yttr · GM05LU2y · 1999-01-01 00:00:00 — Sjöfylleri 1998/99 LU2y Till justitieutskottet har beslutat att bereda lagutskottet tillfälle att avge yttrande över proposition 1998/99: 43 Drograttfylleri och sjöfylleri. I propositionen föreslås att en nollgräns för narkotika i trafiken införs i lagen om straff för vissa trafikbrott och i järnvägssäkerhetslagen samt i anslutning därtill en ny lag om ögonundersökning vid misstanke om vissa brott i trafiken. Propositionen innehåller vidare förslag om införandet av en gräns om för alkohol i sjölagens bestämmelse om grovt sjöfylleri. Regeringen uttalar också att frågan om införandet av en promillegräns i bestämmelserna om s.k. enkelt sjöfylleri bör utredas ytterligare. har beslutat att avge yttrande över dels det avsnitt i propositionen som gäller sjöfylleri (avsnitt 6), dels de med anledning av propositionen väckta motionerna 1998/99:Ju11 av () och 1998/99: Ju12 av m.fl. (fp, v, kd, c, mp) yrkandena 4-6. Enligt 4 § lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott döms den som för ett motordrivet fordon eller en spårvagn efter att ha förtärt alkoholhaltigadrycker i sådan mängd att alkoholkoncentrationen under eller efter färden uppgår till i hans blod eller per liter i hans utandningsluft för rattfylleri till böter eller fängelse . Är brottet att anse som grovt, skall föraren enligt 4 a § dömas för grovt rattfylleri till fängelse i högst . Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas bl.a. om föraren har haft en alkoholkoncentration som uppgått till i hans blod eller per liter i hans utandningsluft. Sjölagen (1994:1009) innehåller i motsats till trafikbrottslagen inte några promillegränser. För sjötrafikens del infördes först en uttrycklig straffbestämmelse med avseende på trafikonykterhet. Nuvarande bestämmelser om sjöfylleri tillkom dels genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 1990/91:128, bet. LU35), dels genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 1993/94:44, bet. ändring innebar att sjölagens onykterhetsbrott delades in i två svårighetsgrader, sjöfylleri och grovt sjöfylleri. lagändring innebar att straffmaximum för grovt sjöfylleri höjdes från ett till fängelse. Straffet för sjöfylleri är böter eller fängelse . Straffbestämmelserna överfördes oförändrade till den nya sjölagen och togs in i 20 kap. 4 § respektive 5 §. Bestämmelserna innebär att för sjöfylleri skall den dömas som framfört ett fartyg eller i övrigt på ett fartyg fullgjort en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och därvid varit så påverkad av alkoholhaltiga drycker eller något annat medel att det kan antas att han inte på ett betryggande sätt kunnat utföra vad som ålegat honom. Vid bedömande av om brottet är grovt skall särskilt beaktas om gärningsmannen har varit avsevärt påverkad av alkohol eller något annat medel, om den uppgift som gärningsmannen haft att fullgöra varit särskilt krävande med hänsyn till fartygets egenskaper eller andra omständigheter, eller om framförandet av fartyget inneburit en påtaglig fara för säkerheten till sjöss. Ett av de uttalade syftena med uppdelningen i sjöfylleri och grovt sjöfylleri var att det skulle komma tydligare till uttryck att vissa gärningar borde bedömas strängare. innebar ändringarna att det gavs utrymme för att göra en mer nyanserad bedömning i påföljdsfrågan med hänsyn till omständigheterna i varje enskilt fall. Ändringarna kan ses som uttryck för den grundläggande tanken att påföljderna för olika slag av trafikonykterhetsbrott i möjligaste mån bör bestämmas efter samma principer. års reform var det endast den förhållandevis vida straffskalan, böter eller fängelse , som antydde att vissa gärningar borde bedömas strängare än andra. I samband med lagändringar övervägdes frågan om införande av promillegränser för sjötrafiken. I proposition 1990/91:128 gjordes emellertid bedömningen att det då inte fanns ett tillräckligt beslutsunderlag för att lägga fram ett sådant förslag. Departementschefen ansåg det angeläget att frågan blev föremål för förnyade överväganden och att en utredning därför borde få i uppdrag att överväga promilleregler till sjöss. Vid riksdagsbehandlingen delade utskottet i sitt av godkända betänkande 1990/91:LU35 departementschefens uppfattning. Med hänsyn till vad som anfördes i propositionen utgick utskottet från att direktiven för en utredning på området skulle komma att utformas så att arbetet inriktades på frågan om en promillereglering. Väg- och sjöfyllerikommittén, som