sou · GMB357 · 1999-01-01 00:00:00 — Ur den form av di- stansutbildning som vi vant oss vid under den väx- er nya pedagogiska lösningar fram. Det är lösningar som sägs vara an- passade för nutiden, och kanske ännu mer för framtidens behov, med förändrade syften och metoder. Åtminstone en del av den utveckling som pågår återspeglas inom DUKOM. I det här kapitlet analyseras DUKOMs utvecklingsprojekt ur ett historiskt perspektiv. Avsikten är att relatera projekten både till tidigare och till mer samtida offentliga satsningar inom distansutbildningsom- rådet – att placera in dem i ett historiskt och nutida utbildningspolitiskt sammanhang – för att bättre kunna förklara och förstå inriktningar och resultat. Utvecklingsprojekten analyseras i termer av öppenhet i lä- randet, i enlighet med en teori som presenteras av i boken in open learning – a reader . Kapitlet tjänar också som en sammanfattning av några centrala ut- värderingsresultat. 9Dir 1995:69, s. 4. 10Rumble, G (1989). Open learning, distance learning and the misuse of language. 16 DUKOMs historiska och nutida sammanhang 2.1Distansutbildningens historia – till Offentliga satsningar på distansutbildning har i första hand riktats mot högskolan. Inom folkbildningen har inga statliga initiativ tagits och inte heller inom den kommunala gymnasie- och vuxenutbildningen har några bredare satsningar genomförts. Istäl- let för att utveckla distansutbildningen allmänt, inrättades två särskilda distansskolor inom den kommunala utbild- ningen; Statens skola för vuxna i och i . Därför fokuseras högskolans distansutbildning i den följande histo- riska tillbakablicken. Det är inom högskolan som en statlig distansut- bildningsstrategi mest tydligt kan urskiljas. Dessutom har de flesta av DUKOMs utvecklingsprojekt anknytning till universitet och högskolor – antingen leds projekten därifrån eller så deltar universitet och hög- skolor på annat sätt i projektarbetet. är det jämlikhet som gäller förändrades inriktningen på den svenska akademiska ut- bildningen. Förändringen bestod i att de effektivitets-, rationalitets- och prestationsmål som styrt universiteten under föregående decennier, er- sattes av allmänna sociala mål och av politiska principer som riktlinjer för verksamheten. Utbildningen började betraktas som ett jämlikhets- skapande instrument som skulle stimulera, inte reflektera, utvecklingen i samhället. I fortsättningen genomfördes planeringen av den högre ut- bildningen som en del av en allmän samhällspolicy vars honnörsord var jämlikhet. I det akademiska sammanhanget gavs begreppet två inne- börder; –social jämlikhet, dvs. lika tillgång till högre utbildning för olika so- ciala grupper –och geografisk jämlikhet , dvs. rättvis fördelning av utbildningsre- surser mellan olika regioner i landet. Till de nya studerandegrupper som prioriterades hörde de vuxenstude- rande. Att vuxna skulle beredas bättre möjligheter att studera motive- rades inte bara med jämlikhetsskäl, även samhällsekonomiska och re- gionalpolitiska motiv angavs. Det moderna samhället ansågs kräva för- nyad och större kompetens än tidigare av sina medborgare och en hög- utbildad befolkning ansågs vara en förutsättning för den regionala ut- vecklingen. SOU 1998:57 DUKOMs historiska och nutida sammanhang 17 I linje med de nya tankegångarna påbörjades inom de svenska uni- versiteten en försöksverksamhet med distansutbildning under vårtermi- nen 1973. Initiativet till verksamheten kom års utbildningsut- redning. Med hjälp av distansutbildning skulle nya studerandegrupper erbjudas möjligheter att studera vid universiteten. UKÄ, 11 som hade det övergripande ansvaret för distansutbildningen, definierade dessa grupper som geografiskt begränsade, förvärvsarbe- tande vuxna. Detta var första gången som man inom universiteten provade på att arbeta med distanskurser. Det var däremot inte första gången som man arbetade med extern utbildning, dvs. utbildning bedriven utanför själva . Sådan hade erbjudits vid landets universitet sedan 1920- talet. anordnades dock få externa kurser, men sedan började verksamheten växa. /68 fanns den externa utbildningen på 67 orter runt om i landet, åter- fanns den på 103 orter. Försöksverksamheten med distansutbildning var en del av förbere- delserna års högskolereform och genomfördes inom samt- liga universitet /74–1975/76. 