sou · GMB366d2 · 1999-01-01 00:00:00 — skrivsvårigheter/dyslexi, koncentrationssvårigheter m m uppges ha blivit vanligare. Det ställer krav på läraren. Ytterligare krav ställs dessutom på en lärare som får en elev med ett mer ovanligt och omfattande funktionshinder. Av de kommuner som besvarat kommitténs enkät anger endast ett mindre antal att fortbildningsinsatser med inriktning på frågor om elever med funktionshinder utgör regelbundna inslag vid studieda- gar eller motsvarande. Vanligast var detta bland landets största kommuner. Drygt hälften av kommunerna anger att frågeställningar om ele- ver med funktionshinder tas upp vid enstaka studiedagar eller motsvarande, nästan samtliga uppger att utbildning ges till enstaka lärare som arbetar med elever med funktionshinder. De kommuner som har redovisat exempel på utbildningsinsatser med inriktning mot funktionshinder anger i fallande ordning att följande ämnen har behandlats: ADHD, DAMP, Aspergers syndrom, autism, dyslexi, synnedsättning och rörelsehinder. Andra teman med fokus på funktionshinder har varit datorstöd och kommunika- tion. Enligt kommitténs uppfattning bör lärare, oberoende av skolform, ha en god generell kunskap om funktionshinder och de konsekvenser dessa kan få i skolsituationen. Detta innebär inte att varje lärare skall ha kunskap om varje enskilt funktionshinder som hon eller han kan komma att möta under sitt yrkesverksamma liv. Däremot är det viktigt med en grund att utgå från, en s k förförståelse. Många elever har läs- och skrivsvårigheter/dyslexi eller koncent- rationssvårigheter. Målet bör därför vara att varje lärare skall vara väl förtrogen med denna typ av problematik och ha beredskap att möta elever med dessa problem i den pedagogiska situationen. Kommittén konstaterar att det finns behov av att ut- veckla kompetensen i dessa avseenden. Kommittén vill understryka kommunernas ansvar för lärarnas kompetensutveckling. Varje lärare kan inte vara specialist på allt. Det är därför nödvän- digt att se arbetslaget som en enhet inom vilken olika kompetenser kan komplettera varandra. Den kommunala skolan 131 5.5Specialpedagogen/specialläraren - nu och ·beskriver en specialpedagog med flera roller – med direkt elev- relaterade insatser, konsultativt stöd till kollegor, stöd till skolans ledning samt med uppgift att dokumentera insatser och erfaren- heter, ·vill understryka att kommunerna bör uppmärksamma behovet av specialpedagogisk kompetens i gymnasieskolan samt ·vill understryka att kommunerna bör uppmärksamma behovet av specialpedagoger för elever med flerfunktionshinder inom särskolan. Specialpedagogens ansvar är inte reglerat. Inte desto mindre har specialpedagogen en viktig roll för många elever med funktionshin- der – med sin fördjupade kunskap i pedagogik och handledning samt särskilda kompetens ifråga om barns utveckling, avvikelser från denna utveckling och ifråga om funktionshinder. Hur utbildningen och kompetensutvecklingen av specialpedago- ger bör påverkas av kommitténs slutsatser i det följande redovisas i kapitel 9. Specialpedagogen - en exklusiv resurs? Andelen specialpedagoger/speciallärare anses ha minskat i den svenska skolan . Det är dock svårt att entydigt belägga. I kommitténs enkät till kommunerna uppger mer än hälften att antalet specialpedagoger/speciallärare i och gymnasie- skolan har minskat något eller betydligt . Övriga kommuner delas i två grupper, där hälften uppger att antalet är oförändrat och hälften att antalet har ökat. Minskningen av antalet specialpedagoger/speciallärare har varit störst i landets största kommuner, medan en majoritet av de minsta kommunerna anger att antalet är oförändrat eller har ökat. Debatten fokuserar ofta på situationen i . Enligt uppgif- ter från har antalet lärarveckotimmar med specialunder- visning minskat med i under perio- den /92 /97. En svag ökning noteras i 132 Den kommunala skolan slutet av perioden. Antalet veckotimmar med specialundervisning mäter dock endast en del av