bet · GO01SoU5 · 2000-11-14 00:00:00 — Ett område som tydligt visar på bristen i attså starkt fokusera på läkarna är mödravården, därbarnmorskans kompetens vanligtvis är ett stöd förallmänläkaren.Utskottet anser slutligen att primärvården skall haen central roll i en offensiv satsning påfolkhälsoarbete med målet att utjämna skillnader ihälsa mellan sociala grupper och kön.Utskottet, som delar bedömningen i motionerna So1(s) yrkande 2, So2 (s), So6 (v) yrkandena 2, 4, 5och 8, So10 (s) och So321 (v) yrkande 1 anser attförslagen i propositionen om inriktning och åtgärderför att utveckla landstingens primärvård skallavslås.dels att utskottets hemställan under 6 bort haföljande lydelse:6. beträffande inriktning och åtgärder för attutveckla landstingens primärvård i övrigtatt med anledning av motionerna 2000/01:So1 yrkande2, 2000/01:So2, 2000/01:So6 yrkandena 2, 4, 5och 8 , 2000/01:So10 och 2000/01:So321 yrkande 1samt med avslag på motionerna 2000/01:So3yrkandena 2, 7 och 16, 2000/01:So7 yrkandena 7och 10-13, 2000/01:So9 yrkandena 3 och 9 delvis,2000/01:So279 yrkande 4, 2000/01:So292,2000/01:So383 yrkande 14, 2000/01:So463 och2000/01:So519 avslår regeringens förslag ominriktning och åtgärder för att utvecklalandstingens primärvård enligt avsnitt 7.1 ipropositionen i den mån det inte omfattas av vadutskottet hemställt under moment 5,4. Inriktning och åtgärder för attförbättra hälso- och sjukvårdsinsatserna iden kommunala primärvården (mom. 7)Under förutsättning av avslag på reservation 1Ingrid () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 27börjar med "Utskottet anser" och på s. 28 slutar med"det anförda" bort ha följande lydelse:Utskottet vill framhålla att genomförandet av dens.k. ädelreformen inneburit en kraftig förskjutningfrån landstingen till kommunerna av hälso- ochsjukvårdsinsatser när det gäller äldre människor.Utbyggnad av särskilda boendeformer har genomförtsoch demensvården har utvecklats. De äldre som i dagbor i särskilda boendeformer har alltmer omfattandeoch komplexa vård- och omsorgsbehov där krav påhelhetssyn är betydelsefullt. Behov finns av ensamverkan mellan social och medicinsk kompetens.Införandet av medicinskt ansvariga sjuksköterskorhar bidragit till utveckling av kommunernas hälso-och sjukvård och medverkat till en säkring avinsatserna för den enskilda. Denna yrkeskategoribortser regeringen helt från i den nationellahandlingsplanen.De stora problemen inom hälso- och sjukvården föräldre är enligt utskottet bristen på läkartimmar ochläkare med geriatrisk kompetens. Det råder ocksåbrist på annan kompetent personal, framför alltsjuksköterskor och undersköterskor. Vidare måste deallt kortare vårdtiderna på sjukhusen då de äldreallt snabbare bedöms vara medicinsktfärdigbehandlade uppmärksammas. Begreppet medicinsktfärdigbehandlad har starkt ifrågasatts av framförallt kommunerna och har bidragit till att en alltmeravancerad medicinsk vård bedrivs både i ordinärtboende och i särskilda boenden. Utskottet anser atthälso- och sjukvården för de äldre skall kunnaorganiseras i team och att specialistkompetens skallkunna erbjudas. Det krävs också ett utökat antalläkartimmar och en fast läkarkontakt.Vad utskottet nu anfört bör med anledningav motion So6 (v) yrkande 6 och So321 (v) yrkande 5som sin mening ge regeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 7 bort haföljande lydelse:7. beträffande inriktning och åtgärder för attförbättra hälso- och sjukvårdsinsatserna i denkommunala primärvårdenatt med anledning av motionerna 2000/01:So6 yrkande6 och 2000/01:So321 yrkande 5 samt med avslag påmotionerna 2000/01:So217 yrkande 1,2000/01:So244 yrkande 1, 2000/01:So326 yrkandena1-5, 2000/01:So342, 2000/01:So363 yrkandena 6, 8och 10, 2000/01:So383 yrkandena 11 och 12,2000/01:So456 yrkande 12 och 2000/01:So517yrkandena 4-5 samt 7-9 dels godkännerregeringens förslag om inriktning och åtgärderför att förbättra hälso- och sjukvårdsinsatsernai den kommunala primärvården enligt avsnitt 7.2i propositionen, dels