bet · GN01KU20 · 2000-05-24 00:00:00 — Som enföljd av denna praxis skapas en politisk bundenhet för den föreslagne stats-ministern vid denna partisammansättning, även om han formellt har rätt attgenomföra regeringsombildning utan att underställa sitt mandat en ny pröv-ning av . Vi finner det lämpligt att behålla denna ordning. Om deparlamentariska förutsättningar som förelåg vid statsministeromröstningenhar förändrats, är det rimligt att på nytt ges tillfälle attpröva frågan om regeringsbildare.Regeringsskiftet 1990Den debatterades regeringens förslag om allmänt lönestoppi kammaren. Statsminister () gjorde en kabinettsfråga avförslaget genom att uttala att regeringen skulle avgå om förslaget fälldes(prot. 1989/90:68 s. 4). avslog propositionen.Omedelbart efter beslutet lämnade in sin avskedsansökantill talmannen. Talmannen entledigade statsministern och övriga statsråd.Efter samråd med riksdagspartiernas partiledare stod det klart att det heltsaknades förutsättningar för att få till stånd en ny regering på grundval av departier som fällt regeringen förslag. Talmannen uppdrog då åt CarlBildt (m) att sondera förutsättningarna för att bilda en borgerlig trepartiregering. gav talmannen besked om att det inte fannsförutsättningar för att bilda en borgerlig trepartiregering. Talmannen uppdrogdärför åt att sondera möjligheterna att bilda en regering. Tredagar senare förklarade att han var beredd att åta sig att bilden socialdemokratisk regering (bet. 1989/90:KU30 bilaga A3)föreslog talmannen i ett anförande riksda-gen "att till statsminister utse , som avser att bilda regeringbestående av företrädare för arbetarepartiet-socialdemokraterna" (prot.1989/90:74). Förslaget bordlades.Talmannens förslag prövades (prot. 1989/90:76). Innanomröstningen avgavs röstförklaringar av , (),(), (vpk), () och JanBergqvist (s). Av dessa framgick att Socialdemokraterna och Vänsterpartietkommunisterna avsåg att rösta ja till talmannens förslag medan Moderatasamlingspartiet och skulle rösta nej till förslaget. Moderaternaansåg att regeringen skulle ha utlyst nyval. Innebörden av talmannens förslagvar enligt i realiteten att statsministern återtog sinavskedsansö- kan. menade att en bättre lösning var möjlig.Vidare ansåg partiet det olämpligt att, utan att några förändringar avparlamentarisk bety- delse hade skett, till ny statsminister utse denperson som avgått. skulle därför rösta nej, vilketförst och främst var "ett ja till ett nyval men också ett nej till att enstatsminister som avgått får återkomma som om ingenting hänt". också att det var en konstitutio- nell tradition att inte ägna sigåt partipolitisk polemik i samband med röstför- klaringarna införomröstningen om ny statsminister. Även mena- de att IngvarCarlsson borde ha utlyst nyval. uttalade attregeringskrisen "framstår som ett stycke absurd teater i vilken många hartvingats spela med". I detta ställningstagande låg ingen värdering avIngvar personliga lämplighet för uppgiften eller av den politiksom den nya regeringen kunde komma att föra. och Miljöpartietde gröna avsåg att lägga ned sina röster. betonade att detparla- mentariska läget var oförändrat . Vidare framhöllhan att regeringen "avgick frivilligt sedan propositionen om allmäntlönestopp och strejkförbud avslagits. Regeringen var sålunda inte tvingadatt avgå." menade att regeringen kunde ha utlyst extra val istället för att avgå, men hade avhänt sig den möjligheten. Centerpartiethade i första hand föreslagit "en tidsbegränsad samlingsregering för attlösa den uppkomna krisen". Förslaget hade emellertid inte prövats. I linjemed partiets ställ- ningstaganden och 1986 skulle i detföreliggande läget avstå i omröstningen, eftersom talmannens förslagframstod som det enda möjliga i det uppkomna läget. Det innebar dock intenågot ställningstagande till den politik som den kommande regeringen avsågatt föra. uttalade att förutsatte "att det somskett inte har varit ett spel för gallerierna". Vidare menade hon att detvore rimligt att statsministerkandi- daten