sou · GMB361d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Man tror inte att kommunerna på frivillig väg kan bilda färre och effektivare lokala kontrollenheter. Varje lokal kontrollenhet ska ansvara för alla tillsyns- frågor och veterinära frågor. Dessutom skall vid varje regional enhet - liksom - finnas ett laboratorium. Välinformerade konsumenter och företagare är en förutsättning för att konsumenterna skall kunna göra ett reellt val, och därmed för att marknaden skall kunna fungera och för att man skall få en meningsfull debatt inom livsmedelsområdet. Veterinaer- og Födevaredirektoratet har startat ett försök i sam- arbete med detaljhandeln med konsumentinformation direkt i butikerna. Regeringen menar att information om livsmedel är helt nödvändig för att konsumenterna skall kunna göra tillräckligt kvalificerade konsu- mentval. Det är därför regeringens avsikt att fortsätta att stärka det offentliga engagemanget i konsumentupplysningen. Enligt EUs regler skall varje auktoriserat företag ha ett egen- kontrollsystem, i första hand baserat på HACCP-principen. Systemen utarbetas av företagen i dialog med kontrollmyndigheterna och god- känns av dessa. Den godkända egenkontrollen är således en del av företagens kvalitetssäkring, som har bedömts och godkänts av myndig- heterna och som ingår i den offentliga kontrollen. Som ett led i den offentliga kontrollen utförs egenkontroll i de större producerande företagen, i grossist- och detaljhandeln samt i restau- ranger. Krav finns på att alla auktoriserade verksamheter för att erhålla auktorisation skall ett egenkontrollsystem. De auktoriserade privata livsmedelsproducerande företagen utför på eget initiativ en betydande kontroll för att säkra att livsmedelslag- stiftningens regler efterlevs. Denna kvalitetssäkring gäller både råvaror, produktionsprocessen och färdigvarorna. Det är vanskligt att uppskatta omfånget av livsmedelssektorns egen- kontroll. Det råder ingen tvekan om att det regelmässigt utförs kontroll i den egentliga livsmedelsindustrin och då i allmänhet i de teknologiskt avancerade företagen (ca 2 000), medan det i huvuddelen av landet ca 40 000 små och medelstora företag (ca 37 000 butiker och restauranger och ca 3 000 i partiledet) endast utför en blygsam - eller ingen alls - egentlig egenkontroll. Omfattningen av vilka enskilda element och krav på dokumentation som ingår i ett godkänt egenkontrollprogram är avhängigt verksamhet- ens storlek, produktionens art och bearbetningsgrad. För att hjälpa företagen och försäkra sig om en likartad och sam- stämmig tolkning och tillämpning av reglerna har det branschvis utar- betats riktlinjer för god hygienpraxis som kallas branschkoder. Dessa utarbetas av branscherna själva i samarbete med berörda parter t.ex. relevanta myndigheter och konsumentorganisationer. Branschkoderna skickas in till de centrala myndigheterna för godkännande. På något har de centrala myndigheterna - efter behov och i samarbete med branscherna - möjlighet att reglera och korrigera dessa riktlinjer så att egenkontrollen blir ett flexibelt system, som kan motsvara aktuella krav. I det etablerade egenkontrollsystemet har den överordnade ledning- en av kontrollprogrammen möjlighet att snabbt planlägga och genom- föra en extraordinär kontrollinsats på specifika områden, där eventuella hygienproblem kan visa sig. Etableringen av godkända egenkontrollsystem ändrar huvudsakligen inte på ansvarsförhållandet mellan offentlig myndighet och företag. Det är även i fortsättningen företaget som utifrån lagstiftningsmässig, hälsomässig och hygienisk synpunkt har det fulla ansvaret för att före- tagets produkter är ändamålsenliga som människoföda. Sanktionsmöjligheterna gentemot auktoriserade livsmedelsföretag innebär att kontrollmyndigheterna, för den händelse det skulle kons- tateras oegentligheter i egenkontrollen, i svårartade fall kan frånta ett företag dess auktorisation och därmed framtvinga ett produktionsstopp eller stängning intill dessa konstaterade fel