sou · GMB3104 · 1999-01-01 00:00:00 — Särskilt utta- lad är risken för okvalificerade arbetare inom varuproduktion. Detta gäller både män och kvinnor. Ju högre upp i yrkeshierarkin man befin- ner sig, och ju bättre utbildning man har, desto lägre är risken att för- tidspensioneras. Skillnaderna mellan dessa grupper har emellertid minskat . Trots detta är förtidspensionärerna i ålders- gruppen 55–fortfarande nära fem gånger högre bland arbetare än tjänstemän. I åldersgruppen 60–är den mer än dubbelt så hög. De flesta sjukdomar blir vanligare med åldern. Andelen nybeviljade förtidspensioner är starkt relaterad till ålder. Vi har en stigande medel- ålder bland de sysselsatta och bland dem ett stort antal personer som är födda . 138 Sjukskrivning och rehabilitering Den demografiska utvecklingen med en stigande medelålder i arbetskraften talar för att antalet förtidspensioner sannolikt kommer att öka. I (SOU 1997:166) framhålls att detta i sig inte självklart innebär att en ökning av antalet förtidspensionärer sker. De som är födda är mer välutbildade och i större utsträckning verksamma inom tjänstesektorn, och kan till följd härav undvika att bli förtidspensionerade, många har redan lämnat arbetslivet, hälsoläget har inom flera områden förbättrats hos befolk- ningen i stort och reglerna för rätt till förtidspension har skärpts. Sam- mantaget anser utredningen att detta har en återhållande effekt på nybe- viljandet. I utredningen betonas dock att utvecklingen på arbetsmark- naden har en stor och avgörande betydelse för hur det framtida utfallet kommer bli. I har man visserligen en något högre andel förtidspensio- nerade än i , men värderingen av hur utfallet av förtidspensione- ringarna kommer bli skiljer sig avsevärt. Till skillnad mot uppskattar man i att samhällskost- naden för dessa stora ålderskullar kan riskera att komma att uppgå till mer än 100 miljarder finska mark – om inget radikalt görs 9. 5.6Färre men mer varaktigt långtidssjuka De som har blivit långvarigt sjukskrivna har i jämförelse med slutet betydligt svårare att ta sig ur sjuk- skrivningen och blir i högre grad varaktigt utslagna från arbetsmark- naden. Det skulle till viss del kunna bero på att det är svårt att bedriva rehabiliteringsarbete när det finns begränsade möjligheter för många långvarigt sjukskrivna att erhålla ett lämpligt arbete efter rehabilite- ringen. Hög arbetslöshet bromsar friskskrivningen, men förändringar i de långvarigt sjukskrivnas egenskaper har också stor betydelse för utvecklingen10. har antalet långvarigt sjukskrivna minskat, som de i högre utsträckning besitter egenskaper som ger sämre utsikter till rehabilitering. Andelen äldre sjukskrivna har ökat, liksom andelen arbetslösa sjukskrivna och sjukskrivna med psykiska sjukdomar. Skill- naderna ökar mellan de som är i arbete och är friska, och de som är i arbete och är sjukskrivna. Skillnaderna minskar mellan sjuk- 9"Satsa på arbetsförmågan" K. , 1997, och Arbetarskyddscentralen. 10"Risk-frisk faktorer" Professor m.fl., RFV redovisar 1997:6. Sjukskrivning och rehabilitering 139 skrivna med arbete och sjukskrivna arbetslösa. De långvarigt sjuk- skrivna har fått allt svårare att ta sig ur sjukskrivningen. Den tid det tar från första sjukskrivningsdagen fram till att sjuk- skrivningen avslutas uppvisar en stor variation. Självläkningen domi- nerar. av de långvariga sjukfallen med sjukskrivning i avslutas med friskskrivning. av dessa avslutas . Bland de långa sjukskrivningsfallen som leder till förtids- pension avslutas . Den halvering som skett av den av socialförsäkringen ersatta sjukfrånvaron , hänförs främst till regeländringar, men även den ökade arbets- lösheten anförs som delförklaring. De svårigheter rehabiliteringsarbetet stött på kan sannolikt i viss mån förklaras av de förhållanden som rått på arbetsmarknaden . Bristen på arbetstillfällen kan i sig ha försvårat rehabilite- ringen. Rehabiliteringsarbetets organisation med arbetsgivarna i en central roll har varit avsedd