bet · GN01JuU6 · 2000-01-25 00:00:00 — Utskottet noterar dock att det nya avtaletsynes innebära ett steg i rätt riktning.När det sedan gäller utryckningsverksamheten kanutskottet konstatera att RRV:s granskning visat påvissa problem. I avvaktan på RRV:s slutliga rapportanser utskottet att inte bör uttala sig ifrågan.Det anförda innebär att utskottet avstyrkermotionerna Ju217, Ju905, Ju907 och Ju911 i häraktuella delar.Polisens utrustningI motion Ju203 (m) begärs att alla poliser i yttretjänst skall ha personliga skyddsvästar. I motionJu206 (m) föreslås att polisens förstärkningsvapenskall vara desamma över hela landet.Inom har en utredningsgruppanalyserat de polisiära insatserna som gjordes medanledning av polismorden i i maj 1999.I rapporten (dnr POB-100/2955-99) anförs bl.a. attvarje polismyndighet bör se över sitt innehav avtaktiska skyddsvästar, dvs. västar som ger skydd moti princip all standard ammunition utskjuten medpistol, revolver eller k-pist. Med en tilläggspanelkan ytterligare skydd erhållas, bl.a. mot AK4- ochAK5-ammunition.I rapporten föreslås att samtliga polismän i yttretjänst skall ha tillgång till en personlig lättväst. En sådan väst ger skydd mot i princip allstandard ammunition skjuten från pistol ochrevolver. Med tilläggspanel kan även erhållas skyddmot ammunition m/39B skjuten från k-pist. Västarnafinns i såväl herr- som dammodell.Huvudbeväpningen för personal i yttre tjänst beståri dag av en personlig pistol, vanligen en Sig Sauer225 i kaliber . Som förstärkningsvapenanvänds fortfarande k-pist m/45B, men den bytsefterhand ut mot en modernare k-pist - Hechler&KochMP5.Rapporten är ute på remiss hospolismyndigheterna. Utskottet har inhämtat attRikspolisstyrelsen i remissen efterfrågat hur mångalätta västar som respektive myndighet behöver.Tanken är att en central upphandling skall kunnanedbringa priset på västarna.Utskottet kan konstatera att åtgärder vidtagits isyfte att åstadkomma förbättringar i fråga ompolisens utrustning. Motionerna Ju203 och Ju206avstyrks.Polisens arbetsmiljöI motion Ju218 (v) begärs en utredning av polisensarbetssituation. I motion Ju211 (m) understryksvikten av en god arbetsmiljö inom polisen.Utskottet har inhämtat att det inom ramen förRikspolisstyrelsens inspektionsverksamhet pågår ettarbete med att granska hur myndigheterna inompolisväsendet hanterat påpekanden och föreläggandenfrån . Efter att granskningen avmyndigheterna är klar kommer man att välja ut tvåmyndigheter för en djupare granskning. Urvaletkommer att ske utifrån intresset att hittaprincipiellt viktiga frågor.I budgetpropositionen anförs bland prioriteringarnaatt satsningen på kompetensutveckling inompolisväsendet skall intensifieras. Det gäller såvälutvecklingen av ledning och styrning på olika nivåersom grund- och vidareutbildningen. Utskottet hadeingen annan uppfattning (prop. 1999/2000:1 utg.omr.4 avsnitt 4.2, JuU1 s. 25).I polisväsendets regleringsbrev för angesbland uppdragen att tillsammansmed skall överväga påvilket sätt rådets roll i polisväsendets grund- ochvidareutbildning kan vidareutvecklas.I massmedierna har uppmärksammatsen dom från som rörde frågan omrätt till kränkningsersättning enligt 1 kap.3 § skadeståndslagen kunde utgå till en polis som itjänsten blivit spottad i ansiktet. Omständigheternai fallet var följande. I tingsrätten åtalades ochdömdes en person för ofredande. Påföljden bestämdestillsammans med andra brott till fängelse i tvåmånader. Polismannens yrkande om ersättning förkränkning bifölls av majoriteten i tingsrätten.Tingsrättens dom överklagades av den tilltalade, somyrkade att bli befriad från skyldigheten att utgeskadestånd. Hovrätten fann att den behandling sompolismannen utsatts för inte utgjorde en såallvarlig kränkning att rätt till skadeståndförelåg. gjorde samma bedömning.Två av de fem ledamöterna i ansågatt kränkningen var sådan att ersättning skulleutgå.Utskottet har självfallet ingen annan uppfattningän motionärerna när det gäller vikten av