bet · GN01JuU23 · 2000-05-30 00:00:00 — Ersätt-ningen bestäms i huvudsak enligt skadeståndsrättsliga regler. För att ansökanskall prövas måste sökanden ha anmält brottet till åklagare eller polismyn-dighet eller visa giltig anledning till att sådan anmälan inte har gjorts.Brottsskadeersättningen utgör ett kompletterande skydd och ger skydd en-dast då andra möjligheter att täcka skadan saknas. Det måste därför utredasom ersättning kan tänkas utgå t.ex. från försäkring eller genom skadeståndfrån den skadevållande innan frågan om brottsskadeersättning prövas. Närbrottsskadeersättning bestäms avräknas skadestånd som har betalats eller börkunna bli betalt, liksom i stort sett all annan ersättning som den skadelidandehar rätt till på grund av skadan.Frågor om brottsskadeersättning prövas av . finns en nämnd som avgör brottsskadeärenden somär av principiell betydelse eller annars av större vikt. Besluten kan inte överklagas. Däremot kan omprövning av beslutet ske.Utskottet vill till en början framhålla att frågor om brottsoffer alltsedanmitten av rönt betydande uppmärksamhet från statsmakternas sida.Åtskilliga åtgärder till stöd för brottsoffer i form av lagstiftning eller insahos myndigheter eller andra organisationer har vidtagits eller förbereds. Attsamhället prioriterar brottsoffren är enligt utskottets mening uppenbart. Mo-tion 1999/2000:Ju708 (yrkande 1) är således tillgodosedd och avstyrks idenna del.Vad gäller ett genomförande av förslag finner ut-skottet inte skäl att föregripa beredningen av utredningsbetänkandet, varförutskottet avstyrker motionerna 1998/99:Ju916 (yrkande 1) och 1999/2000:Ju723 (yrkande 2).I fråga om de åtgärder som efterfrågas i motionerna 1998/99:Ju911 (yr-kande 12) och 1999/2000:Ju910 (yrkande 6) kan utskottet konstatera attdessa antingen redan är genomförda eller är föremål för utredning eller be-redning i . Enligt utskottets uppfattning bör pågående ut-rednings- och beredningsarbete avvaktas och motionsyrkandena i nu aktuelladelar avstyrks.När det slutligen gäller deklaration om brottsoffersrättigheter kan utskottet inte finna annat än att i allt väsentligt földenna. Här vill utskottet framhålla reglerna om skadestånd på grund av brott,lagen om brottsskadeersättning, lagen om målsägandebiträde och givetvissjälva straffprocessens uppbyggnad. Att omfattande insatser - som framgår idet följande - görs också i fråga om bemötandet av brottsoffer bör vidareunderstrykas. Med denna bedömning finner utskottet motionerna1999/2000:Ju730 (yrkande 1) och 1999/2000:Ju904 (yrkande 7) tillgodosed-da, och utskottet avstyrker motionerna.Allmänt om skydd för utsatta kvinnorVid /98 lade regeringen fram propositionen 1997/98:55 Kvin-nofrid. Propositionen innehöll förslag till åtgärder mot våld mot kvinnor,prostitution och sexuella trakasserier. Förslagen i propositionen grundade sighuvudsakligen på slutbetänkande Kvinnofrid(SOU 1995:60) samt prostitutionsutrednings betänkande Köns-handel (SOU 1995:15). Utskottet behandlade förslagen i bet. 1997/98:JuU13(rskr. 250).I motionerna 1998/99:Ju904 och 1999/2000:Ju901 (båda m) begärs en radåtgärder för att öka skyddet för utsatta kvinnor. Motionärerna efterfrågarsträngare straff för kvinnomisshandel, presumtion för häktning vid vissatyper av brott mot kvinnor, strängare sekretess för folkbokföringsuppgifterrörande förföljda personer samt ekonomisk ersättning till vittnen med skyd-dad identitet.