för en situation med full sysselsättning. när regelsystemet växte fram, hade av de långvarigt sjukskrivna en anställning. Detta var ett starkt argu- ment för att i hög grad knyta rehabiliteringsarbetet till arbetsplatserna. Vi kan konstatera att det är betydligt mindre komplicerat att arbeta med rehabilitering när arbetsmarknaden har stort behov av arbetskraft än när det råder stor arbetslöshet. Även de samhällsekonomiska incitamenten för att arbeta med rehabilitering skiljer sig avsevärt i hög- respektive lågkonjunktur. Sjuk- och arbetsskadekommittén uppmärksammade i sitt slutbe- tänkande (SOU 1996:113) att arbetsgivarnas ansvar är otillräckligt pre- ciserat och att ansvarsfördelningen mellan arbetsgivarna och försäk- ringskassa är oklar. Problem i samverkan mellan olika aktörer i rehabi- literingsprocessen uppmärksammades. Framför allt omnämns problem i anslutning till rehabilitering av den allt större skaran av arbetslösa sjuk- skrivna och andra utsatta grupper av sjukskrivna. Ohälsa, sjukdomar och nedsatt arbetsförmåga utvecklas i arbetet. Sådana tillstånd utvecklas också till följd av livsstil, levnadsförhål- landen och i samverkan med sociala problem och samhällsförhållan- dena i sin helhet. Orsaksmönstret är komplext och har sin bakgrund i flera olika förhållanden. Behovet av att se till helheten i rehabiliterings- arbetet understyks av de strukturella förändringar som sker på arbets- marknaden och i anställnings- och arbetsvillkorens förändring (se kapitel 4). Det växande antalet människor som har diffusa eller sammansatta problem ger därutöver en angivelse om betydelsen av att rehabilite- ringsarbetet sker utifrån en helhetssyn och ett interdisciplinärt arbets- sätt, dvs. att olika professioner arbetar tillsammans och delar kunskap. 140 Sjukskrivning och rehabilitering Ett sådant helhetsgrepp förutsätter att ett fortlöpande samarbete sker mellan olika yrkesprofessioner under rehabiliteringsprocessen (se kapitel 7). Individens egen roll och motivation är till stor del avgörande för vil- ka resultat som uppnås. Betydelsen av att beakta individens roll och förhållningssätt i rehabiliteringsarbetet uppmärksammas alltmer. Det är viktigt att individens motivation, känslor och synpunkter beaktas för att insatta resurser ska kunna få avsedd effekt och bli av mer bestående värde. Likaså blir det allt viktigare att kunna hantera den mer samman- satta problembild som återfinns hos många av de upprepat eller långva- rigt sjukskrivna. För att kunna göra det senare behövs ett ökat utrymme för samutnyttjande av totalt tillgängliga resurser 5.7Arbetsmiljöns och arbetsplatsens betydelse Arbetslivet, arbetsplatsen och arbetsgivarna har, vid sidan av individen själv, en nyckelroll när det gäller rehabilitering av människor som drab- bas av sjukdom eller sociala svårigheter. Arbetsgivarens och arbetsplat- sens betydelse betonades i Rehabiliteringsberedningens betänkande "Tidig och aktiv rehabilitering" (SOU 1988:41). I betänkandet fram- hölls att samhällets rehabiliteringsinsatser måste ta sig nya uttryck och förstärkas. Ökade insatser på arbetsplatser är en viktig del i utveckling- en. uppgift var att föreslå åtgärder som minskar den arbetsrelaterade sjukfrånvaron, föreslå åtgärder för att ändra sådana arbetsförhållanden som skapar ohälsa, liksom åtgärder som förebygger att nya hälsorisker i arbetsmiljön uppstår (SOU 1990:49). har statsat stort på kunskapsut- veckling inom arbetslivsområdet. Först genom tillskapande av Arbets- miljöfonden (AMFO) och senare genom (). har gett arbetsmarknadsorienterad forskningsverksam- het, däribland rehabiliteringsfrågorna, en högre prioritet. Arbetslivsfon- den var verksam –1995 och bidrog till utveckling- en inom rehabiliteringsområdet genom att ge ekonomiskt stöd till före- tag och offentlig förvaltning för framtagning av bl.a. arbetsplatsprog- ram med inriktning på rehabilitering och organisationsutveckling. Fon- dens uppgift var att genom aktiva arbetsmiljö- och rehabiliterings- politiska