bet · GO01BoU4 · 2000-12-14 00:00:00 — Motioner från allmänna motionstiden Utskottets förslag till riksdagsbeslut I detta betänkande behandlar bostadsutskottet underden allmänna motionstiden väckta motionergällande bl.a. fastighetsförvärv, expropriation,kommunala förköp och tomträtt.Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden.Till betänkandet har fogats nio reservationer. Motioner från allmänna motionstiden 2000/01:Bo401 av och () vari föreslås att fattarföljande beslut:Riksdagen begär att regeringen lägger fram förslagtill ändring av fastighetsbildningslagen så att detinförs ett krav på hänsynstagande till det kulturarvsom ortnamn utgör.2000/01:Bo403 av () vari föreslåsatt fattar följande beslut:Riksdagen begär att regeringen tillsätter enutredning med uppdrag att reformeraexpropriationslagstiftningen i enlighet med vad somanförs i motionen.2000/01:Bo406 av () vari föreslåsatt fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om behovet av enoberoende utredning som granskar statens agerandevid tvångsinlösen av fjällböndernas fastigheter.2000/01:Bo408 av och () vari föreslås att fattarföljande beslut:Riksdagen begär att regeringen lägger fram förslagom en översyn av expropriationslagen, som bl.a.utmynnar i nya regler om att markägare bör få del ivinsten vid sådana tvångsförvärv där starkaprivatekonomiska intressen gör sig gällande ienlighet med vad som anförs i motionen.2000/01:Bo410 av () vari föreslås attriksdagen fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs omfastighetsförsäljningar i mindre tätorter.2000/01:Bo412 av m.fl. (kd) variföreslås att fattar följande beslut:Riksdagen tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om en översyn aversättningsreglerna vid expropriation.2000/01:Bo414 av m.fl. (m) vari föreslåsatt fattar följande beslut:16. beslutar att avskaffa den kommunalaförköpsrätten.2000/01:Bo514 av m.fl. (m) variföreslås att fattar följande beslut:2. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om expropriation.3. beslutar om avskaffande avpresumtionsregeln vid expropriation i enlighet medvad som anförs i motionen.5. beslutar att inga nya tomträtterupplåts i enlighet med vad som anförs i motionen.8. begär att regeringen lägger framförslag till lagstiftning för att ersättaförvärvslagen i enlighet med vad som anförs imotionen.9. beslutar att avskaffa den kommunalaförköpsrätten i enlighet med vad som anförs imotionen.2000/01:N326 av m.fl. (kd) variföreslås att fattar följande beslut:1. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om behovet av förändradjordförvärvslagstiftning för att stärka möjlighetertill boende på landsbygden.2000/01:N383 av m.fl. (mp) variföreslås att fattar följande beslut:23. tillkännager för regeringen som sinmening vad i motionen anförs om marklagstiftningen. FastighetsförvärvUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslagen om att jordförvärvslagen skall skärpas,jämför reservation 1 (kd, c, mp), att lagen om förvärv av hyresfastighetm.m. skall avskaffas, jämför reservation 2(m), förvärv av permanenthus förfritidsändamål.JordförvärvslagenJordförvärvslagens (1979:230) syfte var tidigare attmedverka till att jordbruket rationaliserades ocheffektiviserades. Fram till halvårsskiftet 1991gällde som huvudregel att lantbruksegendom intekunde förvärvas utan tillstånd. Förvärvsprövningenslopades därefter i stor utsträckning, men enförvärvsreglering ansågs emellertid inte helt kunnaavvaras. De nu gällande reglerna innebär enlångtgående avreglering och uppbärs huvudsakligen avregionalpolitiska motiv. Lagen ansågs ha variteffektiv när det gäller juridiska personers förvärv,förvärv i glesbygd och förvärv i särskiltägosplittrade områden. I dessa fall behölls enreglering. Kortfattat kan denna reglering beskrivasi följande ordalag.Fysiska personers förvärv prövas endast inomglesbygd eller omarronderingsområde.Inom glesbygd krävs förvärvstillstånd såvida inteförvärvaren varit bosatt i glesbygd inom denaktuella kommunen