sou · GMB3141d3 · 1999-01-01 00:00:00 — 4Lönebildning och ekonomisk framgång ) DETTA KAPITEL SKALL F¶R DET F¶RSTA P¥ ETT MER PRINCIPIELLT PLAN DISKUTERAS L¶NEBILDNINGENS UPPGIFTER I SAMH¤LLSEKONOMIN DESS S¤TT ATT FUNGERA I SAMSPELET MED POLITISKA OCH ANDRA BAKGRUNDSFAKTORER M M &¶R DET ANDRA SKALL REDOVISAS EN J¤MF¶RANDE STUDIE AV ETT ST¶RRE ANTAL /%#$ L¤NDERS SYSSELS¤TTNINGS OCH PRODUKTIVITETSUTVECKLING M M MED S¤RSKILD VIKT LAGD VID L¶NEKOSTNADSUTVECKLINGENS BETYDELSE F¶R L¤NDERNAS EKONOMISKA FRAMG¥NG I DESSA AVSEENDEN Lönebildningen kan beskrivas som de processer, vilka tillsammans be- stämmer lönerna för enskilda personer, för kollektiv samt i genomsnitt för samhällsekonomin. Lönebildningssystemen skiljer sig mycket åt mellan olika länder. En del system är decentraliserade med starka inslag av mark- nadsstyrd lönesättning, andra är centraliserade eller starkt samordnade, och har ibland med staten som tredje part eller som katalysator i förhand- lingarna. Däremellan finns många mellanformer. Lönebildningen har flera viktiga uppgifter att fylla i samhället. En grundläggande sådan är att medverka i fördelningen av de totala inkom- sterna i ekonomin. Vidare är lönebildningen central för att styra hur arbetskraftsresursernas används för olika produktiva ändamål. Denna resursfördelning är avgörande för hur stort samlat välstånd, som kan uppnås med den tillgängliga arbetskraften. En ytterligare roll för lönebildningen ligger på det makroekonomiska planet, nämligen att bestämma den totala lönekostnadsutvecklingen. Förutsättningarna för en väl fungerande lönebildning ges till stor del av politiska och institutionella förhållanden, som ligger utanför lönebild- ningsprocessen som sådan. Hit hör den mer allmänna ekonomiska poli- tiken, dvs. finans- och penningpolitiken, vidare arbetsmarknadspolitiken, arbetslöshetsförsäkringarna och andra transfereringssystem, sättet att finansiera dessa system, skattesystemen m.m. Liksom lönebildnings- systemen skiljer sig dessa förutsättningar kraftigt åt mellan olika länder. Detta innebär att ett och samma lönebildningssystem kan fungera på $IAGRAM 'ENOMSNITTLIGA TIML¶NER I HELA EKONOMIN Logaritmisk skala, index 1970=100 &EL /BJEKT KAN INTE SKAPAS GENOM REDIGERING AV F¤LTKODER mycket olika sätt i olika länder. De yttre förutsättningarna kan ha stor betydelse för om lönebildningen uppfattas som legitim, vilket är viktigt för en väl fungerande lönebildning. hör till en grupp länder i OECD-området som haft höga lönekostnadsökningar. Framför allt har de svenska ökningstalen varit högre än i de närmast jämförbara konkurrentländerna i samt i och . Långsiktigt och stegvis har detta medfört en betydande nedskrivning av kronan. Härigenom har visserligen lönekost- nadsutvecklingen, mätt i en gemensam valuta, bringats ned, och konkur- renskraften gentemot utlandet i denna mening kunnat vidmakthållas. Men priset har varit en högre inflation än i omvärlden. Trots höga nominella lönehöjningar har det reala