en godarbetsmiljö. Arbetet som polis innebär emellertidatt risken att utsättas för våld, hot och kränkandeuttalanden är större än för andra yrkesgrupper. Detär därför av stor vikt att frågor om arbetsmiljöninom polisen ständigt uppmärksammas. Som påpekas imotionerna har ett flertalförändringar bidragit till en mer besvärligsituation. Här tänker utskottet på de i och för signödvändiga neddragningarna av den civilanställdapersonalen. Det svåra ekonomiska läget i flerakommuner har också inneburit att det samlade socialaskyddsnätet blivit sämre, vilket kan öka pressen påpolispersonalen.Mot denna bakgrund finns en risk att polisen intetill fullo klarar sin uppgift, något som i sin turriskerar att urholka förtroendet för polisensverksamhet. Det är därför glädjande att åtgärder somlångsiktigt kan bidra till en bättre arbetsmiljövidtagits. Här tänker utskottet bl.a. på deninspektionsverksamhet som sker inomRikspolisstyrelsen. I sammanhanget kan ävenframhållas det i tidigare avsnitt beskrivna arbetetmed planering av arbetstiden och förbättring avpolisen utrustning. är det också nödvändigtatt antalet poliser ökar och att civilanställda ihögre utsträckning sköter arbetsuppgifter som maninte behöver vara polis för att utföra. När detgäller den sistnämnda frågan noterar utskottet attregeringen avser att ekonomiskavårproposition återkomma till när detgäller vilka resursförstärkningar som behövs för attkunna fullfölja statsmakternas intentioner i frågaom utvecklingen av rättsväsendet.Avslutningsvis vill utskottet påpeka att Högstadomstolens dom i det ovan beskrivna fallet integärna kan tas till intäkt för att det är straffrittatt spotta på en polis.Enligt utskottets uppfattning finns det sammantagetinte behov av någon separat utredning avarbetsmiljön inom polisen. Arbetsmiljöfrågornauppmärksammas bättre på lokal nivå, framför allt ide olika polismyndigheterna. Motionerna Ju211 ochJu218 avstyrks.Interna utredningar inom polisväsendetI motion Ju226 (v) begärs att utredningar som gälleranmälningar mot polispersonal skall handläggas avoberoende utredare. I motion Ju234 (s, v) föreslåsen lex inom polisen. Motionsönskemålet tarsikte på en reglering som motsvarar den i 2 kap. 7 §lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- ochsjukvårdens område. Bestämmelsen innebär attpersonalen skall rapportera till vårdgivaren om enpatient i samband med hälso- och sjukvård drabbatsav eller utsatts för risk att drabbas av allvarligskada eller sjukdom.I 9 § polislagen (1984:387) föreskrivs att när enpolisman får kännedom om ett brott som hör underallmänt åtal, skall han lämna rapport om det tillsin förman så snart det kan ske. Undantag gäller ombrottet med hänsyn till omständigheterna i detsärskilda fallet är obetydligt och det är uppenbartatt brottet inte skulle föranleda annan påföljd änböter.Riksåklagaren och gav den 30oktober 1996 en särskilt förordnad utredare iuppdrag att leda en utredning för en översyn av detinterna kontrollsystemet inom åklagar- ochpolisverksamheten. I översynen ingick att göra enkartläggning och utvärdering av det nuvarandesystemet för att förebygga och upptäcka brott ochandra förhållanden som utan att direkt utgöra brottkan vara ägnade att rubba förtroendet förintegriteten i den brottsutredande verksamheten. Iuppdraget ingick också att granska formerna förhandläggningen av interna brottsutredningar ochlägga fram förslag till de förbättringar som kundeanses påkallade (RÅ dnr 1996/1649, RPS dnr VKL-793-4681/96).Utredaren avlämnade sin rapportInternkontroll till Riksåklagaren ochRikspolisstyrelsen. Inledningsvis kan sägas attutredaren inte funnit annat än att den nuvarandeinternkontrollen hos polis och åklagare hittillsfungerat i stort sett väl, men att det ändå finnsanledning att stärka den interna kontrollen.Utredaren har i rapporten tagit upp frågor om enförfattningsmässigt reglerad internkontroll,chefsansvar, utbildning, ett ökatsäkerhetsmedvetande, bisysslor samt tillsyn ochinspektion.Frågan