sou · GMB339 · 1999-01-01 00:00:00 — . . om det tillämnade företaget är av betydande omfattning eller ingripande beskaffenhet, skall anges i vad mån vid planläggningen av företaget samråd ägt rum med myndigheter och sammanslutningar som beröres av företaget. Ett krav om att samråd i skälig omfattning skall ske med samtliga berörda bör finnas också i gränsälvsöverenskommelsen. Miljöskyddslagen 13 § behandlar vad en ansökan skall innehålla. Motsvarande bestämmelser finns i kapitel 8 artikel 2 i gränsälvsöverens- kommelsen. I gränsälvsöverenskommelsen finns dock inte de krav som har tillkommit i miljöskyddslagen om miljökonsekvensbeskrivningar och om förslag till skyddsåtgärder m.m. Enligt ett EG-direktiv är medlemsstaterna skyldiga att i sin lagstiftning införa krav på miljökonsekvensbeskrivning av vissa projekt (se avsnitt 5.2.1). Krav på sökanden att upprätta miljökonsekvensbeskrivning och att föreslå skyddsåtgärder bör finnas också i gränsälvsöverenskommelsen. Miljöskyddslagen 13 a §, som tillkom , saknar motsvarighet i överenskommelsen. Bestämmelsen behandlar skyldigheten för en tillståndshavare att ge in den utredning om en verksamhet som behövs för att en tillståndsmyndighet skall kunna bedöma om man skall meddela förbud mot fortsatt verksamhet eller ändra eller upphäva villkor för verksamheten. Syftet med bestämmelsen är att myndigheterna inte skall behöva göra betungande undersökningar som på ett enklare och mera kostnadseffektivt sätt kan göras av tillståndshavaren. En motsvarighet till 13 a § miljöskyddslagen bör införas i överenskom- melsen. Det är särskilt angeläget med tanke på de små resurser som har för tillsynsverksamhet. (Tillsynsfrågor behandlas i avsnitt 5.6.) Enligt 21 § miljöskyddslagen, som funnits sedan miljöskyddslagens tillkomst, får meddelas provisoriska villkor till dess att man fått erfarenhet av företagets verkningar. I gränsälvsöverenskommelsen infördes ingen sådan möjlighet, vilket inte motiveras i förarbetena. Vi finner inga skäl att i gränsälvsöverenskommelsen inte ha en motsvaran- de regel om att får meddela provisoriska villkor i fall där det är svårt att förutse verkningarna av en verksamhet. Bestämmelserna i miljöskyddslagen 23–25 och 29 a §§ innehåller regler om möjligheterna att återkalla tillstånd och att ompröva meddelade villkor. Motsvarande bestämmelser finns i delar i gränsälvsöverenskommelsen kapitel 6 artikel 11. Artikel 11 första stycket reglerar förutsättningarna för återkallelse av tillstånd och förbud mot fortsatt verksamhet vid allvarliga villkorsbrott. Detta motsvarar 23 § miljöskyddslagen i dess ursprungliga lydelse. kan tillstånd enligt miljöskyddslagen även återkallas om sökanden vilselett tillståndsmyndigheten genom att lämna oriktiga uppgifter, om villkor åsidosätts i betydande mån eller om olägenheter av väsentlig betydelse uppkommit vilka inte förutsågs när tillståndet lämnades. Artikel 11 andra stycket reglerar förutsättningarna för omprövning av villkor. Det kan ske eller om förhållandena ändrats väsentligt. Detta motsvarar 24 § miljöskyddslagen i dess ur- sprungliga lydelse. anges i miljöskyddslagen ytterligare situationer då omprövning av villkor får ske. Enligt 29 a § andra stycket miljöskyddslagen får vidare villkor omprövas, även inte har förflutit, i samband med att andra villkor meddelas när har förflutit eller den som föreskrivs till följd av EU- medlemskapet. Som motiv för detta angavs att myndigheterna skulle kunna göra en samlad översyn av alla villkor. Motsvarande regler om återkallelse och omprövning som de som finns i miljöskyddslagen bör införas i gränsälvsöverenskommelsen. 