specialpedagogernas/speciallärarnas verksamhet. Utvecklingen måste därför anses förväntad med tanke på den omorientering mot konsultativt stöd som har varit eftersträ- vad. Enligt har antalet lärare med befattning som special- pedagog/speciallärare minskat . Detta är oroande, även om många av de speciallärare som tidigare hade sådan befattning fortfarande finns kvar i skolan. Enligt kommitténs uppfattning går det inte att generellt dra slut- satsen att tillgången till specialpedagogisk kompetens har minskat drastiskt i . Däremot tyder mycket på att en minskning har skett samt att det finns stora skillnader mellan olika kommuner. Mycket tyder också på att behoven av specialpedagogisk kom- petens har ökat till följd av att allt fler elever uppvisar diffusa och svårtolkade problem. Detta bör mötas genom att öka den specialpe- dagogiska kompetensen i skolan, både genom att öka grundkom- petensen hos den vanliga läraren och genom att stärka den sär- skilda specialpedagogiska kompetensen. Kommittén menar att varje skola skall ha tillgång till specialpedagogisk kompetens. Hur detta organiseras bör utformas utifrån den enskilda skolans och kommunens förutsättningar. Det är vidare viktigt att utnyttja kompetensen i hela skolans orga- nisation. Parallellt med att det konsultativa arbetssättet har blivit vanligare har många speciallärare i med äldre utbild- ning övergått till att verka som klasslärare. I ett väl fungerande arbetslag bör denna specialkompetens kunna komma även andra lärare och deras elever till del. Speciallärarna bör också kunna stimuleras att komplettera sin tidigare utbildning för att kunna verka som specialpedagoger. I gymnasieskolan har det alltid funnits få specialpedagoger. Efter- som dagens gymnasieskola tar emot i princip alla ungdomar från är detta ett problem. skolans utveckling (SOU 1997:107) har denna kommitté iakttagit att andelen elever i behov av särskilt stöd har ökat i gymnasieskolan. Kommittén menar att det är viktigt att kommunerna uppmärk- sammar behovet av specialpedagogisk kompetens i gymnasie- skolan. I den obligatoriska särskolanhar majoriteten av lärarna specialpe- dagogisk utbildning. Högst är andelen i träningsskolan. Den gene- rella tillgången på specialpedagogisk kompetens i särskolan är Den kommunala skolan 133 således inte ett problem, snarare inriktningen av denna. Grundsär- skolan får t ex allt svårare att rekrytera specialpedagoger med grundskollärarutbildning i botten. Liksom i är det naturligtvis av värde att i skolan ha pedagoger med olika kompe- tensbakgrund. Det är oroande att en allt större del av grund- särskolans pedagoger saknar grundläggande lärarexamen inriktad mot den åldersgrupp de skall arbeta med. Ett annat problem är att särskolan har för få specialpedagoger som förutom sin inriktning mot utvecklingsstörning också har sär- skild kompetens för elever med flerfunktionshinder. Andelen elever med flerfunktionshinder är stor i särskolan, särskilt i träningsskolan. Kommittén menar att det inom kommunens särskola bör finnas specialpedagoger som kan ge konsultativt stöd till sina kollegor för elever med flerfunktionshinder. Inom den frivilliga särskolanär försörjningen av specialpedago- ger sämre än i den obligatoriska. Ett stort problem är att få lärare på denna nivå söker specialpedagogutbildning. Problemet att hitta specialpedagoger med rätt utbildningsbakgrund är dock inte exklusivt för särskolan. Överhuvudtaget saknas specialpedagoger med grundskol- respektive gymnasie- lärarbakgrund. Det kan finnas olika skäl till detta. Utbildningstiden innebär belastningar både ekonomiskt och på annat sätt. Till det kommer att utbildningen inte ger märkbart ökade inkomster efter avslutad utbildning för just grundskol- respektive gymnasielärarna. Liksom inom arbetslivet i övrigt är det även i skolan viktigt att personer som satsar på utbildning och tar på sig ett utökat ansvar bekräftas både vad gäller befattning och vad gäller ekonomiska villkor. Att kommunerna uppmärksammar behoven av