och omundantag från föreskrifterna om upphandling.Granskningen har i första hand riktats in påhandläggningen av dessa regeringsärenden i formellthänseende.4.2 Resultat av genomgången av ärenden somgäller dispens från arvs- och gåvoskattSkatt till staten utgår enligt lagen (1941:416) omarvsskatt och gåvoskatt för egendom som förvärvasgenom arv eller testamente (arvsskatt) eller genomgåva (gåvoskatt). Har fast egendom nedgåttväsentligt i värde på grund av allmän förändring idet ekonomiska läget eller har t.ex. aktie noteradpå börs nedgått i värde med en fjärdedel eller meraoch uppgår skatten för sådana lotter i boet tillsammanlagt kan regeringen, enligt 27§ arvs- och gåvoskattelagen, om det är uppenbart attutgörande av skatt skulle verka oskäligt betungande,medge att skatten skall utgå efter lägre värde ändet till vilket egendomen annars skulle hauppskattats. Enligt 58 a § äger regeringen ellerden myndighet som regeringen förordnar medgebefrielse från eller nedsättning av skatt, närsynnerliga skäl föreligger.Konstitutionsutskottet har gått igenom de 15ärenden som regeringen avgjort under åren 1997-1999och som gäller fråga om regeringens medgivande tillatt arvs- eller gåvoskatt skall utgå med lägrebelopp eller helt efterges. Vid granskningen av de15 ärendena har inte gjortnågra iakttagelser som föranleder anmärkning när detgäller regeringens handläggning.4.3 Resultat av genomgången av ärenden somgäller dispens från stämpelskattStämpelskatt skall, enligt 1 § lagen (1984:404) omstämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter, erläggastill staten för förvärv av fast egendom och tomträttsamt vid beviljande av inteckningar. Föreliggersynnerliga skäl kan, enligt 42 §, regeringen ellerden myndighet som regeringen bestämmer i särskildafall medge nedsättning av eller befrielse från skattliksom återbetalning helt eller delvis av skatt.Konstitutionsutskottet har gått igenom 31 ärendensom regeringen avgjort och somgäller fråga om regeringens medgivande enligt 42 §lagen (1984:404) om stämpelskatt vidinskrivningsmyndigheter. Vid granskningen avärendena kan utskottet konstatera att behandlingen iRegeringskansliet av överklagande i några fall hartagit . kan ocksåkonstatera att det ibland synes ha gått över två årutan att något har hänt i vissa ärenden. I övrigthar utskottet inte gjort några iakttagelser somföranleder anmärkning när det gäller regeringenshandläggning.4.4 Undantag enligt 6 kap. 17 § lagen(1992:1528) om offentlig upphandlingSom huvudregel för all offentlig upphandling gälleraffärsmässighet. I 1 kap. 4 § stadgas attupphandling skall göras med utnyttjande av dekonkurrensmöjligheter som finns och även i övrigtgenomföras affärsmässigt. Anbudsgivare,anbudssökande och anbud skall behandlas utanovidkommande hänsyn. innehåller allmännabestämmelser om offentlig upphandling (1 kap.),särskilda bestämmelser om offentlig upphandling avvaror (2 kap.), av byggentreprenad (3 kap.), inomvatten-, energi-, transport- ochtelekommunikationsområdena (4 kap.), av tjänster (5kap.) samt bestämmelser om upphandling i de fallupphandlingen understiger de tröskelvärden som angesi 2-5 kap. och i vissa andra fall (6 kap.). Lageninnehåller också bestämmelser om överprövning,skadestånd, m.m. (7 kap.). I lagen finnsbestämmelser till uppfyllande av de förpliktelsersom följer av medlemskap i vissa i 1 kap. 3 § andra stycket uppräknadeupphandlingar gäller emellertid endast reglerna i 6kap., nämligen1. upphandling som omfattas av sekretess ellerandra särskilda begränsningar med hänsyn till riketssäkerhet och2. upphandling av försvarsprodukter och tjänstersom inte har civil användning och som omfattas avartikel 223 i Romfördraget.Vid upphandling enligt 6 kap. skallupphandlingen göras genom förenklad upphandling,dvs. upphandling genom annonser eller skrivelser däralla leverantörer har rätt att delta, deltagandeleverantörer skall lämna skriftligt anbud och denupphandlande enheten får förhandla med en ellerflera anbudsgivare. Direktupphandling - upphandlingutan infordrande av skriftligt