minst innan förvärveteller åtagit sig att bo på den förvärvade egendomen.I sådana fall skall i stället en anmälan omförvärvet göras. Tillstånd får vägras om egendomenbehövs för att främja sysselsättningen ellerbosättningen på orten.Inom omarronderingsområde krävs alltid tillstånd.Tillstånd får vägras om förvärvet skulle göra detsvårare att genomföra en rationalisering avägostrukturen.För juridiska personers förvärv krävs alltidtillstånd. Enligt 5 § jordförvärvslagen får juridiskperson lämnas förvärvstillstånd endast omkompensationsmark avstås, om förvärvet medför attegendom som redan tillhör förvärvaren blir merändamålsenlig, om egendomen är avsedd för annatändamål än jordbruk och skogsbruk, eller om annatsärskilt skäl föreligger. Enligt samma paragrafsandra stycke kan tillstånd lämnas även om de nunämnda förutsättningarna inte är uppfyllda. Avserett förvärv huvudsakligen skogsmark och bedriverförvärvaren skogsindustriell verksamhet i vilkenegendomens virkesavkastning behövs, får tillståndlämnas under förutsättning att egendomen inte börägas eller brukas av någon annan juridisk person somredan bedriver skogsindustriell verksamhet på ortenav betydelse för sysselsättningen där.Staten har möjligheter att lösa in egendom omförvärvaren inte uppfyller ett åtagande att bosättasig på fastigheten. Staten är i vissa fall skyldigatt lösa in fastighet för vilken förvärvstillståndvägrats.Jordbruksverket har genomfört en utvärdering avjordförvärvslagstiftningen (rapport 1995:3). Verketanser att de ändrade förutsättningarna förjordbruket i sig inte bör föranleda några omfattandeändringar av jordförvärvslagen. Lagen hävdarfortfarande angelägna samhällsintressen. Verketanser dock att lagens effekter för sysselsättningoch bosättning varit små i förhållande till deresurser som lagtillämpningen krävt.Jordbruksverkets slutsats är att lagen börförändras. Det anses inte självklart att den börinnehålla regionalpolitiskt betingade bestämmelser,men om lagen skall ha ett sådant syfte är det enligtverket nödvändigt att skärpa bestämmelserna. Verketberör också vissa andra frågeställningar. Bl.a.anses att reglerna om juridiska personers förvärv ihuvudsak bör kvarstå oförändrade. I anledning av dengjorda utvärderingen gav regeringen den 25 januari1996 verket ett uppdrag att komplettera ochprecisera sina slutsatser. I uppdraget ingick bl.a.att verket närmare skall belysa i vad mån och påvilket sätt jordförvärvslagen kan skärpas för attmotverka att lagens regler om bosättning kringgås.Jordbruksverket har avlämnat enkompletterande rapport till regeringen i anledningav uppdraget.En särskild utredare (dir. 1999:40) skallutvärdera vilken verkan bestämmelserna ijordförvärvslagen har när det gäller effekterna förbåde fysiska och juridiska personers möjligheter attförvärva skogsmark. Framför allt avser utvärderingenbestämmelserna om förvärvarens anknytning till denort där den förvärvade egendomen finns och omförvärv mellan juridiska personer. Utredaren skallvidare utröna om nuvarande regler ifastighetsbildningslagen bidragit till frånskogsvårdssynpunkt oönskade förvärv av skogsmark.Uppdraget omfattar att uppdatera och precisera defrågeställningar som redovisats av (se ovan). Dessutom omfattar det att i ett vidareperspektiv överväga och redogöra för eventuellakonsekvenser om jordförvärvslagen skulle upphävasalternativt justeras beträffande fysiska men ocksåjuridiska personers möjligheter till förvärv. Iuppdraget ingår även att utvärdera behovet avförtydliganden i lagstiftningen avseende sådanaförvärv och byten mellan juridiska personer som görsi rationaliseringssyfte och om möjligt redovisaalternativa lösningar, m.m. Utredaren skall enligtregeringsbeslut vara klar senast den 31 januari 2001men har begärt förlängning till den 30 april.Förslag i två motioner avseende jordförvärvslagentar sikte på att sambandet mellan ägandet, brukandetoch boendet i bygden skall stärkas. Det gällermotion 2000/01:N326 (kd) yrkande 1 och Miljöpartietspartimotion 