redogjorde för sittregeringsprogram före omröstningen. Partiet bekla- gade att grundlagen inteuppställde detta krav. skulle lägga ned sina röster ivoteringen, vilket inte skulle ses som ett ställningstagande till denpolitik som skulle komma att föras av den nya regeringen. till att valutgången skapade en majoritet i riksdagenbeståen- de av socialdemokrater och vpk. Det var därför naturligt attregeringen base- rades på detta parlamentariska underlag. också att partiet under sonderingarna inför regeringsbildningeninte hade träffat någon allmän uppgörelse om den kommande politiken.Vid omröstningen avgavs 175 ja-röster (s och vpk) och 101 nej-röster (moch fp), medan 59 ledamöter (c och mp) avstod från att rösta. Riksdagenhade alltså godkänt talmannens förslag och utsett till stats-minister. Talmannen utfärdade på vägnar förordnandeför statsministern.Konstitutionsutskottet fann att regeringsskiftet inte föranledde något utta-lande från utskottets sida (bet. 1989/90:KU30 s. 13).Ingvar andra regering var en minoritetsregering som bestod av22 statsråd (prot. 1989/90:77). Enligt regeringsförklaringen hade Sverigegoda förutsättningar att klara de ekonomiska problem man stod inför. "Mendet kräver ansvar av partierna i denna riksdag att samarbeta kring de insatsersom nu behövs" (prot. 1989/90:80).Regeringsskiftet efter riksdagsvalet 1991Riksdagsvalet medförde att två nya partier - Kristdemokratiskasamhällspartiet och Ny demokrati - kom in i med 26 respektive 25mandat. Socialdemokraterna och Vänster-partiet gick tillbaka, likaså och . gickdäremot fram med 14 mandat. Valresultatet medförde följande mandatför-delning:Socialdemokratiska partiet (s)138Moderata samlingspartiet (m)80Folkpartiet liberalerna (fp)33Centerpartiet (c)31Kristdemokratiska samhällspartiet (kds)26Ny demokrati (nyd)25Vänsterpartiet (v)16349Dagen efter valet, , lämnade statsminister () in sin ansökan om entledigande till talman . . Talmannenentledigade statsministern och övriga statsråd. Därefter inleddessamråd med samtliga ledare för de partier som invalts i . Den17 september uppdrog talmannen åt () att undersöka möjlighe-terna att bilda en regering med bredaste möjliga stöd i (prot.1991/92:49 s. 117)meddelade talmannen att han vidsina sonderingar i regeringsfrågan konstaterat att det fanns underlag för attbilda en borgerlig fyrpartiregering bestående av Moderata samlingspartiet,liberalerna, och Kristdemokratiska sammanträdde kammaren första gången un-der valperioden. () valdes till ny talman och övertogarbetet med regeringsbildningen (prot. 1991/92:1). Hon samrådde sammadag med ledarna för samtliga riksdagspartier och informerade därefter device talmännen. Dagen därpå samtalade talmannen med ledarna för de pre-sumtiva regeringspartierna, varvid det framgick att dessa var villiga att till-sammans bilda en ny regering (prot. 1991/92:49 s. 117 ff.).Den 1 oktober föreslog talmannen i ett anförande "att till nystatsminister utse , som avser att bilda en regering bestående avföreträdare för Moderata samlingspartiet, liberalerna, Centernoch Kristdemokratiska samhällspartiet" (prot. 1991/92:3).Riksdagen prövade talmannens förslag (prot.1991/92:5). Innan omröstningen avgavs röstförklaringar av (), (), (nyd) och (). JanBergqvist uttalade att omröstningen gällde "såväl statsminister som parti-sammansättning och därmed politiskt program för den föreslagna regering-en". Socialdemokraterna skulle rösta nej liksom de gjort 1976, 1979 och1981 eftersom de inte utgjorde någon del av det s.k. regeringsunderlaget.Olof framhöll att talmannen med utgångspunkt i de rådande styr-keförhållandena i hade föreslagit statsminister från det största , dvs. Moderata samlingspartiet, vilket han fann vara ienlighet med parlamentarismens principer. Eftersom de fyra partierna efteringående förhandlingar hade enats om grunderna för en ny regeringspolitik,skulle rösta för talmannens förslag. menadeatt sakerna skedde i fel ordning, eftersom statsminister skulle väljas utan visste vilken politik