sou · GMB3136d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Även om det således är möjligt att beträffande sparbanker, med- lemsbanker, försäkringsaktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag i många avseenden tillämpa samma bestämmelser som föreslås be- träffande aktiebolag eller ekonomiska föreningar finns det vissa skill- nader som kräver särskilda överväganden. Det har att göra med att det egna kapitalet i dessa associationer är indelat i andra poster än i aktie- bolag och ekonomiska föreningar i allmänhet. Som framgått av framställningen i kapitel 11 är den fråga som måste besvaras om posterna i det bundna egna kapitalet efter valutabytet skall tas upp i balansräkningen med de belopp som erhållits vid omräkningen enligt ECB:s kurs eller om de skall räknas om till balansdagens kurs. Det är därvid möjligt att skilja ut grundfond och garantifond i spar- banker, medlemsinsatser och förlagsinsatser i medlemsbanker, aktie- kapitalet i ett försäkringsaktiebolag samt garantikapitalet i ett ömsesidigt Dessa poster skiljer sig som utvecklas i det följande i vissa avseenden från exempelvis en uppskrivningsfond, en reservfond eller, i aktiebolag, en överkursfond. För att börja med den sistnämnda gruppen av poster i det bundna egna kapitalet är det för utredaren självklart att uppskrivningsfonder, reservfonder och överkursfonder efter ett valutabyte alltid skall tas upp till det värde som posten fått vid omräkningen enligt ECB:s kurs till euro. Det är detta värde som skall användas i alla senare balans- räkningar som upprättas i denna valuta, med den reservationen att senare beslut om ökning eller minskning av posten påverkar värdet. Detta följer av allmänna redovisningsprinciper och behöver inte regleras i lag. Lika självklart är det enligt utredarens mening att aktiekapitalet i försäkringsaktiebolag i bolagsordningen och aktiebolagsregistret skall anges i euro på samma sätt som föreslås beträffande aktiebolag i allmänhet. Bestämmelser om detta bör tas upp i 2 kap. 5 § försäkrings- röreslelagen. Konsekvensen kräver vidare att medlemsinsatser och förlagsinsatser i medlemsbanker behandlas på samma sätt som insatser i ekonomiska föreningar i allmänhet, se vad som anförs härom i kapitel 11. Det innebär att medlemsinsatserna i stadgarna och föreningssregistret skall anges i euro. Bestämmelser om detta bör tas upp i 2 kap. 4 § lagen om medlemsbanker. Förlagsinsatserna däremot bör beräknas i svenska kronor och omräknas till euro med balansdagens kurs. I den mån detta leder till att det bundna egna kapitalet ökar eller minskar, bör det medföra en justering av fritt eget kapital. Utredaren föreslår att en bestämmelse motsvarande 9 kap. 7 § lagen om ekonomiska föreningar upptas i 5 kap. 4 § ÅRKL. Vad härefter gäller frågan om grundfonden i sparbanker skall jäm- ställas med aktiekapitalet i ett aktiebolag noterar utredaren följande. Enligt 2 kap. 5 § 5 sparbankslagen skall i reglementet för en sparbank anges grundfondens belopp samt huruvida hela grundfonden eller en del av denna skall betalas tillbaka med eller utan ränta. Bidrag till grundfonden tecknas och betalas enligt i stort sett samma rutiner som tillämpas vid bildande av aktiebolag och i likhet med vad som gäller i aktiebolag förfaller frågan om bildande av om inte ett belopp motsvarande grundfonden har tecknats vid tiden för konstituerande stämman. Dessa bestämmelser talar för att grundfonden fyller samma funktion i en sparbank som aktiekapitalet i ett aktiebolag. Detta intryck förstärks av vissa bestämmelser i 5 kap. om fonder och vinstdisposition. Utredaren förslår därför att en sparbanks grundfond i samband med byte av redovisningsvaluta till euro i reglementet skall anges i denna valuta. En bestämmelse om detta bör tas in i 2 kap. 5 § sparbankslagen. Vad härefter gäller garantifonden i en sparbank föreskrivs i 5 kap. 1 § sparbankslagen att sparbanksstämman får besluta att bilda en garantifond genom bidrag av huvudmän och andra. För att vara bindan- de