13 Verksamheten utvärderades och resultaten från denna utvärdering analyserades och publicerades i en avhandling av (1981); Distance Education at Swedish universities. En första slutsats av utvärderingen var att distanskurserna i flera av- seenden liknade den reguljära universitetsutbildningen. Liksom i den reguljära undervisningen, b yggde kurserna i huvudsak på självstudier, samma litteratur användes som i de ordinarie kurserna och samma examinationer (både till form och innehåll) hölls. Ur distanspedagogisk synvinkel visades arvet från korrespondensundervisningen tydligt. I distanskurserna användes, på samma sätt som i Hermodskurser, skrift- liga studieguider som kommenterade läroböckerna och insändnings- uppgifter som skickades till respektive universitet för kontroll och god- kännande. 14 För att överbrygga avståndet mellan lärare och distans- 11Universitetskanslersämbetet, dåvarande motsvarighet. 12Hammarberg & (1974), s. 82. 13Även s.k. systematiserad decentraliserad universitetsutbildning och en verksam- het i vilken studiecirkeln, självinstruerande studiematerial och videoband kombi- nerades, ingick i den försöksverksamhet som U 68 initierade. 14Hermods startade och blev både första och största korrespon - densinstitut. Då de offentliga utbildningssystemen på framför allt gymnasial och akademisk nivå länge var svåra att komma in på för stora befolkningsgrupper, blev känt som Det stora folkläroverket. var en framträdande, om inte helt dominerande, aktör inom distansutbildningsområdet i . kunde man t.ex. registrera mer än 100 000 kursanmälningar 18 DUKOMs historiska och nutida sammanhang student arrangerades möten på per termin, användes ljudkassetter i undervisningen och telefonkontakt för hand- ledning. Några andra tekniska hjälpmedel än telefoner förekom knappast. Den fascination inför teknikens möjligheter som kunde återfinnas på flera håll inom den pedagogiska världen (som re- sulterade bl.a. i försök med programmerad undervisning och undervis- ningsstudios), uppstod inte inom denna försöksverksamhet. Inte heller användes radio eller TV i undervisningen. Detta senare val – att utesluta radio och TV – var egentligen inte alls självklart. som UKÄ fick direktiv att starta de tre expe- rimentverksamheterna15 med extern utbildning i enlighet med förslag från U 68, gavs nämligen , i enlighet med en statlig proposition, i uppgift att undersöka möjligheterna att använda eterme- dier i utbildning. arbete pågick paral- lellt med UKÄs försök med distansutbildning inom högskolan. Det förekom dock inget samarbete mellan de två verksamheterna, TRU- kommitténs arbete påverkade inte universitetens och i sin avhandling konstaterar (1981):It is clear that distance education is moving away from advanced and costly technical aids, which, at the beginning of the 1970's, many thought would increase the efficiency of teaching. Interests tend more and more to rest on the students' chances of succeding with their studies and on the interaction between student and teacher. Efter de tre experimentåren permanentades distansutbildningen i universitetens utbud. Då hade verksamheten vuxit från 21 kurser /74, till 54 kurser totalt i landet under /76. tog internationaliseringen av de västeuropeiska eko- nomierna fart och det svenska samhällets och näringslivets konkur- renskraft ansågs vara av avgörande betydelse för landets möjligheter att har antalet anmälningar minskat till ca 6 500 på 1990- talet. Enligt utredningen om distansutbildning kännetecknas en hermodskurs bl.a. av att den inte innehåller några inslag av närundervisning . Kursen består av ett