sou · GMB3104 · 1999-01-01 00:00:00 — av de tillfrågade upplevde att de inte alls kunnat påverka planeringen och att de borde ha fått medverka vid denna. Detta tyder på otillfedsställda behov i sam- band med utvecklingen av rehabiliteringsplanen för den försäkrade. Andelen individer med rygg- och/eller nackproblem där rehab ilite- ringen påbörjades före fastställd rehabiliteringsplan var . Denna siffra styrks även av uppgifter i tillsyns- rapport, som dock visar en högre andel fall där rehabilitering påbörjats innan rehabiliteringsplan fastställts. när den första rehabiliteringsplanen, eller om den saknades, den första handlingspla- nen för rehabilitering, fastställdes var . Det upprättas en stör- re andel rehabiliteringsplaner för kvinnor än för män. Rehabiliterings- plan upprättades i av männens sjukfall vilket kan jämföras för kvinnorna. För båda grupperna var andelen där plan hade upprättats trots troligt behov . Åldern ser däremot inte ut att ha någon större betydelse för om rehabiliteringsplan upprättas eller ej. Naturligt nog är det i många fall inte aktuellt med någon rehabiliteringsplan för den äldsta åldersgruppen, de . är den sysselsättningssektor där upprättande av rehabiliteringsplan är mest vanlig. I av sjukfallen gjor- des en rehabiliteringsplan, vilket kan jämföras med endast en femtedel i den statliga sektorn. Sammanfattningsvis kontaktar kvinnor i högre grad än män. Andelen kontakter mellan försäkringskassa och arbets- givare är minst på arbetsplatser med färre än tio anställda. Försäkrings- kassan kontaktar arbetsgivaren i störst utsträckning när det gäller per- soner i ålder 30–och i lägre grad när det gäller personer . Rehabiliteringsutredning genomfördes i av alla sjukfall, varav genomförde en femtedel. Tendensen är att i större utsträckning utför arbetsgivarens utred- ningsåtaganden för kvinnor än för män. När det gäller flerpartssamtal var andelen där första kontakt med arbetsgivaren följdes av flerpartssamtal . Efter inledande kontakt mellan och arbetsgivaren är flerpartssamtal vanligare ju större arbetsplatsen är. Andelen sjukfall där rehabilitering startar innan rehabiliteringsplanen har färdigställts är . Slutligen är lands- tinget den sysselsättningssektor där upprättande av rehabiliteringsplan är mest förekommande. Den arbetslivsinriktade rehabiliteringens kostnader 1. Inledning, avgränsningar och förutsättningar Utgångspunkten för att beräkna kostnader och intäkter är i denna studie begränsad till personer som 1) uppbär möjligheter till arbetslivsinriktad rehabilitering till följd av ett initialt sjukdomsfall, 2) är anställda. Vi har även begränsat våra beräkningar till situationer där det faktiskt sker en arbetslivsinriktad rehabilitering, vilket innebär att föreb yggande åtgärder undantagits. Inom ramen för studien har inga undersökningar baserade på primärdata kunnat genomföras utan studien b ygger på de data och den litteratur som för studien funnits publicerad. Aktörerna i den arbetslivsinriktade rehabiliteringen är arbetsgivare, försäkringskassa, arbetsförmedling, företagshälsovård, yrkesinspektion arbetslivstjänster, () samt 1. I stu- dien har vi avgränsat oss till att undersöka arbetsgivares och försäk- ringskassans roll. Motiveringen är att vi studerar individer som är an- ställda där arbetslivsinriktad rehabilitering pågår. Mycket av det grundmaterial vi har använt oss av när det gäller verksamhet är hämtat ifrån . För att kunna representera riket har materialet därefter viktats med läns andel av sjukpenningutbetalningar (1,). Resultaten nedan redovisas med en stor exakthet, men vi vill göra läsaren uppmärksammad på att dessa tillsynes exakta resultat b ygger på antagandet att det grundmaterial och de antaganden vi använt är exakt. I materialet har vi likställt antalet fall med personer och kommer fort- sättningsvis att använda begreppen synonymt. 