sou · GMB344d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Inte heller ansåg hon att man kunde bortse från möjligheten att den fullständiga anonymiteten skulle kunna hindra utredning av vissa allvarliga brott med vapen inblandade. Justitieutskot- tet delade denna bedömning4. Utredningsförslaget togs emellertid upp igen i samband med förslag till skärpning av straffen för ett antal brott, däribland olaga vapeninne- hav. I propositionen angavs bl.a. att det var synnerligen angeläget att vidta åtgärder för att minska den brottsliga användningen av skjutvapen, att det fanns anledning att ta till vara alla möjligheter att minska antalet illegala skjutvapen och att möjligheten med att under en kortare tidsbegränsad period medge straffrihet för olaga vapeninnehav i vissa fall inte borde lämnas oprövad. ställde sig bakom förslaget som antogs av . 14.2.2 Lagen (1993:206) om ansvarsfrihet vid olaga vapeninnehav Lagen föreskrev att den som innehade ett skjutvapen eller ammunition utan att vara berättigad till det inte skulle dömas till ansvar för brott enligt vapenlagen, om han frivilligt lämnade detta till polismyndigheten juli . Inlämnaren kunde vara anonym. Egendom som lämnades in till polismyndigheten och vars ägare inte var känd tillföll staten. Detsamma gällde om en ägare till egendomen spårats men denne inte, efter att ha fått tillfälle härtill, tog tillbaka den. Egen- dom som tillfallit staten skulle förstöras om den inte behövdes för muse- alt, militärt eller annat liknande ändamål. 3SOU 1989:44 s. 199 ff. 1990/91:130 s. 53, bet. 1990/91:JuU33 s. 31. 1992/93:141 s. 53 ff., bet. 1992/93:JuU16 s. 20 ff., rskr. 1992/93:220. lämnades 17 050 skjutvapen och ammunition in till polismyndigheterna., enligt följande. Enhandsvapen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 6 698 Gevär . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 10 224 Luft-, fjäder- och harpunvapen . Många av vapnen var av äldre årgång, vilka kunde ha innehavts olovligt i avsevärd tid. av vapnen var tidigare anmälda stulna eller förkomna. Mycket tyder på att de vapen som fanns i kriminella kretsar inte nämnvärt påverkades av inlämningsförfarandet. Det har från vissa håll gjorts gällande att de flesta av de inlämnade vapnen inte var skjutdugliga. En projektgrupp som kontrollerade 3 000 av vapnen konstaterade dock att av dessa var fullt möjliga att skjuta med. I samband med genomförandet fick polisen flera anonyma förfrågningar om det var möjligt att ansöka om tillstånd att inneha det illegala vapnet. När de fick klart för sig att detta inte var möjligt, förklarade somliga att de då inte tänkte lämna in sitt vapen. Kostnaderna för förfarandet uppgick till , motsvarande 13 årsarbetskrafter. Av dessa gick 5 miljoner till direkta kostnader och 2 miljoner till den informationskampanj som föregick inlämningsperioden. Delat med 17 000 inlämnade vapen var den totala kostnaden per vapen. De flesta vapnen kom in . 14.3Andra länders erfarenheter av vapenamnesti har genomfört tre s.k. fritt leide-aksjoner, . Bakgrunden har varit en önskan att minska landets vapenmängd, då särskilt den mängd oregistrerade vapen som fanns kvar efter . Aktionerna innebar rätt att lämna in registre- ringspliktiga vapen utan att riskera straff för olaga innehav. Det gavs också möjlighet att efterregistrera vapnen. Vapenlagens krav för att erhålla tillstånd nedsattes dock inte och det var få sökanden som bevilja- des tillstånd. Under fritt leide-aksjonen lämnades omkring 12 000 vapen in, knappt 10 000 och endast omkring 1 000. Anled- ningen till att så få vapen lämnades in var enligt de danska myndigheterna dels att det inte gått särskilt sedan den senaste aktionen, dels att publiciteten inför denna inte varit så god. När vapenlag skulle träda i kraft kungjordes det att alla som innehade skjutvapen skulle ansöka om polismästarens tillstånd att fortsättningsvis inneha dessa vapen. Detta gällde dock inte hagelgevär, vilka blev registreringspliktiga först . Bakgrunden till