specialpedago- gisk kompetens är särskilt viktigt i ett något längre perspektiv. Allt pekar på att det framgent kan komma att råda stor brist på special- pedagoger. Medelåldern är hög hos dagens speciallärare/special- pedagoger. Många kommer att avgå med pension . Av den historiska tillbakablicken i kapitel 2 framgår att specialpeda- gogens roll har förändrats. Från att främst ha arbetat med klinikun- dervisning riktad till enskilda elever i behov av särskilt stöd förväntas hon eller han numera förlägga stödet via den ordinarie 134 Den kommunala skolan I allt högre grad ges råd och stöd till lärarkollegor, arbetet sker konsultativt. Kommitténs enkät till kommunerna bekräftar detta. En stor andel av kommunerna uppger att det konsultativa inslaget i specialpeda- gogernas/speciallärarnas arbete har ökat . Över hälften uppger att även inslaget av utredning och doku- mentation har ökat. När det gäller individuellt inriktade insatser uppger istället nästan hälften av kommunerna att dessa har minskat i omfattning . Endast en fjärdedel uppger att de har ökat. Kommittén ser även framgent en specialpedagog i flera olika roller. En av dessa roller avser direkt elevrelaterade insatser. Det är viktigt för elever med omfattande problem i inlärningssituationen att få del av specialpedagogens kunnande mer direkt. De elevrelaterade insatserna är också viktiga för att befästa och utveckla kom- petensen hos specialpedagogen själv och, inte minst, i ett vidare perspektiv inom ämnesområdet som sådant. Specialpedagogen kan dock inte med egna insatser nå ut till alla elever i behov av särskilt stöd, inte ens alla elever med funktions- hinder. För att skolan skall kunna erbjuda dessa elever en likvärdig utbildning bör den ta fasta på och utveckla specialpedagogens konsultativa roll. Ett sådant arbetssätt bidrar till att öka den generella kompetensen om elever i behov av särskilt stöd. Kommittén ser dock ytterligare roller för specialpedagogen. Hon eller han bör kunna tillföra viktig kompetens och viktiga perspektiv till skolans ledning – på skolan och i vissa fall centralt i kommunen. Även om det inte är vanligt finns exempel på specialpe- dagoger i båda dessa roller. Specialpedagogen kan bidra med viktiga perspektiv redan i samband med planering och organisation av verksamheten samt vid resursfördelning. Specialpedagogens insatser för elever med funktionshinder är i allt för hög grad bundna av en redan given organisationsstruktur. Hur specialpeda- gogen skall knytas till ledningen bör utformas utifrån varje skolas eller kommuns förutsättningar. En annan viktig uppgift är att utveckla skolans arbete med att do- kumentera insatser och erfarenheter av arbetet med elever i behov av särskilt stöd. Kommittén har funnit att skolan är ovan att doku- mentera sina erfarenheter. Det skapar brister i överförandet av kunskap såväl generellt som inom verksamheten. Lärare som får en elev med en särskild problematik måste därför ofta starta på nytt istället för att kunna utgå från andras erfarenheter. För enskilda elever är åtgärdsprogrammet en bra form för denna dokumentation. Den kommunala skolan 135 Behovet av att dokumentera erfarenheter uppmärksammas även i kapitel 8 om stödorganisationen. 5.6Rektor har det övergripande ansvaret ·vill understryka vikten av att rektorernas behov av kompetensut- veckling om elever med funktionshinder uppmärksammas. Rektor har en betydelsefull roll för att skolan skall kunna svara mot de krav som ställs. Det framgår av skollagstiftningen och bekräftas i både nationell och internationell forskning. För ledningen av utbildningen vid skolorna skall 79 finnas rektorer. Rektorn skall hålla sig väl förtrogen med det dagliga arbetet i skolan och särskilt verka för att utbildningen utvecklas. I skall80, med några undantag, beslut om särskilt stöd fattas av rektor. I såväl läroplanen för det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94) som läroplanen för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) redogörs