skriftligt studiematerial, en studiehandledning och ett antal insändningsuppgifter, som eleven skickar till för rättning och bedömning. Det skriftliga materialet kompletteras ibland och med ljudkassetter och vide o- band. Kontakten med läraren/handledaren sköts brevledes via insändningsup p- gifterna. (Ds 1992:3, s. 15Se fotnot 12. DUKOMs historiska och nutida sammanhang 19 hävda sig i detta internationella sammanhang. I fokus för den ekono- miska debatten hamnade därmed arbetsmarknaden och arbetsmarkna- dens aktörer. som högkonjunkturen växte sig stark krävdes ökad effektivitet, flexibilitet och produktivitet av den svenska arbets- kraften. Den starka betoningen av arbetslivets behov fick genomslag inom högskolepolitiken redan i och med högskolereform. Ett hu- vudtema i denna var att skapa en bättre koppling mellan arbetslivets behov och högskolornas utbildningsutbud. 17 (1976) refererar t.ex., med avseende på arbetslivsanknytningen av högskoleutbildning- en, till dåvarande utbildningsministern och menar: Han slår fast att högskoleutbildningens primära uppgift är att ge de studerande kunska- per och färdigheter som fordras för yrkesverksamhet.... 18 Högskolor- na skulle även i större utsträckning än tidigare skapa former för åter- kommande utbildning. Detta innebar en satsning på de vuxna studenterna. Men om 60-talets och det tidiga 70-talets diskussioner fo- kuserat på utbildning för vuxna som ett sätt att minska utbildnings- klyftor i samhället och för att skapa jämlika möjligheter till utbildning, och även om den rättvisa fördelningen av utbildningsresurserna fortfa- rande var aktuell i högskolereformen, så kom diskussionerna och mer att handla om vuxenutbildning som ett sätt att höja den svenska arbetskraftens konkurrenskraft. Vux- enutbildning behövdes för att arbetsmarknaden krävde välutbildade vuxna. I enlighet med högskolereformen 1977 gjordes distansutbildningen till en integrerad del av högskolans verksamhet. I valdes den småskaliga modellen och distansutbildningen framhölls framför allt som ett sätt att yrkesanknyta högskolans utbildningsutbud. Dessutom ansågs den vara en bra utbildningsform för vuxna, en lämplig och mer tillgänglig utbildningsform för yrkesverksamma personer som p.g.a. bostadsort, familjeförhållanden eller arbetstider inte hade möjligheter att läsa vid universitet eller högskolor. Verksamheten expanderade snabbt. I en rapport19 från regionstyrel- serna anges t.ex. att antalet distanskurser ökat från 54 kurser /76 till 244 kurser /83. 17De andra huvudmålen för reformen var, enligt (1976), att ytterligare öka utbildningens tillgänglighet, särskilt för andra studerandegrupper än de traditionella och att demokratisera utbildningens organisation. 18Bergendal (1976), s. 13. 19Rapporten heter Distansundervisning i högskolan . (Inriktning och utvecklings- möjligheter) och är utarbetad av regionstyrelsernas arbetsgrupp för distansutbild- ning 1983. 20 DUKOMs historiska och nutida sammanhang som distansutbildningen gjordes till reguljär högskoleut- bildning 1977, decentraliserades ansvaret för utbildningen från UKÄ till sex nyinrättade regionstyrelser. Dessa gavs det övergripande ansva- ret för planering och samordning av distansutbudet vid landets univer- sitet och högskolor. Det var regionstyrelserna som genomförde nästa större analys av universitetens distansutbildning. I rapporten 21 beskrivs hur en typisk distanskurs inom högskolan såg ut /83: För det första var den en enstaka kurs som bedrevs på grundkursnivå (78 pro- cent av alla distanskurser). Den gavs på halvfart och omfattade 20 po- äng. Huvuddelen av kursen utgjordes av självstudier. Dessa kombine- rades med obligatoriska träffar vid kursorten 4–/läsår och med 1– användes skriftliga insändningsuppgifter som en del av kommunikationen mellan lärare och student och oftast förekom även särskilda studiematerial som stöd för självstudierna. I de flesta kurserna fanns möjligheter till telefon- och/eller brevhandled- ning. Den