därefter fick i uppdrag att dels göra en utvärdering av bestämmelserna om grovt rattfylleri, dels överväga frågan om införandet av gränsvärden för alkoholkoncentrationen såvitt avser sjöfylleribrottet, presenterade resultatet av sitt arbete i betänkandet (SOU 1992:131) Grovt rattfylleri och sjöfylleri. När det gäller sjöfylleri som inte är grovt avstyrkte kommittén tanken på införandet av ett nedre gränsvärde för alkoholkoncentrationen i blodet eller utandningsluften. Straffbarheten borde enligt kommittén liksom tidigare prövas genom en s.k. klinisk bedömning. Däremot ansåg kommittén det vara både möjligt och lämpligt att genom ett övre gränsvärde bestämma vad som skall straffas som grovt sjöfylleri. Gränsvärdet borde enligt kommittén överensstämma med det som i betänkandet föreslogs som ett nytt och lägre värde för grovt rattfylleri, nämligen alkohol i blodet eller per liter utandningsluft. För grovt brott skulle dessutom krävas att det begåtts i en syssla som ställt höga krav på gärningsmannen. När regeringen i proposition 1993/94:44 Grovt rattfylleri m.m. tog ställning till kommitténs förslag föreslogs inga promilleregler för sjötrafiken. Regeringen pekade i det sammanhanget på att de svårigheter som är förknippade med införandet av sådana regler till sjöss kan hänföras till de särpräglade och mycket varierande förhållanden som råder inom sjötrafiken. I stället borde ges i uppdrag att utvärdera effekterna av ändringar på sjöfyllerilagstiftningens område. När resultatet av en sådan utvärdering föreligger fick frågan om ytterligare skärpningar, t.ex. i form av promilleregler, tas upp på nytt. Det fanns därför enligt regeringen inte skäl att vid det tillfället genomföra de av kommittén föreslagna ändringarna av sjöfyllerilagstiftningen såvitt avsåg promilleregeln. I sitt yttrande 1993/94:LU1y i anslutning till justitieutskottets behandling av proposition 1993/94:44 framhöll lagutskottet, i linje med vad utskottet uttalat lagstiftningsärende, att de ändringar som då gjorts i lagstiftningen om sjöfylleri innebar en strängare syn på onykterhet till sjöss genom att brottet delades in i två grader och genom att förutsättningarna för ansvar vidgades. innebar ändringarna att det ges utrymme för en nyanserad bedömning av påföljdsfrågan i varje enskilt fall. I likhet med regeringen ansåg utskottet att effekterna av dessa tämligen omfattande regeländringar borde klarläggas innan man överväger att ytterligare skärpa lagstiftningen på området i form av t.ex. en promillereglering. För detta talade också enligt utskottet att själva frågan om gränsvärden för alkoholkoncentrationen kan behöva övervägas ytterligare i olika avseenden. Utskottet hade följaktligen ingen erinran mot att skulle ges uppdraget att utvärdera ändringar av lagstiftningen. Regeringen gav ett sådant uppdrag till . Utvärderingen skulle i första hand ta sikte på att klarlägga i vad mån lagändringar har påverkat beteendet till sjöss och sjösäkerheten samt vilken betydelse ändringarna haft för domstolarnas påföljdsval. redovisade sitt uppdrag genom att till regeringen överlämna rapporten , en utvärdering av ändringar av bestämmelserna i sjölagen om onykterhet till sjöss. I rapporten sägs bl.a. att den aktuella lagstiftningen har gett sjöfylleribrottet en större uppmärksamhet med betoning på värdet att inte använda alkohol till sjöss. Eventuella förändringar i beteendet till sjöss ansågs dock inte kunna hänföras till lagändringar. När det gäller lagändringarnas betydelse för domstolarnas påföljdsval gav utvärderingen stöd för slutsatsen att påföljden för grovt sjöfylleri har träffats enligt relativt enhetliga normer. Vid behandlingen av motioner om införandet av ett gränsvärde för alkoholkoncentrationen i blodet vid sjöfylleri utgick utskottet från att regeringen, med anledning av Brottsförebyggande rådets rapport, på nytt skulle överväga frågan samt återkomma till med besked om sitt ställningstagande. Något initiativ från sida ansåg utskottet därför inte vara påkallat (bet. 1995/96:LU16). När utskottet på nytt hade att ta ställning till motioner med krav på införande av promilleregler i sjölagen erinrade utskottet i sitt av godkända betänkande 1996/97:LU11 om att frågor med anknytning till sjöfylleri även hade behandlats av i betänkandet (SOU 1996:125) Droger i trafiken. Utredningen hade haft i uppdrag att utarbeta förslag till författningsändringar som skapar förutsättningar för effektivare ingripanden mot drogpåverkade förare, dvs. förare som är påverkade av