sou · GMB385 · 1999-01-01 00:00:00 — Den närmaste framtiden hänger dock på vilka sam- arbetsvillkor regeringen kan förhandla sig till med unionen. Folk från Vorort sitter med i 12-15 kommissioner i parlamentet som förbereder nya lagar. Man håller också egna föredragningar för parlamentariker och man kallas ungefär en gång till hearings hos dem. Det är det schweiziska sättet för politikerna att förankra sina förslag inte bara i kamrarna utan bland dem som ska leva med de nya lagarna ute i samhället. 80 jobbar med PR Vorort bevakar alla ekonomiska frågor av någon vikt och riktar framför allt sina informationsinsatser mot allmänheten. Man arbetar genom artiklar och annonser i tidningar, broschyrer till skolorna, rapporter till medierna. Sammanlagt 80 personer jobbar mer eller mindre ständigt med den här PR-verksamheten. Ofta handlar det bara om att förklara de ekonomiska sambanden men ibland går kampanjerna direkt ut på att sänka skatterna. Genom en kampanj lyckades man minska företagsskatten med sammanlagt . gällde den konkreta kampen bland annat det så kallade hushållningsmålet, das Hauhaltziel, som går ut på att få landets ekonomi i balans . Sen var föreningen förstås också engagerad i att stoppa geninitiativet. Hur mycket som satsas totalt på olika kampanjer vill inte avslöja. Men när det gäller gen- forskningen är det , säger han. De verkstadsanställdas fackförbund, Gewerkschaftsbund, är lika aktivt med att jobba för sina frågor men verkar vara mer inriktat på handfasta mål som att samla namn för att få till stånd omröstningar mot lagförslag eller på att ta konkreta initiativ till lagar. Jag träffar , sekreterare på förbundet som på tyska heter Schweizerischen Gewerkschaftsbund, SGB, och på franska L´Union syndicale , USS. Huvudkontoret ligger i och korridorerna utanför hans rum är fulla av slagkraftiga affischer från gamla kampanjer, och han sticker en packe broschyrer i min hand. De är små men mycket informativa och ger rader av argument mot bland annat försämrad arbetsrätt och arbetslöshetsförsäkring, två frågor ATT RÖSTA MED HÄNDERNA där förbundet lyckades få folkets majoritet med sig för att stoppa nya lagar. Förbundet har mindre pengar är arbetsgivarna och får lita på att medlemmarna ställer upp med att samla namn, dela ut broschyrer och ordna möten. –Det är inte så lätt att få ihop 50 000 namn. Det är svårt att få folk att ställa upp, säger . Det krävs mycket pengar, men förbundet har inte råd att satsa mer än på en kampanj och max tio miljoner på . Det kan räcka om många engagerar sig och förbundet har legat bakom många folkomröstningar. En var ett initiativ till minskad arbetstid, en annan gällde höjd vinstskatt, en tredje ett bättre system för finansiering av sjukvården. Man har genom att kräva folkomröstning också lyckats stoppa en arbetstidslag. Man har haft ovanliga framgångar vid omröstningar om arbetsrätten; bland annat övertid, ob-ersättning och annat och i kampen mot sämre arbetslöshetsförsäkring. I båda fallen fick man majoritet, vilket gett förbundet god reklam och hopp om en tillströmning av medlemmar. Annars har det varit kärva år för facket, eftersom 300 000 jobb har försvunnit i landet och regeringen har försökt att skära hårt i välfärdssystemen. 18 olika fackliga organisationer med 400 000 privat- och offent- liganställda finns inom SGB. Men bara var femte anställd i landet är med i facket och den ökade arbetslösheten har gjort att med- lemstalen har minskat. Det har också lett till mindre inflytande för förbundet. Men man har ändå goda möjligheter att påverka de politiska besluten. Dels har man folk med i alla intressanta kommissioner som tillsätts när nya lagar förbereds. –Där kan vi påverka mycket, säger . Han berättar om för- bundets goda kontakter i parlamentet, särskilt med det social- demokratiska partiet. I en av de aktuella frågorna, den om sjuk- vårdens finansiering, jobbar man ihop med partiet och andra fackliga organisationer. Ett annat initiativ som just tagits är att i lagen föra in skrivningar