den kommande regeringen skulle föra. Vidare utta-lade han att Ny demokrati skulle lägga ned sina röster då man inte sett etthandlingskraftigt program som övertygade om att en förändring värd namnetverkligen var på gång. fann det mot bakgrund av valutgångenrimligt att det bildades en borgerlig regering. Med hänvisning till förarbetenahävdade han att innebörden i regeringsformen måste vara att i sakhade att ta ställning till den politik som den föreslagna statsministern kundeväntas föra. Vidare uttalade att det i och för sig hade varit rimligare att statsministerkandidaten inför också presenterat sitt förslagtill regeringsprogram före omröstningen, men att det inte fanns något utsagtom detta i regeringsformen. menade att det i grunden var frågaom en omröstning för eller emot ett borgerligt regeringsprogram under mo-derat ledning. skulle därför rösta nej.Vid omröstningen röstade 163 ledamöter (m, fp, c och kds) ja till förslagetoch 147 ledamöter (s och v) nej. De närvarande ledamöterna (23) från Nydemokrati avstod från att rösta. hade alltså godkänt förslaget ochutsett till statsminister. Talmannen utfärdade på riks-dagens vägnar förordnande för statsministern.Konstitutionsutskottet (bet. 1991/92:KU30 s. 5 ff.) erinrade om att hade ansett det naturligt att omröstning gälldestatsministerns person samt den blivande regeringens partimässiga samman-sättning, däremot inte den blivande regeringens program. Utskottet konstate-rade att regeringsskiftesproceduren försiggått på sätt grundlagen förutsätteroch inom kortast möjliga tid.Carl Bildts fyrpartiregering var en minoritetskoalition som bestod av 21statsråd (prot. 1991/92:6). Mellan de fyra regeringspartierna fördelades 20 avposterna. Moderata samlingspartiet fick åtta poster, liberalernafyra poster, fyra poster och Kristdemokratiska samhällspartiettre poster. Till statsråd och föredragande i vissa justitieärenden utsågs rege-ringsrådet , som var politiskt obunden. Enligt regeringsför-klaringen eftersträvade regeringen, där så var möjligt, en bred förankring iriksdagen. "En konstruktiv opposition kommer att möta en öppen regering. Iavgörande frågor - t.ex. steget in i och pensionssystemets trygghet -är enighet om färdriktningen särskilt angelägen. "Regeringsskiftet efter riksdagsvalet 1994Riksdagsvalet medförde att Socialdemokraterna och Vänster-partiet återvann majoriteten med tillsammans 183 mandat. Ny demokrati åkteur , medan de gröna återkom med 18 mandat. Valre-sultatet medförde följande mandatfördelning:Socialdemokratiska partiet (s)161Moderata samlingspartiet (m)80Centerpartiet (c)27Folkpartiet liberalerna (fp)26Vänsterpartiet (v)22Miljöpartiet de gröna (mp)18Kristdemokratiska samhällspartiet (kds)15349Dagen efter valet, , lämnade statsminister () in sin ansökan om entledigande till talman entledigade statsministern och övriga statsråd. Där-efter samtalade talmannen med ledarna för de partier som hade invalts iriksdagen och överlade därefter med de vice talmännen. Senare samma daguppdrog talmannen åt () att undersöka förutsättningarna föratt bilda en regering med bredast möjliga underlag. med-delade talmannen att hans uppfattning var, efter att ha haftkontakt med samtliga partiföreträdare, att en enpartiregering bestående avsocialdemokrater och med ett brett samarbete också över blockgränser skulleha bäst förutsättningar. Talmannen samrådde därefter med övriga partiföre-trädare och överlade med vice talmännen. Efter dessa samråd gav talmannenIngvar i uppdrag att undersöka förutsättningarna för att bilda enenpartiregering med erforderligt stöd i . medde-lade talmannen att förnyade kontakter med partiledare visa-de att han skulle få erforderligt stöd för att bilda en enpartiregering. fick i uppdrag att fullfölja förberedelsearbetet med att bilda en nyregering. Den tillträdande talmannen () informerades omförberedelsearbetet för bildandet av en ny regering av (prot. 1994/95:74 s. 47 ff.).Birgitta valdes till talman (prot. 1994/95:1) och över-tog då arbetet med regeringsbildningen. Hon