anbud - får dockanvändas om upphandlingens värde är lågt eller omdet finns synnerliga skäl (6 kap. 2 §).Utgångspunkten är således att ett lagregleratupphandlingsförfarande med huvudregeln omaffärsmässighet som grund skall äga rum också vidsådana upphandlingar som är känsliga ursäkerhetssynvinkel. I förarbetena gjordesbedömningen att känsliga uppgifter iupphandlingsärendet skulle kunna skyddas med stöd avtillämpliga bestämmelser i sekretesslagen (prop.1993/94:78 s. 19 f.). Regeringen menade att det lågett värde i att även upphandling av produkter ochtjänster utan civil användning (försvarsupphandling)följde gängse regler i så stor utsträckning sommöjligt. framhöll regeringen dock att detkan finnas skäl för avvikelser i särskilda fall.Försvarsupphandlingar måste, enligt regeringen,kunna styras av särskilda överväganden avseendet.ex. ett säkerhetsbetingat behov av att visskompetens, viss tillverkning m.m. befinner sig inomlandets gränser och alltså är tillgänglig även i enkrissituation. Regeringen pekade också på att enförsvarsupphandling ofta ställde särskilda krav påinsyn och på kontraktsvillkor gällandemonopolupphandling hos den nationellaförsvarsindustrin. Det ansågs därför lämpligt attLOU kompletterades med en möjlighet att göra sådanaundantag från bestämmelserna som är nödvändiga medhänsyn till försvars- och säkerhetspolitiskaintressen. - De överväganden som måste göras isådana sammanhang ansågs vara av det slaget att de iprincip borde göras av regeringen. Regeringen bordedock ha möjlighet att överlåta till en upphandlandeenhet att för vissa situationer, t.ex.upphandlingsärenden som är av en mer rutinmässigkaraktär, själv besluta om avsteg från lagensbestämmelser (prop. 1993/94:227 s. 19).I fråga om upphandling som rör rikets säkerhet m.m.stadgas därför i 6 kap. 17 § följande.Vid upphandling som avses i 1 kap. 3 § andra stycketfår regeringen besluta om sådana undantag frånbestämmelserna i detta kapitel som är nödvändiga medhänsyn till försvars- och säkerhetspolitiskaintressen.Regeringen får överlåta till en upphandlande enhetatt själv besluta om sådana undantag som avses iförsta stycket.I proposition 1999/2000:128 Offentlig upphandling iinformationssamhället konstaterade regeringen attvad som utgör försvars- och säkerhetspolitiskaintressen kan variera över tiden. Regeringen gjordei propositionen bedömningen attundantagsbestämmelsen är utformad på ett sådant sättatt den kan tillgodose även de krav sominternationellt samarbete ställer och att det därförinte fanns anledning att föreslå någon ändring avbestämmelsen.En genomgång har gjorts av de åtta ärenden omundantag enligt 6 kap. 17 § lagen (1992:1528) omoffentlig upphandling () i vilka beslut meddelatsunder . Ärendena har handlagts iFörsvarsdepartementet. Gemensamt för ärendena ärvidare att såväl akter som beslut belagts medsekretess jämlikt 2 kap. 2 § sekretesslagen(1980:100). I sex av ärendena har regeringen funnitatt upphandlingen av hänsyn till försvars- ochsäkerhetspolitiska intressen bör styras till svenskaföretag/svensk industri. Ett ärende rör upphandlingav vissa studier och ett ärende den sekretessbelagdaverksamheten vid Försvarsmaktens militäraunderrättelse- och säkerhetstjänst. I samtliga fallhar regeringen överlåtit till den upphandlandeenheten att själv besluta om undantag frånbestämmelserna i 6 kap. LOU.Akternas innehåll har inte givit anledning tillnågon vidare granskning från formellautgångspunkter.Utskottets bedömningGranskningen har inte givit anledning till någonkritik i fråga om den formella handläggningen av deregeringsärenden som utskottet har tagit upp i dettabetänkande. Utskottet vill understryka betydelsen avatt man inom ger akt påutvecklingen så att onödig tidsutdräkt inteförekommer.5 Formerna för utrikespolitiskabeslutÄrendetVåren 2000 granskade konstitutionsutskottetregeringens underlåtenhet att överlägga medUtrikesnämnden i en fråga som gällde förbindelsernamed . Bakgrunden var att statsministerGöran under ett besök i i slutet avjanuari 2000 efter kontakt med