42 Proposition (1987/88:85) om miljöpolitiken inför 1990-talet s. 270. En utgångspunkt för Finsk–svenska gränsälvskommitténs arbete var att den vattenrättsliga regleringen i gränsälvsområdet borde knyta an till lagstiftningen i de båda länderna. I gällde vattenlag, vilken dock på flera punkter hade kompletterats. Eftersom lagstiftningen i och bedömdes vara likartad ansåg kommittén att en sammanjämkning av reglerna inte skulle medföra några svårigheter. Den nu gällande svenska vattenlagen, som trädde i kraft , bygger till stor del på principerna i den gamla lagen. Den nya lagen medförde dock en del viktiga förändringar. Bland annat ersattes de detaljerade tillståndsreglerna med generella bestämmelser, som är anpassade för bedömningar med hänsyn till allmänna planeringssynpunk- ter och samhällsekonomiska synpunkter. Vidare utvidgades förutsättning- arna för omprövning av tillstånd. Förfarandereglerna i vattenlagen är betydligt mer omfattande än i gränsälvsöverenskommelsen. I stor utsträckning skall därför de nationella bestämmelserna tillämpas med stöd av kapitel 1 artikel 8 i gränsälvsöver- enskommelsen. Som vi pekar på i avsnitt 5.1.2 behöver dock vid en översyn av gränsälvsöverenskommelsen tydligare anges när den nationella lagstiftningen är tillämpbar. I det följande redovisar vi några skillnader i förhållande till den svenska vattenlagstiftningen som bör uppmärksammas vid en översyn av gränsälv- söverenskommelsen. Gränsälvsöverenskommelsens och vattenlagens tillämpningsområden sammanfaller till övervägande del. 44 Gränsälvsöverenskommelsen omfattar dock inte verksamhet som inte utförs inom vattenområde och avser bortledande av grundvatten och utförande av anläggningar för detta och inte heller avvattning av mark. En skillnad är också att gränsälvsöverenskommelsen reglerar uppförandet av broar över vattenområde och framdragande av ledning eller annan 43NU 1968:16 s 104. 44Gränsälvsöverenskommelsen kapitel 3 artikel 1. Vattenlagen kapitel 1 § 3. anläggning under vatten. Dessa frågor faller inte under vattenlagens tillämpningsområde. Enligt vattenlagen kapitel 3 § 1 skall naturresurslagen tillämpas vid tillståndsprövning av ett vattenföretag. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i gränsälvsöverenskommelsen. Den för gränsälvsområdet viktigaste bestämmelsen i naturresurslagen, som tillkom , är bestämmelsen om att vattenkraftverk samt vattenregle- ring eller vattenöverledning för kraftändamål inte får utföras i , som benämns som nationalälv, med tillhörande vattenområden. Vattenfö- retag som förorsakar endast obetydlig miljöpåverkan kan dock tillåtas. Enligt den finska forsskyddslagen gäller förbud mot b yggande av nytt kraftverk i älvs och Muonio älvs biflöden, men inte i huvudflödena. Även om är skyldig att underställa företag av betydande allmänt intresse de båda regeringarnas prövning och regeringen alltid kan förbehålla sig prövningen (kapitel 3 artikel 13) menar vi att den vikt som i har fästs vid att bevara orörda karaktär, bland annat genom förbudet mot att utföra vattenföretag, motiverar att en motsvarande förbudsbestämmelse som den i naturresurslagen införs i gränsälvsöverenskommelsen. Vad gäller övriga hushållningsbestämmelser i naturresurslagen blir de, genom gränsälvsöverenskommelsen kapitel 6 artikel 2, tillämpliga på vattenföretag som medför vattenförorening. (Se avsnitt 5.1.2.) Vi bedömer att någon ändring inte behöver göras för att täcka in sådana eventuella vattenföretag som inte skulle medföra vattenförorening. Tillåtlighetsreglerna i vattenlagen och gränsälvsöverenskommelsen överensstämmer i huvudsak. En skillnad är emellertid att enligt vattenla- gen kapitel 3 § 2 får ett vattenföretag i princip inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser eller mot syftet med vissa särskilda bestäm- melser för bebyggande eller annan anvä ndning av mark eller vattenområ- de. Någon motsvarighet finns inte i gränsälvsöverenskommelsen. 