om interna brottsutredningar har behandlatssärskilt. Utifrån de möjligheter som finns attgranska och bedöma den gällande utredningsordningenhar utredaren antecknat att verksamheten objektivtsett håller hög, eller rent av mycket hög, kvalitetoch uppfyller väl de krav som kan ställas. Efter engenomgång av olika möjligheter att förändra ochförbättra det nuvarande systemet för internabrottsutredningar har utredningen - som inte funnitskäl för en genomgripande förändring - stannat föratt föreslå ett visst centraliseratsamordningsansvar samt att förorda att arbetet vidde länsvisa utredningsenheterna inom polisenkoncentreras inom de sju åklagarregionerna. Medförslaget pekar utredningen på möjligheten att genomi första hand administrativa förändringar nå en ökadsamordning och effektivitet i arbetet. Detta innebäratt utredningen funnit att den organisation som nufinns för interna brottsutredningar i huvudsak börbestå.Utskottet har behandlat liknande yrkanden tidigare.Våren 1998 (bet. 1997/98:JuU18 s. 4 f) konstateradeutskottet att frågan om att lägga utredningar omanmälningar mot poliser på något annat organ änpolis och åklagare varit föremål för översynoch att beredningsarbete pågick. Resultatet av detpågående arbetet borde enligt utskottets meningavvaktas.Justitiekanslern har på regeringens uppdraggranskat ordningen för handläggningen av fall därpersoner som är omhändertagna av polisen eller avannan myndighet avlidit och vilka förändringar avregelverket som kan anses påkallade. Uppdraget harredovisats i rapporten vidutredningar av dödsfall i samband medmyndighetsingripanden.Anmälningar mot polismän för brott i tjänstenhandläggs i särskild ordning. Samma förfarandetillämpas då någon drabbas av allvarlig skada tillföljd av ett polisingripande eller under vistelse ipolisarrest.I den nämnda rapporten anför Justitiekanslernatt det varken vid granskningen eller vid tidigaregjorda översyner framkommit något som talar för attutredningarna generellt skulle hålla en ickegodtagbar kvalitet. Justitiekanslern kunde alltsåinte rikta någon kritik mot den gällande ordningen.För att stärka allmänhetens förtroende för dessautredningar och för att tillgodose den enskildesrättssäkerhetskrav lades i rapporten ändå fram vissaförslag till ändringar.Något förslag om att förlägga utredningarna utanförpolisorganisationen lades dock inte fram, eftersomordningen att misstankar mot polismän handläggs inomramen för polisorganisationen torde vara den bästafrån effektivitets- och rättssäkerhetssynpunkt.Däremot anfördes att det finns en del svagheter iorganisationen som behövde rättas till.I stället för modellen med ensamutredandekommissarier borde de enheter som handhar internautredningar förstärkas både resurs- ochkompetensmässigt. Vidare anfördes att verksamhetenborde vara organiserad så att de polismän somutreder misstankar mot andra polismän har ett stortavstånd till den övriga polisiära verksamheten.Organisationen borde vidare, av effektivitets- ochrättssäkerhetsskäl, knytas närmare åklagarna.Justitiekanslern förespråkade en modell därenheterna samordnas regionalt i huvudsak i enlighetmed åklagardistriktens fördelning. Enheterna bordedärvid placeras vid länspolismästarens kansli på denort där överåklagaren finns.Justitiekanslern föreslog också att kravet påomedelbart åklagarinträde i dessa utredningar skulleskärpas ytterligare.I rapporten anfördes vidare att förtroendet förutredningarna skulle stärkas om det infördes enordning där vissa åtgärder rutinmässigt skall vidtasi de situationer där någon avlidit eller allvarligtskadats i samband med ett polisingripande. I dennadel ansåg Justitiekanslern att en ordning bordeövervägas innebärande att en utredning rörandeomständigheterna vid dödsfallet eller skadornaalltid borde genomföras genom utredningsenhetensförsorg. En sådan utredning skulle ha vissaobligatoriska inslag och ske under ledning avåklagaren.I regleringsbrevet för polisväsendet har fått iuppdrag att i årsredovisningen