Åtgärder mot kvinnovåldet yrkas i mera allmänna ordalag i motionerna1999/2000:Ju708 (kd) samt 1999/2000:Ju748 och 1999/2000:So485, båda(s).Som utskottet redovisar nedan under rubriken åtgärderbedriver myndigheterna ett omfattande arbete mot kvinnovåld. Utskottetbehandlar i detta avsnitt framför allt de lagregler som berörs av motionerna.Enligt 3 kap. 5 § (BrB) döms den som tillfogar annan personkroppsskada, sjukdom eller smärta eller försätter honom i vanmakt ellerannat sådant tillstånd för misshandel till fängelse i högst , eller ombrottet är ringa, till böter eller fängelse . Är brottet grodöms enligt 3 kap. 6 § samma balk för grov misshandel till fängelse lägst ettoch högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskilt be-aktas, om gärningen var livsfarlig eller om gärningsmannen tillfogat svårkroppsskada eller allvarlig sjukdom eller eljest visat särskild hänsynslösheteller råhet.Misshandel av normalgraden anses i rättspraxis vara ett brott av den art attpåföljden normalt skall bestämmas till fängelse.I enlighet med ett av regeringen i propositionen Kvinnofrid framlagt för-slag infördes i 4 kap. BrB en ny paragraf, 4 a §, som upptar bestäm-melser om brotten grov fridskränkning och grov kvinnofridskränkning. Para-grafen erhöll ny lydelse (prop. 1998/99:145, bet.1999/2000:JuU3, rskr. 22 ).Enligt lagrummet gäller att den som begår brottsliga gärningar enligt 3, 4,eller 6 kap. BrB (alltså brott mot liv och hälsa, brott mot frihet och frid samsexualbrott) mot en närstående eller tidigare närstående person döms, om varoch en av gärningarna utgjort led i en upprepad kränkning av personensintegritet och gärningarna varit ägnade att allvarligt skada personens själv-känsla, för grov fridskränkning till fängelse, lägst och högst sexår. Har gärningarna begåtts av en man mot en kvinna som han är eller harvarit gift med eller som han bor eller har bott tillsammans med under äkten-skapsliknande förhållanden, skall han i stället dömas för grov kvinno-fridskränkning till samma straff.Av förarbetena till bestämmelsen framgår att ett huvudsakligt motiv fördenna varit att införa ett nytt brott som markerar det särskilt straffvärda i elångvarig och upprepad kränkning av en annan person och där förfarandetbestår av en serie i och för sig straffbelagda gärningar.I 24 kap. (RB) finns bestämmelser om häktning. Enligt24 kap. 1 § RB får den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott, förvilket är föreskrivet fängelse eller däröver, under vissa förutsättninhäktas. Häktning får dock inte ske om straffet i det konkreta fallet kan antasbli böter. Är för brottet inte föreskrivet lindrigare straff än fängelse i tvåskall häktning ske, om det inte är uppenbart att skäl till häktning saknas (s.kobligatorisk häktning).Av sistnämnda lagrum följer att häktning som huvudregel skall ske av densom på sannolika skäl är misstänkt för t.ex. våldtäkt av normalgraden ellerför grov våldtäkt. Bestämmelsen är däremot inte tillämplig vid misshandels-brott.Straff för försök till brott bestäms enligt 23 kap. 1 § andra stycket BrBhögst till vad som gäller för fullbordat brott och får inte sättas under fängelse, om lägsta straff för det fullbordade brottet är fängelse eller däröver. Försök till våldtäkt omfattas alltså inte av regeln om obligatorisk häkt-ning.I fråga om skydd för förföljda personer genom åtgärder i folkbokföringenkan följande nämnas.I 7 kap. 15 § sekretesslagen (1980:100) föreskrivs att sekretess gäller bl.a. iverksamhet som avser folkbokföring eller annan liknande registrering avbefolkningen. Sekretessen gäller för uppgift om enskilds personliga förhål-landen, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någonhonom närstående lider men om uppgiften röjs.I vissa fall förekommer det att man på förhand kan misstänka att en uppgiftkommer att efterfrågas för att användas på ett sätt som kan vara till men förden enskilde, t.ex. att en adressuppgift används som ett led i förföljelse. Ipraxis förekommer då att skattemyndigheten för in en s.k. sekretessmarke-ring i registret. Markeringen anger att särskild försiktighet bör iakttas vidbedömningen av om uppgifter om personen i fråga kan lämnas ut, eftersomuppgifterna kan omfattas av sekretess (prop. 1997/98:9 s. 34 f).Enligt 16 § folkbokföringslagen (1991:481) får en person som av särskildaskäl kan antas bli utsatt för brott, förföljelser eller allvarliga trakasserierannat sätt, vid flyttning medges att vara folkbokförd på den gamla folkbokfö-ringsorten (kvarskrivning). Kvarskrivning kan ske endast efter ansökan avden enskilde och får endast medges om den enskildes