1 Se (1996) Som en första utgångspunkt gäller det att få en uppfattning om anta- let personer som, i genomsnitt, är föremål för arbetslivsinriktad rehabi- litering , dvs. beståndet av individer. Utgångspunkten för beräkningarna är att det i , vid mättidpunkten, fanns 5822 fall vilka bedömdes vara i behov av arbetslivsinriktad rehabilite- ring, s.k. SAR-fall (Samordnad Arbetslivsinriktad Rehabilitering). Efter- som studien skall avse anställda personer måste de arbetslösa exklude- ras. Av de fall som avslutades beräknas varit ar- betslösa, vilket innebär att det i 483 fall bedömdes behov av arbetslivs- inriktad rehabilitering där individen var anställd. Vidare bedöms 90 pro- cent av dessa fall faktiskt leda till rehabiliteringsåtgärd, vilket innebär att det i 435 fall faktiskt sker en rehabilitering av personer med anställ- ning. läns andel av sjukpenningutbetalningar var 1997 av rikets. Denna siffra används för att beräkna det genomsnitt- liga antalet anställda personer som genomgick arbetslivsinriktad rehabilitering i . Beståndet av anställda personer i riket som genomgår arbetslivs- inriktad rehabilitering kan med ovanstående underlag uppskattas till 435/0,0178 = 24.438 personer. När det gäller arbetsgivarnas kostnader för arbetslivsinriktad rehabili- tering finns i princip bara en källa till information ("Arbetsgivarnas rehabiliteringsinsatser ", RFV PM 1997). Denna omfattar bara arbetsställen med mer än 20 anställda. Eftersom det inte finns nå- got annat material tillgängligt, och det inom ramen för denna studie inte funnits möjlighet att genomföra några separata undersökningar, bygger följande avsn itt på antagandet att det föreligger ett linjärt samband mellan antalet anställda och insatserna. Vi är medvetna om att detta troligen leder till en överskattning av de små arbetsställenas insatser. Det är därför viktigt att lagförslag som bygger på d essa resultat noga utvärderas och kalibreras över tiden. Eftersom det är rimligt att anta att arbetslivsinriktad rehabilitering, efter sjukfall, inte påbörjas förrän efter minst kommer arbets- 2 28/2 1998. Enligt ligger antalet pågående runt detta tal. givarens kostnader att begränsas till anpassningskostnader och kostna- der för produktionsbortfall. (i)Med anpassningskostnader avses exempelvis investeringar för an- passning av arbetsplatsen. De enda uppgifter som finns tillgängliga om arbetsgivarens kostnader i samband med rehabilitering redovisas i RFVs PM "Arbetsgivarnas rehabiliteringsinsatser ". RFV redovisar följande uppgifter: Arbetsplatsernas rehabiliteringsinsatser 1996. Enligt RFV satsar i genomsnitt arbetställen med mer än 20 anställda . I fanns det 1996 31.974 arbetsställen med mer än 20 anställda (SÅB, Tabell 294, sid 282) vilket innebär att 1.119.020.000 kronor satsades. Av dessa medel går enligt RFV 3 till föreb yggande åtgärder, vilket innebär att 604.270.800 kro- nor går till arbetslivsinriktad rehabilitering. För att beräkna de små företagens satsningar på arbetslivsinriktad rehabilitering har vi extrapolerat resultaten för de två minsta grupperna (20–49 och 50–99 anställda). Detta ger oss en mycket grov uppskatt- ning, troligen en överskattning, av de små företagens satsningar på rehabilitering. Den extrapolering som används är: Insatser = medelantalet anställda i gruppen. 