typiska distanskursen hade med andra ord inte förändrats sär- skilt mycket , sedan försöksverksamhetens dagar . Den var fortfarande samma blandning av korrespondensun- dervisning, vanlig universitetsutbildning och decentraliserad under- visning. hade dock en viss – ännu så länge marginell – utveckling ägt rum. Regionstyrelserna beskriver hur man vid några högskoleenheter organiserat fasta studiegrupper utanför universiteten och universitetsorterna och till dessa knutit lokala handledare. I rap- porten sägs att distansutbildningen närmar sig den reguljära undervis- ningen. I sina förslag för framtida utvecklingsstrategier för distansutbild- ningen tog regionstyrelserna fasta på den utveckling som redan var på- börjad på några håll i landet. I samma rapport föreslog man en fortsatt satsning på etablering av lokala studiecentra, utnyttjande av resursper- soner utanför högskolan, flexiblare planering och lokalisering av kurs- möten, samverkan mellan högskoleenheter och med organisationer utanför högskolan, samt ökat utnyttjande av telefonteknik och annan kommunikationsteknik. Förslagen innebar att regionstyrelserna gav uttryck för liknande pri- oriteringar med avseende på distansutbildningen som fördes fram i högskolereformen 1977, t.ex. presenterades distansutbildningen i första hand som ett medel för att yrkesanknyta högskolans utbildningar. 20Regionstyrelserna avskaffades 1988. har inte staten haft något formellt ansvar för distansutbildningen inom högskolan. 21Distansundervisning i högskolan (Inriktning och utvecklingsmöjligheter). DUKOMs historiska och nutida sammanhang 21 gruppen var yrkesverksamma vuxna och distansutbildningens stora potential ansågs ligga i dess förmåga att undanröja de fysiska och praktiska studiehinder som försvårade för dessa grupper att läsa på vanligt sätt – och heltid – vid universitet och högskolor. Den syn på distansutbildning som framfördes av regionstyrelserna var dock mer nyttoinriktad än tidigare synsätt. Det handlade inte längre så mycket om bildning till folket, utan mer om en verksamhet som målmedvetet skulle styras till de områden där den gjorde störst sam- hällsekonomisk nytta och som skulle utformas så att den fungerade effektivt och ändamålsenligt. I inleddes därefter en större satsning på utveckling av distansutbildningen inom högskolan, det s.k. Distans- projektet vid . Projektet finansierades med hjälp av medel från Industridepartementet och innehållet i projektet anknöts till den regionalpolitiska offensiv som pågick inom Industridepartementet i och med den regionalpolitiska propositionen och dess förarbeten. Även utvärderades 22 och utvärderarna fann att det resulterat i en verksamhet som stämde väl överens med både etablerad distanspedagogisk praxis och med regionstyrelsernas prioriteringar. Den typ av distansmetodik som dominerade inom karakteriserades som en decentraliserad uppläggning med inslag av distansundervisning och distansöverbryggande metoder. 23 I undervis- ningen varvades samlingar i med träffar vid ett studiecenter till- sammans med den lokale handledaren. Vanligen inleddes ett moment eller en kurs med att studerandegruppen samlades i under 2–. Dessa samlingar ägnades i huvudsak åt föreläsningar. För övrigt bedrev studenterna i huvudsak studierna i sina respektive hemkommu- ner, där man ägnade sig åt självstudier och åt att träffas ungefär en gång i studiecentret tillsammans med den lokale handledaren. Det förekom också att lärare besökte och undervisade vid respektive ort. I och med gjordes också det första större försöket att använda IT-stöd i svensk distansutbildning. Den nya tekniken inne- bar här en satsning på datorer och bildkonferensteknik och tyngdpunk- ten i användandet låg mer på kommunikation än på undervisning. Från statsmakternas sida var man emellertid inte nöjda med utfallet av . En betydande del av de satsade anslagen användes aldrig till något egentligt utvecklingsarbete. Pengarna gick istället till 22Utvärderingen avrapporterades i rapporten vilja, våga, kunna . En utvärde- ring av vid 1987–1993. Utvärderade gjorde , och . 