sou · GMB313 · 1999-01-01 00:00:00 — 5 § Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka ämnen och föremål som skall anses utgöra farligt gods enligt 2 § med hänsyn till transportmedel, gods- mängd eller transportförhållanden. 8a § Varje företag eller myndighet som regelmässigt utför transport enligt denna lag eller är avsändare vid sådana transporter skall ha en eller flera säkerhetsrådgivare. Säkerhetsrådgivaren har till uppgift att verka för att förebygga olyckor i samband med transport, lastning och lossning av farligt gods samt vid sådan olycka eller tillbud upprätta och överlämna en rapport till företagsledningen eller ledningen för berörd myndighet. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om säkerhetsrådgivare. 8 b § Företag eller myndighet som avses i 8 a § skall efter en olycka eller ett tillbud i samband med transport enligt denna lag lämna upplysningar om händelsen i den omfattning och till den myndighet som regeringen föreskriver. 9 § Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att 9 § Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas meddela föreskrifter om klassificering av farligt gods, om transportmedel och andra transportanordningar, märkning, uppgiftsplikt, säkerhetsutrustning, lastning, lossning, förvaring och annan hantering av farligt gods samt om försiktighetsmått och åtgärder i övrigt, allt i den utsträckning som krävs från transportsäkerhetssynpunkt. att meddela föreskrifter om klassi- ficering av farligt gods, om trans- portmedel och andra transport- anordningar, märkning, uppgiftsplikt, säkerhetsutrustning, lastning, lossning, förvaring och annan hantering av farligt gods samt om krav på utbildning och om försiktighetsmått och åtgärder i övrigt, allt i den utsträckning som krävs från transportsäkerhets- synpunkt. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att föreskriva att transportmedel och andra transportanordningar får användas vid transport endast om de är provade och godkända. 18 § En polismyndighets beslut enligt denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos . Beslut av annan tullmyndighet än får överklagas hos styrelsen. 19 § Beslut som en länsstyrelse eller annan central förvaltningsmyndig- het än meddelat enligt denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövnings- tillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut som Statens kärnkrafts- inspektion meddelat enligt denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos regeringen. 20 § får överta annan tullmyndighets uppgift enligt 7 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291) att i länsrätt och kammarrätt föra det allmännas talan. för det allmännas talan i Regeringsrätten. 21 § En myndighet får förordna att dess beslut enligt denna lag eller med stöd av lagen meddelade före- skrifter skall gälla även om beslutet har överklagats. Denna lag träder i kraft . Bestämmelsen i 8 a § samt föreskrifter som meddelas med stöd av denna bestämmelse skall från och med nämnda datum endast tillämpas såvitt avser utbildning av säkerhetsrådgivare. I övrigt träder bestämmelsen i kraft . Förslag till förordning om ändring av förordningen (1982:923) om transport av farligt gods Härigenom föreskrivs dels att 5, 7, 8, 25 och 27 §§ skall ha följande lydelse, dels att 28-30 §§ skall upphävas. 5 § Farligt gods indelas i följande klasser: klass 1 för explosiva varor klass 2 för komprimerade, konden- serade eller under tryck lösta gaser klass 3 för brandfarliga vätskor klass 4 för brandfarliga fasta varor, självantändande varor och varor som utvecklar brandfarlig gas vid kontakt 5 § Farligt gods indelas i följande klasser: klass 1 för explosiva ämnen och föremål klass 2 för gaser klass 3 för brandfarliga vätskor klass 4 för brandfarliga fasta ämnen, självantändande ämnen och ämnen som utvecklar brandfarlig gas vid klass 5 för oxiderande varor och organiska peroxider klass 6 för giftiga varor, vämjeliga varor och varor med benägenhet att orsaka infektioner klass 7 för radioaktiva varor klass 8 för frätande varor klass 9 för magnetiskt material och de varuslag enligt klasserna 1-8 som en transportmyndighet för särskilda fall föreskriver. klass 5 för oxiderande ämnen och organiska peroxider klass 6 för giftiga ämnen och smitt- förande ämnen klass 7 för radioaktiva ämnen klass 8 för frätande ämnen klass 9 för övriga farliga ämnen eller föremål som transportmyndig- heterna föreskriver. Transportmyndigheterna får föreskriva att en klass skall vara indelad i underavdelningar. 