om att regeringen ska verka för att män ska ta ett ökat ansvar för hemarbetet. Den typen av initiativ ser Sigerist mer som ett sätt att tvinga politikerna att verka i den riktningen, att ändra attityder och provocera. – Det behövdes ju 68 initiativ innan den schweiziska kvinnan slutligen fick sin rösträtt, påminner han. När det gäller förslaget om höjd skatt på företagens vinster och arbetstidsförkortning kommer initiativen också från facket. Kampanjen ska starta , säger . efter vårt möte är han för övrigt med och arrangerar en presskonferens om en kampanj för att få till stånd lärlingsutbildning. Det är ungdomarna i vissa fack och partier som driver frågan. En presskonferens är det gängse sättet att avisera att man startar en kampanj och en namninsamling. Skyltar visar vägen till skolan på andra sidan floden sett från . Konferensen är välregisserad med en panel av folk med namnskyltar, kaffe och bullar, pressmeddelanden på tyska, franska och italienska och ett litet bildmässigt jippo som inledning. Sigerist och de andra har släpat dit en säng där en i gänget låtsas sova för att symbolisera makthavarna som slumrar och inte förstår vad som behövs. Tio journalister och fotografer tar bilder och antecknar flitigt. –Det här är det bästa sättet at gå ut, säger . Man når fler än genom de egna tidningarna och trycksakerna. Det är bättre än annonser i vanliga tidningar och bättre än Internet där vi har hemsidor under kampanjerna. Även Sigerist uttalar oro över att företag och andra har börjat satsa så stora pengar inför folkomröstningarna. Det förekommer också att de betalar studenter för att de ska gå och samla in namn åt dem . –Det var ju inte idén med direktdemokratin, säger han. De ekonomiska problemen för staten är de senaste årens följetong där den folkliga motviljan mot skattehöjningar har gjort läget extra prekärt för regering och parlament. Budgetunderskottet är just nu på , och regeringen har föreslagit höjd moms, ATT RÖSTA MED HÄNDERNA lägre arbetslöshetsförsäkring, högre pensionsålder, besparingar i försvaret osv. I den och de flesta andra heta frågor spelar ledaren för , , en central roll. Han nämns också ofta av dem jag pratar med, mest för att han är så kontroversiell. Han lägger invandrarfientliga förslag, han utmanar genom sin livsstil som mångmiljonär och han gör spektakulära utspel om det mesta i politiken. En av dagarna läser jag om Blochers angrepp på försvarsministern för att han skadar landets neutralitet. är politisk journalist på den största tidningen, Tagesanzeiger. Honom träffar jag strax före grundlagsdebatten i parlamentet för att prata om den schweiziska modellen. Han försvarar den ivrigt och med goda kunskaper och argu- ment. Kollegorna kallar honom för fotnotsvanoni, berättar han. Inte ens journalisterna kan nämligen alltid de invecklade reglerna för folkomröstningar eller hänger med när frågorna bollas mellan regering, kamrar och folk. Vanoni plockar fram en röd bok, en decimeter tjock, som är själva konstitutionen, och läser högt några av de mest otidsenliga paragraferna. De ska bort nu när författ- ningen moderniseras. EU-frågan har trängt sig på i den aktuella debatten om att förnya grundlagen, eftersom ett medlemskap skulle kräva nya ändringar. Men regeringen försöker hålla isär ärendena. Fler omröstningar men också fler lagar Vanoni tycker att regeringens förslag att skärpa kraven för folk- omröstningar är fel. Visserligen har initiativen blivit fler, men antalet lagar har ökat ännu mer, säger han och ritar upp ett diagram över utvecklingen. Vanoni är en av de många politiska journalisterna och är på plats i parlamentet när det har sessioner. De många folkomröstningarna gör inte att politikerna blivit ointressanta. Tvärtom tar partierna offentligt ställning inför de flesta omröstningar, och många poli- tiker står både bakom initiativ och är aktiva i kampanjerna. Det gör att de kanske har bättre kontakt med invånarna än för- troendevalda som verkar i en representativ demokrati. Dessutom har de flesta