utfallet blivit dåligt. Trots att de nominella timlönerna har ökat med , eller , , har reallönerna bara ökat med , se diagram 4.1. Tillväxten i den svenska eko- nomin har varit svag jämfört med andra länder och arbetslösheten har stigit till höga nivåer. var länge reservutgång för att hålla sysselsättningen uppe och arbetslösheten nere. Utvecklingen har visat att den vägen inte var långsiktigt hållbar. Sedan införde sitt nuvarande inflationsmål är denna väg i praktiken stängd, och därmed har även möjligheten bortfallit att genom depreciering av kronan kompensera lönekostnadernas tendens att stiga snabbare än i omvärlden. Skulle bli medlem i den europeiska valutaunionen EMU, bortfaller möjligheten till depreciering av kronan inte bara i prak- tiken, utan även formellt. Det ankommer på lönebildningssystemet, och den institutionella och politiska miljö i vilket detta verkar, att sörja för att sysselsättningen ökar och arbetslösheten minskar. Den svenska lönekostnadsutvecklingen ligger fortfarande högre än i de viktigaste konkurrentländerna, trots att arbetslösheten är hög. Den jämfö- rande analys av 21 , som redovisas i detta kapitel, tyder på att ett nedbringande av den långsiktiga ökningstakten i de nominella lönekostnaderna (som inte elimineras på världsmark- naden genom en motsvarande appreciering av växelkursen) kan ge upphov till en långsiktig ökning i sysselsättningstillväxten på i storleksordnigen 0,2 à . Det finns andra undersökningar som tyder på större effekter än så. En i makroekonomiskt avseende mer effektiv lönebildning skulle därför verksamt kunna bidra till en ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet. 4.2Lönebildningens roll i samhällsekonomin ,¶NEBILDNINGEN ¤R EN SAMMANFATTANDE BEN¤MNING P¥ DE M¥NGA PROCESSER OCH RESTRIKTIONER SOM BEST¤MMER L¶NERNA F¶R ENSKILDA INDIVIDER F¶R KOLLEKTIV OCH I GENOMSNITT F¶R EKONOMIN I DESS HELHET %N V¤L FUNGERANDE L¶NEBILDNING SKULLE KUNNA DEFINIERAS SOM EN L¶NEBILDNING SOM BIDRAR TILL EN ¶KNING AV V¤LF¤RDEN 5TIFR¥N EN S¥ ALLM¤N BESKRIVNING G¥R DET NATURLIGTVIS INTE ATT DRA DIREKTA SLUTSATSER OM HUR SYSTEMET F¶R L¶NEBILDNING HELST SKULLE SE UT 'ENOMG¥NGEN I KAPITELVISAR ATT OLIKA L¤NDER I %UROPA SAMT 53! HAR LAGAR INSTITUTIONER OCH PROCEDURER P¥ ARBETSMARKNADEN SOM AVSEV¤RT SKILJER SIG ¥T %N SLUTSATS SOM KAN DRAS AV GENOMG¥NGEN ¤R OCKS¥ ATT EN J¤MF¶RELSEVIS GOD EKONOMISK UTVECKLING INTE MINST VAD G¤LLER UTVECKLINGEN P¥ ARBETSMARKNADEN KAN UPPN¥S INOM RAMEN F¶R VITT SKILDA L¶NEBILDNINGSSYSTEM FR¥N DECENTRALISERADE SYSTEM UTAN N¤MNV¤RDA REGLERINGSMOMENT P¥ ¶VERGRIPANDE NIV¥ER TILL CENTRALISERADE ELLER STARKT SAMORDNADE SYSTEM MED STATLIGA INGRIPANDEN SOM REGULJ¤RA INSLAG En av orsakerna till detta är att lönebildningssystemet inte ensamt ligger bakom framväxten av en gynnsam ekonomisk situation. Lönebildningen verkar inom en ram som består av den ekonomiska politiken i stort, ar- betsmarknadspolitiken, skatte- och transfereringspolitiken, socialpolitiken m.m. Vidare