23Ibid, s. 107. 22 DUKOMs historiska och nutida sammanhang inköp av teknisk utrustning och till driftskostnader för de kurser som ingick i projektet. Bland annat för att renodla själva distansutveck- lingsarbetet – för att skilja på kostnaderna för utvecklingsarbete och kurs-genomförande – initierades 1991 den satsning på utveckling av distans-metodik som sedermera gavs namnet Distansutvecklingspro- grammet,24 även den vid . Den nya satsningen innebar ett ställningstagande från statsmakternas sida som gick ut på att ut- vecklings-arbetet i fortsättningen skulle riktas in på själva kursutform- ningen, på att utveckla distansutbildningen i pedagogiskt och metodo- logiskt avseende. Den regionala inriktningen, framför allt b yggandet av tekniska och organisatoriska infrastrukturer (studiecentra), gavs betyd- ligt mindre prioritet . I och med Distansutvecklingsprogrammet hade staten investerat ett hundratal i utveckling av di- stansutbildning inom högskolan (). Men detta verkar inte ha lett till att det hänt särskilt mycket i metodologiskt avseende . Utredningen om Distansutbildning be- skriver i sitt betänkande 25 högskolans distansutbildning på i princip samma sätt som den beskrivits tidigare : Distanskur- serna utgörs företrädesvis av reguljära högskolekurser som i varierande utsträckning anpassats till distansform. Det är inte särskilt vanligt med distanskurser med speciellt innehåll och särskilt kursmaterial. I anslut- ning till distansutbildningarna anordnas veckoslutsträffar per termin, för det mesta på kursorten (hos utbildningsanordnaren), men även lokala träffar förekommer. Mellan träffarna ägnar sig stu- denten i huvudsak åt självstudier. Dialogmöjligheter med läraren er- bjuds via telefonkontakt och insändningsuppgifter. talas allmänt om IT och stod den nya och djupa lågkonjunkturen, den internationella konkurrensen och landets framtida ekonomiska utveckling i centrum i de flesta offentliga utbildningsdis- kussioner.26 Utbildning – distansutbildning, högskoleutbildning, mer 24Den nya satsningen på distansutvecklingsarbete hade inledningsvis ingen speciell benämning. Det var först då avslutades som det ansågs nödvändigt att döpa verksamheten. I den fortsatta texten kommer dock för enkel- hetens skull begreppet Distansutvecklingsprogrammet att användas genomgående om verksamheten. Långt borta och mycket nära – En förstudie om svensk distans- utbildning. 26I slutet av tillsatte den dåvarande socialdemokratiska regeringen flera utredningar i syfte att undersöka förutsättningarna för en positiv ekonomisk DUKOMs historiska och nutida sammanhang 23 utbildning och bättre utbildning – behövdes för att föra upp ur lågkonjunkturen och för att öka landets konkurrenskraft, bland annat genom att skapa förutsättningar för flexibilitet och snabb utveckling inom arbetslivet. Framför allt framhölls den vuxna befolkningens ut- bildningsbehov. I både betänkanden och konkreta åtgärdsförslag uttrycktes en ut- bildningsoptimism som knappast skådats i sedan 50- och 60- talens stora utbildningsexpansion. Skillnaden mot tidigare var, att handlade optimismen framför allt om utbildning- ens ekonomiska potential för samhälle och individ. Dess eventuella sociala implikationer betonades mindre. Behovet av att i större utsträckning anknyta den akademiska utbild- ningen till arbetslivet och till arbetsmarknadens behov hade diskuterats långt innan 1990-talets lågkonjunktur. Denna anknytning var t.ex. ett huvudsyfte med högskolereform. Därmed var det alldeles följdriktigt att högskolan togs med även i den diskussion som fördes inom statsförvaltningen om vuxnas fort- och vida- reutbildning, om kompetensutveckling och om behovet av utveckling Inom industridepartementet tillkallades t.ex. en utredning med uppdrag att genomföra en utredning om produktivitetens utveckling i – Produktivitetsdelegationen. Andra utredningar