behov av skydd intekan tillgodoses genom besöksförbud eller på annat sätt. Kvarskrivningen fåräven avse den utsatta personens medflyttade familj. Av 17 § samma lagframgår att kvarskrivning får medges för högst i taget.Längre gående regler till skydd för den utsatte finns i lagen (1991:483) omfingerade personuppgifter. I denna föreskrivs att en folkbokförd person somriskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet som riktar sig mot dennes lihälsa eller frihet kan erhålla medgivande att använda andra personuppgifterom sig själv än de verkliga (fingerade personuppgifter). Ett medgivande fårbegränsas till . Medgivande att använda fingerade personuppgifter fårinte lämnas om personen kan beredas tillräckligt skydd genom kvarskrivningeller på annat sätt. Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter fåräven ges åt en familjemedlem till den utsatta personen, om personerna bortillsammans varaktigt (1 §).Det ankommer på att pröva om medgivande att an-vända fingerade personuppgifter skall lämnas. Ansökan om medgivande görsav efter framställning av den som vill använda fingeradepersonuppgifter (2 §). Om har avslagit en framställningfår den enskilde själv ansöka hos tingsrätten om medgivande att användafingerade personuppgifter (3 §). Har ett medgivande att använda fingeradepersonuppgifter lämnats, skall skyndsamt se till att denperson som har fått medgivandet registreras inom folkbokföringen med deuppgifter som styrelsen efter samråd med den enskilde bestämmer (6 §).Rikspolisstyrelsen skall också i andra avseenden bistå den som fått medgi-vandet (7 §).Brottsofferutredningen har föreslagit att personer som medges att användafingerade personuppgifter skall kunna tillerkännas ersättning i skälig omfatt-ning för de kostnader som kan uppkomma i samband med identitetsbytet.Ersättningen skall utgå i den mån de uppkomna kostnaderna inte kan ersättaspå annat sätt, t.ex. genom (SOU 1998:40 s. 332 f).Som framgått i det föregående har strafflagstiftningen änd-rats i flera avseenden i syfte att skydda framför allt kvinnor som utsatts förvåld. Här bör särskilt lagstiftningen om kvinnofrid framhållas. Enligt utskot-tets uppfattning bör erfarenheterna av den nya lagstiftningens tillämpningavvaktas innan lagstiftaren överväger ytterligare åtgärder. Vad gäller pre-sumtion för häktning vid vissa typer av brott mot kvinnor vill utskottet fram-hålla att häktning för försök till våldtäkt kan ske bl.a. om det föreligger risför att gärningsmannen begår nya brott av samma slag. Några nya lagstif-ningsåtgärder anser alltså utskottet inte vara påkallade.I fråga om rätt till ersättning för identitetsbyte bör beredningen av betänkande avvaktas.Med det anförda avstyrker utskottet motionerna 1998/99:Ju904 (yrkande17), 1999/2000:Ju901 (yrkande 4), 1999/2000:Ju708 (yrkande 2),1999/2000:Ju748 (yrkande 1) samt 1999/2000:So485 (yrkande 3).I motionerna 1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp) och 1999/2000:Ju907(kd) anförs att hotade kvinnor bör få tillgång till bl.a. trygghetspaket ochlarm för att skydda sig.Det är polisens uppgift att ge skydd åt hotade och förföljda personer. Så-dana personer kan utrustas med särskilda s.k. trygghetspaket som polisentillhandahåller. Det finns omkring 400 trygghetspaket i landet. Ett trygghets-paket består av en väska som innehåller bl.a. telefoner och larmanordningar.Är det fråga om mycket allvarliga hot är det möjligt för den hotade personenatt få livvaktsskydd. På grund av de höga kostnaderna och intrånget i denhotade personens privatliv är det emellertid sällsynt att den möjlighetenanvänds.Enligt vad utskottet inhämtat kommer trygghetspaketen under innevarandeår att förses med GSM-telefoner som kan spåras genom användning av dets.k. ().Brottsofferutredningen anser att de åtgärder som polisen kan användasig av för att skydda hotade målsägande och vittnen är tillräckliga i de flestafall. Utredningen anser dock att det är angeläget att polisorganisationen hartillräckliga kunskaper och utvecklade