som sin mening gerregeringen till känna vad utskottet anfört,5. Inriktning och åtgärder för attförbättra stödet till barn, ungdomar ochäldre med psykisk ohälsa samt till personermed psykiska funktionshinder (mom. 9)Under förutsättning av avslag på reservation 1Ingrid () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 31börjar med "Utskottet anser" och på s. 33 slutar med"det anförda" bort ha följande lydelse:Utskottet konstaterar att utvecklingen inompsykiatrin har gått mot allt öppnare vårdformer. Ioch med den s.k. psykiatrireformen fick kommunernaansvar för boende, boendestöd och sysselsättning.Det infördes även ett kommunalt betalningsansvar förmedicinskt färdigbehandlade.Den ökning av för tidig död hos schizofrena somnyligen konstaterats måste enligt utskottetanalyseras ingående och hanteras. De somatiskaohälsotillstånden inom gruppen psykisktfunktionshindrade måste beaktas i mycket högreutsträckning än vad som gjorts.Utskottet vill framhålla att de psykisktfunktionshindrade som också har ett missbruk, s.k.dubbel diagnos, är en utsatt grupp. Denna grupp ärinte betjänt av ett vårdkedjetänkande, utan etteffektivt stöd för gruppen är detsamma som ettsamlat stöd. Utskottet vill särskilt peka på attkvinnor är en särskilt utsatt grupp eftersom de,förutom att de lider av en psykiatrisk sjukdomkombinerad med missbruk, ofta utsätts för misshandeloch sexuella övergrepp.Det finns enligt utskottet särskild anledning attuppmärksamma att många med dubbel diagnos också ärhemlösa. Dessa personer har ofta en långsjukvårdshistoria bakom sig. Här brister det både isamverkan mellan olika vårdgivare och mellanpsykiatrins olika verksamhetsområden. Människor idetta mycket utsatta läge har också omfattande behovav medicinsk vård såsom infektionsbehandling ochsårvård. Detta ställer höga krav på flexibilitet isjukvårdens arbetssätt t.ex. genom uppsökande team.Även barn och unga drabbas av psykisk ohälsa ochdenna ohälsa bland unga tycks också öka. Det ärenligt utskottet av största vikt att samhälletsresurser är tillräckliga för att möta dessa behov avinsatser. Insatserna måste också vara effektiva ochinte präglas av dåligt fungerande samverkan mellant.ex. sjukvård och socialtjänst.Utskottet vill framhålla att det fortfarande råderbrist på inflytande för den enskilda patienten.Bristen finns både på ett allmänt plan mellanhuvudmän och intresseorganisationerna, där samverkanoftast bara är av informativ karaktär, och på ettindividuellt plan. Det finns bra exempel på ökatbrukarinflytande genom personliga ombud ochbrukarrevisioner som behöver lyftas fram tydligt.Utskottet anser sammanfattningsvis att psykiatrinbör präglas av ett ökat brukarinflytande.Vad utskottet nu anfört bör med anledningav motion So321 (v) yrkande 3 som sin mening geregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 9 bort haföljande lydelse:9. beträffande inriktning och åtgärder för attförbättra stödet till barn, ungdomar och äldremed psykisk ohälsa samt till personer medpsykiska funktionshinderatt med anledning av motion 2000/01:So321 yrkande 3och med avslag på motionerna 2000/01:So7 yrkande8, 2000/01:So9 yrkande 9 delvis, 2000/01:So225yrkandena 1-3, 2000/01:So234 yrkandena 1-2,2000/01:So256, 2000/01:So271, 2000/01:So272,2000/01:So291, 2000/01:So346 yrkandena 1-2,2000/01:So354 yrkande 2, 2000/01:So383 yrkande15, 2000/01:So409, 2000/01:So412, 2000/01:So439yrkande 2, 2000/01:So446 yrkandena 1-4,2000/01:So456 yrkande 9, 2000/01:So548 yrkande10 och 2000/01:Sf274 yrkandena 28-29 delsgodkänner regeringens förslag om inriktning ochåtgärder för att förbättra stödet till barn,ungdomar och äldre med psykisk ohälsa samt tillpersoner med psykiska funktionshinder enligtavsnitt 7.3 i propositionen, dels som sin meningger regeringen till känna vad utskottet anfört,6. Inriktning och åtgärder för att ökamångfalden av vårdgivare inom vården ochomsorgen (mom. 10)Under förutsättning av avslag på reservation 1Ingrid () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 