7 § På ansökan skall transportmyn- digheten meddela beslut om en viss vara är att anse som farligt gods enligt lagen (1982:821) om transport av farligt gods. I beslutet skall myn- digheten ange den för godset tillämpliga klassen samt godsets placering inom klassen. 7 § På ansökan skall transportmyndigheten meddela beslut om ett visst ämne eller föremål är att anse som farligt gods enligt lagen (1982:821) om transport av farligt gods. I beslutet skall myndigheten ange den för godset tillämpliga klassen samt godsets placering inom klassen. Sökanden skall lämna underlag för den prövning som behövs för beslutet. Sökanden skall betala de kostnader som prövningen orsakar. Transport- myndigheten får bestämma avgiften till lägre belopp om omständigheterna föranleder det. 8 § I ett ärende enligt 7 § får trans- portmyndigheten på sökandens be- gäran föreskriva vad som skall gälla för transport av varan intill dess ärendet slutligt avgjorts. Beslut där sådana föreskrifter meddelats kan när som helst ändras av myndigheten. 8 § I ett ärende enligt 7 § får trans- portmyndigheten på sökandens be- gäran föreskriva vad som skall gälla för transport av ämnet eller före- målet intill dess ärendet slutligt avgjorts. Beslut där sådana före- skrifter har meddelats kan när som helst ändras av myndigheten. 25 § Tillsynen över efterlevnaden av lagen (1982:821) om transport av farligt gods och med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall utövas av följande myndigheter inom nedan angivna områden. Landtransporter av varor enligt klasserna 1-6 samt 8 och 9, såvitt gäller transporter av varor enligt klasserna 6, 8 och 9, dock endast om de transporteras i tankfordon Gränskontroll av vägtransporter till och från utlandet samt kontroll av fordon och andra lastenheter som Såvitt gäller och tullmyndigheternas tillsynsområden utövas tillsynen även av i den utsträckning som och var och en inom sitt område beslutar i samråd med . och var och en inom sitt område bemyndigas att meddela de verkställighetsföreskrifter till lagen om transport av farligt gods och denna förordning som behövs för polismyndigheternas och tullmyndigheternas tillsynsverksamhet. 25 § Tillsynen över efterlevnaden av lagen (1982:821) om transport av farligt gods och med stöd av lagen meddelade föreskrifter skall utövas av följande myndigheter inom nedan angivna områden. Landtransporter av ämnen och föremål enligt klasserna 1-6 samt 8 och 9, såvitt gäller transporter av ämnen och föremål enligt klasserna 6, 8 och 9, dock endast om de trans- Vägtransporter till och från utlandet samt fordon och andra lastenheter som inkommer till landet med fartyg Tullmyndigheternas tillsyn av fordon skall ske i samråd med polismyndig- heterna. Såvitt gäller och tullmyndigheternas tillsynsområden utövas tillsynen även av i den utsträckning som och var och en inom sitt område beslutar i samråd med . och var och en inom sitt område bemyndigas att meddela de verkställighetsföreskrifter till lagen om transport av farligt gods och denna förordning som behövs för polismyndigheternas och tullmyndigheternas tillsynsverksamhet. 27 § En polismyndighets beslut enligt lagen (1982:821) om transport av farligt gods eller föreskrifter som har meddelats med stöd lagen får över- klagas hos . Beslut av annan tullmyndighet än General- tullstyrelsen får överklagas hos styrelsen. 