har traditioner och inarbetade samverkansformer betydelse för om resultatet av lönebildningsprocessen skall accepteras av organisa- tionerna på arbetsmarknaden, företagen, löntagarna och allmänheten. Lönebildningssystemet måste uppfattas som legitimt. Ett system som fungerar bra i ett land kan visa sig fungera mycket dåligt om det skulle flyttas över till ett land med annorlunda institutionella ramar och traditio- ner. Lönebildningssystemet har flera viktiga roller i samhället. En grundläg- gande uppgift är att medverka i fördelningen av inkomsterna i ekonomin, dels mellan löntagare och kapitalägare, dels mellan olika grupper och individer i löntagarkollektivet. Denna centrala inkomstfördelande uppgift gör lönebildningen mer komplicerad och mer kontroversiell att diskutera än mycket av den övriga prisbildningen i ekonomin. Huvuddelen av be- folkningen i industrialiserade och utvecklade länder har lönen som enda, eller viktigaste, inkomstkälla. De fackliga organisationerna växte fram, med början i första hälft, i det fördelningspo- litiska syftet att påverka den inkomstfördelning, som de fria marknads- krafterna gav upphov till. Staten har också, i olika utsträckning under olika perioder och i olika länder, ingripit i inkomst- och välfärdsfördelningen, dels genom skyddslagstiftning, dels genom utformningen av skatte- och transfereringssystemen etc. Statliga ingripanden kan, beroende på den konkreta situationen, vara komplement eller alternativ till de fackliga aktiviteterna. Lönebildningen har till uppgift att bidra till en effektiv använd- ning av samhällets resurser, så att det samlade välståndet i landet blir så högt som möjligt. Enligt klassisk ekonomisk teori sker detta bäst på oreg- lerade marknader under fri konkurrens, där de löner och lönerelationer som uppkommer utgör ett signalsystem för aktörerna på arbetsmarknaden – enskilda löntagare och enskilda arbetsgivare. Redan 1800-talets mark- nadsliberaler ställdes här inför ett fortfarande olöst dilemma, nämligen om fri konkurrens enbart skulle betyda att staten avhöll sig från ingripanden, eller om även frivilligt bildade fackliga organisationer borde motarbetas, med hänvisning till att de begränsar konkurrensen. Den fria konkurrensens effektivitet förutsätter i princip så många aktörer på både löntagar- och arbetsgivarsidan att ingen har makt att påverka det allmänna löneläget för en viss kategori arbetskraft. Fackliga organisationer kan tänkas utgöra en motvikt till inflytelserika stora arbetsgivare, men de fackliga organisatio- nerna kan också nå en styrka gentemot arbetsgivarna, som är för stor för att lönebildningen skall vara samhällsekonomiskt effektiv. -¥LKONFLIKTEN OCH LEGITIMITETEN Att en potentiell konflikt finns mellan lönebildningens inkomstfördelande och effektivitetsskapande uppgifter är klart. En viktig avvägningsfråga gäller i vilken utsträckning samhällets fördelningspolitiska ambitioner bör tillgodoses inom själva lönebildningsprocessen eller