35börjar med "Enligt utskottets" och på s. 36 slutarmed "det anförda" bort ha följande lydelse:Utskottet anser att regeringens förslag tilllösning på primärvårdens och sjukvårdens problem,att fortsätta utförsäljningen av den offentligasjukvården, kan bli förödande för det svenskavälfärdssamhället.Utskottet vill också framhålla att i förslaget nationell handlingsplan tycks det dessutomförutsättas att landsting och kommuner skallorganiseras på ett likartat sätt över hela landet.Den mångfald i form av privatiseringar som föreslåsförutsätts ske även om en del landsting ärointresserade av en sådan utveckling. I detavseendet är det svårt att se att propositionenstämmer överens med den kommunalasjälvbestämmanderätten.Om man konstaterar att primärvårdens stora utmaningoch uppgift är att möta de sämst ställdas behov avhälso- och sjukvård är det enligt utskottet oroandeatt dessa skall lämnas ut till vinstinriktade bolag.Marknaden har aldrig visat något stort intresse fördem som inte förväntas bli lönsamma, t.ex. äldre,psykiskt funktionshindrade, hemlösa ochhandikappade.Risken är vidare enligt utskottets uppfattning storatt utvecklingen går mot att de storaförsäkringsbolagen ställer sig bakom vårdbolagen ochger möjlighet för enskilda och företag att köpasjukvårdsförsäkringar som ger garanterad förtur.Dessa patientgrupper kommer då att bli eneftertraktad kategori på bekostnad av delångtidssjuka och resurskrävande patienterna. Enannan betydelsefull aspekt är risken för attförtroendet läkare-patient och sjuksköterska-patientutarmas om misstanke om vinstintresse kan ligga tillgrund för valet av behandling.Vid utförsäljning tappar man det demokratiskainflytandet och möjligheten att anpassa utbud efterbehov. En marknadsstyrd sjukvård leder troligen inteheller till en god ekonomi för samhället eftersom deprivata företagens intresse inte är att se tillsamhällets kostnader utan till verksamhetenslönsamhet. De vinster som börsnoterade vårdföretaggenererar går inte till fortsatt utveckling avvården eller satsningar på eftersatta områden ochgrupper. Det är aktieägarna i vårdföretagen som görvinster på allmänna skattemedel. De strukturellaproblem som finns inom sjukvården kan och bör lösasinom den offentliga sektorn. Det är fullt möjligtatt ge patienterna och personalen störreinflytande, ansvar och medbestämmande genom attdelegera och skapa korta beslutsvägar. Dessutomkrävs att de kvinnor som arbetar inomsjukvården ges möjlighet att utveckla sina idéer såatt den kompetens som finns tas till vara. Medständiga organisationsförändringar och osäkerhet ianställningssituationen hämmas snarare utvecklingenän stimuleras.Utskottet, som delar bedömningen i motionerna So6(v) yrkande 3 och So321 (v) yrkande 8, anser såledesatt förslagen i propositionen om inriktning ochåtgärder för att öka mångfalden av vårdgivare inomvården och omsorgen bör avslås.dels att utskottets hemställan under 10 bort haföljande lydelse:10. beträffande inriktning och åtgärder föratt öka mångfalden av vårdgivare inom vården ochomsorgenatt med bifall till motion 2000/01:So6 yrkande 3 ochmed anledning av motion 2000/01:So321 yrkande 8samt med avslag på motionerna 2000/01:So1yrkandena 1 och 3, 2000/01:So3 yrkandena 9 och10, 2000/01:So4, 2000/01:So7 yrkande 3,2000/01:So9 yrkande 5, 2000/01:So270 och2000/01:So279 yrkande 3 avslår regeringensförslag om inriktning och åtgärder för att ökamångfalden av vårdgivare inom vården ochomsorgen enligt avsnitt 7.4 i propositionen7. Forskning m.m. inom primärvården(mom. 11)Under förutsättning av avslag på reservation 1Ingrid () och () anserdels att den del av utskottets yttrande som på s. 39börjar med "Som regeringen anför" och på s. 40slutar med "Motionerna avstyrks" bort ha följandelydelse:För att den svenska sjukvården skall hålla den högastandard den har krävs fortsatt satsning påforskning, utbildning och utveckling. Det krävs bådefördjupning och breddning av forskningen. Utskottetanser att det är viktigt att också satsa