ange vilka åtgärdersom vidtagits med anledning av Justitiekanslernsrapport. Årsredovisningen lämnas senast den 1 mars2000.Utskottet har inhämtat att polismyndigheternasresurser i fråga om interna utredningar harkoncentrerats i linje med vad Justitiekanslernanfört.Utskottet noterar att en redovisning av vilkaåtgärder som vidtagits med anledning avJustitiekanslerns rapport kommer att lämnas undervåren. I avvaktan på den bör i motsatstill förslaget i motion Ju226 inte uttala sig ifrågan om hur interna utredningar skall skötas.När det gäller den efterfrågadeanmälningsskyldigheten kan noteras att redan nugällande regler innebär att poliser i princip ärskyldiga att rapportera brott som hör under allmäntåtal. Utskottet är inte berett att tillstyrka enändring som innebär att ett parallellt system föranmälningar byggs upp. I sammanhanget kan ocksåerinras om att polisen står under tillsyn avJustitieombudsmannen (JO). Den som är missnöjd medpolisens agerande, t.ex. för att en anmälan intetagits upp, kan alltså vända sig till JO. Det behövsalltså inte någon åtgärd med anledning av motionJu234.Sammantaget innebär det anförda att utskottetavstyrker motionerna Ju226 och Ju234.Brott mot homosexuellaI motion So225 (fp, s, v, c, mp) efterfrågas såvälsärskilda brottsutredare som lokalabrottsförebyggande insatser i syfte att bekämpa detvåld som riktas mot homosexuella.Vissa straffrättsliga regler tar sikte på gärningarsom riktas mot något på grund av vederbörandessexuella läggning. Bestämmelsen om olagadiskriminering i 16 kap. 9 § gällerdiskriminering bl.a. på grund av homosexuellläggning. Straffet är böter eller fängelse . Straffskärpningsbestämmelsen i 29 kap. 2 § 7brottsbalken avser kränkningar på grund av ras,hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung,trosbekännelse eller annan liknande omständighet.Med annan liknande omständighet avses främst sexuellläggning (prop. 1993/94:101 s. 22).Utskottet har tidigare behandlat frågor om våld mothomosexuella. uttalade utskottet, medanledning av ett motionsyrkande om att BRÅ skulleges i uppdrag att motverka våld mot homosexuella,bl.a. att det utgick från att frågan om brott m.m.mot homosexuella bevakades av berörda myndigheteroch att så kom att ske även . Utskottetkonstaterade vidare att våldsbrott tillhörde debrott som skulle prioriteras av BRÅ. härtill fann utskottet att några ytterligareåtgärder inte kunde anses behövliga och avstyrktemotionen (1997/98:JuU1 s. 72 f).I augusti 1998 beslutade regeringen att enparlamentariskt sammansatt kommitté skulletillsättas med uppdrag att utreda frågor omstraffansvar för deltagande i organisationer somsysslar med brottslig verksamhet samt vissa andrafrågor med anknytning därtill (dir. 1998:66).Kommittén skall bl.a. ta upp frågan om attstraffbelägga hets mot homosexuella och granskaargumenten för och emot en sådan kriminalisering.Kommittén skall redovisa sitt uppdrag senast den 31oktober 2000.Utskottet konstaterade (1998/99:JuU22 s.8 f) att brott mot homosexuella i olika avseendenvar föremål för åtgärder av berörda myndighetersåsom polisen och BRÅ. Utskottet utgick från attmyndigheterna även kommer att ägnasådana brott erforderlig uppmärksamhet. Mot bakgrundhärav ansåg utskottet att några ytterligareuttalanden av inte kunde anseserforderliga.I juni 1999 beslutade regeringen att en särskildutredare skulle tillkallas med uppgift att göra enöversyn av bestämmelsen om olaga diskriminering(dir. 1999:49). I uppdraget ingår också att göra enanalys av rättsväsendets tillämpning avbestämmelsen. Uppdraget skall redovisas senast den30 april 2001.I budgetpropositionen för anförs blandprioriteringarna avseende polisväsendet bl.a. atts.k. homofobiska brott skall förebyggas och beivras.De anställdas medvetenhet och kunskaper om denna typav brottslighet skall förstärkas.Som framgår i avsnittet om polisutbildningen harregeringen i regleringsbreven för uppdragitåt bl.a. att upprätta strategierför att säkerställa personalens goda kunskap