inom de offentliga skatte- och transfereringssystemen. Båda lösningarna har i teorin negativ inverkan på effektiviteten i ekonomins resursanvändning; den första genom att lönerna ger "fel prissignaler" till aktörerna på arbetsmarknaden, den andra genom att skapa "skattekilar och marginaleffekter", vilka påver- kar löntagarnas ekonomiska beslut och därmed indirekt även prisbild- ningen på arbetsmarknaden. Konflikten mellan inkomstfördelning och effektivitet skall emellertid inte överbetonas. Fördelningspolitiskt orimliga utfall på en lönemarknad med fri konkurrens kan i sig vara effektivitets- och utvecklingshindrande. I extrema fall uppstår arbetskonflikter, rivalitet mellan löntagarkategorier och allmän social oro. Det är därför viktigt, också från effektivitetssyn- punkt, att lönebildningen upplevs som legitim, och att de löner för en- skilda och grupper av löntagare, som blir resultatet av processen, anses rimliga av de flesta. Bristande legitimitet i lönebildningssystemet kan medföra att avtal, som sluts på central nivå eller förbundsnivå i efterhand "korrigeras" av grupper som i lokala förhandlingar har möjlighet härtill. Resultatet av detta kan bli en löneutveckling i den totala ekonomin, som hamnar för högt för att makroekonomiska balans- och tillväxtmål skall kunna uppnås. %N VIKTIG YTTERLIGARE UPPGIFT F¶R L¶NEBILDNINGEN ¤R S¥LEDES ATT GE UPPHOV TILL EN L¶NEUTVECKLING SOM ¤R F¶RENLIG MED LANDETS ¶VERGRIPANDE M¥L R¶RANDE TILLV¤XT INFLATION SYSSELS¤TTNING OCH ARBETSL¶SHET $ET ¤R OCKS¥ L¶NEBILDNINGENS BRISTER H¤RVIDLAG SOM FR¤MST 3/5 !VTALSR¶RELSEN HAR ST¥TT I BLICKPUNKTEN I 3VERIGE UNDER L¥NG TID OCH VARS AVHJ¤LPANDE DET ¤R UTREDNINGENS F¶RSTAHANDSUPPGIFT ATT F¶RSL¥ ¥TG¤RDER OM 3VERIGE HAR UNDER L¥NG TID HAFT PROBLEM MED EN F¶R H¶G NOMINELL L¶NEKOSTNADSUTVECKLINGEN INKL SOCIALA KOSTNADER UNDER PERIODEN $IAGRAM .OMINELLA L¶NEKOSTNADS¶KNINGAR I /%#$ L¤NDER Ó &EL /BJEKT KAN INTE SKAPAS GENOM REDIGERING AV F¤LTKODER &EL /BJEKT KAN INTE SKAPAS GENOM REDIGERING AV F¤LTKODER INKLUSIVE 3VERIGE 0ERIODEN STR¤CKER SIG FR¥N DET TIDIGA TALETS H¶G KONJUNKTUR ¶VER L¥GKONJUNKTURERNA I OLJEPRISH¶JNINGARNAS SP¥R ¥TERH¤MTNINGEN UNDER TALET OCH ¶VERHETTNINGEN I SLUTET AV DETTA DECENNIUM VIDARE GENOM TALSKRISEN OCH FRAM TILL ¥TERH¤MTNINGSFASEN EFTER DENNA .¥GRA L¤NDER HAR ¶VER DENNA L¥NGA PERIOD F¶RVISSO HAFT BETYDLIGT H¶GRE L¶NE¶KNINGSTAKT ¤N 3VERIGE $ESSA L¤NDER ¤R EMELLERTID S¥DANA SOM L¤NGE UPPFATTATS SOM KRISBEN¤GNA INFLATIONS OCH DEVALVERINGSEKONOMIER EN GRUPP TILL VILKEN 3VERIGE GRADVIS KOM ATT S¤LLA SIG .