rutiner för sådant skydd (SOU 1998:40s. 322 f).Rikspolisstyrelsen har tagit ett eget initiativ till en brottsofferhandbok, somskall tjäna som en teoretisk och praktisk handledning för polisen inför 2000-talet. Huvudsyftet med handboken är att inom polisen skapa bättre förståelseför brottsoffers handlingsmönster och behov samt visa prov på hur polis-myndigheter kan effektivisera och förbättra sitt brottsofferstöd.I den sista delen av handboken skisseras en modell för hur en polismyn-dighet bör vara organiserad för att i praktiken kunna hantera brottsofferfrågorpå och leva upp till statsmakternas krav. Bland annat beskrivsbetydelsen av att all personal inom polisorganisationen - från den enskildepolismannen och den civilanställde anmälningsupptagaren till länspolismäs-taren - har kunskap om dels den egna organisationen, dels samhällets samla-de brottsofferstöd. Vidare skisseras behovet av en kontinuerlig hot- ochriskbedömning samt en aktiv förundersökningsledning som fungerar dygnetrunt. Slutligen beskrivs vikten av att en polismyndighet tillhandahållerbrottsoffer en fortlöpande och relevant information.Enligt utskottets uppfattning är motionsyrkandena tillgodosedda genom deåtgärder som vidtagits eller förbereds inom polisen. Utskottet avstyrker mo-tionerna 1999/2000:Ju721 (yrkande 11) och 1999/2000:Ju907 (yrkande 11).BesöksförbudLagen (1988:688) om besöksförbud, som trädde i kraft , varett led i strävandena att skydda främst kvinnor som utsätts för förföljelse ochtrakasserier av män som de tidigare levt samman med.Ett besöksförbud innebär ett förbud för en person att besöka eller på annatsätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person. Be-söksförbud får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finnsrisk för att den mot vilket förbudet avses gälla kommer att begå brott mot,förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera den som förbudet avses skyd-da. Vid bedömningen av om sådan risk föreligger skall särskilt beaktas omden mot vilken förbudet avses gälla har begått brott mot den andra personensliv, hälsa, frihet eller frid. Kan syftet med besöksförbud tillgodoses genomnågon mindre ingripande åtgärd, får besöksförbud inte meddelas (1 §).Om det kan antas att ett besöksförbud enligt 1 § inte är tillräckligt, får för-budet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annanpersons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukarvistas (2 §). Ett besöksförbud skall meddelas , högst . Det kförlängas med i taget (4 §). Frågor om besöksförbud prövas av allmänåklagare (7 §). Åklagarens beslut prövas av tingsrätten, om den mot vilkenförbudet riktas eller den som förbudet avses skydda begär det (14 §).Straffet för överträdelse av besöksförbud är böter eller fängelse i högst ettår (24 §).Straffskalans utformning innebär att häktning för brottet kan ske under deallmänna förutsättningar som anges i 24 kap. 1 § RB.Enligt 2 kap. 8 § regeringsformen (RF) är varje medborgare gentemot detallmänna skyddad mot frihetsberövande. Han är även i övrigt tillförsäkradfrihet att förflytta sig inom riket och att lämna detta. Av 2 kap. 12 § RFframgår att bl.a. friheten att fritt röra sig inom riket får begränsas genom laEn sådan begränsning får dock endast göras för att tillgodose ett ändamålsom är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och får inte göras enbart pågrund av politisk, religiös, kulturell eller annan åskådning. Den får aldrig gåutöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlettbegränsningen och ej sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den friaåsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Särskilda reglergäller för beslutsfattande beträffande lagstiftning av nu ifrågava-rande slag.I propositionen till lagen om besöksförbud framhöll föredragande statsrå-det att ett utvidgat besöksförbud (alltså ett sådant som avses i 2 § lagen ombesöksförbud) i och för sig kunde sägas innebära en viss inskränkning i denrörelsefrihet som enligt 2 kap. 8 § RF är