också för rektors ansvar. Såväl Lpo 94 som Lpf 94 slår fast att rektor är pedagogisk ledare och chef för lärarna och övrig personal i skolan och att rektor har det övergripande ansvaret för att verksamheten som helhet inriktas på att nå de riksgiltiga målen. Rektorn ansvarar för att en lokal arbetsplan upprättas samt för att skolans resultat följs upp och utvärderas i förhållande till de riksgiltiga målen och till målen i skolplanen och den lokala arbetsplanen. Av de punkter som Lpo 94 uppmärksammar framgår bl a att rek- tor, inom givna ramar, har ett särskilt ansvar för ·utformningen av undervisningen och elevvårdsverksamheten så att eleverna får det särskilda stöd och den särskilda hjälp de be- höver, ·den kompetensutveckling som krävs för att personalen profes- sionellt skall kunna utföra sina uppgifter, ·kontakten mellan skolan och hemmet om det uppstår problem och svårigheter för eleven i skolan, 792 kap 2 § skollagen 805 kap 1 § grundskoleförordningen 136 Den kommunala skolan ·anpassningen av resursfördelningen och stödåtgärderna till den värdering av elevernas utveckling som lärare gör samt för ·skolpersonalens kännedom om de internationella överenskom- melser som har förbundit sig att beakta i utbildningen. På motsvarande sätt uppmärksammas i Lpf 94 bl a att rektor, inom givna ramar, har ett särskilt ansvar för att ·undervisningens uppläggning, innehåll och arbetsformer anpas- sas efter elevernas skiftande behov och förutsättningar, ·undervisning, elevvårds- och syoverksamhet utformas så att elever som behöver särskilt stöd och hjälp får detta, ·varje elev i dialog med skolan gör upp en individuell studieplan och reviderar den vid olika tillfällen under utbildningen, ·lärare och annan personal får möjligheter till den kompetensut- veckling som krävs för att de professionellt skall kunna utföra sina uppgifter samt för att ·skolpersonalen får kännedom om de internationella överens- kommelser som har förbundit sig att beakta i utbild- ningen. Sammantaget kan man konstatera att det inte råder något tvivel om att rektor har det yttersta ansvaret för att elever i behov av särskilt stöd ges det stöd de behöver. Kommitténs uppfattning är dock att rektorerna inte alltid har kunskap om hur många elever i behov av särskilt stöd som finns på skolan eller arten av dessa behov. Detta gäller särskilt när elever har funktionshinder som inte är omfattande eller fysiskt påtagliga. Denna iakttagelse bekräftas av den undersökning81 som Skolver- ket genomförde , efter ett initiativ av Handikapp- ombudsmannen. Undersökningen behandlade grundskolerektorers syn på sitt arbete med elever som har dolda funktionshinder. Till gruppen elever med dolda funktionshinder räknades i studien elever med medicinska och övriga dolda funktionshinder, t ex allergi, dyslexi och DAMP. Utredningen omfattade både en enkätunder- sökning och kompletterande intervjuer med ett urval rektorer. En majoritet av de rektorer som besvarade enkäten ansåg sig generellt sett ha behov av ytterligare kunskap vad gäller elever med dolda funktionshinder. Framför allt efterfrågar man kunskap om läs- och skrivsvårigheter/dyslexi, dyscalculi och DAMP. 81 Rektorers syn på arbetet med elever med dolda funktionsnedsättningar; (Dnr 96:480) Den kommunala skolan 137 Kommittén vill understryka att rektor har det yttersta ansvaret på skolan för att elever i behov av särskilt stöd får det stöd de är i behov av. Vidare har rektor ett särskilt ansvar för att lärare och övrig personal ges den kompetensutveckling som krävs för att de skall kunna utföra sina uppgifter professionellt. Detta gäller även kunskaper om funktionshinder och dess konsekvenser i skol- situationen. Det finns således anledning att uppmärksamma även rektorer- nas behov av kompetensutveckling ifråga om elever med funk- tionshinder (se vidare kapitel 9). Det är självklart inte meningen att en rektor skall ha kunskap om enskilda funktionshinder och hur dessa bör mötas pedagogiskt. Däremot finns även för rektor behov av en förförståelse och, dessutom, strukturella kunskaper. t ex handla om hur man på bästa sätt får organisation och olika kompetenser att samverka för att en bra skolsituation skall komma till stånd. 