¥GRA AV DEM D¤RIBLAND 3TORBRITANNIEN )RLAND OCH )TALIEN HAR UNDER SENARE ¥R MYCKET P¥TAGLIGT KUNNAT REDUCERA SINA L¶NE OCH PRIS¶KNINGSTAKTER Ser man till den kortare , en period som alltså startar efter de stora svenska devalveringarna 1981 och 1982, är det bara och som har haft högre ökningstakt i lönekost- naderna än . viktigaste konkurrentländer i har, med undantag av , långsiktigt haft avsevärt lägre lönekost- nadsökningar. Detsamma gäller de likaså viktiga konkurrenterna och . har de svenska lönekostnadsökning- arna, under inverkan av den kraftigt stegrade arbetslösheten, fallit och närmat sig genomsnittet för . Men de ligger fortfarande någon procentenhet högre. När det gäller lönebildningens förmåga att ge acceptabla makroekono- miska utfall tyder viss nationalekonomisk forskning på att det är bättre att antingen ha en relativt starkt centraliserad (eller samordnad) lönebildning, eller en relativt starkt decentraliserad, marknadssmässig, sådan. I det förra fallet är landets avtalsslutande parter tillräckligt stora för att ta ett sam- hällsansvar för lönebildningen; i det senare fallet ger marknadsmässig- heten ett likaledes välavvägt resultat. I båda typerna av länder tenderar arbetslösheten att vara lägre än i länder där lönebildningen i huvudsak sker på någon mellannivå, där varken samhällsintresset eller marknaden gör sig särskilt tydligt gällande. De empiriska resultaten av denna forskning är emellertid inte entydiga och inte oomtvistade. Tidiga stöd för hypotesen framlades av L. Calmfors och J. Driffill (i "Bargaining Structure, Corporatism and Macroeconomic Performance", Economic Policy, ). En gjord studie av tre OECD-ekonomer (. Elmeskov, J.P. , S. Scarpetta: "for Labour Market Reforms: Evidence from Countries´ Expe- riences", konferenspapper IVA, ) ger också ett visst stöd; resultaten visar särskilt att hög samordning i lönebildningen kan ge upphov till låg arbetslöshet. Det är långt ifrån klarlagt att uppgången i den svenska arbetslösheten har någon bakgrund i den övergång, som har ägt rum från centrala förhandlingar till förbunds- eller branschvisa förhandlingar. Många andra faktorer kan ha spelat in. Inte minst torde införandet av ett inflationsmål för penningpolitiken och kronans anknytning till ECU ha medverkat: lönekostnadsökningar kunde inte längre övervält- ras på priserna utan gav i stället utslag i arbetslöshet. Det är över huvud taget en mycket komplex problembild som avtecknar sig, och en komplexitet i många led. En fråga är om, och hur, olika för- handlingssystem och lagregler påverkar den totala lönekostnadsutveck- lingen i ekonomin. Nästa fråga är vilket samband som finns mellan denna aggregerade lönekostnadsutveckling och landets ekonomiska framgång i olika avseenden. Det senare skall något belysas i forsättningen av detta kapitel. Ett ytterligare spörsmål är emellertid om inte förhandlingssys- temet och lagreglerna påverkar ekonomin också på andra vägar, inte bara genom den aggregerade lönekostnadsutvecklingen. 