påomvårdnadsforskningen för att därigenom gemöjligheter för sjuksköterskor och undersköterskoratt utveckla sina speciella kompetenser. Det böräven satsas på spridning av forskning ochutvecklingsinsatser så att nya rön får en verkliggenomslagskraft i sjukvårdens vardag. Forskning omkvinnors hälsa är också ett mycket angeläget område.Det behövs mer forskning om sambanden mellanmiljöns och de sociala förhållandenas påverkan påhälsan. Landstingen bör aktivt stödjasamhällsmedicinskt forsknings- och utvecklingsarbetesom förbättrar kunskaperna om vilka grupper isamhället som drabbas av sjukdom och vilkaorsaksfaktorer som finns. Komplementärabehandlingsmetoder bör också uppmärksammas. med anledning av motionerna So6 (v)yrkande 7 och So321 (v) yrkande 7 nu anfört bör gesregeringen till känna.dels att utskottets hemställan under 11 bort haföljande lydelse:11. beträffande forskning m.m. inomprimärvårdenatt med anledning av motionerna2000/01:So6 yrkande 7 och 2000/01:So321yrkande 7 som sin mening ger regeringentill känna vad utskottet anfört,Särskilda yttranden1. Hälso- och sjukvårdens utveckling2.Chris Heister, , ochCristina (alla m) anför:Moderaterna har i en reservation yrkat avslag påpropositionen. I detta yttrande redovisas vårinriktning i de frågor som berörs i handlingsplanen.Svensk sjukvård har stora problem. Även omsjukvården fortfarande vanligen är av god kvalitetrent tekniskt sett, finns stora problem, inte minstvad beträffar kötider, tillgänglighet, arbetsmiljö,administration och mänskligt bemötande. Vi villockså framhålla att erfarenheten visar att politikerinte kan styra sjukvården bättre än de som arbetar iden . I idén om en nationellhandlingsplan ligger enligt vår mening en i grundenplanekonomisk tanke om politikers makt ochmöjligheter, en tanke som är verklighetsfrämmandeoch bygger på ett "uppifrånperspektiv". Sjukvårdensutveckling kan inte styras i den mening somförutsätts i propositionen. Utvecklingen sker snabbtoch ofta oväntat. Förändringar måste i den globalamiljön komma underifrån, om de skall ha en chans attfå fotfäste i och vara avpassade till den verklighetsom sjukvården arbetar i. I stället för nya centralaplaner krävs öppenhet och flexibilitet så att nyaimpulser snabbt kan omsättas i praktiska åtgärderute i sjukvården. Det underlättas med en mångfald avstarka och oberoende aktörer inom vården.Som anförs i motion So5 (m) är primärvården imycket hög utsträckning vårdens ansikte utåt motmedborgarna. Det är därför nödvändigt attprimärvården fungerar bra. Dagens primärvård äremellertid behäftad med flera problem. Det gällerframför allt den bristande tillgängligheten,svårigheterna att rekrytera personal ochsvårigheterna att ta emot och med god kvalitetbehandla de patienter som överförs från sjukhus ochspecialistmottagningar. Problemen blir särskiltuppenbara för människor som har ett stort ochmångfasetterat vårdbehov, ofta äldre som bor kvarhemma. Vi anser att förslagen i propositioneninnebär att primärvården även fortsättningsviskommer att befinna sig i ett slags gråzon. Enrelevant fråga är hur man med denna frånvaro avklara regler och ett klart primärvårdskoncept skallkunna leva upp till hälso- och sjukvårdslagens kravpå allas lika rätt till vård.Vi anser att det saknar betydelse för människor omderas läkare kallas di-strikts-, hus- ellerfamiljeläkare. Det väsentliga är att patienten harrätt att välja den läkare hon har förtroende föroavsett om det är en allmänläkare eller en läkaremed annan specialisering. För att stärka patientensställning samt öka tillgängligheten måste pengarnaalltid följa patienten till den läkare ellermottagning hon väljer. Detta är den svaga länken idet nu av regeringen föreslagnafamiljeläkarsystemet. Om extra många patienter sökersig till en viss mottagning, får den mottagningenändå inte några extra pengar att finansiera denextra vården med. Därigenom blir rätten att väljafamiljeläkare föga värd och långa väntetider förblirvardag i primärvården.Vi vill erinra om att väldigt många tjänster