skall teckning av bidrag till garantifonden ske på teckningslista. På denna skall anges om ränta skall utgå och i så fall hur den skall be- räknas. Garantifonden får återbetalas endast om det kan ske med hänsyn till bestämmelserna om kapitaltäckning. I övrigt skall beträffande återbetalningen gälla vad som bestämts vid garantifondens bildande. Av 5 kap. 7 § framgår vidare att kan utfärda bevis om tillskott till garantifond som får förvärvas av i samband med återbetalning av fonden. Det intryck som dessa bestämmelser förmedlar är att garantifondsbevisen närmast är att jämföra med förlags- andelsbevisen i en ekonomisk förening. I enlighet härmed föreslår ut- redaren att om en sparbank bytt redovisningsvaluta till euro garanti- fonden skall beräknas i svenska kronor och redovisas i euro till balans- dagens kurs. I den mån detta leder till att det egna kapitalet (garanti- fonden) ökar eller minskar, bör det medföra en justering av reservfonden. Utredaren föreslår att 5 kap. 4 § ÅRKL utformas i enlighet härmed. De ömsesidiga försäkringsbolagen regleras i försäkringsrörelse- lagen. Delägarna i ett sådant försäkringsbolag är försäkringstagarna. De svarar inte personligen för bolagets förpliktelser i fråga om bl.a. livförsäkring och vissa former av sjuk- och olycksfallsförsäkring, men kan ha ett sådant ansvar beträffande andra försäkringar utan begräns- ning eller med begränsning till visst belopp (1 kap. 7 § FRL). Beroende på försäkringslag och bolagsordningens innehåll svarar försäkrings- tagarna/delägarna som aktieägarna i ett aktiebolag eller som komple- mentärerna eller kommanditdelägarna i ett kommanditbolag. Ett ömsesidigt försäkringsbolag får inte bildas utan garantikapital, om det inte finns särskilda skäl för det. Garantikapitalet skall betalas med pengar. Det skall betalas tillbaka när det inte längre behövs för rörelsens ändamålsenliga bedrivande och en återbetalning är förenlig med bestämmelserna om kapitalbasens sammansättning och storlek, jfr avsnitt 12.7 (1 kap. 8 §). I bolagsordningen för ett ömsesidigt försäk- ringsbolag skall anges bl.a. garantikapitalet, i vilken utsträckning röst- rätt skall tillkomma garanterna, i vilken ordning garanterna skall betala in det tecknade garantikapitalet samt om och i vilken ordning ränta skall betalas på garantikapitalet och vinst delas ut till garanterna och i vilken ordning garantikapitalet skall återbetalas (2 kap. 5 § 12-18). Beslut om återbetalning av garantikapitalet fattas av bolagsstämman och får inte verkställas utan tillstånd. Verkställd återbetalning skall av styrelsen eller verkställande direktören genast anmälas för registrering (12 kap. 4 §). Utredaren menar att de nu redovisade bestämmelserna gör ett motsägelsefullt intryck. Å ena sidan kan det finnas ett garantikapital som får förutsättas fungera som aktiekapitalet i ett aktiebolag i sådana ömsesidiga försäkringsbolag där delägarna inte svarar personligen för bolagets förpliktelser. Å andra sidan inbetalas garantikapitalet av garanterna som inte nödvändigtvis är försäkringstagare/delägare. Skill- nad kan dessutom göras mellan garanter som med stöd av bestämmelser i bolagsordningen har rösträtt på bolagsstämma och garanter som inte har rösträtt. Utredaren menar att försiktigheten bjuder att garantikapitalet behandlas som förlagsinsatser. Det innebär att om ett ömsesidigt försäkringsbolag bytt redovisningsvaluta till euro, garanti- kapitalet skall beräknas i svenska kronor och redovisas i euro till balansdagens kurs. I den mån detta leder till att det egna kapitalet ökar eller minskar, bör det framgå av balansräkningen, jfr de i det föregående föreslagna ändringarna i 5 kap. 4 § ÅRKL beträffande garantifonden i en sparbank. I departementspromemorian Reformerade försäkringsrörelseregler (Ds 1998:45) föreslås vissa ändringar i 5 kap. 4 § ÅRFL. Bl.a. föreslås möjlighet till vinstutdelning för livförsäkringsbolag, försäkringsaktie- bolag och ömsesidiga försäkringsbolag. Bolag som inte har en be- stämmelse i