3 "Arbetsgivarnas rehabiliteringsinsatser 1996", sid. 7. (SÅB, Tab 295, 2–4 (3 anst) 5–9 (7 anst) 10–19 (14,5 anst) Av beräkningarna ovan framgår att arbetsställen i totalt satsar 4.332.015.178 kronor på arbetslivsmässig rehabilitering. Per anställd person och dag ger det en satsning på: 4.332.015.178 / 24.438 / 240 = . (ii)Produktionsbortfall. I samband med att en person är anställd och föremål för arbetslivsinriktad rehabilitering sker ett större eller mindre produktionsbortfall. Eftersom vi inte har några uppgif- ter om hur stor del av arbetsträningen som görs på arbetsplatsen och som bidrar till produktionen räknar vi i kostnadskalkylen med tre olika fall, 100, 50 och 25 procents produktionsbortfall. Medelin- komsten av arbete var i (SÅB tab. 224). Om vi räknar fås en medellön per dag om , vilket motsvarar i lönekostnad. Detta är värdet av det produktionsbortfall som en arbetsgivare får tillföljd av frånvaro och är således inte specifikt för personer som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering. Men eftersom vi måste räkna värdet från konsumentledet, dvs. den betalningsvilja som konsumenterna har för de varor som produceras, tillkommer även momsen. Vi räknar med att av inköpen gäller livsmedel med en momssats om och övriga delen gäller varor som omfattas av 25-procent moms. Detta ger oss en schablonmässig momssats om . Värdet av produktionsbortfallet blir således, = 862,50 per dag och individ vid 100 procents frånvaro. När det gäller kostnader antas vara representativt. Vad gäller köp av rehabiliteringstjänster samt investe- ringar i arbetshjälpmedel förutsätter vi att kassornas upphandling, i en- lighet med lagen om offentlig upphandling, sker i konkurrens. Givet en fungerande konkurrens kommer kostnaderna per insats att vara unge- färligt lika över landet. Vad gäller interna verksam- het skall den bedrivas kostnadseffektivt. Vi finner ingen dokumenterad anledning att misstänka att så inte är fallet. Om det föreligger stora variationer avseende försäkringskassornas interna verksamhet innebär det att verksamheten inte bedrivs kostnadseffektivt, dvs. inte enligt gäl- lande regler. Denna fråga ligger dock utanför denna studies ram. kostnader kan delas upp i tre olika undergrup- per; kostnader för individens försörjning, interna kostnader för rehabiliteringsarbete samt kostnader för rehabiliterings- åtgärder. Kostnader för individens försörjning Sjukpenningkostnaden, dvs. kostnaden för individens försörjning är hämtad från den prognos som presenterades i budgetunderlag. Prognosen var, , en genomsnittlig ersättning om per individ och dag. Det finns särredovisat två olika typer av åtgärder som är kopplade till den arbetslivsinriktade rehabiliteringen. För andra typer av bidrag, t.ex. bilstöd, finns ingen möjlighet att särskilja vad som kan hänföras till just arbetslivsinriktad rehabilitering. (i)Den första åtgärdstypen är köp av olika rehabiliteringstjänster. Vi har beräknat att i genomsnitt köper tjänster för 9.036.000/435/240=86,per dag och individ som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering. Detta innebär att kostnaderna även fördelats på de som deltar i arbetslivsinriktade rehabiliteringsåt- gärder, men som inte tagit del av köp av tjänster. (ii)Den andra typen är investeringar i arbetshjälpmedel. Dessa kan helt eller delvis bekostas av och ofta är det en förhandling mellan arbetsgivaren och om hur kostnaden skall fördelas. Slår vi ut detta på samtliga som genomgår arbetslivsinriktad rehabilitering får vi 732.000/435/240= per individ och dag. handläggande och administrativa uppgifter under den arbetslivsinriktade rehabilitering kan sägas utgöras av fyra faser/delar; utredning och planeringsfasen, åtgärdsfasen, uppföljnings- fasen samt handläggningen. För att beräkna admi- nistrativa utgifter, inklusive investeringar och lokaler har vi beräknat följande: ·Försäkringskassans totala administrationskostnader för verksamhets- grenen samordnad rehabilitering/antal personer i arbetslivsinriktad rehabilitering/antalet dagar, dvs. 17.299.000/435/240 = 165,70 kro- nor per dag och individ ·Handläggningskostnaderna är de kostnader som uppstår i samband med att ärendet pågår. Exempel på handläggningskostnader är utbe- talningar, kontinuerlig uppföljning och rapportering, kontroll. Kost- naderna för handläggning har beräknats som totala kostnader för handläggning (18.317.410 