somallmänläkare står tomma, särskilt i gles- ochlandsbygd. Arbetssituationen i primärvården äromvittnat mycket pressad vilket sannolikt är enorsak till att internationella studier indikerarlägre produktivitet i det svenskaprimärvårdssystemet än i många andra europeiskaländer.I propositionen ges en öppning för att även andraläkare än allmänläkare kan få arbeta i primärvården.De konkreta förslagen uteblir dock. En breddadkompetens i primärvården är enligt vår mening nuytterst angelägen, inte minst som primärvården fårta hand om alltflera mycket vårdkrävande patienter.Därför bör specialistkompetens inom framför alltpsykiatri, geriatrik, pediatrik och gynekologitillföras primärvården. Detta kan ske på olika sätt,även genom köp av konsultinsatser. Frånvaron avkonkreta förslag kommer att hindra utvecklingen ochbevara de slutna gränserna mellan öppen- ochslutenvården som patienten inte kanpåverka vårdinriktningen om hon endast kan välja enallmänläkare. Sjuksköterskornas kompetens - liksomandra paramedicinska specialiteters - utnyttjasheller inte fullt ut i dagens primärvård. I ställetför att öppna för ett bättre utnyttjande cementerarförslaget revirtänkandet och försvårar teamarbetet.Befolkningen eller i vart fall särskildapatientgrupper måste få möjlighet att söka vård ävenhos dessa yrkesgrupper som vänder sig direkt tillallmänheten. Därigenom frigörs läkartid, ochkapaciteten inom primärvården ökar. Det gällerframför allt sjukgymnaster, barnmorskor ochsjuksköterskor. Lokala behov måste få avgöra vilkayrkeskategorier som kan ta direkt patientansvar.Sammanfattningsvis kan sägas att vi moderater serfem hörnstenar i en väl fungerande primärvård:- tillgänglig när medborgaren behöver den- god medicinsk kvalitet- väl fungerande i samarbete med övrig vård- utrymme för specialister, sjuksköterskor m.fl. medpatientansvar- som nav i äldreomsorgen och hemsjukvården.Vad härefter gäller äldrevården varnade vi redan närädelreformen beslutades för att gränsdragningenmellan landsting och kommuner skulle skapaallvarliga problem. Vi har framhärdat i vår kritikoch bl.a. krävt en genomgripande översyn avädelreformens för- och nackdelar. På motsvarandesätt kritiserade vi den befintliga nationellahandlingsplanen för äldrepolitiken när denpresenterades. Vi ansåg inte att en ny handlingsplanskulle medföra några praktiska förbättringar ute iäldreomsorgens verklighet.Även äldre med stora behov av vård och omsorg måsteges möjlighet att kunna välja olika former avservice, vård och boende. Den äldrepeng vi föreslårger den enskilde rätt att ordna sitt omsorgsbehovefter egna önskemål. Den enskilde får då - som ettalternativ till den kommunala omvårdnad han/hon harrätt till enligt socialtjänstlagen - disponera enpeng vars storlek bestäms av omsorgsbehovet. Detinnebär att hon kan välja den omsorg hon önskar samtatt hon har resurser för detta. De nya möjlighetersom äldrepengen innebär för de äldre sätternaturligtvis också en press på kommunens egenverksamhet att förbättra både kvalitet ochindividanpassning. Det hindrar inte att det kanfinnas ett behov av insatser för ett samordnatkvalitetsarbete i enskilda kommuner eller i form avett samarbete kommuner emellan. I detta sammanhangvill vi framhålla att den övervägande delen avdagens omvårdnad och omsorg ges av anhöriga. Det ären försvinnande liten del av de anhöriga som fårnågon form av ekonomiskt stöd. Det behövs därför enöversyn av de olika ekonomiska stödformer somtillämpas vad gäller äldre anhörigvårdare.Vi tror dock att kommunerna själva är bättre lämpadeatt driva och samordana detta arbete och att det medfördel kan ske utan en nationell handlingsplan. Detger bättre möjligheter att pröva nya och lokaltanpassade lösningar.Vad härefter gäller frågor om psykisk ohälsa är vimedvetna om att det finns behov av förstärktaresurser inom psykiatrin. Det är också därför som viupprepade gånger har föreslagit ett stimulansbidragför att komma till rätta med brister i psykiatrin.Vi är inte nu beredda att frångå