åtgärder stimulera tillgången på arbetskraft. Tillskapandet av Arbetslivsfonden skedde i en situation då arbetsmarknaden var över- hettad, dvs. i en situation som avsevärt skiljer sig från dagens. Sjukskrivning och rehabilitering 141 Genom stöd till utveckling av arbetsmiljö, arbetsorganisation och rehabilitering skulle Arbetslivsfonden bidra till att minska sjukskriv- ning och förtidspensionering. Därmed skulle också en ökad produk- tivitet och förbättrad lönsamhet i svenskt arbetsliv uppnås. Väsentligt var även att rehabiliteringsarbetet utgick från de krav och villkor under vilka arbetsgivarna och företagen arbetar. Arbetslivsfonden var en av statens, näringslivets och den offentliga sektorns mest omfattande samarbetspolitiska satsningar . Fonden skulle initiera och stödja processer på arbets- platserna i nära samverkan med arbetsmarknadens parter. Den byggdes upp genom en extra löneavgift och tillkom med ett konjunkturpolitiskt bisyfte. Bisyftet var att dämpa den dåvarande ekonomiska aktiviteten i ett överhettat läge och genom aktiva arbetsmiljö- och rehabi- literingspolitiska åtgärder stimulera tillgången på arbetskraft. Totalt kom fondens aktiviteter att omfatta 25 000 arbetsplatsprojekt. Fonden fördelade investeringar på totalt ca , varav drygt en tredjedel kom från lönemedel till fonden och resterande del utgjordes av företagens och förvaltningarnas medfinansiering. Projekten orien- terades till individuella rehabiliteringsinsatser, utveckling av rehabilite- ringssystem och metoder. Arbetsplatsens betydelse i rehabiliteringsarbetet har dokumenterats i ett flertal rapporter utgivna av bl.a. Arbetslivsfonden. "Behövd på job- bet – hur arbetsledning och arbetsorganisation ger hälsa" 11 är ett sådant exempel. Grupp- och arbetsledarrollen är till stora delar en "coaching"-funktion på arbetsplatsnivå som väl stämmer överens med de behov av stöd som kommer till uttryck i rehabiliteringssammanhang. Det är arbetsgivaren som fattar de beslut som avgör om en rehabi- literingsprocess leder till arbete. Vid sidan av den sjukskrivne själv, är arbetsgivaren nyckelpersonen i rehabiliteringsprocessen. Utan god vilja från dessa båda sidor är de flesta insatser misslyckade. Arbetsgivaren har makt över hur arbetet fördelas och organiseras. Arbetsgivaren har stort inflytande över om särskild hänsyn ska tas till den enskildes svå- righeter och vilka uppoffringar som kan begäras av arbetsledningen och arbetskamraterna. Arbetskamraterna och arbetsklimatet har stor bety- delse för individens återgång i arbete. Sjuk- och arbetskadekommittén underströk betydelsen av att före- tagen och arbetsgivarna anlägger ett personalekonomiskt synsätt på rehabilitering. Arbetslivsfonden hade detta som ett av sina prioriterade programområden. Många har framhållit betydelsen av att den ekono- 11 J. , T. ; Arbetslivsfonden, , , SALF/Ledarna, . 142 Sjukskrivning och rehabilitering miska motivationen för företag och arbetsgivare bör betonas som driv- kraft i rehabiliteringsarbetet. Mot detta synsätt står uppfattningen att företagen och de enskilda personerna som arbetar med rehabilitering framför allt engagerar sig av omtanke om individerna, eller möjligen för att bidra till företagets an- seende som god arbetsgivare, medan de ekonomiska incitamenten har en underordnad betydelse. De indirekta kostnaderna som produktions- störningar och dylikt medför är viktigare än de direkta kostnaderna. En slutsats kan vara att företagen är effektivitetsinriktade också när det gäller den här typen av satsningar, däremot inte nödvändigtvis lönsamhetsinriktade. Mycket talar för att huvudfrågan för arbetsgivarna inte är den direkta personalekonomiska kostnadseffektiviteten. Snarare är man orolig för allt som kan leda till komplikationer och konflikter mellan anställda, mellan företaget och facket etc. Inte minst värnar företag och arbetsgivare om ledningens uppmärksamhetsfokus. Före- tagsledningen måste kunna ägna maximal tid och kraft åt att utveckla