sou · GMB3136d2 · 1999-01-01 00:00:00 — I paragrafen anges de uppgifter som skall räknas om från euro till kronor. För icke finansiella företag innebär bestämmelsen att de resultat- och balansräkningsposter som finns i SRU-schemat (LSK 2:19 första stycket) skall räknas om enligt bestämmelsen i 4 §. behöver inte lämna SRU-schema utan skall i stället bifoga sin årsredovisning till deklarationen (2:20 LSK). För dessa företag gäller att resultat- och balansräkningen skall räknas om till kronor enligt bestämmelserna i 4 §. Av sista meningen framgår att det omräknade resultatet skall vara utgångspunkt för beräkning av den skattepliktiga inkomsten. Paragrafen beskriver hur omräkningen från euro till kronor skall gå till. Resultaträkningen skall räknas om enligt årets genomsnittliga kurs och balansräkningen enligt balansdagens kurs. Eftersom den genomsnittliga kursen används för årets resultat och balansdagens kurs för övriga balansräkningsposter så kommer vanligtvis inte tillgångs- och skuldsidan att bli lika stora. Av tredje stycket följer att mellanskillnaden skall föras upp som en korrigeringspost. Om tillgångssidan är större än skuldsidan så hamnar korrigeringsposten på skuldsidan. Om skuldsidan är störst så hamnar den på tillgångssidan. används bara för att tillgångs- och skuldsidan skall bli lika stora och kommer inte att på något sätt påverka beräkningen av den skattepliktiga vinsten. I paragrafen anges hur man skall förfara om skattemyndigheten avviker från den avgivna deklarationen på så sätt att man underkänner värderingen av balans- eller skuldposter inom det kopplade området. Om den genomsnittliga kursen är och balansdagens kurs är så skall en höjning av värdet på kundfordringar med bara påverka resultatet med 9/10 x 100 = . I första stycket föreskrivs hur företaget skall göra när det byter redo- visningsvaluta. Ingående balans skall då räknas om enligt balansdagens kurs. Bestämmelsen skall tillämpas såväl vid byte från kronor till euro som från euro till kronor. Av andra stycket framgår att de företag som yrkar avdrag för räkenskapsenlig avskrivning på inventarier (och de andra tillgångar som skrivs av enligt dessa regler) skall räkna om anskaffningsvärdet på de inventarier som anskaffats före bytet av redovisningsvaluta och som fortfarande finns kvar i verksamheten. Omräkning skall ske enligt den balansdagskurs som gäller när företaget byter valuta. Dessa uppgifter behövs när man skall beräkna avskrivning enligt kompletteringsregeln. Motivet till förslaget framgår av den allmänna motiveringen, avsnitt 7.2.2. Av paragrafen framgår att RSV skall fastställa de kurser som behövs för att omräkning skall kunna ske enligt lagen. Utgångspunkten bör vara de kurser som fastställs av den . Förslaget till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) Anvisningar till 20 § punkt 1 Av tredje stycket framgår att det maximalt avdragsgilla beloppet för måltid i samband representation är . För euroföretagen skall i stället ett belopp i euro användas. Detta belopp skall motsvara och beräknas utifrån den genomsnittliga kursen december andra året före beskattningsåret till november året före beskattningsåret. Därvid bör de kurser som fastställs av den användas. till 24 § punkt 4 1998/99:28 har regeringen föreslagit ändringar i paragrafen. Dessa ändringar har beaktats vid utformningen av förslaget. I punkten föreskrivs att fordringar, skulder, avsättningar och kon- tanter i annan valuta än redovisningsvalutan skall värderas till kursen vid beskattningsårets utgång. Om posten är föremål för valutasäk- ringsåtgärd skall säkringskursen användas. I den tidigare lydelsen behandlades utländsk valuta. För att markera att euroföretagen skall behandla kronan som en utländsk valuta används i stället uttrycket annan valuta än redovisningsvalutan. I den tidigare lydelsen nämndes inte heller avsättningar. För att ingen oklarhet skall råda om att även dessa omfattas så kompletteras lagtexten med en uttrycklig bestämmelse om detta. Förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt 2 § 3 mom. I paragrafen anges vilka förutsättningar som skall vara uppfyllda för att företag skall kunna ge och ta koncernbidrag. Rekvisiten i första stycket kompletteras med en ny punkt g som föreskriver att både givare och mottagare skall ha samma redovisningsvaluta. Förslaget till lag om ändring i mervärdesskattelagen (1994:200) Av paragrafens nuvarande lydelse framgår att den ingående skatten uppgår till samma belopp som den utgående skatten hos den som är skattskyldig för omsättningen eller importen. När det blir möjligt att ha bokföringen i euro, kan det, på grund av kursdifferenser, uppkomma vissa skillnader i de redovisade skattebeloppen hos säljare och köpare när någon av parterna bokför eller fakturerar i