eller brister har blivit tillrättade och en ev ny auktorisation föreligger. Från den centrala myndighetens håll försöker man att styra mikrobio- logiska undersökningar mot undersökning av patogena bakterier på bekostnad av undersökning av totalantalet bakterier. Krav på kompetensbevis för personer som hanterar livsmedel Kompetenskrav gäller all personal som hanterar oförpackade lättför- därvliga livsmedel. Alla berörda personer skall efter anställningen ha genomgått en tre dagars utbildning i livsmedelshygien och egenkontroll samt kunna förete ett bevis på genomgången utbild- ning. Utbildningen är gratis och utebliven lön ersätts genom ett statligt system för arbetsmarknadsutbildning. Detta utbildningskrav gäller efter ett politiskt beslut om detta. Bestäm- melsen har ett starkt stöd från de lokala tillsynsenheterna. Någon uppföljning av hur många som genomgått utbildningen är ännu inte gjord. Under den inledande fasen är de lokala myndigheterna försiktiga i kontrollen av utbildningskravet. Alla måste få en rimlig chans att genomgå utbildningen innan man kan börja en mer rigorös kontroll av efterlevnaden av bestämmelsen om kompetensbevis. Den centrala myndigheten har gjort en lista över andra, alternativa utbild- ningar som minst motsvarar den obligatoriska tredagarsutbildningen. Den offentliga kontrollen av livsmedel i statlig och regi kostar (DKK) . Den syssel- sätter ca 1 600 medarbetare. Dessa siffror är skönsmässigt beräknade, då det i vissa sammanhang kan vara svårt att avgränsa livsmedels- kontroll från veterinärkontroll, miljötillsyn, kontroll av fångstkvoter etc. 2 2Mål og middler i fremtidens kontrol med levnedsmidler, . Akademiet for de tekniske Videnskaber. De 32 kommunala livsmedelskontrollenheterna hade 1995 tillsammans en budget för livsmedelskontroll på , av vilka då finansieras av företagen och av kommunerna. Anslaget i antal årsverk uppgår till totalt 450 för tillsyn och laboratorier Enligt senaste verksamhetsstatistiken utfördes 79 000 kontrollbesök på 41 000 företag, dvs. i medeltal nästan två besök per företag. Kontrollerna resulterade i 1 840 förbud och påbud, av vilka avsåg otillfredsställande hygieniska förhållanden. Det togs och analyserades 76 000 prov. På av dessa, eller något mer, företogs endast mikrobiologiska analyser. Plantedirektoratets utgifter för kvalitetskontroll av färsk frukt, grönt och potatis belöper sig till 5 miljoner DKR . Under det senaste verksamhetsåret utfördes ca 2 700 kontroller hos växtförädlare, gros- och detaljhandelsföretag. Fiskeridirektoratets utgifter för kvalitetskontroll av fisk och fiskva- ror belöper sig till ca , varv ca 5 miljoner avser den importkontroll som följer av den inre marknaden. Under det senaste verksamhetsåret utfördes 4 854 kontrollbesök på företagen. För verksamheten budgeteras ca 65 årsverken. Det kan konstateras att utgifterna för den offentliga livsmedels- kontrollen är beskedliga i förhållande till produktionsvärdet i livsme- delsindustrin. De motsvarar , vilket per invånare räknat blir . Av detta belopp är endast skattefinansierat, resten betalas av näringen. finansieras all tillsyn av animalieproducerande anläggningar med avgifter som på berörda områden följer EUs avgiftsdirektiv. Avgifterna täcker den löpande tillsynen men inte den centrala administrationen. Mellan finansierades övrig tillsyn till två tredjedelar med avgifter och återstoden skattefinansierades. De årliga avgifterna varierade . Även auktoriseringar och godkännanden var avgiftsbelagda. Förnyad inspektion och provtagning p g a anmärkningar betalas helt av företagen (timtaxa om /tim plus analyskostnader). De årliga avgifterna på det icke-animaliska området inbringade ca /år. är denna tillsyn i princip helt skattefinansierad. Endast avgiften för uppföljning vid anmärkning finns kvar på det icke-animaliska området. har staten fört över nya medel till de lokala tillsynsenheterna för att täcka de avgifter som bortföll genom den nya finansieringsprincipen. Skälet till att det tidigare