bolagsordningen om att de får dela ut vinst kommer enligt förslaget inte att redovisa något fritt eget kapital. Dessa bolag kommer i stället att få ha en konsolideringsfond. Med hänsyn till att 5 kap. 4 § ÅRFL är föremål för översyn avstår utredaren från att nu lägga fram förslag till ändringar i den paragrafen utan överlämnar åt att bestämma vilken post i bolagets egna kapital som skall användas för att justera värdeförändringar i garantikapitalet. Utredaren har i det föregående föreslagit bestämmelser i bokföringslagen och ÅRL som innebär att den löpande bokföringen i de associationer som föreslås få rätt att tillämpa förenklade omräkningsregler för skatte- och statistikändamål skall ske i svenska kronor eller euro och att årsredovisningen skall ske i samma valuta som använts i den löpande bokföringen för räkenskapsåret. En bestämmelse i bokföringslagen om att den löpande bokföringen skall ske i svenska kronor eller euro torde för det stora flertalet icke finansiella företag inte innebära några tillämpningssvårigheter. För dem framstår det närmast som självklart att bokföringslagen innebär krav på att den löpande bokföringen fullgörs i kronor. För ett antal av de finansiella företagen och några av de allra största icke finansiella företagen ställer sig saken något annorlunda. har sålunda i sitt yttrande delbetänkande avstyrkt en lagregel om att beloppen i den löpande bokföringen skall anges i svenska kronor eller euro. En sådan lagregel innebär nämligen, enligt föreningen, att de väl fungerande och effektiva flervalutasystem som finns på den svenska marknaden måste modifieras till orimliga kostnader som deras funktionalitet kraftigt försämras. De företag vilkas intressen företräder omfattas av kapitalkrav som gäller fortlöpande dag för dag. Kraven är i den svenska lagstiftningen uttryckta i kronor och de föreslås nu kompletterade med krav uttryckta i euro. Det framstår då som närmast självklart att dessa företag för att kunna ge statsmakterna de möjligheter till kontroll som skall utövas i enlighet med internationella åtaganden utformar sina redovisningssystem så att de på begäran av kontrollmyndighet kan utan omgång tillhandahålla uppgifter i kronor eller euro som anger hur de i lagen angivna kapitalkraven är uppfyllda. Den föreslagna regleringen behöver emellertid inte få de konsekvenser som fruktar. Kravet på att den löpande bokföringen skall föras antingen i svenska kronor eller euro får nämligen anses tillgodosett även i redovisningssystem som använder annan valuta under den förutsättningen att omräkning till kronor eller euro kan ske om det skulle behövas. Transaktioner i vissa delsystem får sålunda såväl enligt gällande rätt som med utredarens förslag registreras i främmande valuta. Det gäller exempelvis poster som i års- och delårsbokslut skall upptas till balans- dagens kurs. För dem saknar kronvärdet vid anskaffningstillfället be- tydelse för vilket värde posten skall upptas till på balansdagen. En annan sak är att vissa upplysningsregler kan kräva stödrutiner som möjliggör beräknandet av valutaeffekten på det redovisade resultatet. Hanterandet av till volym och antal betydande transaktioner i flera valutor utgör en naturlig del av många finansiella företags verksamhet. Inte minst gäller detta för banker och andra finansiella företag. Informationen från bokföringssystemen läggs inte endast till grund för företagens externa redovisning utan även till grund för deras interna kontroll och tillämpningen av särskilda rörelseregler om finansiell riskhantering och minsta buffertkapital. För riskhanteringen är det ofta nödvändigt att det momentant går att beräkna företagets olika valutapositioner. Dessutom gäller att de gränser och andra restriktioner som rörelsereglerna regelmässigt uppställer måste iakttas . För finansiella företag motiverar särskilt kopplingen bokföring – riskhantering – kapitalkravs-bestämmelser, att genom föreskrifter och allmänna råd närmare reglerar frågan om i vilka valutor bokföring får