kärnverksamheten och affärerna. Allt som innebär en distraktion i för- hållande till detta är indirekt en betydligt högre kostnad än vad en per- sonalekonomisk eller annan kostnads-intäktskalkyl kan påvisa. Ur före- tagens synpunkt har en aktiv rehabiliteringspolicy troligen främst bety- delse för arbetsgivarens legitimitet och för de anställdas positiva atti- tyder12. Samarbetet mellan arbetsgivare, olika andra aktörer och de myndig- heter som har att praktiskt genomföra rehabiliteringsarbetet är en viktig del i att utnyttja givna resurser på ett bra sätt. I regleringsbrev har be- rörda myndigheter ett gemensamt mål i rehabiliterings- strävandena. Detta räcker emellertid inte. De direkt inblandade parter- na, arbetsgivare och arbetstagare, behöver konkret engagera sig i reha- biliteringsarbetet genom att fastlägga rehabiliteringspolicy, sätta upp konkreta mål m.m. Betydelsen av ett aktivt förhållningssätt påvisas i de praktiska resultat som framkommit av bl.a. Metallgruppens insatser för att få till stånd en utveckling av rehabiliteringsarbetet. Rehabilitering och internkontroll ingår som en del i många upprättade samarbetsavtal mellan arbetsmarknadens parter. Avtal kan ses som en av flera möjliga vägar att utveckla rehabiliteringsarbetet. De villkor som råder på arbetsplatsen har, tillsammans med indivi- dens egna engagemang och motivation, avgörande betydelse för åter- gång i arbetet. Arbetsförhållandena har stor betydelse för tillfrisknande och rehabiliteringsframgång – att få känna sig efterfrågad och behövd är väsentligt för den enskilde. Vidare är en bra samverkan mellan å ena sidan arbetsgivarrepresentanten för ett företag eller annan verksamhet 12 C. , 1996. Sjukskrivning och rehabilitering 143 och å andra sidan , som är den samhälleliga represen- tanten och kompensationsvertyget för att lösa rehabiliteringsärenden, betydelsefullt för att få till stånd ett bra rehabiliteringsarbete. 5.8Rehabiliteringsbedömningen och utbudet varierar Endast ett fåtal av alla dem som har rätt till någon form av rehabilitering erhåller en sådan. Stora skillnader har kunnat konstateras i huruvida rehabiliteringsåtgärder kommer till stånd eller inte. Indivi- dens förhållningssätt är avgörande för huruvida rehabiliteringsåtgärder kommer till stånd eller inte, och hur lyckosamma dessa insatser blir. Vi kan även konstatera att vilken typ av rehabilitering som erbjuds personer med nedsatt arbetsförmåga beror bl.a. på kön, ålder och yrkestillhörighet. En selektering sker vid försäkringskassorna med avseende på om den försäkrade är man eller kvinna, ung eller gammal, arbetare eller tjänsteman, visar av RFV genomförda undersökningar. Vi kan på goda grunder anta att även arbetsgivaren gör en viss selektering bland den del av personalen som får nedsatt arbetsförmåga, på så sätt att nyckelpersoner och den arbetskraft som arbetsgivaren är angelägen om att behålla erbjuds en annan typ av rehabilitering än den som erbjuds övrig personal med nedsatt arbetsförmåga. Hittillsvarande forskning visar bland annat att personer i högre ålder och invandrare i mindre omfattning genomgår rehabilitering. Dessa grupper får, liksom kvinnorna, mindre omfattande rehabiliteringsåt- gärder. Detta är till viss del beroende på de förutsättningar som råder på arbetsmarknaden. Olika grupper uppvisar även olika rehabiliterings- behov. En analys gjord vid högskolan i påvisar stora skillnader i rehabiliteringshänseende mellan bl.a. invandrare med goda respektive dåliga kunskaper i svenska. De stora skillnader som kunnat konstateras behöver närmare analyseras och forskningsmässigt belysas utifrån olika perspektiv. Bedömningen av samma sjukfall varierar stort mellan olika läkare och försäkringshandläggare. Någon samstämmighet kan inte utläsas i bedömningarna, påvisas i en av de pågående delstudier inom forsk- ningsprogrammet 13. 13 Professor . , docent I. m.fl., , , 1998. 