27 § Om ansvar för överträdelser av denna förordning eller av före- skrifter som meddelats med stöd av förordningen samt om överklagande finns bestämmelser i lagen (1982:821) om transport av farligt gods. Denna förordning träder i kraft . Förslag till lag om ändring av räddningstjänstlagen (1986:1102) Härigenom föreskrivs dels att 2, 27 b, 30, 33 och 43 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i lagen införs en ny paragraf, 43 a §, som skall ha följande lydelse. 2 § Med räddningstjänst avses i lagen de räddningsinsatser som staten eller kommunerna skall svara för vid olyckshändelser och överhängande fara för olyckshändelser för att hindra och begränsa skador på människor eller egendom eller i miljön. Till räddningstjänst hänförs också räddningsinsatser som görs enligt 25- 27a §§ utan att det har inträffat någon olyckshändelse eller föreligger överhängande fara för en olycks- händelse. Till räddningstjänst hänförs också räddningsinsatser som görs enligt 25- 27b §§ utan att det har inträffat någon olyckshändelse eller föreligger överhängande fara för en olyckshändelse. Skyldighet för staten eller kommun att göra en räddningsinsats föreligger endast, om det med hänsyn till behovet av ett snabbt ingripande, det hotade intressets vikt, kostnaderna för insatsen och omständigheterna i övrigt är påkallat att staten eller kommunen svarar för insatsen. 27b § Inom Sveriges sjöterritorium, med undantag för vattendrag, kanaler, 27b § Inom Sveriges sjöterritorium, med undantag för vattendrag, hamnar och andra insjöar än , och , samt inom ekonomiska zon skall svara för rädd- ningstjänsten, när olja eller andra skadliga ämnen har kommit ut i vattnet. kanaler, hamnar och andra insjöar än , och , samt inom ekonomiska zon skall svara för räddningstjänsten, när olja eller andra skadliga ämnen har kommit ut i vattnet eller när fara föreligger för att olja eller andra skadliga ämnen skall komma ut i vattnet. 30§ Kommunerna och de statliga myndigheter som svarar för rädd- ningstjänst skall se till att det finns anordningar för alarmering av rädd- ningstjänstorganen. När ett räddningsorgan gör en räddningsinsats, skall polismyndigheten underrättas om insatsen. 33 § I fråga om räddningsinsatser som är omfattande får regeringen föreskriva eller i särskilt fall bestämma, att en länsstyrelse eller någon annan statlig myndighet skall ta över ansvaret för räddnings- tjänsten inom en eller flera kommuner. I sådana fall utses rädd- ningsledare av den myndighet som har fått ansvaret. Om effekterna av en olyckshändelse kan påkalla särskilda åtgärder till skydd för befolkningen eller miljön i ett annat land än , skall det räddningsorgan som avses i andra stycket underrätta berörd myndighet i det andra landet. 33 § I fråga om räddningsinsatser som är omfattande får regeringen föreskriva eller i särskilt fall bestämma, att en länsstyrelse eller någon annan statlig myndighet skall ta över ansvaret för räddnings- tjänsten inom en eller flera kommuner. Det samma gäller när ansvaret för en räddningsinsats både ligger på ett kommunalt och statligt organ eller när ansvaret förändras under insatsens gång. I sådana fall utses räddningsledaren av den myndighet som har fått ansvaret. I fråga om sanering efter utsläpp av radioaktiva ämnen från en kärnteknisk anläggning får regeringen föreskriva eller i särskilda fall besluta, att en länsstyrelse skall ta över ansvaret för saneringen inom flera län eller att någon annan statlig myndighet skall ta över detta ansvar inom ett eller flera län. 43 § Vid en anläggning, där verk- samheten innebär fara för att en olyckshändelse skall orsaka allvar- liga skador på människor eller i miljön, är anläggningens ägare eller innehavare skyldig att i skälig om- fattning hålla eller bekosta bered- skap med personal och egendom och i övrigt vidta erforderliga åtgärder för att hindra eller begränsa sådana skador. 