utrikesminister beslutat att skulle ställa sig bakomett gemensamt uttalande från 14 EU-länder omföljderna av en regeringsbildning i Österrike.Utskottet aviserade sin avsikt att vid ett senaregranskningstillfälle närmare gå in på formerna förbeslut i frågor av det aktuella slaget (bet.1999/2000:20 s. 18).BakgrundGällande reglerEnligt 1 kap. 6 § regeringsformen styr regeringenriket. Enligt 7 kap. 3 § regeringsformen avgörsregeringsärenden av regeringen vidregeringssammanträde. Av 7 kap. 4 § regeringsformenframgår att minst fem statsråd måste vara närvarandevid ett sammanträde för att regeringen skall varabeslutsför.Under arbetet med regeringsformdiskuterades frågan om regeringens beslutsformer.För ett kollektivt beslutsfattande talade bl.a.vikten av samarbete över departementsgränserna,möjligheterna att utkräva politiskt ansvar ochbehovet av regeringens sammanhållning (SOU 1972:15s. 79 f., 148 f.). Grundlagberedningen ansåg attsystemet med kollektiva regeringsbeslut kunde väl tesig som onödigt formbundet med avseende pååtskilliga ärenden av mindre räckvidd och betydelse.Det har emellertid stora företräden som underlag fördet samarbete som ständigt pågår i ärenden avvarierande art. Särskilt med koalitions-eller samlingsregering ligger det ett värde i ettgemensamt ansvar för ministrarna, ett ansvar som kanåberopas som motiv för insyn och medverkan överdepartementsgränserna. Det är också bäst förenligtmed systemet med självständiga ämbetsverk att rättenatt ge direktiv för förvaltningsmyndigheterna läggshos regeringen som sådan.I grundlagspropositionen (prop. 1973:90 s. 182 f.)framhölls att enligt ett parlamentariskt synsätt böralla regeringsärenden färgas av eller åtminstonevara förenliga med värderingar gemensamma för helaregeringen. Vad som är ett regeringsärende får iförsta hand bestämmas formellt. Ärende som hänskjutstill regeringens avgörande är regeringsärende. Allaregeringsbeslut - med undantag för vissa beslut inomFörsvarsdepartementets område (SFS 1974:613) -fattas av regeringen kollektivt. Enligtgrundlagspropositionen (s. 184) är det uppenbart attregeln om kollektiv beslutsform inte får kringgås påså sätt att ärenden förklaras varadepartementschefsärenden. Principen måste vara attalla frågor som anses kräva ett ställningstagandefrån någon i regeringskretsen skall behandlas somregeringsärende.Bestämmandet i grundlag av regeringens arbetsformermåste ses mot bakgrund av att regeringen är ettkollektiv, uppbyggt kring statsministerns person ochfår förutsättas hållas samman av gemensammapolitiska värderingar och målsättningar.Arbetsformerna måste vara anpassade till regeringensfunktioner och till dess karakteristiska uppbyggnad.De fick inte göras till föremål för ingåendegrundlagsreglering som tyngde regeringsarbetet medformaliteter och hindrade anpassning av arbetet tillväxlande förhållanden. En allmän utgångspunkt bordevara att man visade återhållsamhet med att bindaregeringens arbetsformer i grundlag (prop. 179).Regeringskansliärenden och departementsärendenAtt ett ärende kan avgöras som ettregeringskansliärende framgår oftast av någonbestämmelse i lag eller annan författning. I deflesta fall pekas då ut sombeslutande myndighet, men rester av en gammalordning där departementen och enskildabefattningshavare har en egen beslutanderätt finns inågra fall. Så beslutar om sinegen administration bortsett från vissatjänstetillsättningar. fåravskriva återkallade ärenden. Regeringskanslietbeslutar om vissa tillstånd inomFörsvarsdepartementets verksamhetsområde. UDbeslutar om återbetalningsskyldighet i fråga omekonomiskt bistånd till medborgare i utlandet.Rättshjälpsfrågor liksom frågor om utlämnande avallmänna handlingar beslutas inom Regeringskansliet.Anslagsbemyndiganden som kan rymmas inom ramen förregeringskanslibeslut är sådana som tar sikte påanordnande av eller deltagande i konferenser ochandra möten, konsulthjälp med utredningar av tekniskkaraktär och information till allmänheten om nylagstiftning och andra beslut av regeringen ochriksdagen. Efter