annat medel än alkohol. Trots att utredningsförslaget inte omfattar sjöfylleri ansåg utskottet att frågorna hade en sådan anknytning till fylleriet till sjöss att det kunde finnas anledning att behandla dem i ett sammanhang. Enligt då aktuella uppgifter avsåg regeringen att lägga fram en proposition med förslag till lagstiftning på grundval av förslag under /98. Utskottet avstyrkte bifall till de då aktuella motionerna och ansåg sig kunna utgå från att regeringen skulle komma att ta ställning till frågan om promilleregler för sjötrafiken senast i anslutning till lagstiftningsärendet om drograttfylleri. hade utskottet åter att behandla motioner med krav på införande av promilleregler i sjölagen. Utskottet konstaterade därvid att det råder en stark uppslutning kring kravet på nykterhet i all trafik, inklusive sjötrafiken, och att det, alltsedan Väg- och sjöfyllerikommittén lagt fram ett förslag till utformning av en promillegräns för grovt sjöfylleri, inte framkommit några avgörande omständigheter som talar mot införande av promilleregler även för sjötrafiken. Det saknas därför, framhöll utskottet, anledning att ytterligare dröja med ett lagstiftningsinitiativ och regeringen bör mot denna bakgrund , och senast i anslutning till lagstiftningsärendet om drograttfylleri, återkomma till med ett lagförslag om införandet av promilleregler i sjölagen (bet. 1997/98:LU13). Vad utskottet sålunda anförde gav , med bifall till de då aktuella motionerna, som sin mening regeringen till känna (skr. 1997/98:145). I den nu aktuella propositionen gör regeringen bedömningen att det saknas tillräckligt underlag för att föreslå en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt. Av propositionen framgår att regeringen avser att tillsätta en utredning med uppgift att närmare överväga frågan. Utredningen skall bl.a. belysa hur en bestämmelse om en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt skulle kunna avgränsas och utformas. Även andra frågor, som exempelvis gränsdragningsproblematiken beträffande rekvisiten "den som framför ett fartygsysslor av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss" kan behöva belysas. I utredningen bör också, enligt regeringens mening, beaktas om den utvidgning av straffansvaret för drograttfylleri som föreslås i den nu aktuella propositionen bör få någon konsekvens för utformningen av bestämmelsen om sjöfylleri. När det gäller grovt sjöfylleri föreslår regeringen att 20 kap. 5 § sjölagen ändras på så sätt att en av de omständigheter som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om brottet är grovt är om gärningsmannen under eller efter färden haft en alkoholkoncentration om i sitt blod eller per liter i sin utandningsluft. De grundläggande förutsättningarna för straffansvar för sjöfylleri enligt 20 kap. 4 § skall givetvis gälla även fortsättningsvis om gärningsmannen har en koncentration av alkohol i blodet uppgående till eller överstigande och motsvarande värde i utandningsluften. Först om det kunnat konstateras att gärningsmannen fört fartyget eller i övrigt haft en syssla av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss och då varit så påverkad att det kunnat antas att dessa åligganden inte kunnat utföras på ett betryggande sätt, kan domstolen gå vidare i sin bedömning av om sjöfylleriet varit att anse som grovt brott. Den uppmätta promillehalten eller halten i utandningsluften av alkohol utgör då, enligt det framlagda lagförslaget, en av fyra särskilda omständigheter som skall beaktas vid denna bedömning. Den föreslagna lagändringen är avsedd att träda i kraft . Yrkandet i motion Ju11 går ut på att hos regeringen skall begära förslag till sådan ändring i sjölagen som innebär att det införs en nedre gräns om för sjöfylleri som inte är grovt. Motionären anför att det inte finns anledning att ytterligare undersöka och analysera frågan om införandet av en promillegräns för sjöfylleri som inte är grovt. Det är enligt motionärens mening uppenbart att framförandet av fartyg i många fall ställer minst lika höga krav på omdöme och precision som framförandet av motorfordon i trafiken. I motion Ju12 yrkas ett tillkännagivande som innebär att den principiella utgångspunkten skall vara att man skall ställa samma krav på nykterhet till sjöss i fråga om trafik på land (yrkande 4). Motionärerna vill också ha till stånd ett tillkännagivande som innebär att den i propositionen aviserade utredningen skall tillsättas (yrkande 5). Med tanke på att en stor del av den bristande