bestämmelsen var att det tidigare var den sivile våpenkontroll som gett tillåtelse till inköp av skjutvapen men att detta nu skulle falla under polisens kompetensområde. Övergången till den nya registreringsord- ningen innebar att man inte ingrep mot dem som brutit mot den gamla vapenlagen . Ville någon inte behålla sitt skjutvapen kunde han lämna in det anonymt. Den som efter innehade registreringspliktigt vapen utan tillstånd straffades med böter eller fängelse . Det har också i tiden efter funnits viss möjlighet till efterregistrering av vapen. Bl.a. har departementet i en rundskrivelse uppmanat polismyndigheterna att tillåta registrering av vapen från , om det inte funnits anledning att misstänka att vapnet använts i brottsliga samman- hang och om vapeninnehavaren i övrigt uppfyller vapenlagens krav. tillsatte Kongelige Justis- og Politidepartementet en vapenutredning som bl.a. fick i uppdrag lägga fram ett förslag till genomförande av en tidsbegränsad nationell vapenamnesti. Bakgrunden till uppdraget var en tendens till ökat bruk av skjutvapen i samband med våldsbrottslighet. Det relativt stora antalet oregistrerade skjutvapen i , inte minst vapen från krigen, ledde fram till att frågan om genomförandet av en vapenamnesti togs upp. Utredningen lade fram ett delbetänkande i denna del . Huvudsyftet med den föreslagna vapenamnestin var att få en bättre översikt och kontroll över civila skjutvapen i privat ägo. Utredningens uppfattning var att det inte är möjligt att på denna väg uppnå någon väsentlig minskning av antalet vapen som finns i kriminella kretsar. Att uppnå en sådan effekt samt en minskning av antalet skjutvapen i samhället i övrigt såg utredningen därför som en sidoeffekt av den föreslagna amnestin. Förslaget innebär en möjlighet att lämna in vapen som innehas olovligt, men också en möjlighet att ansöka om tillstånd till innehavet. föreslogs registreringsplikt även för hagelgevär som förvärvats före . För att uppnå bästa möjliga resultat föreslogs en lättnad av vapen- lagens krav avseende behov, särskilt i fråga om vapen där arv eller affektionsvärde är behovsgrunden. har genomfört fyra vapenamnestier. Den senaste var , då närmare 23 000 skjutvapen lämnades in. Inlämnaren riskerade inte åtal, förutsatt att vapnet inte använts i brottsligt sammanhang. Sammanlagt har, under de fyra amnestiperioderna, drygt 130 000 skjutvapen lämnats in; 40 500 skjutvapen lämnades in , 25 1968 och 48 1988. I genomfördes en nationell vapenamnesti i sam- band med att innehav och försäljning av vissa typer av skjutvapen, som inte var tillståndspliktiga, blev förbjudna. Att ansöka och få tillstånd att inneha vapen som man tidigare hade innehaft illegalt var inte möjligt. Under amnestin, som varade i en månad, lämnades omkring 11 000 skjutvapen in. Vid den nionde om förebyggande av brott och behand- lingen av gärningsmän, som hölls i , antogs en resolu- tion beträffande samarbete på vapenlagstiftningsområdet. Som ett led i detta arbete har en projektgrupp genomfört en enkät bland medlemslän- derna. På basis av den inhämtade informationen har ett antal rekommen- dationer givits. En av dessa är att medlemsländerna bör uppmanas att överväga bestämmelser rörande vapenamnesti eller liknande program för att få allmänheten att lämna in illegala, farliga eller onödiga skjutva- pen. Illegala skjutvapen och ammunition skall straffritt kunna lämnas in till polisen. Inte sällan får tillståndsenheterna svara på frågor om vad man skall göra med skjutvapen som innehas utan tillstånd. Det kan vara ett vapen i ett dödsbo som den avlidne innehaft utan tillstånd, eller ett vapen som en förälder eller annan närstående funnit hos någon de delar bostad med. Ofta vill den anhörige i dessa fall göra sig av med vapnet, utan att för den skull ange någon för brott. var det i möjligt att lämna in illegala vapen, utan att straffas för olaga vapenin- nehav. lämnades drygt 17 000 vapen och ammunition in till polismyndigheterna. Resultatet får ses som mycket gott. Inlämnarens