144 Sjukskrivning och rehabilitering I en annan delstudie inom forskningsprogrammet konstateras att har en minskning skett av andelen sjukskrivna individer som fått rehabilitering för nacke/r ygg-besvär. Studien som genomförs vid omfattar ett urval av arbetsmark- nadsförsäkrade arbetare. Urvalet har skett från Arbetsmarknadsförsäk- ringars register som totalt omfattar 2,4 miljoner arbetstagare anslutna till LO. Symptomdiagnoser som studerats utgörs av de icke specifika nacke/rygg-besvär som trad itionellt kallas belastningsskador. Studien visar att andelen som fått byta arbetsuppgifter har minskat, liksom an- delen som fått arbetsredskap och arbetsträning. Vidare har stora skillnader även kunnat konstateras avseende bl.a. vilken typ av rehabilitering som erbjuds arbetare respektive tjänstemän. En jämförelse mellan tjänstemän och arbetare påvisar att av tjänstemännen och av arbetarna erhållit rehabilitering. Studien baserar sig på ett urval tjänstemän bland de 1,7 miljoner SPP-försäkrade och ett urval arbetare från det tidigare omnämnda . av tjänstemännen och av arbetarna har fått stöd av , av vardera fått stöd av AMU och av arbe- tarna och av tjänstemännen har fått hjälp av . Ande- len tjänstemän som fått ta del av olika behandlingsformer – sjukgym- nast, psykolog, kurator, sjukhus, akutmottagning, kiropraktiker, aku- punktur, alternativ medicin och egen träning – är högre än arbetarnas andel inom samtliga behandlingsformer. De insatser som görs på arbetet skiljer sig mellan arbetare och tjänstemän. av tjänstemännen och av arbetarna har fått byta arbetsuppgifter, av tjänstemännen och av arbetarna har erhållit arbetshjälpmedel, av tjänstemännen och av arbetarna har fått arbetsträning och av tjänstemännen och av arbetarna har genomgått omskolning. En betydligt större andel tjänstemän tar kompensationsledigt eller se- mester i stället för att sjukskriva sig jämfört med andelen arbetare. av tjänstemännen och av arbetarna gör det. Mer forskning och utveckling behövs inom rehabiliteringsområdet. Behov föreligger av att bl.a. kvalitativt och kvantitativt närmare kunna belysa de grupp- och individskillnader som kunnat konstateras. En ökad efterfrågan av flexibla utvärderingsmetoder som utgår från en helhetssyn och som tar hänsyn till bl.a. olika individuella värderingar och utgångspunkter i rehabiliteringsarbetet kan förutses. Vidare behövs en fortsatt utveckling av olika typer av mätinstrument för funktions- hinder och handikapp. Sjukskrivning och rehabilitering 145 5.9Allt fler funktionshindrade – arbetshandikappade Knappt 1,1 miljoner personer, vilket motsvarar av arbets- kraften anser sig vara funktionshindrade. Av dessa är ungefär lika många män som kvinnor. Detta framgår av en stor intervjuundersök- ning som () lät Statistiska Cent- ralbyrån utföra . De dominerande funktionshinden är rörelsehinder (), astma/allergi () samt syn- och hörselskada (). De vanligaste orsakerna till funktionshindren är – arbetsskada (), medfött funktionshinder () och sjukdom (). I av fallen finns mer än en orsak. 328 000 av de funktionshindrade anser sig inte ha nedsatt arbetsför- måga. eller 664 000 anser att deras arbetsförmåga var ned- satt till följd av funktionshindret, med referens till den genomförda en- käten 1996. Knappt hälften av de arbetshandikappade är sysselsatta. De funktionshindrade arbetar inom offentlig respektive privat sektor i lika hög utsträckning som befolkningen totalt. De är överrepresente- rade i åldersgruppen 50–, men underrepresenterade i övriga åldersgrupper. Knappt var tionde funktionshindrad är invandrare. En lägre andel av de funktionshindrade () är sysselsatt jämfört med befolkningen i dess helhet (). Sysselsättningsgraden varierar beroende på typ av funktionshinder. Andelen sysselsatta är hög bland de döva () och de med synnedsättning (). Andelen är låg bland psykiskt funktions- hindrade () och personer med lungsjukdom (). Det finns tydliga tecken på att arbetsmarknadsläget kommer att för- bättras . Ett förhållande som kommer att gynna flertalet grupper på arbetsmarknaden. av de arbets- handikappade