45 Forsskyddslagen nr 35 1987. Av samma skäl som vi i avsnitt 5.1.3 redovisar beträffande vattenförore- nande verksamhet bör i kapitel 3 i gränsälvsöverenskommelsen föras in en bestämmelse motsvarande bestämmelsen i vattenlagen. Enligt gränsälvsöverenskommelsen kapitel 3 artikel 13, 1 stycket, krävs tillstånd för b yggande i vatten om detta inte är av ringa omfattning och det är uppenbart att något intresse inte påverkas menligt. Bestämmelsen motsvaras väsentligen av tillståndsreglerna i kapitel 4 i vattenlagen. En skillnad är att vattenlagen innehåller särskilda bestämmelser om att vissa brådskande arbeten får utföras utan tillstånd, om det krävs för att förebygga skada eller avvärja fara. En motsvarande bestämmelse om att tillstånd inte krävs av kommissionen om byggandet sker för att i brådskande fall förebygga skada eller avvärja fara bör av självklara skäl införas i överenskommelsen. I vattenlagen kapitel 4 § 3 finns en regel om undantag från tillståndsplikten för vattenföretag för att utföra rensning, för att bibehålla vattnets djup eller läge eller för att återställa ett vattendrag som har vikit från sitt tidigare läge eller som på något annat sätt har förändrat sitt lopp. Om fisket kan skadas skall, innan de planerade arbetena påbörjas, anmälan om arbetena göras till . Motsvarande bestämmelser, förutom anmälningsskyldigheten till läns- styrelsen, finns i överenskommelsens kapitel 3 artikel 21. Dock finns en skillnad genom att överenskommelsen undantar återställanden som sker från tillståndsplikten. Med hänsyn till såväl allmänna som enskilda intressen bör i gränsälvsöverenskommelsen, på samma sätt som i vattenlagen. föras in en generell tillståndsplikt för återställningsarbeten, med undantag för sådana återställanden som sker direkt. I vattenlagen kapitel 13 § 19, som reglerar vad en ansökan skall innehålla, finns krav på miljökonsekvensbeskrivning. Något sådant krav finns inte i gränsälvsöverenskommelsen. Liksom vi i föreslår i avsnitt 5.1.3 om vattenförorenande verksamhet bör i gränsälvsöverenskommelsen införas krav på miljökonsekvensbeskrivning för byggande i vatten. Med stöd av bestämmelser i vattenlagen kapitel 15 kan ett tillstånd begränsas eller förenas med ändrade eller nya villkor eller förklaras förverkat. Enligt 3 § får företa omprövning av villkoren för ett tillstånd för att tillgodose allmänna intressen. Omprövningen får dock inte ske förrän efter utgången av den tid som har meddelats av domstolen, minst tio och högst . Före utgången av den bestämda tiden får omprövning ske för att förbättra en vattenanläggnings säkerhet eller för att tillgodose sådana allmänna intressen som berörs av väsentliga ändringar i vattenförhållandena. I gränsälvsöverenskommelsen, kapitel 3 artikel 18, finns en bestämmelse om att tillstånd till b yggande i vatten kan omprövas på ansökan av vederbörande myndighet i endera landet eller företagets ägare, såvitt angår de villkor som bör gälla med hänsyn till allmänna intressen. Ansökan kan normalt göras först under fyrtionde året efter det kalenderår då tillståndet meddelades och därefter . Vattenlagens och överenskommelsens regler motsvarar i detta avseende i huvudsak varandra. En skillnad är att tiden för när omprövning av villkoren tidigast kan ske är längre enligt gränsälvsöverenskommelsen. I gränsälvsöverenskommelsen saknas också en motsvarighet till vattenla- gen kapitel 15 § 5, 1 stycket, om att ett tillstånd förfaller om tillståndsha- varen åsidosätter villkoren i tillståndet. Denna bestämmelse kan inte anses vara täckt av överenskommelsens regel i kapitel 3 artikel 18, som behandlar omprövning av villkor på ansökan av myndighet eller tillstånds- havaren. En regel bör införas i överenskommelsen om att tillståndet förfaller om tillståndshavaren åsidosätter villkoren och avvikelsen är betydande. I vattenlagen finns flera bestämmelser till skydd för såväl enskilda som allmänna intressen. Enligt vattenlagen kapitel 17 är den som äger en vattenanläggning skyldig att underhålla den så att det inte uppkommer skada för allmänna eller enskilda intressen genom ändringar i vattenför- hållandena. Vattenföretag som inverkar på vattenförhållandena skall drivas så att de inte i onödan skadar allmänna eller enskilda intressen. Vidare är den som är skyldig att underhålla en dammanläggning för vattenreglering skyldig att ersätta skada som orsakas av att anläggningen inte ger avsett skydd mot utströmmande vatten (dammhaveri). ersättningsskyldighet gäller även om varken den underhållsskyldige eller någon som han svarar för är vållande till skadan. I överenskommelsens kapitel 3 artikel 20 anges att ägaren av ett företag för byggande i vatten är pliktig att underhålla de anläggningar som hör till företaget så att fara för allmän eller enskild rätt förebyggs. I överenskom- melsen saknas i övrigt motsvarigheter till bestämmelserna i vattenlagen. Genom att vattenlagens bestämmelse om hur ett vattenföretag skall drivas med hänsyn till olika intressen inte är reglerad i överenskommelsen skall bestämmelsen tillämpas för företag i med stöd av kapitel 1 artikel 8 i gränsälvsöverenskommelsen. Detsamma kan sägas om vattenla- gens bestämmelser om strikt ersättningsansvar vid dammhaveri. För att med säkerhet garantera att bestämmelserna skall gälla i hela gränsälvsom- rådet behöver de införas i gränsälvsöverenskommelsen. Regeringen beslöt om att till överlämna en proposition (1997/98:45) om en miljöbalk. Avsikten är att huvuddelen av den nya lagstiftningen skall träda i kraft . I sammanförs bestämmelserna i centrala miljö- och resursla- gar som miljöskyddslagen, naturvårdslagen, naturresurslagen, vattenlagen, lagen om kemiska produkter, renhållningslagen och hälsoskyddslagen samt åtta andra lagar. I balken anges rättsligt bindande principer och allmänna hänsynsregler som skall gälla för all verksamhet och alla åtgärder. En nyhet i förhållande till gällande rätt är att regeringen får föreskriva om miljökvalitetsnormer för geografiska områden. Miljökvalitetsnormer är föreskrifter om lägsta godtagbara miljökvalitet i fråga om mark, vatten, luft eller naturen i övrigt. De skall ange de föroreningsnivåer eller störningsnivåer, som människor kan utsättas för eller miljön eller naturen belastas med utan fara. Om det behövs för att en miljökvalitetsnorm skall uppfyllas skall ett åtgärdsprogram upprättas. Ett åtgärdsprogram får omfatta verksamhet som påverkar miljökvaliteten i berört hänseende och skall ange vilka åtgärder som skall vidtas och vilka myndigheter som skall se till att åtgärderna genomförs. Ett område kan av regeringen förklaras som miljöskyddsområde, om det krävs särskilda föreskrifter därför att området eller en del av området är utsatt för föroreningar eller annars inte uppfyller en miljökvalitetsnorm. miljöskyddsområde kommer sålunda att utgöra ett komplement till miljökvalitetsnormerna. Regionala miljödomstolar skall inrättas och ersätta och vattendomstolarna. De regionala miljödomstolarna skall handlägga frågor om mer omfattande miljöfarlig verksamhet, medan länsstyrelserna skall pröva verksamheter som orsakar mindre miljöpåver- kan. En Miljööverdomstol skall inrättas och knytas till . skall vara slutinstans i vissa mål. Som framgår av redovisningen i avsnitt 5.1.3 är redan miljöskyddslagen tillämplig på flera frågor än gränsälvsöverenskommelsen. Förorening av vatten, på vilket gränsälvsöverenskommelsen är tillämplig, bedöms enligt miljöskyddslagen i ett sammanhang tillsammans med luftföroreningar, buller, skakningar och andra immissioner. I och med att miljöskyddslagen i sammansmälts med en rad andra lagar kommer de frågor som aktualiseras vid en prövning av en förorenande verksamhet att öka betydligt, bland annat skall frågor om kemikalieanvändning och om resurshushållning prövas utifrån aktsamhetsregler och kunna omfattas av villkor. Utöver vad som tillämpas i fråga om försiktighetsprincipen, principen om bästa möjliga teknik, lokaliseringsprincipen och kravet på att vidta behövliga skyddsåtgärder och försiktighetsmått, skall enligt miljö- balken även produktvalsprincipen (substitutionsprincipen) uppmärksam- mas vid prövningen. Andra hänsynsregler som införs är kretsloppsprinci- pen och principen om hushållning med råvaror och energi. Vidare skall, till skillnad från då kemikalieanvändningen i princip prövas endast i den mån den har betydelse för utsläpp till omgivningen, kemikalieanvänd- ningen prövas även med hänsyn till varornas