5.7Elevassistentens roll i skolan ·vill understryka vikten av att elevassistenter som arbetar med elever med funktionshinder ges en ändamålsenlig utbildning och kompetensutveckling. Enligt beslut skall skolan med få undantag stå för assistans på skoltid. Personlig assistans, i enlighet med LSS eller , bör endast komma ifråga under skoltid under mycket särskilda omständigheter. Möjligheterna att anställa samma person som elevassistent under skoltid och som personlig assistent under fritid bör utnyttjas. Elevassistenten ingår i skolans organisation, är anställd av skolan och står under ledning av rektor. Elevassistenterna är en av de personalgrupper inom skolan vilkas uppgifter inte är reglerade. Elevassistenternas arbetsuppgifter skiljer sig åt, likaså orsakerna till att en elevassistent engageras. Ofta arbetar elevassistenterna som ett generellt stöd till läraren med hela klassen, antingen på grund av 138 Den kommunala skolan att klassen som helhet har detta behov eller på grund av att en eller flera elever i klassen behöver mer av lärarens uppmärksamhet. En elevassistent kan också arbeta med en enskild elev. Enligt fanns drygt 8 400 elevassistenter i den kommunala skolan . I årsarbetare motsvarade de 5 800 hela tjänster. Antalet har ökat kraftigt , med räknat på antalet hela tjänster. har antalet elever i den kommunala skolan ökat med . Arbetet som elevassistent är i hög grad ett genomgångsyrke. Många är unga och saknar utbildning för sina uppgifter. Det är kommunernas ansvar att förbereda dem för uppgiften. Elevassis- tenter som arbetar med elever som har vissa särskilda funktionshin- der kan få utbildning via den specialpedagogiska stödorganisatio- nen. I ett par fall har kommuner som besvarat kommitténs enkät uppgivit att de har haft särskilda fortbildningsaktiviteter för assisten- ter. Personliga assistenter kan i sällsynta fall finnas inom skolan, men är då inte anställda av skolan och står inte heller under ledning av rektor. Redan i kapitel 2 konstateras att lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) och lagen (1993:389) om rätt till statlig assistansersättning () som infördes har haft stor betydelse för funktionshindrade. LSS innebär en lagstadgad rätt till stöd- och serviceinsatser av olika slag för perso- ner med utvecklingsstörning och personer med andra stora och varaktiga funktionshinder. En sådan insats kan utgöras av personlig assistent eller stöd till skäliga kostnader för personlig assistans. reglerar rätten till statlig assistansersättning i de fall det genomsnittliga behovet överstiger assistans . Efter ikraftträdandet av LSS och kom allt fler elever med funktionshinder att få personlig assistent inte bara på sin fritid, utan även under skoltid. Tillväxten av antalet personliga assistenter i skolan skedde parallellt med att antalet elevassistenter ökade. beslutade82 om vissa förändringar i stöd- formen personlig assistans. Förändringarna syftade till att förbättra kostnadskontrollen utan att de grundläggande principerna för per- sonlig assistans skulle påverkas. Av beslutet framgår att personlig assistans enligt LSS och skall förbehållas krävande eller i olika avseenden komplicerade situationer, i regel av mycket person- lig karaktär. Avgörande bör vara att den enskilde behöver personlig 82 1995/96:SoU15, rskr 1995/96:262 Den kommunala skolan 139 hjälp för att klara sin hygien, för att klä sig och klä av sig, för att inta måltider eller för att kommunicera med andra. Vad gäller behoven av stöd inom barnomsorg och skola klargör att de i princip bör tillgodoses inom den kommunala verksamheten. Det bör vara huvudmannens ansvar att se till att de resurser som krävs med hänsyn till den funktionshindrades behov tillförs verksamheten, t ex genom höjd personaltäthet, specialpeda- gogiskt