avgiftssystemet numera är slopat är att de administ- rativa kostnaderna för att hantera de årliga avgifterna blev alltför höga. Kontrollen av nötköttsmärkning skall finansieras genom en timtaxa. Kontrollen av ekologiska produkter är däremot skattefinansierad. Den nya kontrollstrukturen kommer att innebära att de livsmedels- kontrollerande funktionerna som utövas av den kommunala livs- medelskontrollen, Veterinär och Livsmedelsdirektoratet (Veterinaer- og Födevaredirektoratet) Växtordlingsdirektoratet (Plantedirektoratet) och Fiskeridirektoratet, samlas i en enda regional statlig struktur. Denna skall baseras på ett färre antal kontrollenheter varigenom man enligt regeringens rapport säkrar ett optimalt utnyttjande av kontroll- resurserna både kompetensmässigt och ekonomiskt. På detta sätt garanteras - enligt den danska regeringen - en entydig kontroll över hela landet, man uppnår därutöver en fullständig enhetlighet i kontrollstrukturen för hela livsmedelskedjan, från hav eller jord till bord, samt en förenkling i auktorisations- och kontrollförhållandena för en rad företag. Dessa regionala kontrollenheter kommer att kunna få en sådan storlek att de utöver själva kontrollfunktionen också kommer att kunna spela en roll som ett regionalt på hög nivå och därmed kunna fungera som en kvalificerad samtalspartner för de be- rörda företagen. Kontrollenheterna skall ha tillsynsansvaret för i stort sett alla anläggningar i regionen, dvs. även sådana som står under centralt tillsynsansvar. För särskilt tekniskt komplicerade verksamheter skall en specialisering ske så att en kontrollenhet kan komma att ha tillsynsansvaret även för vissa större anläggningar utanför regionen. Omläggningen av kontrollstrukturen kommer att ingå som en del i regeringens kommande förslag till ny livsmedelslag. De nuvarande kommunala livsmedelskontrollenheterna är oftast organiserade i kommunala eller kommungemensamma enheter, vilka också har uppgifter inom miljöområdet. En ändrad organisation av livs- medelskontrollen kommer därför också att få konsekvenser för organi- sationen av miljökontrollen. Regeringen har därför tillsatt en utredning som skall belysa konsek- venserna för det kommunala miljökontrollarbetet av genomförandet av regeringens förslag om livsmedelstillsynen med syfte att lägga fram förslag om hur miljökontrollen framgent skall handhas. Regeringens förslag om ändrad kontrollstruktur inom livsmedelsområdet kommer att sättas i verket först efter det att resultatet av utredningen om miljö- kontrollen föreligger. utvärdering av livsmedelskontrollen i gjorde ett utvärderande besök vid livsmedelskontrollen i 3 Besöket gjordes med tillämpning av artikel 5 i rådets direktiv /99/EEG om ytterligare åtgärder för offent- lig kontroll av livsmedel, för att utvärdera de nationella systemen för sådan kontroll. Legal kompetens och infrastruktur Livsmedelsstyrelsen är den centrala myndigheten med ansvar för administrationen av direktiv /397/EEC att omsätta och implementera europeiska livsmedelsdirektiv samt ledningen och samordningen av de 32 kommunala livsmedelskontrollenheterna. Av särskilt betydelse för den offentliga kontrollen är vägledningen till de lokala livsmedelskontrollenheterna, vilken utgörs av Vejledning om . Den ger detaljerade råd om hur lagstift- ningen skall tillämpas i . Vissa av dessa råd har funnits , men det är först som råden har sam- manställts i en bok, vilken är tänkt att uppdateras ofta. Varje inspektör har försetts med en sådan bok. Andra uppgifter som Livsmedelsstyrelsen har är t.ex. att -övervaka kontrollstatistik, följa upp där man noterat bristande kont- rollverksamhet; ansatsen är rådgivande och samverkansinriktad, men kan om det visar sig nödvändigt bli mer formellt tillrättavisande. -ansvara för databaser över livsmedelsimporten till , aukto- risation av livsmedelstillverkare och -förpackare samt åtgärda en- skilda överträdelser som överlämnats av de lokala kontrollenheterna. Fler än 500 lokaler auktoriseras av den nationella livsmedelsmyndig- heten i samverkan med de lokala livsmedelskontrollenheterna. 