vårt förslag om ettriktat bidrag, till förmån för en mera generellöverföring till kommunsektorn - en överföring som ipraktiken skulle kunna komma att användas i heltandra verksamheter och för andra syften än detavsedda. En av de mera framträdande bristerna medregeringens föreslagna resursförstärkningar är justatt man aldrig vet var resurserna slutligen hamnar.Vi vill också erinra om att vår politik skulleinnebära många förbättringar även inom psykiatrin.Socialstyrelsen har bl.a. pekat på betydelsen av attpsykiatrin ger primärvården ett kontinuerligt stöd.Genom våra förslag om ökad specialistmedverkan iprimärvården anser vi att detta behov skulle kunnatillfredsställas. Genom våra förslag om förstärktläkarmedverkan i äldreomsorgen skulle olika formerav falsk demens kunna diagnostiseras på ett tidigtstadium och relevant behandling sättas in. Vi anseratt barn som lever i utsatta miljöer med misshandel,missbruk och våld måste vänta orimligt länge påhjälp inom barn- och ungdomspsykiatrin (BUP).Väntetider på omkring hör till vanligheterna.En utvärdering av BUP bör göras enligt våruppfattning.Vad gäller frågor om ökad mångfald av vårdgivare kan vikonstatera att denna fråga berörs pliktskyldigastoch mycket kortfattat i propositionen. Mångfalden avvårdgivare skall således enligt propositionenstärkas genom att fler privata, kooperativa ochideella vårdgivare ges möjlighet att sluta avtal medsjukvårdshuvudmännen. I propositionen saknas dock enanalys av orsakerna till att sjukvårdshuvudmännen ärså pass motvilliga att sluta avtal med privatavårdgivare, trots att några formella hinder motdetta inte finns. Enligt vår uppfattning hängerdetta i huvudsak samman med att den privatasjukvården fortfarande uppfattas som ett hot mot denegna landstingsförvaltningen, i de fall där den intehåller sig inom snävt avgränsade ramar därlandstingsvården behöver avlastas. Med ett sådantförhållningssätt kommer landstingens egen sjukvårdatt förbli dominerande, och någon egentlig mångfaldav vårdgivare blir aldrig verklighet. Vi villframhålla att det ur patientsynpunkt är viktigt attdet skapas bättre samverkan mellan offentlig ochprivat vård och därmed ett ökat vårdutbud.Det stora problemet med regeringens politik förmångfald är inte det som står i föreliggandeproposition, utan allt det som inte står där och deinitiativ i direkt motsatt riktning som regeringentar i andra sammanhang. På sjukvårdsområdetpresenterar man - paradoxalt nog som dennationella handlingsplanen - en proposition med ettilla underbyggt förbud mot privata akutsjukhus.Alldeles uppenbart sänder regeringen motstridigasignaler.IT-teknikens intåg i sjukvården innebär en särskildutmaning för tillsyn och kvalitetskontroll på detmedicinska området. Undervisning i IT-användning börges alla blivande läkare och sjuksköterskor samtövrig vårdpersonal.Sammanfattningsvis vill vi stärka primärvårdengenom att göra den tillgänglig och ge makt ochinflytande åt patienten. Vi har utvecklat våraförslag med denna innebörd - omvårdgaranti,valfrihet, fri etablering och enobligatorisk hälsoförsäkring- i flera motioner. Detär inte politisk styrning som saknas i svensksjukvård, utan i stället möjligheter ochrättigheter. Det saknas möjligheter för personalenatt utveckla vården. Likaså saknas rättigheter förpatienterna att ställa krav på den.Det är enligt vår mening orimligt attreservationslöst tillskjuta ytterligare pengar vårdapparat som inte klarar av att effektivtanvända de resurser den redan har. Det primära i dagär inte brist på resurser utan på väl användaresurser. Resurstillskott innan nödvändigaförändringar genomförts hotar att minska intressetoch motivationen för nödvändiga förändringar, detvisar all såväl svensk som internationellerfarenhet. Först när dagens resurser används välkan behovet av nya resurser bedömas och väl avvägda,meningsfulla tillskott göras.Den nationella handlingsplanen ger i praktiken inteförutsättningar för bättre vård bara "mer av sammasom förut misslyckats - fast dyrare".2.