vid sidan av politiken vanliga civila jobb som ger dem nyttiga erfarenheter. tar medierna för övrigt upp just konflikten mellan vissa politikers yrke och de frågor de driver. De anklagas till exempel för att försöka gynna den egna verksamheten. Möjligheterna att sko sig på ett politiskt mångsyssleri är dock begränsade, eftersom så få är heltidspolitiker och arvodena låga. Det förekommer även skriverier som grundar sig på läckor om oenighet mellan ministrarna i regeringen. –Men det är inte så intressant. Det sker aldrig öppet, så uppgifterna är alltid osäkra, säger . Regeringsmedlemmarna kommer alltså från fyra olika partier men uppträder alltid enat utåt. Debatterna i parlamentet är ofta oförutsägbara och därmed intressanta. Kamrarna kan komma till olika slutsatser i samma fråga, och de enskilda ledamöterna är inte bundna av politiska inpiskare utan röstar tämligen fritt. Dessutom finns möjligheterna till folkomröstningar alltid med som en osäkerhetsfaktor som tvingar de folkvalda att både lyssna noga och argumentera väl. Vanoni säger som många andra att folkomröstningarna spelar en stor roll för vad som beslutas. –Även om av initiativen inte får någon majoritet, så har hälften ändå framgång genom att de påverkar besluten, säger han. är ställföreträdande chefredaktör för en annan stor tidning i , . Han är mer kritisk till den schweiziska modellen visar det sig när jag träffar honom under en lunch på restaurang Casino i . –tycker jag att det är för mycket direktdemokrati. De flesta är trötta på att sätta sig in i så många frågor och har inte tid. Dessutom är det ju val . Det borde bara vara omröstningar i konstitutionella frågor, och parlamentet borde stärkas, föreslår han. intresserar sig folk inte för parlamentet. Ändå skriver tid- ningarna en massa om det. Få läser det men journalisterna fortsätter att skriva för politikerna, anser Lang som förgäves har påpekat saken för sina kollegor. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA Själv har han varit utlandsredaktör och är nu chef och fri skri- bent fram till pensioneringen . Han tänker inte ägna sig åt politik då, även om han en gång var sekreterare i en kanton för frisinnade demokratiska partiet och medlem i partiets utlands- kommission. Han ser med bekymmer på att isoleras allt mer och kommer att få växande ekonomiska problem. Han tror att de som sa nej till EES 1992 nu inser att de röstade fel och är säker att landet kommer att vara med i EU inom . Men det behövs att en del heliga, schweiziska kor slaktas, exempelvis neutraliteten och den långtgående direktdemokratin. Det tar dock tid innan folk ändrar åsikter. De flesta uppskattar att ha sina folkomröstningar, så det vore självmord av en politiker att föreslå att de slopas, konstaterar han. Han är trött på partistrider, även om de är rätt måttfulla här. Ideologierna är ju egentligen inte så olika, men politikerna gör allt för att skilja sig från varandra. Det är för mycket teater, tycker han. Det schweiziska samförståndet och maktdelningen tycker han har fler fördelar än nackdelar. Men det fredliga lugnet har också gjort invånarna ovana vid kritik utifrån. Debatten om judeguld och flyktingpolitik under är därför plågsam för alla. Den politiska journalistiken i skiljer sig från den i en- bart representativa demokratier. Men det finns också likheter. Under min vecka i landet slogs åtminstone ett utspel, för att inte säga personangrepp från en politiker, upp rätt stort. En parla- mentsledamot som just beslutat sig för att ställa upp för kantonen till nästa val ägnades en intervju i lokaltidningen. Det fanns artiklar om stridigheter mellan partier, staten, kantoner eller kommuner, ofta i ekonomiska frågor. Jag läste om att politikernas arvoden ansågs för höga, men också många små artiklar om kommunala möten och beslut. Men framför allt stod det mycket om de olika sakfrågor man skulle folkomrösta om . Hur levande den politiska debatten på kaféer och arbetsplatser är kunde jag inte bedöma. Men jag hörde åtminstone två