miljöpåverkan i användnings- och avfallsledet. Olika miljöaspekter kan stå i strid mot varandra. För att uppnå det totalt sett bästa resultatet behöver avvägningar göras i det enskilda fallet. Det är självfallet så att en integrerad prövning, som syftar till, är svårare om frågor om skydd mot vattenföroreningar prövas i en särskild ordning, som enligt gränsälvsöverenskommelsen. integrerade prövning är linje med EG:s förslag till det s.k. IPPC-direktivet, som vi redovisar i avsnitt 5.2.1. Enligt detta skall för större anläggningar ske en samordnad prövning av utsläppen till luft, 46 Proposition (1997/98:45) om miljöbalk s. 318–319. vatten och mark. Att hos bygga upp den kompetens som krävs för en på detta sätt samordnad prövning ter sig enligt vår uppfattning inte realistiskt. I förslaget till miljöbalk finns en bestämmelse motsvarande 2 § miljö- skyddslagen som anger att i fråga om viss miljöfarlig verksamhet och viss vattenverksamhet gäller särskilda bestämmelser enligt gränsälvsöverens- kommelsen (1 kap. 4 §). Det konstateras i specialmotiveringen att en verksamhet som ger upphov till föroreningar av skilda slag, t.ex. förore- ning av både vatten och luft, därmed måste prövas enligt såväl gränsälv- söverenskommelsen som . För att prövningen av vattenfrågor av skall vara integrerad med prövningen av andra utsläpp krävs ett samordnat förfaran- de med andra myndigheter/domstolar. Att på detta sätt samordna Grän- sälvskommissionens arbete med den nationella prövningen i såväl som torde innebära en rad praktiska problem. Det är dock angeläget att en samordning sker. Specifika frågor i förhållande till miljöskyddslagen Förslaget till miljöbalk innebär skärpningar av en rad bestämmelser i förhållande till miljöskyddslagen. Om dessa nya bestämmelser antas av bör de beaktas vid en översyn av gränsälvsöverenskommelsen. I balken finns skärpta och utökade krav på miljökonsekvensbeskrivningar. Bestämmelser införs om att tillstånd inte får beviljas och att ett tillstånd och villkor för ett tillstånd får omprövas för verksamheter som medverkar till att en miljökvalitetsnorm överträds. Möjlighet ges att göra det tillståndspliktigt att driva en verksamhet. gäller tillståndsplikten anläggandet och ändring av en verksamhet. Generella föreskrifter kan ersätta den individuella prövningen för mindre anläggningar inom vissa branscher, vad gäller enklare krav på skyddsåt- gärder och andra försiktighetsmått. Strängare regler införs för efterbehandling av förorenade områden. Möjligheterna att återkalla tillstånd och ompröva villkor vidgas. Ompröv- ning skall bland annat kunna ske av en verksamhet som har utsläpp till ett vattenområde, som har fredats från nya avloppsutsläpp. Bland andra nyheter som införs bör här nämnas möjlighet att utfärda gemensamma villkor för flera verksamheter och att om en ändring av en verksamhet är tillståndspliktig bör det ske en samlad prövning av hela verksamheten. Bestämmelserna om fiske i gränsälvsöverenskommelsen utgår från den svenska och finska lagstiftning som gällde när gränsälvsöverenskommel- sen kom till. I gällde fiskerättslag och fiskeris- tadga. Fiskelagstiftningen har därefter ändrats . Den nu gällande fiskelagstiftningen trädde i kraft . Vidare är nu EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken överordnade den svenska lagstiftningen, vilket också gäller för den finska. Bestämmelserna om fiske i gränsälvsöverenskommelsen och i den till överenskommelsen hörande stadgan för fisket inom älvs fiskeområ- de motsvaras av fiskelagen (1993:787), förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen samt föreskrifter i (). Fiskereglerna i gränsälvsöverenskommelsen kapitel 5 är i huvudsak grundläggande bestämmelser, medan huvudparten av bestämmelserna finns i fiskestadgan. Gränsälvsöverenskommelsen har inte ändrats. Efter överenskommelser mellan och har stadgan ändrats , och . Mot bakgrund av en översiktlig jämförelse med den svenska fiskelagstift- ningen pekar vi i det följande på frågor som bör