bemyndigande av regeringen i varjesärskilt fall tillkallar statsråd särskilda utredareoch ledamöter i kommittéer och beslutar omsakkunniga, experter, sekreterare och annat biträdeåt utredaren eller kommittén. En liknande beslutstypär den där ett statsråd efter ett särskiltbemyndigande av regeringen uppdrar åt endepartementstjänsteman att underteckna avtal.Beslut som statsministern fattar i sin egenskap avchef för skall tas in iRegeringskansliets protokoll och statsrådsregeringskanslibeslut tas in i departementetsprotokoll. På det sättet får man enligt Gula boken -Handläggningen inom (Ds 1998:39,s. 55) en god överblick över vilka beslut somfattats och underlättaskonstitutionsutskottets granskning.Varje brev som kommer in till Regeringskanslietmåste leda till ett formellt beslut, om man rimligenkan anse att brevet innehåller något slags fram-ställning till regeringen eller ett departement. Förbrev som är ställda till , ettstatsråd, ett departement eller en tjänsteman gälleratt de bör behandlas på samma sätt som om de varitställda till regeringen om inte brevet rör en frågadär författningsenligt , ettstatsråd eller en tjänsteman har beslutanderätten,om det rimligen kan förutsättas att avsändarensavsikt är att rikta sig till annan änbeslutsfattaren eller om skrivelsen saknaranknytning till regeringsärende och inte rimligenkan tolkas som riktad till beslutsmyndighet.Ärendehantering eller s.k. faktiskt handlandeFrågan om vad som bör beslutas i formell ordningberördes av (SOU 1985:40).Gränsen mellan ärendehandläggning och faktiskthandlande är oklar. Verksamhet som består iföretagande av faktiska handlingar förekommer ofta iutbildnings-, vård-, forsknings- ochservicesektorerna. Gränsen mellan handläggning avärende och faktiskt handlande får enligt förarbetenatill förvaltningslagen avgöras från fall till fall.Skillnaden mellan de olika typerna av verksamhet harbelysts i propositionen Förvaltningsrättsreform(1971:30) genom några exempel. Hållande av enlektion i en skola eller utförandet av en operationpå ett sjukhus kan enligt normalt språkbruk intebetecknas som handläggning av ett ärende. Uppkommerdäremot fråga om disciplinär bestraffning av enskolelev eller om patients debitering försjukhusvård föreligger ett ärende som skallbehandlas av förvaltningsmyndigheten. Ytterligareexempel på faktiska handlingar som företas avföreträdare för det allmänna utgör polismanstrafikdirigeringar på en gata och konduktörerskontroll av resenärs färdbiljett på tåg.Former för samråd inom RegeringskanslietGenom olika former av samråd inom (gemensam bered-ning, allmän beredning,lunchberedning och delning) säkerställs attprincipen om kollektivt beslutsfattande får ettreellt innehåll, och alla statsråd får faktiskmöjlighet att utöva det inflytande iregeringsärenden som deras ansvar motiverar. Enligtstatsrådsberedningens riktlinjer (Ds 1998:52, PM nr1997:4) är det därför synnerligen angeläget attgällande regler om samråd verkligen följs. Deformella reglerna om gemensam beredning finns i 13och 15 §§ instruktionen för (SFS1996:1515). Där föreskrivs att ett ärende som rörflera departements verksamhetsområden skallhandläggas inom det departement till vilket dethuvudsakligen hör och beredas i samråd med övrigaberörda statsråd. Av statsministerns särskildaställning i regeringen får anses följa en allmänskyldighet för departementen att informerastatsrådsberedningen om regeringsärenden av störrevikt. Vidare föreskrivs det i 10 kap. 8 §regeringsformen att utrikesministern skall hållasunderrättad när det hos en annan statlig myndighetuppkommer frågor av betydelse för förhållandet tillandra stater eller mellanfolkliga organisationer.Gemensam beredning med skallalltså ske i ärenden av detta slag. Också svenskaståndpunkter och instruktioner i EU-frågor och andrainternationella frågor omfattas av kraven pågemensam beredning. Syftet är att samtliga berördadepartement skall ha möjlighet att delta iberedningen inför såväl dessa ställningstaganden sominför svenska initiativ och utspel i EU. Svar påfrågor