fokuserade mer uttalat på utbildningens betydelse för den svenska konkurrenskraften och på utbildning som drivkraft för landets (ekonomiska) utveckling. Inom Arbetsmarknadsdeparte- mentet tillsattes exempelvis som gavs i uppgift att lämna förslag till åtgärder för att stimulera kompetensutveckling i arbetslivet, och inom tillsattes och Utredningen om distansutbildning, följd av Utredningen om effektivare vuxenutbildning. Efter regeringsskiftet initierade den nya borgerliga regeringen utredningen 2000 – kunskap och kompetens för nästa århundrade, i syfte att utveckla en sammanhållen kompetensstrategi för . Den bild av den svenska samhällsekonomins ställning och av den svenska arbetsmarknadens dåvarande och framtida behov, som målades upp i samtliga dessa utredningar, är slående entydig. I utredningarnas betänkanden talas allmänt om hur internationaliseringen och integreringen av ländernas ekonomier leder till ett ökat konkurrenstryck inom de flesta samhällssektorer, om snabbare kun- skapsutveckling, om ett ökat kunskapsinnehåll i många yrken och arbetsuppgifter och om ökad komplexitet i detta kunskapsinnehåll. Utredningarna kom även fram till minst en gemensam slutsats, nämligen att den svenska arbetskraften behövde kompetensutvecklas. För att höja den svenska konkurrenskraften, för att skapa flexibilitet och effektivitet och för att öka den enskildes möjligheter att hävda sig på en föränderlig arbetsmarknad, ansågs det krävas en kraftig satsning på grund-, fort- och vidareutbildning av framför allt den vuxna och yrkesverksamma delen av befolkningen. 24 DUKOMs historiska och nutida sammanhang Produktivitetsdelegationen kom t.ex. fram till slutsatsen att högskolan måste byggas ut, att långt fler utbildningsplat- ser behövdes än vad som fanns att tillgå. I Agenda 2000, rapport nr 7, diskuterades högskolornas och universitetens kvalificerade fortbild- ning och vidareutbildning samt behovet av större närhet mellan den akademiska världen och arbetslivet. Detta var tankegångar som var varken nya eller överraskande. Det som däremot var nytt i sammanhanget var det stora intresse för distansutbildning som både periodens socialdemokratiska och borgerli- ga regering visade. Distansutbildningen hade inte utretts, och hade knappast ens diskuterats i offentliga sammanhang, TRU-utredning. följde utredningarna slag i slag. 1991 tillsattes Ut- redningen om distansutbildning inom . Den följdes av Utredningen om effektivare vuxen- utbildning och det i sammanhanget mindre uppdraget till universiteten i och att utreda frågan om organisation av högskolans distansutbildning.27 Förutom att dessa utredningsuppdrag i sig visade på ett statligt intresse, så ingick det även i förutsättningarna att de till- sattes i syfte att utreda hur staten skulle kunna ta ett större ansvar för distansutbildningen. Även i betänkande 28 dis- kuteras distansutbildningen i ett särskilt kapitel. Distansutbildningen beskrevs i dessa sammanhang fortfarande främst som ett sätt att nå ut med utbildning till just den vuxna och yr- kesarbetande delen av befolkningen. Men om det under de ca tio före- gående åren varit den regionala arbetsmarknadens behov som stått i centrum för intresset, så var det och det tidiga 90-talet istället möjligheterna till ett öppet och flexibelt lärandet som lockade, samt de ekonomiska och effektivitetsvinster som skulle kunna göras om vuxnas fort- och vidareutbildning kunde kombineras med förvärvsarbete. Från centralt håll betonades även behovet av nationell samordning och försök med storskaliga, nationella satsningar på dis- tansutbildning genomfördes. Dessutom framställdes IT-stödet allt oftare som ett självklart inslag i distansutbildningen. Den nya informationstekniken har varit aktuell sedan åtminstone mitten av i svensk näringspolitisk diskussion. I regeringens proposition 1984/85:115 om regional utveckling och utjämning fast- slogs t.ex. att: Ökad vikt bör bl. a. läggas på 27Dnr 1340/92. Frihet Ansvar Kompetens.