anonymitet var skyddad, varför det inte finns några upp- gifter om var vapnen kom ifrån eller vem som lämnade in dem. Sannolikt kom de flesta vapnen inte från i övrigt kriminella kretsar, men ändå får varje inlämnat vapen ses som värdefullt i sammanhanget. Det torde nämligen inte vara ovanligt att ett illegalt innehavt vapen förvaras och hanteras mindre noggrant än ett legalt sådant. Risken är i sådana fall större att ett illegalt vapen kommer till användning i brottsligt samman- hang, antingen av innehavaren själv eller av någon som kommit över vapnet. Utredningen anser i likhet med vad som angavs i förarbetena till den lag som stadgade ansvarsfrihet vid olaga vapeninnehav att alla möjligheter att minska antalet illegala skjutvapen måste tas till vara. En vapenamnesti vore ett led i ansträngningarna att begränsa den totala mängden vapen i samhället och framför allt antalet illegala vapen. Utredningen föreslår därför att en vapenamnesti åter införs. Innebörden av amnestin är att den som innehar ett illegalt skjutvapen eller ammunition kan lämna in egendomen till polismyndigheten och i sådant fall undgå ansvar för det olagliga innehavet av denna. Straffriheten gäller endast beträffande sådan egendom som lämnas in frivilligt. Detta utesluter givetvis alla tillfällen då någon lämnar in ett vapen på grund av en förestående upptäcktsrisk, t.ex. i samband med husrannsakan eller kroppsvisitation. Straffriheten gäller vidare bara för det otillåtna innehavet. Inget hindrar att polisen, t.ex. efter en kriminal- teknisk undersökning av ett inlämnat vapen, fortsätter att utreda andra brott som kan ha samband med vapnet. Skjutvapen och ammunition som lämnats in skall tillfalla staten, om ägaren inte är känd, från det att egendomen lämnades in. Egendomen måste alltså normalt förvaras . Om ägaren till inlämnad egendom är känd skall han eller hon få tillfälle att inom en månad ta tillbaka egendomen. Tar ägaren inte tillbaka egendomen eller kan denne annars anses ha gett upp sin rätt till egendomen tillfaller den staten. De skjutvapen och den ammunition som tillfallit staten enligt bestämmelsen om vapenamnesti bör inte säljas eller på annat sätt komma ut i cirkulation på nytt. I stället bör egendomen normalt förstöras. I en del fall kan det dock vara befogat att bevara vapnet eller ammunitionen. Om egendomen behövs för musealt eller annat liknande ändamål, t.ex. i samlingar, bör den således inte förstöras. Slutligen kan det anmärkas att hittegodslagen kan komma att bli tillämplig om inlämnaren uttryckligen gör gällande att vapnet eller ammunitionen skall behandlas som hittegods. Bör en vapenamnesti vara begränsad i tiden? Att från till en annan låta en företeelse vara straffri kan, rent principiellt, ifrågasättas. Särskilt gäller detta om det, som i detta fall, kan bli aktuellt att medge sådan straffrihet vid två eller kanske flera tillfällen. Till saken hör också att skälen för en vapenamnesti kan göras gällande vid varje tid. Utredningen menar därför att vapenamnestin inte som tidigare skall vara begränsad i tiden, utan bör gälla tills vidare. Vapenlagens bestämmelser gäller även ammunition. Med ammunition förstås patroner och projektiler till handvapen som lagen tillämpas på samt tändhattar och andra tändmedel till sådana patroner och projektiler. Lagen gäller dock inte hagel och andra massiva kulor, projektiler avsedda för armborst eller för luft-, kolsyre-, fjäder- eller harpunvapen, kolsyrepatroner, patronhylsor utan tändhatt avsedda för handvapen som lagen tillämpas på, och patroner avsedda för start- eller signalvapen. Bestämmelser om ammunition som räknas till explosiva varor eller som innehåller gift finns även i lagen (1988:868) om brandfarliga och explosiva varor och i lagen (1985:426) om kemiska produkter (1 kap. 1 och 57 §§ VL). Flera av bestämmelserna i vapenlagen rörande skjutvapen gäller också beträffande ammunition. Här redovisas endast några av bestämmelserna. Tillstånd krävs för att inneha ammunition. Den som