tillförsäkrad envar. Med hänsyn tillatt det i allmänhet rörde sig om lindriga ingreppp i rörelsefriheten och attstarka skäl talade för en möjlighet att införa ett utvidgat besöksförbud ansåghon emellertid att detta fick godtas. framhöll föredragande statsrå-det att den som ålades ett besöksförbud självfallet inte fick i någon merabetydande mån hindras från att leva ett normalt liv (prop. 1987/88:137 s. 16).I en rad motioner begärs åtgärder för att män som utövar våld mot kvinnorskall kunna förhindras att överträda meddelade besöksförbud. I motionerna1998/99:Ju911, 1999/2000:Ju910 och 1998/99:So462, samtliga (fp) efterfrå-gas utredningar om kommunarrest och bosättningsplikt för män som uppre-pade gånger överträder besöksförbud. I motionerna 1998/99:So466 (v) och1999/2000:Ju722 (mp) begärs i mera allmänna ordalag att det är den våldsut-övande mannens frihet som måste inskränkas. En möjlighet att flytta denvåldsutövande mannen efterlyses i motion 1998/99:Ju909 (s).Enligt vad som anförs i motionerna 1998/99:Ju911, 1999/2000:Ju910 och1999/2000:A807, samtliga (fp), bör det område ett besöksförbud kan omfattautvidgas till att avse del av kommun.Elektronisk fotboja för män som överträder besöksförbud efterfrågas i mo-tionerna 1998/99:Ju904 och 1999/2000:Ju901, båda (m), i motionerna1998/99:Ju906 och 1998/99:A808, båda (c) samt i motionerna 1999/2000:Ju719 (m), 1999/2000:Ju748 (s) och 1999/2000:A807 (fp).I motionerna 1998/99:Ju911, 1999/2000:Ju910, 1998/99:So462,1999/2000:Ju743 (m) och 1999/2000:So485 (s) begärs förutom elektroniskfotboja även andra åtgärder mot män som överträder besöksförbud. Sådanaåtgärder kan vara punktmarkering och återkallelse av körkort.Att straffet för överträdelse av besöksförbud skall skärpas yrkas i motio-nerna 1998/99:Ju904, 1998/99:Ju911, 1999/2000:Ju901, 1999/2000:Ju910,1999/2000:Ju708 (kd), 1999/2000:Ju714 (mp), 1999/2000:Ju720 (kd) och i1999/2000:Ju721 (c, m, kd, fp, mp).I motionerna 1999/2000:Ju732 och 1999/2000:Ju905, båda (c) efterfrågasökade möjligheter till häktning vid överträdelse av besöksförbud.I uppdrag ingick att undersöka erfarenheterna avlagen om besöksförbud från brottsoffersynpunkt, eventuellt genom intervjuermed dem som skyddades av besöksförbud och med dem som meddelatsförbud. I utredningens uppdrag ingick vidare att lämna de förslag till lagänd-ringar och förändringar i andra avseenden som utvärderingen kunde ge an-ledning till.Brottsofferutredningen redovisade i sitt betänkande svaren på en enkät somsänts ut till samtliga brottsoffer- och kvinnojourer. I enkäten hade jourernatillfrågats om besöksförbudet fungerade och om det tillgodosåg det behov avskydd som fanns. På uppdrag av utredningen hade vidare fil. erfarenheterna av lagen hos såväl den som förbudet avsåg attskydda som den mot vilken beslutet riktats. Undersökningarna visade attlagen fungerade relativt väl och i enlighet med sina syften. Beslut om be-söksförbud bör dock, enligt utredningen, i fråga om begränsningar och un-dantag i större utsträckning anpassas efter parternas förhållanden, vilketsärskilt gäller när parterna har gemensamma barn. I dessa fall bör social-nämnden underrättas om beslutet. Slutligen föreslår utredningen att Riks-åklagaren skall få i uppdrag att ta fram särskilda informationsblad om vadbesöksförbud innebär (SOU 1998:40 s. 98 f).I propositionen Kvinnofrid redovisade regeringen att den givit Brottsföre-byggande rådet (BRÅ) i uppdrag att göra en förstudie om de praktiska ochtekniska förutsättningarna för en försöksverksamhet med elektronisk över-vakning av män som bryter mot besöksförbud (prop. s. 57).BRÅ överlämnade studien till regeringen den 1 mars 1999.I studien konstaterar BRÅ att de övergripande syftena med elektronisk över-vakning i samband med besöksförbud skulle vara flera. För det första skulleutrustningen kunna bidra till att öka uppklaringen av brott mot besöksför-budslagen. BRÅ:s bedömning är att den tekniska utrustning som finns till-gänglig mycket väl skulle fylla en sådan funktion. Genom