ske. Sådana föreskrifter kan för företag som lyder under ÅRKL meddelas med stöd av normgivningsbemyndigandet i 1 kap. 5 § nämnda lag. Någon särskild lagstiftning för finansiella företag behövs därför inte. Ett motsvarande normgivningsbemyndigande finns i 1 kap. 4 § ÅRFL. Någon särskild lagstiftning för försäkringsbolag behövs därför inte heller. Ett företags resultat och ställning påverkas av förändringar i värdet på dess tillgångar, skulder och rättigheter samt åtaganden utanför balans- räkningen. Företaget kan säkra en förändringsbenägen post i balans- räkningen (position) genom att skaffa en skyddande position. Säkringen uppnås om värdeförändringar på den skyddande positionen kompenserar värdeförändringar på den säkrade positionen. Redovisningslagstiftningen kan emellertid kräva att olika värderingsprinciper skall tillämpas för den säkrade respektive den skyddande positionen. Företaget har då vissa möjligheter att tillämpa säkringsredovisning, vilket innebär att värde- ringsprincipen för en av positionerna frångås så att samma värderings- princip tillämpas för båda positionerna. Säkringsredovisning innebär ett avsteg från den grundläggande redovisningsprincipen att balansräkningens poster och, i förekommande fall, delposter skall värderas var för sig (se 2 kap. 2 § ÅRKL jfr med 2 kap. 4 § första stycket 5 ÅRL). Ett sådant avsteg är endast tillåtet om det finns särskilda skäl och det är förenligt med kraven på att redo- visningen skall vara upprättad på ett överskådligt sätt i enlighet med god redovisningssed och att den skall ge en rättvisande bild (se 2 kap. 2 § ÅRKL jfr med 2 kap. 4 § andra stycket ÅRL). har i ämnet säkringsredovisning meddelat allmänna råd (se allmänt råd till 4 kap. 11 § FFFS 1997:26). Motsvarande regler gäller för försäkringsbolag (se 2 kap. 2 § ÅRFL och allmänt råd till 4 kap. 10 § FFFS 1997:27). Utredaren konstaterar att ett byte av redovisningsvaluta kan påverka förutsättningarna för ett företags säkringsredovisning. Antag att en position i euro skyddas mot växelkursförändringar i förhållande till kronan och att företaget byter sin redovisningsvaluta till euro. Då kommer den tidigare säkrade positionen inte längre att påverkas av förändringar i växelkursen mellan euron och kronan och behöver och kan följaktligen inte säkras mot växelkursförändringar. Det betyder också att den tidigare skyddande positionen övergår till att vara en öppen valutaexponering. Förutsättningarna för säkringsredovisning är således inte uppfyllda efter bytet av redovisningsvaluta (jfr allmänt råd till 4 kap. 11 § FFFS 1997:26 III. Motsvarande gäller om en position i en annan valuta än euro skyddats mot i förändringar i växelkursen mellan denna valuta och kronor. till att ha sin redovisning i euro kan det med- föra att den skyddande positionen förlorar sin verkan och i stället ökar företagets valutaexponering. Byte av redovisningsvaluta kan alltså medföra att säkrings- redovisningen avbryts. Om säkringsredovisningen skett med tillämpning av anskaffningsvärdering kan redovisningsmässiga effekter uppkomma. Enligt allmänna råd om säkringsredovisning bör uppskjutna orealiserade förluster redovisas i resultat- räkningen. Uppskjutna orealiserade vinster bör redovisas om det är förenligt med ordinarie värderingsregler (jfr Europeiska Kommissionens skrift Redovisning för införandet av euron, 1997, p. 72 och 73). Utredaren menar att dessa allmänna råd bör tillämpas vid avbrott i säkringsredovisning på grund av byte av redovisningsvaluta. Ett företag som skall byta redovisningsvaluta till euro kan redan under det sista kronräkenskapsåret känna ett behov av att säkra framtida kassaflöden i såväl kronor som andra valutor mot växelkursförändringar i förhållande till euron. En sådan säkring kan ske exempelvis genom en terminsaffär som ger företaget euro mot kronor efter valutabytet. Innan bytet har skett torde dock en sådan terminsaffär eller liknande åtgärd inte kunna säkringsredovisas. Den grundläggande förutsättningen att positionen