har tillstånd eller rätt att inneha ett visst vapen för skjutning får utan särskilt tillstånd inneha ammunition till vapnet, om ammunitionen är avsedd för samma ändamål som tillståndet eller rätten till innehav av vapnet avser. Till- stånd att i andra fall inneha ammunition får meddelas enskilda personer samt sådana skyttesammanslutningar och huvudmän för museer som får meddelas tillstånd att inneha skjutvapen, om det skäligen kan antas att ammunitionen inte kommer att missbrukas (2 kap. 1 och 8 §§ VL). Enligt vapenförordningen får sålunda den som samlar skjutvapen ges ammunitionstillstånd för att inneha ammunition till sådana vapen som han har tillstånd att inneha. Huvudman för museum och den som samlar ammunition får vidare ges tillstånd att inneha ammunition även till andra vapen. Tillstånd att inneha ammunition får också i andra fall ges, om det finns särskilda skäl. Tillstånd får dock inte meddelas underårig eller den som har förvaltare enligt 11 kap. 7 § utan att förmynda- ren eller förvaltaren samtyckt till innehavet (2 kap. 8 och 11 §§ VF). Ammunition får överlåtas endast till den som har tillstånd eller rätt att inneha vapnet eller ammunitionen. Om ammunition överlåts genom ombud skall ombudet ha eget vapentillstånd (2 kap. 9 § VL). Bestämmelserna om innehav och överlåtelse av ammunition är straff- sanktionerade och sådan egendom som varit föremål för brott får förklaras förverkad. Ansvar för otillåtet innehav av ammunition skall inte dömas ut i ringa fall (9 kap. 2 § första stycket d och e samt andra stycket jämte 5 § VL). Ammunition skall förvaras på lika betryggande sätt som skjutvapen. Vidare gäller reglerna rörande införsel, överföring, inlösen samt egendom i dödsbo och konkursbo även ammunition. I fråga om återkallelse av ammunitionstillstånd finns dock en särskild bestämmelse, vilken redovisas i avsnittet om återkallelse av tillstånd (se avsnitt 11.1.1. och 11.6.1). Till utredningen har inkommit vissa synpunkter på ammunitionsbe- stämmelserna. Som exempel kan nämnas att menar att hela frågan om särskilt ammunitionstillstånd skall omprövas tillsammans med bestämmelserna om straffbarhet för otillåtet innehav av ammunition. En kriminalinspektör har vidare uppmärksammat att det i bland i brottsutredningar förekommer ammunition som inte faller inom vapenlagens tillämpningsområde, t.ex. skarpa patroner till vapen som inte är handvapen. Från annat håll har det framförts att bestämmelsen rörande införskaffande av ammunition genom ombud är opraktisk. behandlade senast den sistnämnda bestäm- melsen rörande inköp av ammunition genom ombud och kom då fram till att de nuvarande reglerna bör bestå1. 1 Vapenlagen och EG; SOU 1994:4, s. 92 ff. Lagens tillämpningsområde utvidgas till att gälla patroner och projektiler till skjutvapen som lagen tillämpas på. Undantagen från vapenlagens tillämpningsområde flyttas från vapenlagen till vapenförordningen. Detsamma gäller vissa bestäm- melser rörande skjutvapen och ammunition i dödsbo och konkursbo samt införsel. Bestämmelsen rörande återkallelse av ammunitionstillstånd sammanförs med bestämmelsen för vapentillstånd. Det fakultativa momentet i bestämmelserna om återkallelse och omhändertagande tas bort. Vissa andra bestämmelser justeras språkligt. I nuvarande 1 kap. 5 § vapenlagen anges bl.a. att med ammunition förstås patroner och projektiler till handvapen som lagen tillämpas på. Utredningen menar att vapenlagen bör vara tillämplig på patroner och projektiler till alla slag av skjutvapen som lagen tillämpas på. Den nuvarande bestämmelsen bör därför ändras så att handvapen byts ut mot skjutvapen. Bestämmelserna om ammunition har för övrigt en begränsad betydelse i förhållande till utredningens uppdrag att se över vapenlagstiftningen med inriktning på att förebygga våldsbrott. Utredningen har därför inte närmare gått in på dessa bestämmelser. De förändringar som skett är således främst av redaktionell och språklig natur. Förändringarna redovisas i huvudsak under respektive avsnitt