kvinnliga tågresenärer som uppenbarligen inte kände varandra förut börja diskutera kommande omröstningsfrågor. Och och , studenter som jag träffade på en uteservering i , var entusiastiska över syste- met. – Det är självklart att vi går och röstar och vi deltar för fullt i diskussionen, sa de med en mun. De påstod att de var intresserade av nästan alla frågor och tyckte myndigheternas information inför omröstningarna var bra. Ändå ansåg de att det till stor del är medierna som avgör hur folk röstar. Folkomröstningar är en del av den schweiziska identiteten och historien, sa de men menade att modellen därför kanske inte går att ta över för andra länder. Mäktiga kantoner, många kommuner Det finns 26 kantoner varav sex är så kallade halvkantoner som delats på grund av olikheter i religion, språk eller annat. De är mycket olika alltifrån ytterligheterna med nära 1,2 miljoner invånare till halvkantonen med 14 000. Alla har ett stort mått av självstyre, egna författningar, regeringar, parlament, domstolar och omröstningsförfaranden. De har egna skattelagar och förordningar för skolan, socialtjänsen, kyrkan osv. Parlamenten har mellan 58 och 200 ledamöter, kantonregeringarna mellan fem och sju medlemmar. Den nyaste kantonen är som var en del av kantonen . Där misslyckades den schweiziska integrationspolitiken och den fattigare, katolska och franskspråkiga minoriteten i kantonen ansåg sig diskriminerad och visade sitt missnöje genom demonstrationer och annat. Efter förhandlingar och en serie lokala, kantonala och nationella folkomröstningar talet fick den norra delen av området, där separatisterna var starkast, 1978 bli en egen kanton, . Jag besöker dock det som är kvar av Kantonen som ligger nära gränsen mellan det franska och det tyska och fort- farande är en av de större kantonerna placerad mellan Jurabergen ATT RÖSTA MED HÄNDERNA Befolkningsmässigt är den också stor med nära 950 000 invånare. är den som håller i kantonens val och folkomröst- ningar och honom träffar jag i das Rathaus, en ståtlig byggnad . Han har just hållit i valet där tappat fem mandat medan socialdemokraterna och frisinnade demokratiska partiet ökat med fyra respektive tre mandat. har stort stöd på landsbygden, och eftersom det finns många bönder i kantonen så är det fortfarande det som är störst med 66 av de 200 platserna i parlamentet, . De för också lokalt en mer liberal politik än vad deras partiledare gör på riks- planet. Tillsammans har de tre partierna 162 mandat och fortsätter förstås att regera ihop till. 51 av de 200 ledamöterna är kvinnor. Men av de röstberättigade deltog i valet , vilket gör bekymrad. – Politikerna måste förklara sig bättre, säger han. Han tror att kantonen hamnar lite på mellanhand när det gäller folks uppmärk- samhet. Ändå har kantonen hand om både skatter, skola, sjukvård och miljö. Han är stolt över den nya författning kantonen har och som gör det möjligt för invånarna att då en ny lag förbereds komma med egna lösningar, förorda tillägg och detaljändringar. Om tio tusen invånare vill ha en omröstning om ett sådant här folkligt förslag så måste det vara med som ett alternativ i folkomröstningen. Det här är ensamt om, och det fanns till att börja med ett ansenligt motstånd mot nyheten bland politikerna. Men möjligheten är uppskattad och på bara har modellen använts . plockar fram författning, valsedlar och kuvert ur lådorna och visar. fick invånarna bland annat rösta om en vattenlag och om sjukvårdsorganisationen för området. I båda fallen stod förslag från folket mot förslag från politikerna. När det gällde vattenlagen blev det folket som vann med 70 000 mot 56 000 röster. Sjukhusfrågan tog dock parlamentet hem överlägset. Vid samma tillfälle röstades det om ett nytt simcentrum och en lag som reglerar övergången till aktiebolag för kantonbanken. Alla röstberättigade fick ett litet häfte hemskickat med frågorna kan man i rösta per post, vilket blivit allt vanligare. Röstsedlarna är enkla med rutor för ett ja eller nej på korta frågor. Då det finns folkliga motförslag kan väljarna först rösta på båda alternativen om de vill. Men de måste i en följdfråga välja vilket de förordar om det skulle visa sig att båda i första omgången får . – Folk tvingas tänka efter tycker att det här är bra, det tvingar folk att tänka efter. Men han är bekymrad över det låga deltagandet, senast. Å andra sidan vet han att betydligt fler kommer när det gäller viktigare frågor. 