som är anmälda till arbetsförmedlingen har eftergymna- sial utbildning. Detta förhållande kommer återverka negativt på grup- pen, eftersom arbeten och arbetsuppgifter med låga kompentenskrav har minskat kraftigt. Arbetsgivarna prioriterar yngre vid rekrytering – ett förhållande som även det återverkar negativt på gruppen funktions- hindrade. Den demografiska utvecklingen – allt fler i åldrar – leder tillsammans med mer restriktiva regler för förtids- pensionering till att andelen arbetshandikappade ökar under de kom- mande åren. Trots det kärva läget på arbetsmarknaden talet har inte antalet personer som är sysselsatta i särskilda åtgärder för arbetshandikappade ökat nämnvärt. Det är inte tillfredsställande efter- 146 Sjukskrivning och rehabilitering som antalet arbetshandikappade ökat och deras möjligheter på den ordinarie arbetsmarknaden försämrats, framhålls vidare i Arbets- livsfakta 1998. Var åttonde arbetshandikappad eller 83 000 personer i befolkningen var 1997 arbetssökande. Betydligt fler män än kvinnor är inskrivna vid arbetsförmedlingen trots att två tredjedelar av alla arbetshandikappade är kvinnor. Omkring 35 000 av dem var registrerade som arbetslösa och 30 000 deltog i konjunkturberoende arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Drygt 50 000 arbetshandikappade sysselsätts med hjälp av lönebidrag eller har offentligt skyddad anställning. av de funktionshindrade uppgav att de inte hade behov av en anpassad arbetsplats och ansåg att de hade behov av en sådan. Totalt 276 000 funktionshindrade uppgav att de hade fått sin arbetsplats anpassad. 300–400 arbetsplatser genomgår teknikan- passning finansierad av AMS. Detta till en kostnad av 70 miljoner kro- nor. Jämför vidare avsnitt 7.5 om arbetstekniska hjälpmedel. Bland de drygt 400 000 funktionshindrade som står utanför arbets- kraften har tre fjärdedelar, ca 315 000 hel förtidspension. Av dem är kvinnor. Även bland de sysselsatta och arbetslösa ingår ca 100 000 förtidspensionärer som i allmänhet har partiell förtidspension. Av dem är kvinnor. De flesta förtidspensionerade är eller äldre. 6 Rehabiliteringsarbete i praktiken Någon samlad bild av hur arbetsgivarna har levt upp till sitt rehabili- teringsansvar i praktiken har inte varit möjlig att få fram som stått till vårt förfogande. Ett flertal arbetsgivarorga- nisationer har tillfrågats men det finns bara ett begränsat material att tillgå. Den hantering av rehabiliteringsfall som kommer till arbetsgivar- organisationernas kännedom är främst fall då problemen blivit så stora att den enskilde arbetsgivaren sett sig tvingad att söka stöd hos sin organisation. Det är självfallet så att en mängd rehabiliteringsfall hanteras av ar- betsgivarna utan att det lämnar spår hos vare sig intresseorganisationer eller myndigheter. Vi har inte närmare kunnat studera hur arbetsgivarna tar sitt ansvar, men man kan anta att många relevanta åtgärder vidtas för att lösa de problem som drabbar arbetstagare som har fått sin ar- betsförmåga nedsatt. Företrädare för små företag instämmer dock i den allmänt utbredda uppfattningen att arbetsgivare som ansvarar för mindre verksamheter generellt sett har svårare än arbetsgivare med stora verksamheter att leva upp till dagens rehabiliteringsansvar. Små företag har inte i lika hög grad som stora tillgång till experter inom rehabiliteringsområdet, och de har inte alltid tillräckligt med resurser för att kunna köpa den kompetensen när det uppkommer ett behov. Arbetsgivare med små verk- samheter har, oavsett associationsform, sällan någon särskild personal- funktion, vilket gör det svårare för arbetsgivaren att arbeta med frågor som inte är rena verksamhetsfrågor. I vårt uppdrag ingår även att utreda hur gränserna ska dras mellan det ansvar som åligger arbetsgivaren och det som i första hand ankom- mer på . Trots att ett stort antal studier har genom- förts inom socialförsäkringsområdet – även av mer övergripande natio- 148 Rehabiliteringsarbete i praktiken SOU 1998:104