som rör skjutvapen. Regeringen får meddela föreskrifter om att a)denna lag eller vissa föreskrifter i lagen skall tillämpas även i fråga om andra föremål än sådana som anges i 1 kap. 2 och 3 §§, om föremålen är särskilt ägnade att användas vid brott mot någons liv, hälsa eller personliga säkerhet, b)anslagsenergin eller utgångshastigheten hos en projektil från ett skjutvapen skall understiga ett visst värde för att vapnet skall anses vara effektbegränsat enligt 2 kap. 1 §, c)bestämmelserna om tillstånd i 2 kap. 1 § inte skall gälla innehav av skjutvapen som lämnats över från staten till statliga tjänstemän eller personer som tillhör det militära försvaret, räddningstjänsten eller polisväsendet, den som för statens räkning tillverkar krigsmateriel, eller skyttesammanslutningar, d)andra sammanslutningar än skyttesammanslutningar får ges tillstånd att inneha skjutvapen, e)tillstånd skall krävas för överföring av skjutvapen eller ammunition från till ett annat land; och f)den som avser att föra ut ett skjutvapen från eller lånar ut ett skjutvapen till någon som är fast bosatt i ett annat land och inte skall använda vapnet endast i , skall anmäla detta till polismyndigheten (11 kap. 1 § VL). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om a)undantag från kravet på tillstånd för att inneha start- eller signal- vapen, b)krav på skjutskicklighet, utbildning, ålder och de förutsättningar i övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd till innehav av skjutvapen, c)krav på kunskap för att få tillstånd att driva handel med skjutvapen och vad som i övrigt skall gälla vid sådan handel, d)vad som skall iakttas utöver bestämmelserna i 4 kap. vid ändring, reparation och skrotning av skjutvapen, e)krav på vapenhandlares, museers och skyttesammanslutningars förvaring av andra vapen än effektbegränsade vapen och på skyttesam- manslutningars förvaring av ammunition, f)de förutsättningar i övrigt som skall vara uppfyllda för tillstånd enligt denna lag, g)utfärdande av europeiska skjutvapenpass till dem som har tillstånd att inneha skjutvapen i , h)förutsättningar för och förfaringssätt vid medgivande av att personer bosatta i skall få tillstånd att förvärva skjutvapen i ett annat land, och i)krav på att den som förvärvat ett skjutvapen i och som är bosatt i ett främmande land skall underrätta den staten om förvärvet (11 kap. 2 § VL). Regeringen får besluta att lagen inte skall gälla skjutvapen och ammu- nition som innehas av en främmande stats militära styrka vid besök i inom ramen för internationellt samarbete (11 kap. 3 § VL). Regeringen har bemyndigat att meddela föreskrifter om bl.a. det europeiska skjutvapenpasset, olika krav för vapenhandel och reparationsverksamhet m.m., anmälan om införsel eller tillverkning av kolsyre-, luft-, fjäder- eller harpunvapen, verkställigheten av lag och förordning samt registerföringen hos polismyndigheterna. Regeringen har vidare bemyndigat att meddela föreskrifter om den s.k. jägarexamen samt att meddela föreskrifter om läkares anmälan rörande patient som är intagen på sjukhus. I enlighet med bemyndigandena har meddelat före- skrifter om ålderskrav för tillstånd att inneha skjutvapen, vad som avses med salongsgevär, tillståndsbevisets innehåll, duplettbevisets innehåll, tillståndsprövningen avseende vapenhandlare, kunskapskravet avseende vapenhandlare, särskild reparationsbok för vapenreparatörer, skrotning av skjutvapen, förvaring av skjutvapen för enskild (RPS FS 1996:6). Vidare har meddelat föreskrifter om bl.a. tilllämp- ningen av EG-vapendirektivet1 (RPS 1996:5), om förvaring av skjutva- pen hos vapenhandlare och sammanslutningar samt om förvaring av 1 Rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen. ammunition hos sammanslutningar (RPS FS 1986:55) och om museers förvaring av skjutvapen (RPS FS 1986:25). Följande tillägg görs till bemyndigandena i vapenlagen: att vad som sägs i lagen om skjutvapen eller ammunition inte skall gälla vissa föremål, vilka sammanslutningar