3Commission of Communities, Directorate-General . Results of the of the official food control system in but Commission foodstuffs assessment team. Kommissionen skall utse särskilda tjänstemän som skall samarbeta med behöriga myndigheter i medlemsstaterna för att övervaka och utvärdera likvärdigheten och effektiviteten i de system för offentlig kontroll av livsmedel som drivs av behöriga myndigheter i medlemsstaterna. Kommissionen skall regelbundet rapportera till de berörda medlemsstaterna om de särskilda tjänstemännens arbete . jerad information som beskriver lokaler, utrustning, produktionspro- cesser, egenkontroll (auto-control), kontroller av råvaror, kontroller av färdig mat, rengöringsprocesser och de anställdas hygien måste skickas in till den centrala myndigheten, när ett livsmedelsföretag ansöker om auktorisation. Auktorisation krävs för sådana livsmedelsföretag som hanterar eller tillverkar livsmedel, men inte säljer direkt till konsu- menterna. Innan en auktorisation beviljas företar den centrala myndig- heten tillsammans med den lokala myndigheten besök vid dessa före- tag. När auktorisationen väl är beviljad så vilar ansvaret för den dagliga tillsynen av företaget på den lokala myndigheten. Förnyelse av aukto- risationen av lokalerna krävs så snart mer betydande förändringar har inträffat. Sådan förnyelse ansvarar den centrala myndigheten även för. (Åter-)auktorisation av livsmedelslokaler företas av den centrala myn- dighetens personal med möjlighet fastställa den lokala myndighetens inspektionsstandards. Det slutgiltiga auktorisationsdokumentet från den centrala myndig- heten är detaljerat och inkluderar den godkända HACCP-planen, detal- jerade instruktioner till kontrollfunktionärerna om vid vilka kontroll- punkter de ska notera mätvärden vid sina inspektioner, inspektions- och urvalsfrekvenser för de lokala tjänstemännen, som sedan ligger till grund för de avgifter som tas ut av livsmedelsföretaget. Den centrala myndigheten kontrollerar att dessa besöks- och att urvalsfrekvenser iakttas med de fastställda intervallen. Företagaren har rätt att besvära sig till hälsoministeriet över de vill- kor som fastställts i auktorisationen. Det är även möjligt att besvära sig över varje enskild kontrollaktion som den kommunala livsmedelskont- rollmyndigheten vidtagit. Den nationella livsmedelsmyndigheten skall utreda sådana besvär. I regel medför ett besvär att ett beslut inte sätts i verket såvida inte kontrollmyndigheten har begärt annat. har rätt att erhålla fullständig information om arbetet vid en lokal kontrollenhet. Generellt sett får systemet för livsmedelskontroll i sägas vara effektivt och i linje med direktiv /397/EEC. Det främsta regelverket för det danska livsmedelskontrollsystemet är den danska livsmedelslagen . Förordningar har utfärdats för att implementera de europeiska direktiven om livsmedel. Sådana för- ordningar har utfärdats av såväl som den nationella centrala livsmedelsmyndigheten. Den Nationella livsmedelsstyrelsen är den centrala myndigheten med ansvar för bl.a. implementeringen av europeiska direktiv om livsmedel samt för ledning, samordning och övervakning av de 32 lokala kommu- nala livsmedelskontrollenheterna. Det lokala ansvaret för kontrollen av efterlevnaden av den danska livsmedelslagen (Act) samt författningar i enlighet med denna lag ligger på 275 kommuner. Denna kontroll sam- ordnas genom 32 gemensamma kommunala livsmedelskontrollenheter med tillhörande laboratorier. Den nationella livsmedelsmyndigheten har inget direkt verkställande ansvar för den lokala kontrollen vid de kommunala myndigheterna, dess roll är primärt rådgivande, vägledande och övervakande. Den nationella myndigheten tillhandahåller ett bety- dande antal vägledningar och andra publikationer för kontrollenheter- nas, industrins och konsumenternas räkning. Kommissionen bedömer detta vara av stor betydelse för kontrollsystemet då det inte