omsåväl grunden för rasistiska, främlingsfientligaeller homofobiska yttringar som om situationen förde grupper som utsätts för brott med sådanaförtecken.I ett frågesvar (fråga nr 1999/2000:148) harjustitieministern anfört att den hets som förekommermot personer på grund av deras sexuella läggning äroacceptabel. Hon hänvisade också till den ovannämnda parlamentariska kommitté som bl.a. har tilluppgift att överväga frågan om att kriminaliseraaktivt deltagande i organisationer som sysslar medbrottslig verksamhet.Utskottet kan konstatera att frågan om skydd förhomosexuella mot att utsättas för brottuppmärksammats på flera olika håll. Utskottet äremellertid inte övertygat om att särskildautredningsmän inom polisen generellt är det bästasättet att tackla problemen. Utskottet saknarunderlag för att bedöma hur ett sådant system skullekunna byggas upp. Utskottet utgår dock från att enspecialisering av det slag som efterfrågas imotionen kommer till stånd, om det är rationellt.Detta bör dock avgöras lokalt på polismyndigheterna,som naturligtvis har att beakta de prioriteringarsom statsmakterna ställt upp.När det sedan gäller det lokala brottsförebyggandearbetet anser utskottet att det bör bedrivas just pålokal nivå - lokala behov bör styra vad som börgöras. Utskottet är således inte berett att förordaatt uttalar sig till förmån förmotionsönskemål som så tydligt handlar om sådant somlämpligen bör behandlas ute i kommunerna.Sammantaget innebär det anförda att utskottetavstyrker motion So225 i dessa delar.OrdningsvakterI motion Ju207 (mp) efterfrågas ökadeutbildningsinsatser för ordningsvakter. I motionN273 (m, kd, fp) begärs en avreglering på området.De grundläggande bestämmelserna i fråga omordningsvakter finns i lagen (1980:578) omordningsvakter. De innebär i huvudsak följande.Ordningsvakter får förordnas att tjänstgöra bl.a.vid allmänna sammankomster, cirkusföreställningar,offentliga tillställningar, bad- och campingplatsersamt lokaler där alkoholdrycker serveras. Om detfinns ett särskilt behov och det är av väsentligbetydelse från allmän synpunkt får ordningsvakterförordnas även i andra fall än dem som uttryckligenanges i lagen. Till ordningsvakt får endast denförordnas som med hänsyn till laglydnad och övrigaomständigheter är lämplig för uppdraget och harfyllt 20 men inte . Det ankommer påRikspolisstyrelsen eller polismyndigheterna attfatta beslut om att förordna ordningsvakter.I samband med att polismyndigheten prövar om enperson uppfyller kravet på laglydnad görs - enligtvad utskottet inhämtat - en kontroll i bl.a. person-och belastningsregistret, som innehåller uppgifterom ådömda påföljder. Sådana kontroller görs också isamband med att ett förordnande förnyas samt om detav tips eller andra skäl framgår att en ordningsvaktkan misstänkas för brott. ersattesperson- och belastningsregistret av två nya register- misstankeregistret och belastningsregistret.I ordningsvaktsförordningen (1980:589) finnsbestämmelser om ordningsvakternas utbildning.Bestämmelserna ändrades . I 6 § angesatt utbildningen skall utformas så att eleverna gesde kunskaper och färdigheter som krävs förtjänstgöringen. Vid utformningen av utbildningenskall särskilt beaktas en ordningsvakts behov avyrkesetiska principer samt teoretiska och praktiskakunskaper. Grundutbildningen skall omfatta minst 60timmar. Utbildning av ordningsvakter får bedrivas avdels polismyndigheter, dels av den som fåtttillstånd av , vilket förutsätteratt det finns särskilda skäl för det. Tillstånd fårendast ges till den som har tillräcklig kompetensoch lämplig organisation för att kunna genomförautbildningen på ett sakkunnigt och omdömesgilltsätt.Rikspolisstyrelsen har givit två bevakningsföretagtillstånd att själva bedriva utbildning avordningsvakter, nämligen ochSecuritas. innan de nuvarande reglernaträdde i kraft, gav regeringen även ettutbildningsföretag - Väktarskolan - ett sådanttillstånd (beslut , Ju98/2875).Rikspolisstyrelsen har utfärdat föreskrifter