2000/01: N383 yrkande 23.I kd-motionen poängteras särskilt att reglerna omförvärvstillstånd skall skärpas så att defastboendes situation stärks i förhållande tillutboägandet, vilket är nödvändigt om lagen skall haett regionalpolitiskt syfte. Lagstiftningen börenligt motionärerna bättre bidra till att bevara ochutveckla en levande landsbygd. Motionärerna bakommp-förslaget uppmärksammar särskilt attmarklagstiftningens syften - att ökasysselsättningen och bosättningen i glesbygden -ofta motverkas av uppköp som görs med kortsiktigaspekulativa intressen. De anser att den pågåendeöversynen är för begränsad och bör ha en klarareinriktning på att stärka det nämnda sambandet medmålsättning bl.a. att ägandet av skogen inte lämnarbygden.Den utredning som pågår initierades avriksdagen på förslag av miljö- ochjordbruksutskottet (bet. 1998/99:MJU3). Även omdetta förslag till utvärdering tog sin utgångspunkti frågor om förvärv av skogsfastigheter kommer dennu pågående utredningen att få betydelse förbedömningen av förvärvsregleringen också beträffandeandra slag av lantbruksegendomar. Det saknas därföranledning för att nu närmare i sak taställning till de framförda motionsförslagen.Med hänvisning till det anförda avstyrkerutskottet motionerna 2000/01:N326 (kd) yrkande 1 och2000/01:N383 (mp) yrkande 23.Avskaffande av lagen om förvärv avhyresfastighet m.m.I motion 2000/01:Bo514 (m) yrkande 8 lämnas förslagom att lagen (1975:1132) om förvärv avhyresfastighet m.m. skall avskaffas med hänsyn tillatt den försvårar omsättningen av fastigheter ochatt dess tillämpning innebär godtycke. Iförvärvslagens ställe föreslås införandet avordentliga möjligheter till ingripande i de fall enfastighetsägare visar sig inte fullgöra sinaförpliktelser gentemot hyresgästerna eller andra.Motionen syftar därvid i första hand till enskärpning av bostadsförvaltningslagen (1977:792) ienlighet med vad Utredningen om förvärv ochförvaltning av hyreshus föreslagit (SOU 1994:23).Utskottet anser att lagstiftningen bör vara sådanatt oseriösa eller på annat sätt olämpligaförvärvare av hyresfastigheter i möjligaste månhindras från att över huvud taget komma in påfastighetsmarknaden och att i ett sådant systemförvärvslagen är ett viktigt instrument.Ju effektivare denna lag är, desto mindre blirbehovet att ingripa mot försumliga hyresvärdar ochdesto mindre olägenheter uppstår för hyresgästerna.Lagen om förvärv av hyresfastighet m.m. bör därförinte avskaffas. Utskottet avstyrker på anförda skälmotion 2000/01:Bo514 (m) yrkande 8.Förvärv av permanentbostäder för fritidsändamålMotion 2000/01:Bo410 (s) behandlar problematiken medatt permanenthus förvärvas för att tas i anspråk förfritidsboende och de negativa verkningar dennautveckling får för mindre orter. Motionären föreslåratt regeringen skall följa utvecklingen medanledning av att lagen om tillstånd till förvärv avfast egendom har upphävts. Om det visar sig finnasskäl bör, enligt motionen, inom ramen för EU-samarbetet en diskussion initieras med målsättningatt motverka utförsäljningen av fastigheter i småplanlagda tätorter.Fram /2000 gällde lagen(1992:1368) om tillstånd till vissa förvärv av fastegendom. Den innebar vissa restriktioner när detgällde förvärv av fritidsfastigheter.Tillståndsplikten omfattade som huvudregelförvärvare som var bosatta utomlands och utländskajuridiska personer. I samband med Sverigesförhandlingar om medlemskap i bedömdes lagen intestå i överensstämmelse med EG-rättens regler om frirörlighet för kapital. Lagen upphävdes med anledningav att enligt anslutningsfördraget endastfick ha kvar sina restriktioner i fråga omfritidsfastigheter av , dvs. tillutgången av 1999.Enligt regeringen framstod det inte somändamålsenligt att försöka få till stånd enförlängning av undantaget (prop. 1998/99:126 omupphävandet av lag). Erfarenheterna hadevisat att man inom EU ser mycket restriktivt påförsök till ensidiga undantag från centralagemenskapsrättsliga bestämmelser. Härtill kom att eneventuell