sammanträffade med partile-darna och de vice talmännen samma dag.Tisdagen den 4 oktober föreslog talmannen "att till ny statsmi-nister utse , som avser att bilda en regering bestående avföreträdare för Arbetarepartiet socialdemokraterna" (prot. 1994/95:3).Riksdagen prövade talmannens förslag (prot.1994/95:5). Innan omröstningen avgavs röstförklaringar av företrädare församtliga partier utom Socialdemokraterna. () framhöll attModeraterna röstar nej när de anser att det finns en bättre lösning och att deavstår när talmannens förslag framstår som en naturlig följd av det parla-mentariska läget. Mot denna bakgrund skulle - på samma sätt somi motsvarande situation 1982 - avstå i omröstningen, vilket inte innebarnågot omdöme om den blivande regeringens politik. ()uttalade att valet av statsminister enligt uppfattning är enfråga om att pröva huruvida talmannens förslag stämmer överens med denparla- mentariska princip som är utformad i grundlagen. ansågatt talmannens förslag var i enlighet med den parlamentariska situationenoch skulle därför avstå i omröstningen. Detta innebar inte på något sättett ställ- ningstagande till den politik som regeringen avsåg attföra. () menade att behövde enmajoritetsregering. Enligt tolkning av regeringsformen, gällerdet att bedöma om den föreslagna lösningen av regeringsfrågan är den bästa.Däremot ser partiet inte omröstningen som ett ställningstagande till denföreslagna statsministerns lämplighet som regeringsbildare eller till dentillträdande regeringens politik. I diskussionerna med talmannen hadeFolkpartiet förordat att möjligheterna att åstadkomma en majoritetsregeringgenom en koalition över blockgränser- na borde prövas. "också talmannens uppdrag att sondera möjligheten att bilda en så bredregering som möjligt. Men enligt vår upp- fattning prövade han aldrig påett seriöst sätt möjligheten att bilda en majo- ritetsregering. "skulle därför rösta nej till förslaget att utse statsminister med uppdrag att bilda en socialdemokratisk mino-ritetsregering. I detta, framhöll , låg ingen värdering avIng- var personliga lämplighet för uppgiften som regeringsbildareoch inte heller någon värdering av den politik den nya regeringen skullekomma att föra. () uttalade att efter samtalmed skulle rösta för en socialdemokratisk statsminister,eftersom det skapade förutsättningar för att genomföra viktiga delar avpartiets politik. skulle dock sakligt pröva densocialdemokratiska regeringens alla olika förslag. ()anförde att hade förordat en regering med bredast möjligamajoritet. För att partiet aktivt skulle stödja hade detvelat ha utfästelser om att kärnkraften skulle komma att börja avvecklasunder mandatperioden, vilket partiet inte hade fått. skulledärför avstå i voteringen. () konstaterade att talmannensförslag var naturligt med hänsyn till valutslaget och de deklarationer somunder valrörelsen hade gjorts av representanter för ochVänsterpartiet. Detta skulle inte uppfattas som ett ställ- ningstagandetill den blivande regeringens politik.Vid omröstningen röstade 180 ledamöter (s och v) ja till förslaget och26 ledamöter (fp) nej. Avstod från att rösta gjorde 130 ledamöter (m, c, mpoch kds). hade alltså godkänt talmannens förslag och utsett IngvarCarlsson till statsminister. Talmannen utfärdade på riksdagensvägnar förordnande för statsministern.Konstitutionsutskottet ansåg inte att proceduren vid regeringsskiftet för-anledde något uttalande från utskottet (bet. 1994/95:KU30 s. 12).Regeringen var en minoritetsregering som bestod av 22 stats-råd (prot. 1994/95:6). Den var i behov av stöd från något av de andra riks-dagspartierna för att vara säker på att kunna genomföra sin politik. I sambandmed anmälan om utsedda statsråd uttalade statsministern att den tillträdanderegeringen ställdes inför svårare och större utmaningar än någon tidigaresvensk regering i modern tid. Detta ställde stora krav både på handlingskraftoch på vilja och förmåga till samarbete. Enligt den regeringsförklaring somdärefter lämnades