43 § Vid en byggnad eller anlägg- ning, där en olyckshändelse kan orsaka allvarliga skador på män- niskor eller i miljön, är byggnadens eller anläggningens ägare eller innehavare skyldig att i skälig om- fattning hålla eller bekosta beredskap med personal och egendom och i övrigt vidta erforderliga åtgärder för att förebygga sådana olyckshändelser och för att hindra eller begränsa skador till följd av sådana olyckshändelser. Detsamma skall gälla flygplatser som har godkänts enligt 6 kap. 9 § första stycket luftfartslagen (1957:297). 43 a § Förebyggande åtgärder enligt 41 och 43 §§ skall vidtas om inte ägaren eller innehavaren kan visa att åtgärderna inte behövs med hänsyn till risken för brand eller annan olyckshändelse eller av annan anledning är oskäliga. Denna lag träder i kraft . Förslag till förordning om ändring av räddningstjänst - förordningen (1986:1107) Härigenom föreskrivs dels att 69 och 70 §§ skall ha följande lydelse, dels att det i förordningen införs två nya paragrafer, 69 a och 70 a §§, som skall ha följande lydelse. 69 § Ä gare eller innehavare av en sådan anläggning som avses i 43 § räddningstjänstlagen (1986:1102) vid vilken man hanterar sådana kemiska ämnen eller beredningar (kemiska produkter) som vid en olyckshändelse kan orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön, skall informera den kommun där anläggningen är belägen om 1.vilka kemiska produkter av detta slag som hanteras i anläggningen och vilka former de förekommer i eller kan omvandlas till, 2.hur produkterna används vid anläggningen och i vilka kvantiteter de förekommer där samt vilka kemiska och fysikaliska egenskaper de har under normala användnings- förhållanden i produktionsprocessen, 3.anläggningens geografiska läge och de normala meteorologiska för- hållandena samt riskfaktorer till följd av detta, 4.hur de delar av anläggningen som är viktiga från säkerhetssynpunkt är uppbyggda och vilka särskilda risk- faktorer som finns vid anläggningen, 5.vilka säkerhetsrutiner och säker- hetssystem som finns vid anlägg- ningen och de åtgärder som i övrigt vidtagits för att förebygga olyckshändelser, samt 6.vilka åtgärder som vidtagits för att lindra följderna av en olycks- händelse. Den information som skall lämnas skall också innehålla en allmän beskrivning av de tekniska processer som förekommer vid anläggningen. 69 § För sådan verksamhet som omfattas av kravet på säkerhets- rapport i 8 § lagen (1998:00) om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor skall kommunen upprätta en plan för räddnings- insatser. Planen skall ha den om- fattning som säkerheten för omgiv- ningen kräver. Verksamhetsutövaren är skyldig att lämna nödvändiga upplysningar till kommunen. Allmänheten skall på lämpligt sätt få möjlighet att lämna synpunkter på planen. Planen skall förnyas eller när det annars till följd av ändrade förhållanden finns anled- ning därtill. får meddela föreskrifter om verkställighet av första och andra stycket. Om det inträffar förändringar som i betydande utsträckning påverkar risken för olyckshändelser vid anläggningen eller följderna av en olyckshändelse, skall ägaren eller innehavaren informera kommunen om förändringen. får meddela föreskrifter om verkställigheten av första - tredje styckena. 69 a § Den externa planen för rädd- ningsinsatser enligt 69 § skall inges till som skall granska och fatta beslut om planen. 70 § Om en olyckshändelse som kan orsaka allvarliga skador på män- niskor eller i miljön inträffar vid en sådan anläggning som avses i 43 § räddningstjänstlagen (1986:1102) eller om överhängande fara för en sådan olyckshändelse förelegat, skall anläggningens ägare eller innehavare omgående informera den kommun där anläggningen är belägen och om 1.omständigheterna kring olyckshändelsen eller den befarade olyckshändelsen, 2.vilka kemiska produkter som finns i anläggningen och som kan orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön och om någon av dessa produkter läckt ut, 3.de uppgifter som finns tillgängliga för att möjliggöra en bedömning av följderna för människor och miljö, 4.vilka räddningsåtgärder som vidtagits. 