euro. Paragrafens lydelse har därför ändrats något. Grundprincipen för mervärdesskatten är dock fortfarande att utgående och ingående skatt skall uppgå till samma belopp, även om denna princip måste frångås något på grund av de speciella förhållanden som uppkommer när bokföring eller fakturering sker i euro eller annan valuta. Genom den nya regeln slås fast att en faktura alltid skall innehålla en uppgift om skattebeloppet angivet i utställarens redovisningsvaluta. Detta möjliggör en avstämning mellan utfärdade fakturor och den egna bokföringen. För det fall fakturan ställs ut i annan valuta än redovisningsvalutan, skall skattebeloppet även anges i den valutan. Detta för att mottagaren skall utgå från rätt skattebelopp när denne bokför fakturan. Regeln har även kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt 7.2.3. Se också kommentarerna under 13 kap. 15 a och 23 a §§. En ny paragraf införs med en upplysning om att det för den som har sin bokföring i euro finns regler rörande redovisningen i lagen (1999:000) om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som har sin bokföring i euro. 15 a och 23 a §§ Avsikten med de två nya reglerna är att klargöra vilket belopp som skall användas när utgående respektive ingående skatt skall redovisas i deklarationen. Reglerna tar sikte på redovisningen av skatten i deklara- tionen, men får också följder för bokföringen. När exempelvis en säljare med bokföringen i euro fakturerar i euro, är det skattebeloppet uttryckt på fakturan i euro som skall bokföras. Vid deklarationstillfället används de bokförda skattebeloppen vid omräkningen till kronor. Detta görs enligt reglerna i den föreslagna lagen (1999:000) om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som har sin bokföring i euro. Om en säljare med bokföringen i euro fakturerar i dollar till en köpare med bokföringen i kronor, skall köparen vid bokföringstillfället använda dollarkursen vid omräkningen av skattebeloppet till kronor. Det är sedan detta belopp som kommer att deklareras. Säljaren kommer vid bokföringstillfället att använda kursen mellan dollar och euro. Vid deklarationstillfället kommer han att an- vända den omräkningsmetod som framgår av den föreslagna lagen om omräkningsförfarande, vilken leder fram till skattebeloppet i kronor. De nya reglerna har även kommenterats i den allmänna motiveringen, avsnitt 7.2.3. Se också kommentarerna under 11 kap. 5 b §. Förslaget till lag om ändring i skattebetalningslagen (1997:483) 1 kap. Tillämpningsområde, definitioner och valuta Paragrafen anger att samtliga uppgifter enligt skattebetalningslagen till sina belopp skall anges i kronor. Detta gäller men det är angeläget att detta uttryckligen regleras när möjlighet införs för företag att ha sin redovisning i euro. Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:325) om självdeklaration och kontrolluppgifter Andra stycket är nytt och innehåller en upplysning om att det för den som har sin bokföring i euro finns särskilda bestämmelser i lagen (1999:000) om omräkningsförfarande vid beskattningen för företag som har sin bokföring i euro. Paragrafen anger att samtliga uppgifter till ledning för taxering skall till sina belopp anges i kronor. Bestämmelsen bekräftar vad som redan gäller och föranleds av att möjlighet införs för företag att ha sin redovisning i euro. Enligt andra stycket punkten 3 skall uppgift lämnas om hur det bok- föringsmässiga vinstresultatet justerats för att kunna läggas till grund för beskattning. Justering skall naturligtvis göras även om resultat- beräkningen visar en förlust. Jämför punkt 1 andra stycket av anvis- ningarna till 24 § KL som anger att justering i vissa fall skall ske av det bokförda resultatet. Ordet vinstresultat byts därför ut mot resultat. Förslaget till lag (1999:000) om redovisning i euro för finansiella företag Lagens tillämpningsområde 1 § I paragrafen anges att lagen inte bara handlar om redovisning i euro utan också innehåller bestämmelser om själva bytet av redovisningsvaluta. definieras i 2 § 11. Begreppet omfattar företag som anges i 2 § 3, 4 och 6-10. I paragrafen definieras vissa begrepp som används i lagen. Första, andra och tredje punkterna. Definitionerna av bank, kredit- marknadsföretag och värdepappersbolag överensstämmer med dem som används i 1 kap. 1 § kapitaltäckningslagen. Utformningen av andra och tredje punkterna motsvarar även definitionerna i respektive rörelse- lagstiftning. Punkterna omfattar naturligtvis inte företag som visserligen en gång har fått men som av någon anledning inte längre har tillstånd. definieras som bank och kredit- marknadsföretag. Definitionen överensstämmer med den som används i kapitaltäckningslagen med den avvikelsen att begreppet i kapitaltäckningslagen även inkluderar . har en mer omfattande