1995 avskildes orten på egen begäran från kantonen . Det var ett Jurafall i miniatyr med tre skilda folkomröst- ningar innan allt var klart. Det röstades om saken även på riksnivå där av de röstberättigade schweizarna deltog. I var siffran . då hela befolkningen röstar om geninitiativ och annat ska invånarna i kanton säga sitt om ett folkligt initiativ. Det går ut på att de som demonstrerar på gatorna inte ska få gömma sig bakom masker och förklädnader. Frågan är lite udda och tror att den kan ha lyfts fram mest för att ett av partierna velat profilera sig inför valet . Den nya författningen har också höjt ribban för namnteckningar för att ha rätt till folkomröstningar genom ett initiativ från 10 000 till 15 000. Folkomröstningar om lagförslag kräver numera 10 000 i stället för som tidigare 5 000 namnteckningar. 30 000 invånare kan också genom att skriva på listor begära och få nyval. uppskattar att åtta av tio av alla initiativ avslås, att de flesta nya lagar antas utan folkomröstning och att hälften av dem det blir omröstning om går igenom. De stora frågorna just nu i kantonen handlar om sjukvårdskost- naderna som beror på att man har för mycket sjukhussängar, vilket kan tvinga fram stängning av ett lasarett. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA ekonomin och hur man ska utjämna mellan de fattiga bergskom- munerna och de rika förorterna runt . I hela kantonen finns inte mindre än 401 kommuner, varav för- stås med 129 000 invånare är störst. Kantonen har 15 000 anställda och en utgift på nära , mest till skolan och sjukvården. Huvudstaten är bara landets fjärde största stad. Mest folk bor i i norra delen av landet. Den har 360 000 invånare och dominerar förstås stort i kantonen som har en befolkning på nära 1,2 miljoner invånare och 171 kommuner. I staden finns det färre pampiga byggnader än i men å andra sidan gott om spår- vagnar och en fin utsikt över sjön . I kantonen ska folk få säga sitt om en ny lag som ska skydda skogen och en ändring i hyreslagen. Invånarna här har fått ta ställning till 45 olika sakfrågor som enbart gällt kantonen. Därtill kommer alla omröstningar om nationella och kommunala frågor, plus de vanliga valen på alla tre nivåerna. – Folk är trötta på att rösta så ofta, tror på kantonens statistikkontor. Deltagandet har också sjunkit från till . Ännu 1994-95 låg de på 45- , men vissa frågor har bara lockat av de röstberättigade att delta. Den högsta siffran , , gällde pengar till att bygga ett nytt fängelse som för övrigt fick starkt stöd. Minst intresse väckte en fråga om offentlig upphandling. Delvis avgörs deltagandet av om själva ärendet anses intressant eller ej, men minst lika mycket betyder det vilka nationella frågor som är aktuella och lockar folk till valurnorna. Omröst- ningarna hålls i regel . De riksfrågor som invånarna i kantonen haft att ta ställning till har i regel lockat mellan att rösta. Även där märks en sjunkande tendens. Det här diskuteras en del, men politikerna är inte särskilt bekymrade, eftersom de ändå i regel får igenom sina beslut, tror Egli. De äldre röstar flitigare än de unga, och folk på landsbygden mer än de i stan. tillåts folkomröstning per post, vilket gjorde att omröstningslokalerna i kantonen stod halvtomma och hälften snart fick stängas. I röstar folket automatiskt om alla nya lagar och om alla investeringar på mer än . Den här långtgående direkt- demokratin har tröttat ut både invånare och politiker och diskuteras därför att man bara ska rösta då 5 000 invånare eller 45 av de 180 ledamöterna i kantonsrådet uttryckligen begär det. I kan