förlängning av det svenska undantagetskulle förutsätta ändringar i , somefter en genomförd regeringskonferens skulle fordraratifikation av samtliga EU:s medlemsstater.Regeringen ansåg att lag inte heller bordetillämpas gentemot medborgare i länder utanför EUoch föreslog därför att lagen skulle upphävas. Någranya regler för att kompensera upphävandet av lagenborde, enligt regeringen, inte införas. Riksdagenbeslutade i enlighet med regeringens förslag.Regeringens överväganden i den nämndapropositionen omfattade bl.a. frågan omplaninstrumenten kan användas för att reglerafritidsboendet. Regeringen sade sig för närvarandeinte vara beredd att föreslå regler av detta slag(prop. Bl.a. redogjordes därvid för tidigareöverväganden vid vilka konstaterats att en ordningav detta slag skulle vara en omständlig och kostsamprocess inte minst avseende beståndet (Ds 1988:73och 1989:78).Lagutskottet (bet. 1999/2000:LU1) anförde vid sinbehandling av regeringsförslaget och till följd avdetta väckta motioner om att borde ta uppförhandlingar om ett fortsatt undantag, att det intefanns skäl för ett sådant agerande. Den främstaanledningen angavs vara att förvärvsbegränsningarnai lag i praktiken torde ha haft tämligenliten betydelse. Därtill kom bl.a. att sådana försökbedömdes som utsiktslösa.Lagutskottet behandlade också frågan om regler somskulle kompensera den upphävda lagen. Utskotteterinrade om icke-diskrimineringsprincipen ochanförde - med hänvisning till en dom från avseende en österrikiskförvärvstillståndslag - bl.a. att även en icke-diskriminerande förvärvslagstiftning, som genomsjälva sitt syfte innebär en begränsning av de friakapitalrörelserna, måste kunna motiveras av etttillräckligt allmänintresse för att godtas av EG-domstolen.Därutöver anförde lagutskottet följande. Frågan ominförande av generella regler som kompensation för1992 års lag måste dessutom vägas mot behovet avsådana regler. Liksom regeringen kan utskottetkonstatera att lag har ett snävttillämpningsområde, varför ett upphävande av lageninte kan antas få några större effekter för densvenska fritidshusmarknaden. Även om vissa negativaeffekter inte helt kan uteslutas, torde dessaemellertid till viss del kunna avhjälpas genom annanbefintlig lagstiftning och i övrigt balanseras av depositiva effekter som utlänningars fritidsboende kanfå för . Utskottet ansåg sig inte förnärvarande vara berett att föreslå några nya reglerför att kompensera upphävandet av lag.När lag upphävdes tog regering ochriksdag ställning till flera frågor som gäller enbegränsande reglering av fritidsboendet. Utskottetställer sig bakom de överväganden som då gjordes.Det kan förutsättas att utvecklingen av ett ökatfritidsboende som är koncentrerat till en viss orteller bygd fortlöpande kommer att uppmärksammas.Utskottet är inte berett att nu förorda attspeciella insatser skall göras. Med hänsyn till detanförda avstyrker utskottet motion 2000/01:Bo410(s).FastighetsbildningOrtnamnsskydd i fastighetsbildningslagenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslaget om attdet i fastighetsbildningslagen skall införaskrav på hänsyn till kulturarvet vad gällerortnamn. Jämför reservation 3 (c).I motion 2000/01:Bo401 (c) föreslås att det ifastighetsbildningslagen skall införas krav påhänsyn till kulturarvet vad gäller ortnamnen.Motionen tar främst sikte på att förhindra attortnamn försvinner vid fastighetsreglering ochsammanläggning och den därav följandebegreppsförvirringen om i vilken trakt en fastighethör hemma. Motionärerna påpekar att det inte rör sigom ett litet antal fall, att det blir omöjligt attlokalisera en fastighet eftersom ett markområde kanfå sitt namn från en annan by eller socken och attskyddet i kulturminneslagen saknar betydelse vidfastighetsbildning.Det av motionärerna uppmärksammade problemet haråtminstone delvis som orsak att stämpelskatt inteutgår vid ett förvärv av en fastighet om markengenom fastighetsreglering förs över till en annanfastighet. I en av (SOU1994:90) citerad undersökning har dragits slutsatsenatt fastighetsreglering används för att undkommastämpelskatt.Både i sig och den regionalaorganisationen inom Lantmäteriet bedrivernamnvårdande verksamhet. Verket meddelarföreskrifter och råd och har bl.a. beskrivit hur denlöpande verksamheten kan bedrivas praktiskt för attvara skonsam mot ortnamnen (i . En handbok i ortnamnsfrågor är underutarbetande. Det bör uppmärksammas att vid enfastighetsreglering det är möjligt att ändra denmottagande fastighetens namn.Kulturarvsutredningen (SOU 1996:128) konstateradeatt tidigare diskussioner skärpt uppmärksamheten hosalla inblandade på namnfrågorna. Utredningen tog uppden inte ovanliga kritiken mot att namn försvinnerur fastighetsregistret. Utredningen anförde bl.a.följande synpunkter. Systemet med ett särskilt namni registret (utan registerbetydelse) som infördes1972 gör det möjligt att ändå behålla ettkulturhistoriskt värdefullt namn som identifikationpå en gård eller fastighet. Förändringar bliremellertid ofrånkomliga då registrets syfte är attregistrera den aktuella fastighetsindelningen medförändringar i form av fastighetsreglering,sammanläggningar och avstyckningar. Omfastighetsstrukturen förändras måste detta ocksåkomma att innebära förändringar i registretsortnamn, och vilka markområden namnen avser. Antaletförändringar i förhållande till hela registret ärmycket litet. betydelse i sigför bevarande av namn förefaller inte avgörande.Utredningen fann inte tillräckliga skäl för attdet i fastighetsbildningslagen skulle tas insärskilda regler rörande ortnamn. Mot en regleringtalade att fastighetsbildningen styrs av allmännalämplighets- och planvillkor som inte utan risk förmålkonflikter kan förenas med ett krav på att bevaraortnamn. Om en viss fastighetsindelning framstår somolämplig är det enligt utredningen svårt att hävdaatt indelningen bör behållas därför attfastighetsbeteckningen utgör ett ortnamn som måhändainte skulle användas fortsättningsvis om indelningenändras. Det sagda utesluter inte att hänsyn tas tillvilken inverkan på ortnamnen en begärdfastighetsbildning kan ha så att inte marginelleller kortsiktig nytta tillåts slå utkulturhistoriska värden. Ett uttalande som gjordes iriksdagen ansåg utredningen fortfarande hagiltighet: "Fastighets-ägarens synpunkter bör dockenligt utskottets mening inte tillgodoses i stridmot ett markerat kulturhistoriskt intresse. Dettabör enligt utskottets mening gälla även vidsammanläggning" (bet. Några systematiskaproblem av detta slag som kräver ändringar iförfattningar syntes enligt utredningen inte varaaktuella för närvarande.I 1 kap. 4 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m.har intagits en bestämmelse om att godortnamnssed skall iakttas vid statlig och kommunalverksamhet (prop. 1998/99:114). Regeringen harsåvitt gäller fastighetsbildning ochfastighetsregistrering i propositionen med förslagtill den nya bestämmelsen konstaterat attfastighetsbildningsreformen inte medfört att ortnamntagits ur bruk i någon större utsträckning. Istället är det avgörande för namnens fortsatta livom fastigheterna är bebyggda och namnen redovisas påkartor. Regeringen delade därför utredningensuppfattning att det med nuvarande regelverk förfastighetsindelning och fastighetsbeteckning går attfå en ur ortnamnssynpunkt bra tillämpning.Lantmäteriverket har publicerat enutredning som behandlar frågor omfastighetsregistrets betydelse för ortnamnen(Ortnamn och namnvård 5). undersöktes i 7kommuner traktnamn som avregistrerats 1910-1991(varav hälften hänfördes till åren 1950-1969).Genomgående kunde konstateras en klaröverensstämmelse mellan levande namn, bebyggelse ochkartredovisning, dvs. de namn som avser bebyggelselever och är redovisade på den ekonomiska kartan,även om de är levande ifastighetsregistret. Mot den bakgrunden är det -enligt utredningen - svårt att hävda att det iförsta hand är förekomsten i fastighetsregistret sompåverkar namnens fortlevnad. Mer avgörande tycks detvara