kronor)/antal fall (435)/antalet dagar (240). Detta ger en kostnad för handläggning per individ och dag som upp- går till . interna kostnader, dvs. administration och hand- läggning, uppskattas således till 165,70 + 175,45 = per dag och individ. Kostnader för den arbetslivsinriktade rehabiliteringen Kostnadsposter per individ och dag Produktionsbortfall = medellönen/dag varav moms = 154,10 Totala samhällsekonomiska kostnader för = 2.370,81·24.438 individer·240 dagar = 13.905.085.147 kronor Minskade skatteintäkter (*0,2) Minskade sociala avgifter () Minskade momsintäkter (21,) Not: Ersättningen, som beskattas, uppgår till av inkomsten. På ersättningen betalas inga sociala avgifter. Totala offentligfinansiella kostnader = 1.133,per dag och individ·24.438 individer = 6.650.283.614 kronor 378 Bilaga 4 SOU 1998:104 Alternativ 1 (produktionsbortfall) Produktionsbortfall = värdet av medellönekostnaden Alternativ 2 (produktionsbortfall) Produktionsbortfall = värdet av Alternativ 3 (produktionsbortfall) Produktionsbortfall = värdet av Totala kostnader för arbetsställen vid 100 procentigt produktionsbort- fall = 1.309,98·24.438·240 = 7.683.189.898 kronor Totala kostnader för arbetsställen vid 50 procentigt produktionsbortfall =878,83·24.438·240 = 5.153.856.898 kronor Totala kostnader för arbetsställen vid 25 procentigt produktionsbortfall =663,11·24.438·240 = 3.889.219.723 kronor Utgångspunkter och kostnadsberäkning för lagförslag. Förslaget innebär att: Arbetsställen med rehabiliteringsbehov ansvarar direkt för 50 pro- cent av kostnader uppkomna i samband med rehabilitering, dock inte de uppgifter och vidhängande kostnader som bärs av försäkrings- kassan och som ovan redovisats som interna kostnader. De resterande finansierar arbetsgivarna kollek- tivt genom inbetalningar av sociala avgifter. Arbetsgivarnas satsning på rehabilitering Det totala finansieringsbehovet, enligt förutsättningarna ovan, uppgår till 4.880.697.154 kronor. Finansieringsbehovet skall delas lika mellan arbetsgivare och staten i enlighet med modellen för arbetslivsfondens arbete. Arbetsgivare med personal i behov av rehabilitering finansierar själ- va 2.440.348.577 kronor och ett lika stort belopp finansieras kollektivt av samtliga arbetsgivare. I fanns det 1996 3.386.000 personer i arbete. Finansierings- behovet per sysselsatt och månad blir då: 2.440.348.577/3.386.000/12 = Medellön var 1996 . För att finansiera kostnaden på krävs således att de sociala avgifterna ökar med 60,05/= Förslaget innebär i allt väsentligt en omfördelning av kostnader mellan arbetsställen. Som tidigare visats har vi beräknat att arbetsställena sat- sar totalt ca på arbetslivsinriktad rehabilitering. En konsekvens av det presenterade förslaget är att alla arbetsställen kom- mer att vara med och finansiera rehabiliteringsarbetet, och inte som ti- digare bara arbetsställen med behov av arbetslivsinriktad rehabilitering. Effekterna av denna omfördelning kan vi med vårt bakgrundsmaterial inte beräkna. Vi kan heller inte peka ut vilka, eller vilken typ, av arbetsställen som blir vinnare respektive förlorare. Antag 100 arbetsställen, varav satsar på rehabilitering. An- tag vidare att denna satsning uppgår till totalt 1.000.000 kronor. För situationen ovan innebär förslaget således att för arbetsställen med rehabiliteringsbehov minskar kostnaderna med , ett be- lopp som finansieras av övriga arbetsgivare via en ökning av de sociala avgifterna. Om vi antar att arbetsgivarna svarar för finansieringen av köp av tjänster och arbetshjälpmedel kommer det nya finansieringsbehovet att vara det som arbetsgivarna satsar på arbetslivsinriktad rehabilitering utanför socialförsäkringssystemet, dvs. Finansieringsbehovet per dag och individ blir i detta fall: 2.166.007.589/3.383.000/12 = Vilket innebär en ökning av de sociala avgifterna med: 53,36/15.979 =