70 § Om en olyckshändelse som kan orsaka allvarliga skador på män- niskor eller i miljön inträffar vid en sådan anläggning som avses i 43 § räddningstjänstlagen (1986:1102) eller om överhängande fara för en sådan olyckshändelse förelegat, skall anläggningens ägare eller innehavare omgående informera den kommun där anläggningen är belägen och om 1.omständigheterna kring olyckshändelsen eller den befarade olyckshändelsen, 2.vilka farliga ämnen som finns i anläggningen och som kan orsaka allvarliga skador på människor eller i miljön och om någon av dessa ämnen läckt ut, 3.de uppgifter som finns tillgängliga för att möjliggöra en bedömning av följderna för människor och miljö samt 4.vilka räddningsåtgärder som vidtagits. Så snart det kan ske skall information också lämnas om 1.vilka sanerings- och restaurerings- åtgärder som planeras för att be- gränsa följderna, samt 2.vilka åtgärder som planeras för att förhindra att en olyckshändelse inträffar igen. skall omgående informera regeringen om sådana olyckshändelser eller befarade olyckshändelser som avses i första stycket. Så snart det kan ske skall informa- tion också lämnas om 1.vilka sanerings- och restaure- ringsåtgärder som planeras samt 2.vilka åtgärder som planeras för att förhindra att en olyckshändelse inträffar igen. skall om- gående informera regeringen och andra berörda myndigheter om sådana olyckshändelser eller be- farade olyckshändelser som avses i första stycket. får meddela föreskrifter om verkställigheten av första och andra stycket. 70 a § skall informera Europeiska unionens kommission enligt artikel 15 och 19 i direktivet om åtgärder för att före- bygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där far- liga ämnen ingår (96/82/EEG). Denna förordning träder i kraft . Som framgår av våra direktiv (se bilaga 1) har vi fått i uppdrag att ut- reda en rad olika frågor. Vissa av frågorna har samband med varandra, andra har det inte. Vi har valt att dela in utredningsuppdraget i fyra olika block enligt följande. -Genomförandet av det nya Seveso-direktivet om åtgärder för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga olyckshändelser där farliga ämnen ingår (96/82/EEG) och ratifikationen av konventionen om gränsöverskridande effekter av industriolyckor (Industriolyckskonventionen). -Införandet av förorenaren betalar-principen, substitutions- principen och försiktighetsprincipen inom räddningstjänst- lagstiftningen. -Frågor om transport av farligt gods, bl.a. EU-direktivet om säkerhetsrådgivare vid transport av farligt gods (96/35/EEG). -Ansvar och befogenheter vid miljöräddningsoperationer till sjöss. För att undvika olyckor och skapa en säkrare livsmiljö är det viktigt att det finns ett högt utvecklat säkerhetsmedvetande i samhället. Allvarliga olyckor inom den kemikaliehanterande industrin är relativt ovanliga i . Om en olycka inträffar kan följderna emellertid bli mycket svåra. Riskerna med storskalig kemikaliehantering har därför fått särskild uppmärksamhet i det internationella arbetet. Ett grundläggande utvecklingsarbete har utförts inom . Detta arbete har haft stor betydelse för det nya Seveso-direktivet och Industriolyckskonventionen. Det nya Seveso-direktivets och Industriolyckskonventionens tillämp- ningsområde sammanfaller i hög grad med varandra. Båda handlar i huvudsak om olycksförebyggande och skadebegränsande åtgärder för att öka säkerheten inom den kemikaliehanterande industrin. Enligt våra direktiv skall den övergripande prövningen av vilka åtgärder som fordras för att förebygga och begränsa följderna av allvarliga kemikalieolyckor anpassas till miljökonsekvensbeskrivningen och tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen. Vårt arbete i denna del av utredningen har i huvudsak fokuserats på hur den svenska regel- och myndighetsstrukturen på bästa sätt skall