finns någon central exekutiv maktbefogenhet att råda över de lokala kontroll- enheterna. Den nationella livsmedelsmyndigheten måste på central nivå upprätthålla samverkan mellan de lokala enheterna om denna typ av system skall kunna fungera effektivt. Den centrala myndigheten sysselsätter ungefär 300 personer, motsva- rande ungefär 270 helårsarbetskrafter. På den lokala nivån finns det uppskattningsvis 100 akademiskt utbildade i kontrollorganisationen, 35 vid laboratorierna och 24 i förvaltningsorganisationen. Det finns upp- skattningsvis 90 icke-akademiker i kontrollapparaten, 150 vid laborato- rierna och 58 i administrationen. Den centrala myndigheten och de två lokala myndigheter som kom- missionen har besökt förefaller vara ändamålsenligt rustade för livs- medelskontroll både vad det avser laboratorier och kontrollfunktion. Personalen vid såväl centralmyndigheten som de lokala myndigheterna var både akademiskt och praktiskt kvalificerade för att utföra en balan- serad och effektiv livsmedelskontroll. Forskarna vid laboratorierna hade utvecklat en hög nivå av engage- mang och expertnivån på personalen i laboratorierna var mycket hög och definitivt adekvat för livsmedelskontrolländamål. Emellertid var det uppenbart att fortsatta initiativ krävs när det gäller utbildning i HACCP-principerna och de praktiska aspekterna av att kontrollera företagens system för egenkontroll för att de ska vara effektiva med avseende på hygien- och livsmedelsdirektiven. Avgifter finansierar av kostnaderna för de lokala kontrollenhe- terna och finansieras av kommunerna, vilket visar sig ge de lokala myndigheterna tillräckliga medel för att upprätthålla den dagliga aktiviteten. Allmän inriktning (policy) Principerna för den allmänna inriktningen av kontrollsystemet visar sig vara väl anpassade till kontrolldirektivet (Rådets direktiv /397/EEG om offentlig kontroll av livsmedel). Då kommunerna inte står under direkt kontroll av den centrala till- synsmyndigheten är det viktigt för en likformig tillämpning av livs- medelslagstiftningen att vägledningen för inspektioner och andra kont- rollaktiviteter upprätthålls, kontrollen och kollationeringen av tillför- litliga provtagningsresultat och laboratorieanalyser följs. Lokalt fanns uppfattningen att ytterligare vägledning för denna typ av fysiologiska och kemiska analyser skulle kunna vara till nytta. Tyngdpunken i kontrollsystemet bör dock fortvara att ligga på in- spektion av tillförlitlig hantering , dvs. när det gäller tillsatser etc, sna- rare än att alltför mycket fokusera på urval av produkter. uppmuntrar de lokala myndigheterna att satsa mer på målin- riktat urval istället för slumpmässigt. Systemet med auktorisation av större livsmedelstillverkare ger ett betydelsefullt instrument för kontrollen av livsmedelssäkerheten i de större livsmedelsanläggningarna. En viss överbyråkratisering med ut- rymme för ett förenklat förfarande ansågs föreligga av de lokala myn- digheterna. Den förhärskande filosofin att inrikta sig mot ett reaktivt kont- rollsystem av livsmedelssäkerheten baserad på egentillsyn ligger väl i linje med Direktiv /43/EEG om livsmedelshygien. (Hygiendirek- tivet). Emellertid krävs det ytterligare koncentrerade insatser för att säkerställa att egentillsynprinciperna är effektiva i alla de typer av livs- medelsföretag som omfattas av direktiv /94/EEC. Införsel från andra EU-länder Införsel av livsmedel från andra EU-länder är ett annat frågekomplex än import från tredje land, men det har fått aktualitet i samband med gränskontroll . Den tidigare kontrollen av nöt-, svin- och fjäderfäkött vid import från EU-länder har efter medlemskap ersatts av salmonella- garantier. När det gäller införsel av sådant kött från andra EU-länder har fått tilläggsgarantier som innebär att nämnda varuslag i princip ska bli föremål för salmonellakontroll i avsändarlandet för att få sändas till . För får-, get-, och hästkött gäller att köttet - som ett led i egenkontrollen - ska bli föremål för salmonellakontroll