hade regeringen för avsikt att söka samarbete i riksdagenkring en ny ekonomisk politik. Regeringen avsåg att i konstruktiv anda prövade förslag som övriga partier hade presenterat för att stärka de offentligafinanserna. Även i fråga om utrikes- och säkerhetspolitiken betonades att enbred samsyn var av värde för . Regeringen eftersträvade därtill ettbrett samförstånd kring det kommande försvarsbeslutet. göra sitt yttersta för "att åstadkomma ett nytt samarbetsklimat".Regeringsskiftet lämnade statsminister () in sinansökan om entledigande till talmannen, som entledigade honomoch övriga statsråd (prot. 1995/96:111 s. 6 ff.). samtalade tal-mannen med företrädare för samtliga riksdagspartier, varefter hon överlademed de vice talmännen. sammanträffade talmannen pånytt med Socialdemokraternas ordförande . Efter mötet höllsen presskonferens där talmannen presenterade sitt förslag om ny föreslog talmannen i ett anförande "att tillny statsminister utse , som avser att bilda en regering bestå-ende av företrädare för Arbetarepartiet socialdemokraterna" (prot.1995/96:71). Förslaget bordlades.Riksdagen prövade talmannens förslag (prot.1995/96:73). Innan omröstningen avgavs röstförklaringar av företrädare församtliga riksdagspartier utom Socialdemokraterna. () erin-rade om att hade lagt ned sina röster vid voteringen 1994 om attutse till statsminister, som en följd av det då uppkomnaparlamentariska läget. Han underströk också att partiet då uttalat att ställ-ningstagandet inte fick ses som något omdöme om den blivande regeringenspolitik. Vidare framhöll att de parlamentariska styrkeförhål-landena inte hade ändrats och att regeringsskiftet närmast var av tekniskkaraktär. skulle därför återigen avstå i omröstningen. () uttalade att talmannens förslag var naturligt och i överensstäm-melse med den parlamentariska situationen. skulle därför avståi voteringen, vilket inte innebar något ställningstagande till den kommanderegeringens samlade politik. Vidare anförde han att mandatställningen "är densamma som , då förra gången tog ställning ifrågan om statsminister. Men det parlamentariska samarbetet har förändratsgenom att regeringen medvetet valt att samarbeta medCenterpartiet på viktiga områden." var berett att även fortsätt-ningsvis, i nära samarbete med en regering ledd av , ta sam-hällsansvar för att lösa de problem som landet stod inför. () framhöll att röstar ja när partiet skall ingå i regeringen ochnej när partiet anser att det finns bättre lösningar på den parlamentariskasituationen än den talmannen föreslår. Vidare anförde han att Folkpartiettänkte avstå i omröstningen, vilket skulle tolkas så att partiet "med rådandemandatfördelning i inte ser någon annan realistisk lösning på denparlamentariska situationen än att Socialdemokraternas partiledare får bildaregering". Det skulle dock inte tolkas så att accepterade deninriktning den socialdemokratiska politiken dittills hade haft och kundeförväntas få framöver. () hänvisade till att riksdagsvalet år1994 medförde en vänstermajoritet i , men påpekade attVänsterpartiet inte hade spelat rollen av ett passivt stödparti. Vidare förkla-rade hon att mandatet som väljarna gav vid riksdagsvalet var grun-den för partiets ställningstagande att stödja förslaget till ny statsminister.Marianne () anförde att noterat att sig vara villig till samarbete i sakfrågor och att partiet välkomnade Gö-ran tal om att skapa ett ekologiskt hållbart samhälle. Enligt Miljö-partiets uppfattning skulle det därför bli nödvändigt för den socialdemokra-tiska minoritetsregeringen att söka stöd av , framför allt inommiljöpolitiken och energipolitiken. skulle lägga ned sina rösteroch därmed släppa fram som ny statsminister. () fann talmannens förslag naturligt mot bakgrund av utslaget i 1994 årsriksdagsval. Den kristdemokratiska riksdagsgruppen skulle lägga ned sinaröster. Detta innebar inte ett ställningstagande till den politik somregeringen skulle komma att föra, utan var ett uttryck för respekt förvalutslaget år 1994.Vid omröstningen avgavs 178 ja-röster (s och v) och inga nej-röster, me-dan 154 ledamöter (m, c, fp, mp och kds) avstod från att rösta. Riksdagenhade sålunda godkänt talmannens förslag och utsett till stats-minister. Talmannen utfärdade på vägnar förordnandeför statsministern.Konstitutionsutskottet ansåg inte att proceduren vid regeringsskiftet för-anledde något uttalande från utskottet. 