och interpellationer, meddelanden vidinformationsstunder i , liksom sådanaövriga anföranden, uttalanden och tidningsartiklarsom innehåller ställningstaganden till riktlinjer,principer eller förhållningssätt skall också beredasgemensamt eftersom de på samma sätt somregeringsbesluten är ett uttryck för regeringensgemensamma ståndpunkt. När det gäller förfarandetsägs allmänt att det inte får råda någon oklarhet omvad som överenskommits (t.ex. att det verkligen rörsig om gemensam beredning och inte samråd ellerförfrågan).Politiskt betydelsefulla frågor tas upp vid s.k.allmän beredning med i princip samtligaregeringsledamöter som deltagare, och dennaöverläggning utmynnar ofta i faktiska beslut.Ärenden på allmän beredning kan vara av olika slag.Så kan tvister mellan berörda statsråd lösas underallmän beredning. Allmän beredning kan användas somett forum för information om ett snart föreståenderegeringsbeslut, för vägledande diskussioner ochviktigare utnämningsfrågor. Lunchberedning användsför information, vissa vägledande diskussioner samtavstämning av utnämningsfrågor.Formerna för hanteringen av frågor inom ramen förinternationella förhandlingarSverige deltar i en mängd olika mellanstatligaförhandlingar. Enligt utredningen omstatsförvaltningen och EG sker deltagandet i sådanaförhandlingar inom ramen för vad som brukar benämnasregeringens faktiska handlande (SOU 1993:80 s. 32).Vissa förhandlingar leder enligt utredningen intefram till några folkrättsliga förpliktelser förSverige, och i de fallen blir det ur konstitutionellsynvinkel inte fråga om annat än faktiskt handlande.Instruktionsgivningen till den som företräderSverige vid mellanstatliga förhandlingar jämförs medde direktiv för beredningen av ett ärende som ges avdet ansvariga statsrådet eller på lägre nivå i ettdepartement. Något avgörande i formell mening är detinte fråga om på detta stadium. Regeringen behöverinte engageras, men inget hindrar att statsrådet förupp frågan om instruktionens utformning tillregeringen om instruktionen bedöms ha storbetydelse.Europeiska rådetEuropeiska rådet, dvs. möten med EU:s stats- ochregeringschefer och kommissionens ordförande,nämndes först i Europeiska enhetsakten 1987 som inteär en del av EG-fördraget. I (1993)fastslås Europeiska rådets mål, sammansättning ocharbetsmetoder. I artikel 4 slås fast att rådet skallge unionen de impulser som behövs för dessutveckling och fastställa allmänna politiskariktlinjer för dess är inte en EU-institution iformell mening och fattar ytterst få juridisktbindande beslut. Inom EU:s gemensamma utrikes- ochsäkerhetspolitik skall fatta besluti ett avseende, nämligen när det gäller gemensammastrategier som skall genomföras av EU på områden därmedlemsstaterna har viktiga gemensamma intressen.Principerna och de allmänna riktlinjerna för dengemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken,inklusive försvarsfrågor, bestäms också . Samarbetet i kanenligt förarbetena närmast beskrivas sommellanstatligt, och dess beslut får senare, om detbehövs, omsättas till sekundärrätt genom beslut iministerrådet. Regeringen har framhållit att det ärnaturligt att informeras om deståndpunkter som skall inta i , främst med tanke på de politiska bindningarsom uppstår i detta råd (prop. 1994/95:19 s. 38 f.).Samråd i har också regelmässigt ägt rummed statsministern inför rådets möten. slutsatser redovisas för EU-nämndensledamöter. De bifogas också regeringens årliga EU-skrivelse.Tidigare granskningVåren 1983 granskade utskottet regeringenshandläggning av ett förslag som behandlats inom dens.k. om en europeisk zon fri frånslagfältskärnvapen (bet. KU 1982/83:30 s. 14).Statsminister hade enligt överenskommelsefått ett brev från kommissionsmedlemmen med ett förslagtill not om känvapenfri zon. En slutgiltigtfastställd not översändes sedermera frånUtrikesdepartementet till de svenska ambassaderna iberörda länder och överlämnades av ambassaderna tillde olika ländernas regeringar. Något formelltregeringsbeslut om de aktuella sonderingarna hadeinte fattats.