om fastigheten i fråga är bebyggd eller inte.Det främsta resultatet av den i och för sigbegränsade undersökningen är att den tryckta kartanspelar en mycket viktig roll. Det bör i sammanhangetsärskilt noteras att 1500-talsnamnen haft enanmärkningsvärd förmåga att leva vidare i det lokalanamnbruket, även om de inte längre finns kvar ifastighetsregistret.Den sistnämnda undersökningen bekräftar i alltväsentligt riktigheten i de ställningstagandenregeringen gjorde i propositionen med förslag om enförstärkning av ortnamnsskyddet genom den nyabestämmelsen i kulturminneslagen. För att enskyddsbestämmelse av det slag motionärernaefterlyser skall bli effektiv måste den innebära ettstörre eller mindre hinder mot fastighetsbildningnär en sådan av andra skäl framstår som lämplig.Även om utskottet bedömer ortnamnsfrågorna somviktiga kan de inte ges en avgörande tyngd iförhållande till de viktiga ändamål somfastighetsbildningsreglerna syftar att tillgodose.Med hänvisning till det anförda avstyrker utskottetmotion /01:Bo401 (c).TomträttAvskaffande av tomträttsinstitutetUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslaget om attinga nya tomträtter skall få upplåtas. Jämförreservation 4 (m, c).I motion 2000/01:Bo514 (m) yrkande 5 föreslås attinga nya tomträtter skall få upplåtas.Utskottet har behandlat begränsningar avtomträttsinstitutet tidigare, och dåbl.a. erinrat om följande. Tomträttsinstitutetinfördes som ett komplement tilläganderätten. Byggnadsverksamheten skulle uppmuntrasgenom att man gjorde det möjligt för kommunerna atttillhandahålla mark för bostäder till ett lägre prisän om den skulle säljas. hade följaktligen en tydligbostadssocial prägel. Dessutom eftersträvadesmöjligheter att förhindra en kapitalisering avmarkvärdesstegringen hos enskilda fastighetsägare.Utskottet anser nu liksom när frågan senastbehandlades (bet. 1999/2000: BoU6) att ovan angivnamotiv har fortsatt relevans, varför inga åtgärderbör vidtas som syftar till en begränsning avupplåtelserätten avseende tomträtter. Således bördet, enligt utskottets uppfattning, även ifortsättningen vara kommunernas eget val att avgöraomfattningen av tomträttsinstitutets användning.Utskottet avstyrker med hänvisning till detta motion2000/01:Bo514 (m) yrkande 5.Kommunala förköpAvskaffande av den kommunala förköpsrättenUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslagen om attden kommunala förköpsrätten skall avskaffas.Jämför reservation 5 (m).I Moderata samlingspartiets partimotion2000/01:Bo414 yrkande 16 och motion 2000/01:Bo514(m) yrkande 9 lämnas förslag om att den kommunalaförköpsrätten skall avskaffas. Motionärerna bakomden senare motionen anser att kommunerna genom detkommunala planmonopolet, expropriationslagen ochöverlägsna resurser har möjligheter att genomförasina planer utan att ta till förköpsrätt.Motionsyrkanden om upphävande av förköpslagen harframställts vid ett flertal tillfällen.Bostadsutskottet har i dessa sammanhang och senastunder förra (bet. 1999/2000:BoU6) ställtsig bakom förköpslagens huvudprinciper och ansettatt lagen bör behållas. Utskottet anser nu liksomtidigare att den kommunala förköpsrätten utgör ettviktigt komplement till expropriationslagen ochinnebär i vissa fall att ett ofta tids- ochkostnadskrävande expropriationsförfarande kanundvikas. Förköpslagen bör således ses som ett avflera instrument som tillsammans ger kommunernamöjlighet att planera bebyggelseutvecklingen och iövrigt ta ansvar för den fysiskasamhällsutvecklingen. Med hänvisning till detanförda avstyrker utskottet motionerna 2000/01:Bo414(m) yrkande 16 och 2000/01:Bo514 (m) yrkande 9.ExpropriationUtskottets förslag i korthetRiksdagen bör avslå motionsförslagen om en inskränkning av expropriationsändamålenm.m., jämför reservation 6 (m),- ändringar av reglerna om den ersättning somutgår vid expropriation, jämförreservationerna 7 (m, c) och 8 (kd).-Expropriationsändamålen m.m.Motion 2000/01:Bo514 (m) yrkande 2 (delvis)behandlar expropriationsgrunderna.