en enskild person dessutom föreslå en folkomröstning, så kallat Einzelinitiative. Det krävs dock att 60 av ledamöterna i kantonsrådet går med på saken. Det händer ungefär en gång att det hålls en folkomröstning som startat på det här sättet. En invånare lyckades 1996 till och med få folkets stöd för sitt förslag till ny båtskatt. Året innan fick en annan person gehör för en ändring i reglerna för hur de kommunala lärarna utses. En annan het fråga är motsättningarna mellan staden och kantonen, vilka bland annat handlar om vilken av de både polis- styrkorna som ska göra vad. Det finns här liksom i övriga landet både och kantonal polis och kantonen vill ta över uppgifter från staden för att därmed öka effektiviteten och spara pengar. Det är också spänt mellan staden med dess sociala problem och de lugna, rika förorterna. Det är kantonen som bestämmer om skatteutjämning och liknande och för övrigt även granskar de kommunala budgetarna. omfördelas mellan kommunerna, och kommer det att hållas folkomröstning om förändringar i utjämningen. I de här frågorna agerar politikerna för övrigt mindre enligt någon gemensam partilinje och mer beroende på vilken nivå de verkar. Det finns inget särskilt organ för att hantera frågor som berör . menar att det inte behövs, och att det skulle bli svårt att administrera, eftersom området gränsar till sex andra kantoner. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA I kantonsvalen brukar av de röstberättigade delta. De väljer parlamentet, kantonsrådet, i proportionella val. Men de väljer också i majoritetsval de sju ledamöterna till kantonens regering, der Regierungsrat. Partierna finner i regel varandra i olika konstellationer i olika frågor. De deltar också flitigt i kampanjerna för folkomröstningarna och hjälper därmed många bestämma sig. Invånarna tar ofta ställning i folkomröstningarna med ledning av vad det parti man sympatiserar med rekommenderar. Men när politikerna vill höja skatterna får de ofta inte tillräckligt stöd av invånarna. –Höjd bilskatt har de försökt med fyra-fem gånger, men folket har alltid sagt nej, berättar . Staden har för övrigt den lägsta kommunalskatten av de stora städerna. –Tufft vara rikspolitiker är en av politikerna i staden. Ja, egentligen har han hoppat av för att satsa på jobbet och köra omkring på . Han är , skäggprydd och klädd i jeans och t-shirt när han tar emot mig på sitt kontor, Büro für Öffentlichkeitsarbeit, i utkanten av . Han känner sig fortfarande som politiker i stadens parlament. Han var tidigare både gruppledare och en central figur i det frisinnade demokratiska partiet i landet men jobbar nu mest med PR och kör motorcykel . ägnade han politiken ungefär . Det var dåligt betalt, men han tycker ändå att det är rimligt att politikerna på kommun- och kantonnivå jobbar mer ideellt och inte tjänar mer. Däremot anser han att det är alltför tufft för politikerna i det nationella parlamentet, både ekonomiskt och arbetsmässigt. bland annat lägga ned mycket möda på att övertyga partikamrater på olika nivåer. tycker att det är bra att politikerna noga tvingas tänka igenom frågorna om de ska ha en chans att få invånarna att Det är också positivt att partierna inbördes måste försöka ena sig. – Det är en perfekt modell, folkets direktinflytande är större än det ser ut, säger han. Å andra sidan inser han att så mycket folkligt inflytande kan gynna konservatism, nationalism och en slutenhet mot omvärlden. De dragen ser han i alla fall i sitt eget land, även bland ungdomen. Han ser också svagheter i systemet som innebär att det kan ta uppåt innan en fråga slutgiltigt är avgjord. Deltagande i folkomröstningar är ofta katastrofalt lågt, anser han också. Blum kan tänka sig att slopa kantonernas kammare i parlamentet, ständerrådet, vilket även diskuteras öppet. Det är också lite märkligt med en regering som inte får stöd ens av de partier ministrarna representerar men ändå aldrig avgår, erkänner han. har just ingen kontakt med i utan kontakterna går alltid via kantonen.