uppmärksammas särskilt vid en översyn av gränsälvsöverenskommelsen. Fiskebestämmelserna i gränsälvsöverenskommelsen, inklusive fiskestad- gan, innehåller med den svenska fiskelagstiftningen i huvuddrag jämförba- ra fiskeregler. De avvikelser som finns kan härledas till influenser från den finska lagstiftningen och till de förändringar som har skett i den svenska fiskelagstiftningen. Vissa av fiskebestämmelserna i gränsälvsöverenskommelsen behöver bättre anpassas såväl till nationella som internationella föreskrifter. En allmän översyn bör därför göras av fiskebestämmelserna i gränsälvsöver- enskommelsen och den särskilda fiskestadgan. En översyn av fiskebestämmelserna är särskilt angelägen vad beträffar regleringen av lax- och öringfisket. I denna fråga föreslog Gränsälvskom- missionen en revidering av fiskestadgan. Flera av de föreslagna ändringarna grundade sig på de tidsbegränsade beslut som kommissionen 47 Gränsälvsöverenskommelsen och fiskestadgan återges i bilaga 2. hade tagit med stöd av fiskestadgan (20 och 22 §§). Dessutom förordade kommissionen att fiskeregleringen inom älvs fiskeområde så långt möjligt borde ansluta till de nationella regleringarna i och Förutsättningar att ändra föreskrifterna Som framgår av de ändringar av fiskestadgan som regeringen gjorde har förutsatts att föreskrifter kunde meddelas utan särskilt beslut av . Vid införlivandet av gränsälvsöverenskommelsen i svensk rätt infördes dock inte något särskilt bemyndigande för regeringen att fortsättningsvis utfärda föreskrifter. Som vi redovisar i avsnitt 2.1 fann i en dom att den överlåtelse av föreskriftsrätt till som regeringen hade gjort genom ändringen stred mot regeringsformen. Föreskrifter för fiskevården behöver fortlöpande ändras och kompletteras. Dels för att möta krav till följd av varierande biologiska förutsättningar för fiskbestånden, dels för att uppfylla internationella överenskommelser. Det är angeläget att reglera förutsättningarna för hur sådana ändringar av föreskrifterna bör ske. Efter Högsta domstolens dom har, genom lagen (1997:201) om befogenhet att besluta om fisket inom älvs fiskeområde, regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer getts rätt att meddela sådana föreskrifter om fisket som behövs för att uppfylla gränsälvsöverenskommelsen. Med stöd av bemyndigandet har regeringen utfärdat en förordning med de fiskebestämmelser som har överenskommits med . 48 Regeringen lämnade inte annat bemyndigande till än att handlägga ärenden om dispensgivning från föreskrifterna. Behov av ändrade föreskrifter, som är av större betydelse, kan förutsättas röra huvudsakligen vården av laxbeståndet. Sådana åtgärder är till stor del relaterade till vad som sker beträffande laxen i andra vattenområden. Därvid måste särskilt internationella överenskommelser beaktas. Vi anser det inte vara ändamålsenligt att föreskriftsrätt i sådana frågor av övergri- pande nationell eller internationell natur ligger hos en organisation av regional karaktär. Vid en revidering av gränsälvsöverenskommelsen bör återstående norm- givningsrätt hos tas bort. Sådan rätt finns vad 48 Förordningen (FIFS 1997:12) om fisket i älvs fiskeområde. Återges i bilaga 3. avser bestämmelser om fasta fiskeredskap (kapitel 5 artikel 2) och upplåtande av fiskerätt genom fiskekort (kapitel 5 artikel 7). Gränsälvsöverenskommelsen och till den hörande fiskestadgan innehåller sådana gemensamma fiskeregler som och är överens om att upprätthålla i gränsälvsområdet. Hur dessa regler, liksom regler enligt andra internationella överenskommelser, införlivas i lagstiftningen är en nationell fråga som beror av fördelningen av normgivningsrätten och författningsstrukturen i respektive land. Denna lagtekniska fråga är inte något som skall regleras i gränsälvsöverenskommelsen. De bestämmelser av permanent natur som finns i fiskestadgan bör sammanföras med de grundläggande föreskrifterna i överenskommelsens kapitel 5; detta inkluderar bestämmelser om tillsyn, straff och rättsverkan.