9TTRE F¶RUTS¤TTNINGAR F¶R EN V¤L FUNGERANDE L¶NEBILDNING Utredningen har i uppgift att föreslå åtgärder inom lönebildningens om- råde som kan bidra till att sänka arbetslösheten utan att inflationen ökar. är det klart att många förutsättningar för en väl fungerande lönebildning bestäms vid sidan av vad som är den egentliga lönebildnings- processen, och därmed också vid sidan av vad utredningen kan komma med konkreta förslag om. En balanserad allmän finans- och penningpolitik kan bidra till att hålla tillbaka efterfrågan på arbetsmarknaden, så att den makroekonomiska effektiviteten i lönebildningen inte äventyras. Viktigt är emellertid att ekonomin fungerar på ett sådant sätt att den allmänna ekonomiska poli- tiken inte behöver vara onödigt stram. Det är sålunda önskvärt att arbets- kraftsutbudet anpassas till strukturen på arbetskraftsefterfrågan. Arbets- marknadspolitiken i , med kompetensutveckling, omskolning, ekonomisk hjälp till geografisk rörlighet, aktiv förmedlingsverksamhet m.m., har traditionellt utformats med detta mål för ögonen. De allmänna utbildningssystemens anpassning till de krav som utvecklingen av arbets- kraftsefterfrågan ställer har på liknande sätt betydelse för lönebildningens 2ISKEN F¶R INFLATIONSDRIVANDE FLASKHALSAR BEROR OCKS¥ P¥ VILKEN EKONOMISK HAR AV ATT SNABBT HITTA ETT NYTT ARBETE !V STOR BETYDELSE ¤R H¤RVID B¥DE ERS¤TTNINGSNIV¥ERNA I ARBETSL¶SHETSF¶RS¤KRINGEN OCH UNDER HUR L¥NG TID ERS¤TTNING KAN UTG¥ ANDRA TRANSFERERINGSSYSTEM SPELAR ROLL T EX OM DET FINNS GODA CHANSER ATT F¥ F¶RTIDSPENSION ELLER LIKNANDE EFTER EN L¤NGRE TIDS ARBETSL¶SHET $ESSUTOM KAN SOCIALBIDRAGSNIV¥N P¥VERKA DEN NEDRE GR¤NSEN F¶R DEN L¶N TILL VILKEN ARBETSGIVARNA KAN REKRYTERA ARBETSKRAFT Vidare inverkar transfereringssystemens finansiering på förutsättning- arna för lönebildningen. Ändrade arbetsgivaravgifter påverkar det till- gängliga utrymmet i avtalsförhandlingarna. Den mest tydliga kopplingen erhålls i försäkringssystem där avgifterna direkt beror på utgifterna i enskilda branscher eller företagskonstellationer. En branschvis egenfinan- siering på marginalen av arbetslöshetsförsäkringen innebär exempelvis att konsekvenserna i form av arbetslöshet av alltför höga löneökningar blir direkt kännbara för respektive parter. Slutligen påverkas lönebildningen även av skattesystemet. Med höga progressiva skatteskalor krävs högre nominella löneökningar för att lönta- garna skall få en given inkomstökning efter skatt. En sänkt inkomstskatt och sänkt progressivitet skulle därför, åtminstone på kort sikt, kunna leda till lägre lönekostnadsökningar. En sänkt progressivitet ökar dessutom en arbetslös persons ekonomiska av att börja arbeta och skulle däri- genom kunna bidra till en minskad arbetslöshet utan att inflationen för- stärks. Dessa och andra viktiga förutsättningar för lönebildningen är olika i olika länder. Olikheterna kan, vid sidan av de olikheter som finns i löne- bildningssystemen som sådana, medföra skillnader mellan länder i fråga om hur en given ökningstakt i de totala lönerna återverkar på arbetsmark- nadsutvecklingen eller omvänt. har halkat efter de flesta andra i fråga om ekono- miskt välstånd. Detta är inte endast ett 1990-talsfenomen, utan något som har präglat de senaste tre decenniernas utveckling. Eftersläpningen är inte bara en naturlig följd av att hade nått ett så högt välstånd att det sedan varit svårt att öka det ytterligare. Många länder har nämligen passerat i fråga om nivån på BNP per capita, det vanligaste måttet på ekonomiskt välstånd. 