som skall valutasäkras skall vara exponerad för en valutarisk är nämligen inte uppfylld om positionen är i samma valuta som rapportvalutan. Att företaget kommer att byta rapportvaluta påverkar inte denna bedömning. Säkringsåtgärder av det slag som diskuteras måste enligt utredarens mening i redovisningen behandlas som en valutaexponering så länge företaget redovisar i svenska kronor men kan, givet att övriga förutsättningar är uppfyllda, omfattas av en säkringsredovisning när redovisning och aktiekapital eller motsvarande bundet eget kapital lagts om till euro. Utredaren menar att frågan om hur säkringar skall redovisas inte lämpar sig för reglering i lag. Det bör liksom ankomma på att meddela den kompletterande normgivning som behövs. 12.2.3Fonden för orealiserade vinster får värdera överlåtbara värdepapper som är om- sättningstillgångar till marknadsvärde (4 kap. 6 § ÅRKL och 4 kap. 5 § ÅRFL). Vinster som uppkommer till följd av att det bokförda värdet överstiger anskaffningsvärdet är dock inte tillgängliga för utdelning utan skall sättas av till en fond för orealiserade vinster (4 kap. 7 § och 5 kap. 4 § 3-5 ÅRKL respektive 4 kap. 6 § och 5 kap. 4 § 2 och 3 ÅRFL). Beträffande finansiella instrument i utländsk valuta måste en avsättning göras för den del av värdeförändringen som är hänförlig till en värdeförändring i lokal valuta, medan någon avsättning för den del av värdeförändring som orsakats av valutakursförändringar inte torde vara nödvändig (jfr allmänt råd till 5 kap. 32 § FFFS 1997:26). Någon närmare vägledning om hur värdeförändringen skall fördelas mellan prisförändring och valutakursförändring finns inte. I praxis torde före- komma att prisförändringen värderas såväl till anskaffningskursen som till balansdagens kurs. När ett företag byter redovisningsvaluta från kronor till euro skall fonden för orealiserade vinster räknas om enligt ECB:s kurs på balansdagen. avsättningar till fonden bestäms med hänsyn till balansräkningar upprättade i euro, något som enligt utredarens mening inte innebär några problem jämfört med när redovisningen är i kronor. Som utredaren ser det blir det inte heller några problem att bestämma avsättningen till fonden för det sista räkenskapsåret med redovisning i kronor. Utrymmet för vinstutdelning bestäms ju av den i kronor upprättade balansräkningen. De frågor som kan uppkomma beträffande fonden för orealiserade vinster bör enligt utredarens mening lämpligen lösas genom att meddelar allmänna råd i ämnet. För finansiella företag gäller särskilda kapitaltäcknings-, placerings- och solvensregler. Dessa kan, om företagets redovisning sker i euro, ge upphov till särskilda problem. Detta gäller i synnerhet för vissa finansi- ella företag, såsom sparbanker, medlemsbanker, kreditmarknadsför- eningar och ömsesidiga försäkringsbolag. Utredaren har fått i uppdrag att studera dessa problem och belysa bl.a. hur återbäringsmedlen i liv- försäkringsbolag skall behandlas. Om det är möjligt skall utredaren lämna förslag till lagändringar som kan lösa problemen. Visar det sig att problemen inte kan lösas, skall utredaren i stället utforma sina lagförslag så att det framgår att förslagen inte omfattar de aktuella företagen. I detta sammanhang bör noteras att det inte ingår i utredaren uppdrag att studera de indirekta effekter som svenska företags övergång till aktiekapital och redovisning i euro kan få med avseende på restriktioner som gäller för finansiella företags placeringar och kapitaltäckning. Om ett finansiellt institut byter redovisningsvaluta skall balansräkningen i kronor för det gamla räkenskapsåret räknas om till euro enligt ECB:s kurs på den sista bankdagen under räkenskapsåret. Eftersom hela balansräkningen räknas om enligt samma växelkurs förändras inte relationen mellan de olika balansräkningsposterna. Det innebär att relationen mellan de riskviktade tillgångarna och primärt och supplementärt kapital blir densamma i den utgående kron- balansräkningen som i den ingående