1996/97:25 s. 10).Göran regering var en minoritetsregering som bestod av 22 stats-råd (prot. 1995/96:74). I regeringsförklaringen uttalade statsministern attuthålliga finanser, goda villkor för företagande, ett livslångt lärande och ettkontrakt för samverkan var de fyra hörnstenarna som regeringens politik motarbetslösheten skulle vila på. "På denna grund bjuder regeringen in de poli-tiska partierna, arbetsmarknadens parter och hela svenska folket att gemen-samt betvinga arbetslösheten. "Yrkande om misstroendeförklaring 1996Statsminister () avlade ett officiellt besök iKina. I ett lunchanförande för en grupp svenska affärsmän gjorde statsmi-nistern ett uttalande om bl.a. värdet av politisk stabilitet för ekonomisk ut-veckling. Uttalandet blev föremål för omfattande kritik i massmedierna ochav borgerliga politiker. Uttalandet togs upp i frågestund den7 november (prot. 1996/97:26 s. 35 ff.).Den 20 november anordnades en särskild debatt i angåendestatsministerns besök i (prot. 1996/97:30 s. 1-20). Efter debatten fram-ställde gruppledare ett yrkande om misstroende-förklaring som var undertecknat av 35 riksdagsledamöter (m, fp och kd).Yrkandet bordlades (a. prot. s. 84-86).Riksdagen prövade yrkandet (prot. 1996/97:32). I debatten inför omröstningen gjordes det inlägg från samtliga riksdags-partier. () betecknade yrkandet som ett missbruk av för-fattningen. () förklarade att riksdagsgruppinte ansåg att statsministerns uttalande var skäl för en misstroendeförklaring,eftersom en sådan inte skulle stå i rimlig proportion till den kritik som varberättigad. () kritiserade statsministerns uttalande, menanförde att det inte var rimligt att använda misstroendevotum som en reak-tion på en utrikespolitisk fadäs. skulle därför rösta mot yrkan-det. () framförde kritik mot statsministerns uttalan-de, men ansåg det inte utgöra tillräcklig grund för en misstroendeförklaring.Miljöpartiet skulle markera sitt avståndstagande genom att avstå i omröst-ningen. (), () och ()yttrade sig till stöd för yrkandet om misstroendeförklaring.Omröstningen utföll så att 119 ledamöter (m, fp och kd) röstade för bifall,medan 204 ledamöter (s, c och v) röstade för avslag. närvaran-de 16 ledamöter avstod i omröstningen. Mindre än hälften av riksdagensledamöter hade röstat ja, varför yrkandet om misstroendeförklaring motstatsminister således hade avslagits.Riksdagsvalet 1998Riksdagsvalet medförde en tillbakagång med 30 mandat förSocialdemokraterna. Valresultatet medförde följande mandatfördelning:Socialdemokratiska partiet (s)131Moderata samlingspartiet (m)82Vänsterpartiet (v)43Kristdemokraterna (kd)42Centerpartiet (c)18Folkpartiet liberalerna(fp)17Miljöpartiet de gröna (mp)16349Den socialdemokratiska minoritetsregeringen under ledning av statsministerGöran kvarstod.Den 5 oktober 1998 gav Statsrådsberedningen ut ett pressmeddelande, bi-laga 2, av vilket det bl.a. framgår att regeringen, och Miljö-partiet skulle samarbeta på fem områden : ekonomi,sysselsättning, rättvis fördelning, jämställdhet och miljö.Göran regering består efter valet av 20 statsråd (prot.1998/99:2). I regeringsförklaringen anförde att denbudgetproposition som skulle föreläggas hade tagitsfram i samarbete med och . Vidare uttalade hanatt det krävdes bered- skap för samförstånd och långsiktiga lösningar iriksdagen för att få till stånd sunda offentliga finanser och stabilapriser. De politiska partierna i skulle inbjudas tillöverläggningar om utformningen av framtidens skatter. Under mandatperiodenskulle regeringen också eftersträva parlamentariska förutsättningar för attradikalt kunna sänka avgifterna i barnomsorgen.