3VERIGES RELATIVA TILLBAKAG¥NG SEDAN TALETS F¶RSTA H¤LFT HAR ¤GT RUM SAMTIDIGT MED ATT ".0 TILLV¤XTEN I HELA V¤RLDSEKONOMIN HAR BLIVIT L¤GRE +ONTRASTEN ¤R I DET SISTN¤MNDA AVSEENDET STARK TILL DE MYCKET GODA TILLV¤XT¥REN UNDER TALET OCH I B¶RJAN AV TALET DVS FRAM 3/5 !VTALSR¶RELSEN TILL DEN F¶RSTA V¤RLDSOMFATTANDE OLJEKRISEN SE DIAGRAM TALET FRAMST¥R ¤VEN VID EN J¤MF¶RELSE L¤NGRE TILLBAKA I TIDEN SOM EN EXKLUSIV TILLV¤XTPERIOD B¥DE I V¤RLDSEKONOMIN OCH I 3VERIGE $ECENNIETS EKONOMISKA UTVECKLING PR¤GLADES STARKT AV ATT V¤RLDSHANDELN LIBERALISERADES SOM $IAGRAM 4ILLV¤XT I ".0 PER CAPITA I /%#$ L¤NDERNA DE %5 L¤NDERNA OCH 3VERIGE Ó &EL /BJEKT KAN INTE SKAPAS GENOM REDIGERING AV F¤LTKODER RESULTAT AV BL A TULLAVVECKLINGAR INOM RAMEN F¶R D¥VARANDE '!44'ENERAL !GREEEMENT ON 4ARIFFS AND 4RADE OCH F¶R 6¤STEUROPAS DEL S¤RSKILT GENOM BILDANDET AV %%# OCH %&4! 3PECIALISERINGEN MELLAN L¤NDERNA ¶KADE MED STRUKTUROMVANDLING OCH SNABB TILLV¤XT SOM F¶LJD /LJEKRISEN UTL¶STES VISSERLIGEN SOM EN REKYL P¥ DET SNABBA UPPSVINGET MEN BLEV OCKS¥ INLEDNINGEN TILL DEN L¥NGA PERIOD AV MER M¥TTLIG TILLV¤XT D¤R KONJUNKTURUPPG¥NGAR OMV¤XLAT MED SV¥RA KRISER I VILKEN VI FORTFARANDE BEFINNER OSS 3KILLNADER I TILLV¤XTENS KARAKT¤R Det har funnits en tydlig skillnad mellan Västeu- ropa och de utomeuropeiska i fråga om tillväxtens karak- tär. Den europeiska tillväxten har till mycket liten del åstadkommits genom att antalet sysselsatta i produktionen ökat. Främst är det i stället $IAGRAM 4ILLV¤XT I PRODUKTIVITET OCH SYSSELS¤TTNING I /%#$ L¤NDER &EL /BJEKT KAN INTE SKAPAS GENOM REDIGERING AV F¤LTKODER &EL /BJEKT KAN INTE SKAPAS GENOM REDIGERING AV F¤LTKODER &EL /BJEKT KAN INTE SKAPAS GENOM REDIGERING AV F¤LTKODER BNP per sysselsatt, som här får utgöra ett mått på produktiviteten, som har vuxit, se diagram 4.4. I de utomeuropeiska länderna, vilka har samlats till höger i diagrammet, har sysselsättningen ökat relativt kraftigt, medan produktiviteten har vuxit långsammare än i . utgör vad gäller produktivitetstillväxten ett undantag, men den var hög framför allt i den tidigare delen av perioden. 3YSSELS¤TTNINGSTILLV¤XTEN I DE UTOMEUROPEISKA /%#$ L¤NDERNA ¥TER SPEGLAR TILL EN DEL ATT BEFOLKNINGEN I DE F¶RV¤RVSAKTIVA ¥LDRARNA HAR ¶KAT MER ¤N I %UROPA MEN DET ¤R INTE HELA F¶RKLARINGEN ) DE UTOMEUROPEISKA L¤NDERNA HAR ¤VEN ANTALET SYSSELSATTA PER INV¥NARE I ¥LDERN ¥R DVS SYSSELS¤TTNINGSINTENSITETEN STIGIT ) %UROPA HAR MED .ORGE OCH 3CHWEIZ SOM ENDA ENSKILDA UNDANTAG SYSSELS¤TTNINGSINTENSITETEN FALLIT Man kan således säga att tillväxten i har följt en produktivi- tetslinje och i de utomeuropeiska en sysselsättningslinje. Skillnaden konkretiseras i tabell 4.1, där tillväxten i och BNP per capita 1972-1996 i , och har uppdelats på några viktiga komponenter. 