nykterheten i sjötrafiken kan härledas till fritidsbåtarna är det, enligt motionärernas mening, angeläget att få till stånd ett tidigare ikraftträdande än . Motionärerna anför att lagstiftningen synes klar och att diskussion förts om det nu föreliggande lagförslaget varför såväl logiska som förnuftsmässiga skäl talar för ett tidigare ikraftträdande. I motionen yrkas att såvitt gäller de föreslagna ändringarna i sjölagen bestämmer ikraftträdandet till (yrkande 6). Utskottet vill först uttrycka sin tillfredsställelse med att regeringen nu framlagt ett lagförslag som innebär att promilleregler införs också på sjötrafikens område. Som utskottet framhöll råder det numera en stark uppslutning i fråga om kravet på nykterhet i all trafik. Sedan Väg- och sjöfyllerikommittén lade fram sitt förslag om en promillegräns för grovt sjöfylleri har det heller inte framkommit några avgörande omständigheter som talar mot införandet av en promilleregel av det slag som föreslås. har således för sin del inga erinringar mot den föreslagna ändringen, och utskottet förordar att justitieutskottet tillstyrker det i propositionen framlagda förslaget till ändring i 20 kap. 5 § sjölagen. Enligt utskottets mening hade det varit värdefullt om regeringen i förevarande proposition hade kunnat presentera ett närmare underlag för ett konkret ställningstagande från sida i frågan om möjligheten att införa promilleregler också för sjöfylleri som inte är grovt. I avsaknad av ett sådant underlag anser utskottet att det inte är möjligt för att nu begära lagförslag som innebär att straffbarheten för sjöfylleri knyts till en promilleregel på samma sätt som gäller för trafiken på land. I sammanhanget måste nämligen beaktas, såsom påpekats tidigare, att kravet på nykterhet till sjöss inte helt kan jämställas med vad som gäller för vägtrafiken. Medan nykterhetskravet i vägtrafiken endast avser förare gäller för sjölivet dessutom nykterhetskravet ombord inte bara den som framför ett fartyg utan även den som i övrigt fullgör en uppgift av väsentlig betydelse för säkerheten till sjöss. För yrkessjöfarten torde förhållandena mer kunna liknas vid vad som gäller inom arbetslivet i allmänhet. Till saken hör också att sjölagens regler omfattar all trafik på sjön från segelbrädor och kanoter till oceangående fartyg av olika slag. Ytterligare en komplikation, som också nämns i propositionen, är att många båtar utgör bostäder under . Mot bakgrund av det anförda förordar lagutskottet att justitieutskottet avstyrker bifall till motion Ju11. När det gäller yrkande 4 i motion Ju12 kan utskottet inte finna att det föreligger några grundläggande principiella motsättningar mellan motionärernas och regeringens synsätt. I propositionen säger regeringen uttryckligen att en naturlig utgångspunkt för övervägandena om hur straffbestämmelserna om onykterhet till sjöss bör vara utformade är den reglering som gäller för andra trafiknykterhetsbrott. Mot bakgrund av det anförda och med beaktande av vad som ovan anförts om att kravet på nykterhet för vägtrafikens del inte helt kan jämställas med vad som gäller för sjölivet anser utskottet att något tillkännagivande i enlighet med vad som begärts i motion Ju12 yrkande 4 inte bör komma till stånd. förordar således att justitieutskottet avstyrker bifall till motions-yrkandet. Enligt lagutskottets mening är det angeläget att den i propostionen aviserade utredningen nu kommer till stånd utan ytterligare dröjsmål. Utskottet förutsätter att arbetet bedrivs skyndsamt och att erforderliga lagförslag, efter sedvanligt beredningsförfarande, kan läggas fram utan onödig tidsutdräkt. Något formellt tillkännagivande därom från sida kan, enligt utskottets mening, inte anses nödvändigt, och lagutskottet förordar därför att justitieutskottet avstyrker bifall också till yrkande 5 i motion Ju12. Vad slutligen gäller spörsmålet rörande ikraftträdandet anser utskottet i likhet med motionärerna att det är värdefullt om den nya bestämmelsen om grovt sjöfylleri kan träda i kraft . Utskottet är emellertid inte berett att förorda någon annan ikraftträdandetidpunkt än , särskilt med hänsyn till att den nya lagstiftningen kan medföra behov av informationsinsatser och andra förberedelser. Med det anförda förordar lagutskottet att justitieutskottet tillstyrker bifall till propositionen också såvitt avser ikraftträdandebestämmelsen och avstyrker bifall till motion Ju12 yrkande 6. I beslutet har deltagit: (), (), (), (), (), (m), (), (), (), (), (), (), (), (), () och ().