av den som först tar emot köttet i landet. Den som först i landet mottar ett parti med animaliska livsmedel från ett annat EU-land ska innan partiet hanteras vidare kontrollera att partiet åtföljs av ett handelsdokument eller ett sundhetsintyg som ska innehålla vissa uppgifter, att dokumentet eller intyget och livsmedlet stämmer överens samt att livsmedlet är kontrollmärkt på ett visst sätt. Den som först i landet mottar kött av nötkreatur, svin eller fjäderfä från ett annat EU-land ska efter mottagandet kontrollera att handlingar medföljer av vilka det framgår att salmonella inte påvisats i köttet med användande av en av EG fastställd undersökningsmetod. Salmonellagarantierna har i praktiken visat sig ha begränsat värde. Inte sällan har partier som uppgivits ha undersökts med avseende på salmonella visat sig innehålla sådana bakterier. Konstaterade brister har gjort det nödvändigt att vid införsel till företa ytterligare kontroller. Som en följd av detta har bl.a. frågan aktualiserats om finansieringen av den salmonellakontroll, vilken, som en konsekvens av de bristfälliga garantierna, dessa till trots, måst utföras. Regelrätt gränskontroll finns således bara för sådana livsmedel av animaliskt ursprung som importeras från tredje land, för pistagemand- lar från samt frukt och grönsaker från vissa . Enligt Livsmedelsverket5 saknas i ett effektivt 5 yttrande till Utredningen om livsmedelstillsynen (Dnr 2249/97), sid 7 system för att spåra andra slag av livsmedel som härrör från andra EU- länder. När en tillsynsmyndighet får kännedom om en otjänlig vara är det svårt att härleda varan till importören. Ett effektivt och aktuellt importörregister saknas och istället utnyttjas ofta mass- media för att sprida information. genomförde 1997 det s.k. garantiprojektet vars syfte var att ge en bild av hur salmonellagarantierna för nöt-, svin- och fjäderfäkött från EU fungerar i praktiken. Resultatet visade på tydliga brister i certifiering och kontroll av försändelser. Bl.a. fann Livsme- delsverket att drygt en fjärdedel av de kontrollerade partierna hade bristfälliga eller saknade salmonellaintyg. Vidare så hittades sal- monella i ca en femtedel av de certifierade partierna. Resultatet av detta visade att en omarbetning av den nu gällande kungörelsen (SLV FS 1995:20, H 7) med föreskrifter och allmänna råd om tillsyn vid införsel av animaliska livsmedel från annat EU-land behöver påskyndas. Mot bakgrund av det ovan angivna omarbetar kungörelsen om handel av animaliska livsmedel inom EU. Avsikten med omarbetningen är bl.a. att tydliggöra nuvarande regler, förbättra möjligheten till kontroll, effektivisera kontrollen samt att ge tillsynsmyndigheterna ökad kännedom om aktörerna och handeln inom EU. Omarbetningen av nu gällande kungörelse innebär ett införlivande av reglerna i rådets direktiv /662/EEG. Nyheterna jämfört med nu gällande kungörelse är: utförsel från till annat EU-land, årlig registrering för importörer, skyldighet för importörer att dokumentera vissa uppgifter, skyldighet att rapportera införda varor till Livsmedels- verket, skyldighet att föranmäla vissa animaliska livsmedel samt ett tydliggörande av myndigheternas befogenheter och rapportering. I förslag flyttas huvudansvaret för att reglerna följs från förste mottagaren till importören. 1 (2) Kommunernas kostnader för livsmedelstillsynen De uppgifter som finns om kostnaderna för miljö- och hälsoskyddsområdet gäller alla verksamheter sammantaget. Det är dock inte möjligt att få fram några säkra uppgifter uppdelade på livsmedelstillsyn, miljötillsyn och djurskydd för kommunerna. Kommunerna rapporterar in en rad uppgifter till som sammanställs och redovisas i årliga rapport om livsmedelstillsynen. Både och bedömer dock att uppgifterna om kostnaderna inte är tillförlitliga. En svårighet är att de uppgifter som samlar in inte går att stämma av med de uppgifter som kommunerna lämnar till SCB i räken- skapssammandraget och efter vilket kommunerna har anpassat sin redovisning.