stöd eller elevassistent. underströk att kontinuiteten och tryggheten i det personliga stödet inte får urholkas. Man underströk därför vikten av att försäkringskassor, som svarar för den statliga assistanser- sättningen, och kommuner samverkar. Samma person borde t ex, enligt uppfattning, kunna göras till personlig assistent åt ett barn på dess fritid och elevassistent åt samma barn under skoltid, en lösning som kan innebära en kombination av ersättning från staten och kommunen. beslut innebar dock inte att möjligheten till personlig assistans helt skulle försvinna under skoltid. Under vissa särskilda omständigheter skall även fortsättningsvis statlig assistans- ersättning kunna utgå för den tid personen vistas i verksamhet. Detta om kravet på ingående kunskap om den funktionshindrade och dennes hälsotillstånd är särskilt stort. beslut har fått genomslag i skolan. Det går dock inte att säga i vilken utsträckning. Det saknas uppgifter om antal beviljade timmar assistans under skoltid. Antalet barn som överhuvudtaget har beviljats assistans har dock minskat märkbart sedan beslut. Under skoltid kan således en elev ha stöd av en elevassistent eller i ytterst sällsynta fall av en personlig assistent. I vissa fall kan samma person vara elevassistent under skoltid och personlig assistent under elevens fritid. I det senare fallet har assistenten två arbetsgi- vare. Assistans i skolan – skolans ansvar Kommittén har funnit att det ibland råder motstridiga intressen när det gäller frågan om assistenter i skolan. Skolan vill i de flesta fall så långt möjligt lösa behovet av assistans genom att erbjuda elev- assistent under skoltid. I vissa fall ser man dock positivt på att en elev har personlig assistent på skoltid. Det gäller t ex då skolan av 140 Den kommunala skolan medicinska skäl inte kan ta ansvaret. Föräldrar vill ofta ha personlig assistent till sina barn även på skoltid. Att skolan vill att stödet under skoltid skall ges av elevassistenter har att göra med att elevassistenten är en resurs som skolan själv förfogar över. Det innebär att skolan har möjlighet att styra över antalet vuxna i klassrummet, hur assistenten skall arbeta m m. Detta anses som viktiga förutsättningar för att den pedagogiska situationen skall bli optimal. Att den personliga assistenten inte står under skolans ledning kan medföra problem i skolsituationen. En personlig assistent bygger ofta upp en mycket nära relation till den person som hon eller han assisterar. Läraren uppfattar ibland den personliga assis- tenten som ett filter mellan läraren och eleven, utan att ha formell möjlighet att påverka hur assistenten arbetar. Om många barn i en undervisningsgrupp har personlig assistent kan det i extrema fall leda till att det finns fler vuxna än barn i gruppen. Principen om att skolan skall stå för assistans har givits särskilt starkt uttryck av företrädare för särskolan. Man menar att särskolan är en skolform särskilt utformad för elever i behov av särskilt stöd – p g a utvecklingsstörning, i många fall kombinerat med andra funk- tionshinder eller sjukdomstillstånd – och därför bör ha kompetens och resurser att svara för det stöd som eleverna behöver. i särskolans uppdrag. Det finns olika skäl till att föräldrar efterfrågar personlig assistans för sina barn under skoltid. Personlig assistent även i skolan garan- terar kontinuitet. Anställningsformen garanterar också att assisten- ten är en exklusiv resurs för just det egna barnet. I och med att den personliga assistenten arbetar på vårdnadshavarnas uppdrag innebär det dessutom att de via assistenten får insyn i skolans arbete. Eleverna själva har olika åsikter. Å ena sidan värnar man om möjligheten att själv påverka valet av person. Den är inbyggd i regelverket kring personlig assistans. Å andra sidan ger man uttryck för att en alltför personligt inriktad assistentrelation kan skapa svårigheter att utveckla ett självständigt liv i skolan. Assistenten riskerar att bli ett filter i kontakten med andra.