eurobalansräkningen. Institutets kapitaltäckning för kreditrisk förändras alltså inte av ett byte av redo- visningsvaluta. Eftersom euro blir redovisningsvaluta och svenska kronor en främmande valuta kommer dock vid bytet kapitalkravet för valutarisk i allmänhet att påverkas. Kapitalbasen består av två delar, primärt och supplementärt kapital. Primärt kapital består av fritt och bundet eget kapital. I finansiella företag som bedrivs i aktiebolagets form utgörs primärt kapital av eget kapital (med undantag för kumulativa preferensaktier och upp- skrivningsfonder), kapitalandelen av skatteutjämningsreserv och perio- diseringsfond samt det belopp som svarar mot bankens reserver till följd av avskrivningar på egendom som upplåtits till nyttjande. Dessutom får vissa obeskattade reserver räknas in som primärt kapital. Supplementärt kapital består av eviga och vissa tidsbundna förlagslån. Efter tillstånd får även andra kapitaltillskott och reserver medräknas som primärt eller supplementärt kapital. Byte av redovisningsvaluta innebär att lån som tagits upp i den gamla redovisningsvalutan genom bytet förvandlas till lån i främmande valuta. I enskilda institut kan det visa sig väsentligt att det supplementära kapitalet i form av förlagslån emitterade i kronor efter bytet varierar med växelkursen mellan euron och kronan. Denna effekt uppkommer till följd av att skulder i annan valuta än rapportvalutan måste räknas om till rapportvalutan med tillämpning av balansdagens kurs enligt 4 kap. 8 § ÅRKL. Eftersom någon omräkning enligt balansdagens kurs inte görs beträffande det primära kapitalet i enskilda juridiska personer upp- kommer inte några valutaeffekter där. I finansiella företagsgrupper (koncernnivå vid tillämpning av kapitaltäckningsreglerna m.m.) kan dock valutaeffekter förekomma. Vinster i utländska dotterföretag som uppkommit efter förvärvstid- punkten kan nämligen räknas in i kapitalbasen med tillämpning av balansdagens kurs. Vad som gäller för utländska dotterföretag vid beräknandet av den finansiella företagsgruppens kapitaltäckning kommer att gälla även för svenska dotterföretag som har sin redovisning i annan valuta än sitt svenska moderföretag. Vissa tillsynsfrågor aktualiseras om inte samtliga företag inom koncernen byter redovisningsvaluta . En sådan fråga är hur vinster som upparbetats i ett svenskt dotterföretag skall behandlas, om endast det svenska moderföretaget övergår till att redovisa i euro. En annan till- synsfråga är hur kapitalandelen av det belopp som svarar mot skatte- utjämningsreserv och periodiseringsfond skall behandlas. Den kan fluktuera över tiden i ett institut som har sin redovisning i euro. Sådana fluktuationer är emellertid inte en direkt konsekvens av att institutet har sin redovisning i euro, utan en följd av att en genomsnittskurs för räkenskapsåret skall användas vid omräkning för beskattningsändmål. Utredaren kan för sin del inte se att ett byte av redovisningsvaluta i ett finansiellt institut är förenat med annat än rent tekniska problem. Dessa kan lämpligen lösas genom föreskrifter som meddelar med stöd av det normgivningsbemyndigande som finns i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag och den särskilda lag som utredaren föreslår om redovisning i euro för finansiella företag. Av betydelse för tillsynen är också att den ändring av bolags- ordningen som krävs för byte av redovisningsvaluta i ett finansiellt institut skall godkännas av tillsynsmyndigheten, se avsnitt 12.9. Ett byte till redovisning till euro innebär att hela balansräkningen räknas om enligt ECB:s växelkurs. Relationen mellan de olika tillgångsposterna förändras inte genom omräkningen och riskviktningen påverkas inte heller av detta. Det kapitalkrav som ställs på ett är således oberoende av i vilken valuta institutet upprättar sin redovisning. Beräkning av kapitalkravet för marknadsrisker Kapitaltäckningslagen delar in marknadsrisker i bl.a. positionsrisker, avvecklingsrisker, motpartsrisker och valutakursrisker.