anpassas för att möta de nya krav som följer av direktivet och konventionen samt hur kopplingen till miljöskyddslagstiftningen skall utformas. har kopplingen mellan miljö- och säkerhetsfrågor i svensk lagstiftning varit relativt svag trots att det i båda fallen handlar om att hindra att människor och miljö tar skada. Skillnaden ligger i att miljöskyddslagstiftningen främst varit fokuserad på de kontinuerliga miljöeffekterna av en verksamhet medan säkerhetsfrågorna handlar om att förebygga olyckor och begränsa skador till följd av olyckor. En förutsättning för att en samordning skall vara möjlig är att regel- och myndighetsstrukturen kan göras enhetligare än vad som är fallet . Införandet av förorenaren betalar-principen, substitutionsprincipen och försiktighetsprincipen inom räddningstjänstlagstiftningen berör också i hög grad kopplingen mellan miljö- och säkerhetsfrågor. De nämnda principerna är nämligen etablerade inom miljörätten. Ä ven här har utfört det grundläggande arbetet med utvecklingen av förorenaren betalar-principen från att i huvudsak avsett endast konti- nuerliga utsläpp till att även avse olycksförebyggande och skade- begränsande åtgärder. Frågorna kommer att behandlas särskilt men har, som nämnts, en koppling till mycket av det resonemang som förs angående säkerhetsfrågornas anpassning till tillståndsprövningen enligt miljöskyddslagstiftningen. I inledningen till Industriolyckskonventionen finns t.ex. en direkt koppling till förorenaren betalar-principen och verksamhetsutövarnas ansvar. Principen har även förts in i och är därmed en del av . När det gäller transport av farligt gods har utredningen lämnat ett delbetänkande, Myndighetsansvaret för transport av farligt gods (SOU 1997:109), där vi föreslår att myndighetsansvaret för samtliga trans- portslag läggs på . De frågor som kvarstår för utredningen att behandla är genomförandet av EU-direktivet om säkerhetsrådgivare vid transport av farligt gods samt vissa frågor om definitioner, tillsyn, utbildning och överklagande inom ramen för lagen om transport av farligt gods. Definitionsfrågorna handlar i huvudsak om att anpassa den svenska lagstiftningen till de förändringar som skett inom FN:s rekommen- dationer för transport av farligt gods. FN-rekommendationerna är vägledande för allt internationellt arbete med frågor om transport av farligt gods och revideras fortlöpande. Eftersom den svenska lagstift- ningen inte ändrats på denna punkt sedan tillkomsten av lagen om transport av farligt gods behöver nu vissa anpassningar göras. När det gäller tillsyn vid transport av farligt gods är det främst frågor om befogenheterna för Polisen, och som påtalats. Fråga har bl.a. uppkommit om vilka befogenheter som finns att kontrollera icke farligt gods-skyltade transporter. Närmare bestämt: Har Polisen, och rätt att kon- trollera sådana transporter trots att det inte framgår att de har farligt gods i lasten. har också aktualiserat frågan om tullmyndigheternas tillsynsområde enligt lagen om transport av farligt gods bör ändras med hänsyn till medlemskap i . Beträffande utbildning är det närmast fråga om det i nuvarande lagstiftning krävs förtydliganden och när det gäller reglerna om överklagande skall dessa enligt direktiven flyttas från förordningen till lagen om transport av farligt gods. Den sista punkten, ansvar och befogenheter vid miljöräddnings- operationer till sjöss, berör i huvudsak fem frågor. 1.Räddningsledaransvaret vid miljöräddningsoperationer till sjöss. 2.Ansvaret för räddningsinsatser i hamn. 3.Utnyttjandet av hamn för skadat fartyg. 5.Nödbogsering av fartyg. De tre första punkterna rör befogenhet vid miljö- räddningsoperationer till sjöss och om den skall utvidgas genom för- ändringar av räddningstjänstbegreppet och räddningsledaransvaret. De två sistnämnda punkterna handlar däremot främst om medelstilldelning. 2 Kemikalieolyckor inom industrin Inom industrin hanteras stora mängder kemikalier.