4ABELL +OMPONENTER I TILLV¤XTEN I ".0 PER CAPITA I 53! ".0 TILLV¤XT PER SYSSELSATT 5PPSKATTAD ".0 TILLV¤XT ".0 TILLV¤XT PER CAPITA Den första komponenten är tillväxten i per sysselsatt, dvs. i grova drag produktivitetstillväxten. Produktivitetstillväxten visar hur väl landet utnyttjar den ianspråktagna arbetskraften med hjälp av kapitalresurser, i form av maskinell utrustning, adekvat utbildning, tekniskt och organisato- Skillnaden mellan det låga talet för å ena sidan och de högre för och är påtaglig. Mätt på detta sätt är det också notervärt att eftersläpning i produktivitetstillväxt i förhål- lande till inte framstår som uppseendeväckande stor, 0,4 pro- centenheter . hör emellertid till de länder i där medelarbetstiderna minskat allra mest, med 0,7 à . I har däremot medelarbetstiderna tenderat att öka, sett över den redovisade perioden som helhet, och med en mer påtaglig uppgång . Mäter man produktivitetstillväxten mer korrekt som tillväxten i per arbetad timme (se talen inom parentes i tabell 4.1) blir skillnaden därför större: ligger efter . För del, där medelarbetstiderna också ökat något, blir efter en motsvarande över- slagsmässig justering produktivitetstillväxten 1972-1996 .¤R DET G¤LLER F¶R¤NDRINGEN I ANTALET SYSSELSATTA DEN ANDRA KOMPONENTEN I TABELL G¥R SKILLNADEN MELLAN 53! OCH 4YSKLAND 3VERIGE I MOTSATT RIKTNING SOM F¶R PRODUKTIVITETSTILLV¤XTEN 3YSSELS¤TTNINGEN HAR ¶KAT KRAFTIGT I 53! MEN BARA OBETYDLIGT I 4YSKLAND OCH 3VERIGE $ELVIS BEROR SKILLNADEN P¥ ATT BEFOLKNINGEN I DE ARBETSF¶RA ¥LDRARNA HAR ¶KAT BETYDLIGT MER I 53! ¤N I 4YSKLAND OCH 3VERIGE (¤RTILL KOMMER EMELLERTID ATT SYSSELS¤TTNINGENS ANDEL AV BEFOLKNINGEN I ARBETSF¶R ¥LDER HAR ¶KAT I 53! MEN MINSKAT I 4YSKLAND OCH 3VERIGE 53! HAR ALLTS¥ VARIT DET MER FRAMG¥NGSRIKA LANDET I FR¥GA OM ATT ANV¤NDA DEN TILLG¤NGLIGA BEFOLKNINGSBASEN DET MINDRE FRAMG¥NGSRIKA I FR¥GA OM ATT ¶KA PRODUKTIONEN PER SYSSELSATT PERSON HAR HAFT EN KRAFTIG BEFOLKNINGSTILLV¤XT 4ILLV¤XTEN I INV¥NARNAS GENOMSNITTLIGA EKONOMISKA V¤LST¥ND HAR D¤RF¶R VARIT BETYDLIGT L¤GRE ¤N DEN TOTALA TILLV¤XTEN I ".0 %N VIKTIG SKILLNAD MELLAN 53! OCH 3VERIGE SOM FRAMG¥R AV TABELL ¤R ATT I 53! SYSSELS¤TTNINGEN HAR ¶KAT ¤NNU MER ¤N TOTALBEFOLKNINGEN MEDAN I 3VERIGE TOTALBEFOLKNINGEN HAR ¶KAT MER ¤N SYSSELS¤TTNINGEN ) 53! HAR S¥LEDES DE SYSSELSATTAS F¶RS¶RJNINGSB¶RDA MINSKAT MEDAN DEN ¶KAT I 3VERIGE 53! HAR P¥ S¥ S¤TT KUNNAT ¥STADKOMMA EN MED 3VERIGE LIKV¤RDIG TILLV¤XT I ".0 PER CAPITA TROTS DEN SOM VISATS KLART L¤GRE PRODUKTIVITETSTILLV¤XTEN -EDAN ".0 PER CAPITA ¤R ETT M¥TT P¥ V¤LST¥ND KAN UTVECKLINGEN AV ".0 PER PERSON I ARBETSF¶R ¥LDER ANV¤NDAS SOM ETT SAMMANFATTANDE M¥TT P¥ EKONOMISK FRAMG¥NG ELLER PRESTATIONSF¶RM¥GA $ET SENARE M¥TTET VISAR B¥DE HUR V¤L LANDET UTNYTTAR BEFOLKNINGSBASEN I ARBETSF¶R ¥LDER OCH HUR V¤L LANDET LYCKAS ¶KA PRODUKTIVITETEN ) DETTA AVSEENDE ¤R INTE SKILLNADERNA MELLAN 53! OCH 4YSKLAND 3VERIGE S¤RSKILT STORA ¶VER HELA DEN L¥NGA PERIODEN JFR TABELL %N N¥GORLUNDA LIKARTAD GRAD AV EKONOMISK FRAMG¥NG HAR ALLTS¥ N¥TTS GENOM SYSSELS¤TTNINGSLINJEN I 53!