som får ges tillstånd att inneha skjutva- pen, begränsningar i det antal skjutvapen som får innehas, närmare bestämmelser om tillämpningen rörande införselbe- stämmelserna skyldighet att medföra och visa upp tillståndsbevis att vapenlagen inte skall gälla beträffande främmande länders polismän vid tjänstgöring i Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får före- skriva vilka skjutvapen som skall anses vara lämpade för jakt, målskytte eller skydd, krav på kunskap för att få tillstånd att i näringsverksamhet ta emot skjutvapen för reparation, översyn, ändring eller skrotning och vad som i övrigt skall gälla för sådan verksamhet, vad som skall iakttas utöver bestämmelserna i 6 kap. i fråga om förvaring och transport av skjutvapen och ammunition. Följande bemyndiganden i vapenlagen tas bort: möjlighet för regeringen att föreskriva att vapenlagen eller vissa föreskrifter i lagen skall tillämpas även i fråga om andra föremål än sådana som anges i nuvarande 1 kap. 2 och 3 §§, om föremålen är särskilt ägnade att användas vid brott mot någons liv, hälsa eller personliga säkerhet. Följande tillägg görs till bemyndigandena i vapenförordningen: Regeringen utökar föreskriftsrätt till att även gälla de krav på skjutskicklighet som gäller för tillstånd till innehav av målskyttevapen, vilka typer av skjutvapen som skall anses vara lämpade för olika ändamål, närmare bestämmelser om förvaring samt förflyttning och trans- port av skjutvapen. De flesta bemyndiganden föranleds av omstruktureringen eller skärp- ningarna av lagstiftningen. Dessa bestämmelser behandlas närmare i respektive avsnitt. Här görs endast några korta kommentarer. Tillägg till första paragrafen Bemyndigande för regeringen att föreskriva: -att vad som sägs i lagen om skjutvapen eller ammunition inte skall gälla vissa föremål, Vapenlagen är en restriktiv lag som begränsar medborgarnas frihet i vissa avseenden. Inskränkningar i lagens tillämpningsområde innebär lättnader för den enskilde. Regeringen kan därför bemyndigas föreskriva sådana lättnader. De nuvarande bestämmelserna i 1 kap. om undantag från lagens tillämpningsområde är alltså av sådan karaktär att regeringen får bemyndigas fatta beslut härom. -vilka sammanslutningar som får ges tillstånd att inneha skjutvapen, Bestämmelsen är endast en justering av vad som gäller . -begränsningar i det antal skjutvapen som får innehas, Bemyndigandet ger regeringen möjlighet att exempelvis bestämma hur många vapen som skall ingå i den s.k. vapengarderoben. -närmare bestämmelser om tillämpningen rörande införselbestämmel- serna, Bemyndigandet har tillkommit på grund av att några bestämmelser i dagens vapenlag har överförts till vapenförordningen. -skyldighet att medföra och visa upp tillståndsbevis, Bestämmelser härom finns i vapenförordningen. Ut- redningen anser dock att ett uttalat bemyndigande i frågan bör finnas, i vart fall fortsättningsvis eftersom en bestämmelse om omhändertagande av vapen i hithörande situationer har överförts från vapenförordningen till vapenlagen. - att vapenlagen inte skall gälla beträffande främmande länders polismän vid tjänstgöring i , Bemyndigandet utnyttjas inte för tillfället men kan bli aktuellt att utnyttja med hänsyn till det arbete som pågår inom Schengen-samarbetet. Tillägg till andra paragrafen Bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer att föreskriva: -vilka skjutvapen som skall anses vara lämpade för jakt, målskytte eller skydd Bemyndigandet föranleds av att det på marknaden förekommer skjutvapen som inte är lämpliga för det ändamål de används för. -krav på kunskap för att få tillstånd att i näringsverksamhet ta emot skjutvapen för reparation, översyn, ändring eller skrotning och var som i övrigt skall gälla för sådan verksamhet Bemyndigandet föranleds av skärpningarna rörande dylik verksamhet och harmonierar med bemyndigandet rörande vapenhandlare. -vad som skall iakttas utöver bestämmelserna i 6 kap. i fråga om förvaring och transport av skjutvapen och ammunition.