somgäller ordningsvakter. Dessa kommer emellertid attarbetas om inom ramen för en större översyn avsamtliga föreskrifter och allmänna råd. kan beräknas träda i kraft under våren2000.Trygghetsutredningen har i sitt slutbetänkandeTrygghet mot brott (SOU 1995:146) behandlat fråganom ordningsvakternas utbildning och bl.a. kommitfram till att den lärarledda undervisningen intebehöver utökas. Utredningen har i stället föreslagitatt kravet på självstudier skall öka.Justitieministern sade i ett interpellationssvar iriksdagen (protokoll 1997/98:92) att honanser att det förslaget inte är tillräckligt. Ävenden lärarledda undervisningen måste utökas. Honanförde vidare att det inte räcker att man en gångfått en basutbildning, utan man måste hela tidenunder sin yrkesverksamma period ha möjlighet attåterkomma.Utskottet har tidigare behandlat liknande yrkanden.Senast skedde det (1998/99:JuU21 s. Utskottet noterade då att det iRegeringskansliet pågår beredning av flera frågorsom tas upp i motionerna, och utskottet ansåg attresultatet borde avvaktas. Utskottet var i detberedningsläge som då rådde inte berett att ställasig bakom önskemålen i fråga om utbildningen förordningsvakter.Vad härefter gällde frågan om att göra det lättareatt få förordnande som ordningsvakt ansåg utskottetatt ordningsvakternas särställning i fråga omexempelvis våldsanvändning gör det motiverat attlåta polisen avgöra om det finns behov avordningsvakter eller inte. En annan sak var attmöjligheterna att anordna utbildning kunde behövavidgas, vilket för övrigt redan hade skett genom detnyssnämnda regeringsbeslutet. Utskottet kunde intetillstyrka förslaget i motionen som innebar attfrågan om hur många ordningsvakter som skall finnasi praktiken skulle komma att överlämnas tillmarknadskrafterna.Utskottet avstyrkte motionerna.Utskottet har inhämtat att frågan omordningsvakternas framtida organisation ochuppgifter är föremål för ett brett upplagtberedningsarbete i Justitiedepartementet.Utskottet kan i fråga om ordningsvakternasutbildning notera att vissa ändringar skett isomras. I avvaktan på att de nya föreskrifterna blirklara anser utskottet att inte bör uttalasig i frågan.När det sedan gäller frågan om avreglering ärutskottet inte berett att inta någonannan ståndpunkt än den utskottet gav uttryck för ivåras.Det anförda innebär att utskottet avstyrker motionJu207 och motion N273 i här aktuell del.PassI motionerna Ju901 (m) och Ju907 (kd) begärs attpasslagen ändras så att intagna ikriminalvårdsanstalt inte har tillgång till sinapass.Bakgrunden till motionsyrkandena är att en av depersoner som åtalats för polismorden för brotten befann sigpå permission och sedermera flydde till 12 § passlagen (1978:302) skall ett gällandepass återkallas ompassinnehavaren genom lagakraftvunnen dom har dömtstill frihetsberövande påföljd, som ej har börjatverkställas, och det finns sannolika skäl att antaatt han ämnar undandra sig verkställigheten.För intagna som dömts till mer än två månadersfängelse gäller dessutom att s.k. passtillståndfordras (19 §) vid ansökan om pass. Sådant tillståndskall vägras, bl.a. om det skäligen kan antas attden dömde skulle ägna sig åt brottslig verksamhet isamband med en utlandsresa eller att han genom attresa utomlands skulle söka undandra sig fortsattverkställighet av den ådömda påföljden (21 § andrastycket). Om en intagen har pass och grund förvägran av passtillstånd föreligger kan passetåterkallas (24 § första stycket).I ett frågesvar (fråga nr1998/99:721) berörde justitieministern denna fråga.Efter att ha redovisat de beskrivna reglerna anfördehon att kriminalvården har möjlighet att ställasärskilda villkor för permissionen om det bedömsnödvändigt att den äger rum under kontrolleradeformer. Ett sådant villkor kan vara att den intagneinte får medföra ett pass.Nuvarande bestämmelser innebär alltså enligtjustitieministern att det finns möjligheter atthindra att intagna i kriminalvårdsanstalt använderpass på ett sätt som inte är avsett.