den elektroniskaövervakningen skulle bevisningen i sådana mål förenklas och förutsättning-arna för att öka uppklaringen öka väsentligt.För det andra skulle utrustningen bidra till att minska antalet brott mot be-söksförbudet. En erfarenhet är nämligen att en ökad risk för upptäckt verkaravskräckande för många av de män som annars skulle bryta mot besöksför-budet.För det tredje finns det ett behov av att skydda kvinnor som utsätts för våldeller hot om våld. I detta avseende menar BRÅ att den elektroniska utrust-ningen har sådana brister att den i princip inte kan användas som ett tillför-litligt skydd. Andra lösningar måste övervägas i det enskilda fallet.BRÅ konstaterar vidare att kostnaderna för en försöksverksamhet ärmycket svåra att överblicka.BRÅ:s sammanfattande bedömning är att den teknik som finns tillgänglig möjliggör en användning av elektronisk övervakning vid besöksförbud.Utrustningen har, enligt BRÅ, sådana funktioner att det finns anledning att sepositivt på möjligheterna att den skall kunna bidra till att antalet överträdelser minskar och att tryggheten för de kvinnor som har detta skydd ökar. BRÅframhåller att ett slutligt ställningstagande till en försöksverksam-het avseende elektronisk övervakning vid besöksförbud måste föregås av enmycket noggrann prövning av de rättsliga förutsättningarna för en sådanförsöksverksamhet.Inom pågår nu en beredning av frågor om skydd förkvinnor som utsatts för brott av dem närstående män. De rättsliga förutsätt-ningarna för intensivövervakning med elektronisk kontroll i samband medbesöksförbud utreds. I samband härmed övervägs också andra sätt att åstad-komma ett ökat skydd för utsatta kvinnor. En viktig utgångspunkt är attåtgärderna som skall skydda kvinnan inte i första hand skall inskränka hen-nes rörelsefrihet eller inkräkta på hennes integritet. I stället bör åtgärder sbegränsar mannens rörelsefrihet övervägas. En sådan åtgärd kan vara attåstadkomma en ändring i lagen om besöksförbud så att ett besöksförbud kanavse ett större geografiskt område än . Behovet av ändringar av straff-skalorna för överträdelse av besöksförbud liksom andra ändringar i den lagenövervägs också. För att snabbt och effektivt kunna avbryta ett pågående elleröverhängande övergrepp kan det vara nödvändigt att avvisa en angripandeman från hans och kvinnans gemensamma bostad. De rättsliga förutsättning-arna för en sådan åtgärd övervägs inom ramen för den pågående beredning-en.Härutöver kan nämnas att Riksåklagaren och på reger-ingens uppdrag sett över rutinerna i ärenden om besöksförbud. Arbetet harbedrivits i en gemensam arbetsgrupp som lämnat förslag till bl.a. informa-tionsrutiner och en kvalitetssäkringsblankett. Arbetsgruppen har vidare över-vägt frågor som rör säkrare hot- och riskbedömningar. Förslagen kommer attbehandlas vidare inom myndigheternas fortsatta utvecklingsarbete avseendevåld mot kvinnor.Utskottet har vid ett flertal tillfällen behandlat motionsyrkanden liknandede nu aktuella rörande lagstiftningen om besöksförbud.Vid riksmötena /91 och 1992/93 behandlade utskottet yrkanden avinnebörd att män som gjort sig skyldiga till våld mot kvinnor skulle kunnaförbjudas att vistas i samma kommun som kvinnan. Utskottet avstyrkte ibåda dessa fall motionsyrkandena under hänvisning till att ett sådant förbudskulle vara uppenbart oförenligt med 2 kap. 8 § RF (bet. 1990/91: JuU21s. 16 och bet. 1992/93:JuU7 s. 7).Vid /94 behandlade utskottet ett motionsyrkande om obli-gatorisk häktning vid överträdelse av besöksförbud. Utskottet framhöll dengången bl.a. att obligatorisk häktning förekom vid vissa mycket allvarligabrott såsom mord, dråp eller människorov, för vilka minimistraffet var fäng-else men att överträdelser av besöksförbud i straffprocessuellthänseende inte kunde jämställas med sådan brottslighet (bet. 1993/94:JuU3 s.9 f).Också i samband med att utskottet vid /98 behandlade re-geringens förslag till lagstiftning om kvinnofrid, prövade utskottet motions-yrkanden liknande de nu förevarande.