betydelse i 1 kap. 1 § ÅRKL genom att den paragrafen även inkluderar sådana finansbolag som driver verksamhet med stöd av punkterna 3-5 i övergångsbe- stämmelserna till lagen (1992:1610) om finansieringsverksamhet, skeppshypotekskassa, allmänna hypoteksbank och . För det ändamål som förevarande lag skall tillgodose behövs emellertid inte en så vid defini- tion. Femte punkten innebär en något vidare definition av begreppet finansiell företagsgrupp än den som ges i 6 kap. 1 § kapitaltäcknings- lagen. Den föreslagna definitionen omfattar nämligen utöver företags- grupper som utgör finansiell företagsgrupp enligt 6 kap. 1 § kapital- täckningslagen, sådana företagsgrupper som regeringen föreskrivit att bestämmelserna om finansiella företagsgrupper skall gälla för. I 6 kap. 1 § kapitaltäckningslagen anges att en finansiell företags- grupp består av: 1.ett institut eller ett holdingföretag med finansiell verksamhet och de dotterföretag som är institut, motsvarande utländska företag eller finansiella institut, eller 2.ett institut eller ett holdingföretag med finansiell verksamhet och de institut, motsvarande utländska företag eller finansiella institut som det förstnämnda institutet eller holdingföretaget har ägarintresse i och som leds tillsammans med ett eller flera andra företag, om ägarnas ansvar är begränsat till den andel av kapitalet som dessa innehar, eller 3.ett institut eller ett holdingföretag med finansiell verksamhet och dotterföretag enligt 1 samt företag som det finns ägarintresse i enligt 2. Definitioner av institut respektive holdingföretag med finansiell verksamhet finns i 1 kap. 1 § 5 och 7 kapitaltäckningslagen. När en finansiell företagsgrupp föreligger skall även ett anknutet företag som är dotterföretag eller som det finns ägarintresse i ingå i gruppen. Vad som är ett anknutet företag respektive konstituerar ägarintresse anges i 1 kap. 1 § 9 och 10 kapitaltäckningslagen. Regeringen kan med stöd av 6 kap. 2 § kapitaltäckningslagen föreskriva att bestämmelserna om finansiella företagsgrupper skall gälla även i vissa fall som inte omfattas av 6 kap. 1 § nämnda lag. Sjätte, sjunde, åttonde och nionde punkterna hänvisar endast till respektive rörelselagstiftning. Med försäkringbolag avses sådana försäkrings- aktiebolag och ömsesidiga försäkringsbolag som omfattas av försäk- ringsrörelselagen (1982:713). Av definitionen följer att understödsföre- ningar tills vidare inte omfattas av denna lag. Elfte punkten definierar begreppet finansiellt företag och har betydelse för lagens tillämpningsområde, se 1 §. Tolfte punkten definierar begreppet redovisning. Med begreppet av- ses den löpande bokföringen (grund- och huvudbokföring) och de redo- visningshandlingar som företaget i förekommande fall skall upprätta enligt tillämplig årsredovisningslag. Denna paragraf innebär att ECB:s omräkningskurs den sista bankdagen under det sista kronräkenskapsåret i princip skall användas när ett finansiellt företag byter redovisningsvaluta från kronor till euro. I 7 § ges emellertid ett normgivningsbemyndigande som kan leda till att en annan omräkningskurs skall tillämpas. Förutsättningar för att redovisa i euro och byta redovisningsvaluta 4 § För att ett finansiellt företag skall få byta redovisningsvaluta måste de allmänna förutsättningarna i bokföringslagen och tillämplig associa- tionsrättslig lag vara uppfyllda. Enligt förevarande paragraf krävs för finansiella företag att vissa ytterligare förutsättningar är uppfyllda. Prövningen av om förutsättningarna för ett byte av redovisningsvaluta i ett finansiellt företag är för handen sker i samband med att den ändring av bolagsordningen, stadgarna eller reglementet varigenom valutabytet sker skall godkännas eller stadfästas av myndighet. Men en prövning kan också ske under den löpande tillsynen. Förutsättningarna enligt paragrafen skall fortlöpande vara uppfyllda för att ett finansiellt företag skall få ha sin redovisning i euro och brister det på denna punkt kan företaget tvingas att byta tillbaka till kronredovisning. För att finansiellt företag skall få ha sin redovisning i euro krävs enligt första stycket första punkten att det inte försvårar en effektiv tillsyn över företaget eller den koncern eller den finansiella företagsgrupp i vilken företaget ingår. Den prövning som skall göras är om en redovisning i euro försvårar tillsynen över företaget jämfört med om det redovisar i kronor. Regeringen kan med stöd 6 kap. 2 § kapitaltäcknings- lagen föreskriva att bestämmelserna om finansiella företagsgrupper även skall gälla vissa andra slag av grupper av företag. Av 2 § 5 denna lag framgår att vad som i kapitaltäckningslagen föreskrivs för en finansiella företagsgrupp även avses gälla för en sådan grupp av företag. Det är inte möjligt att uttömmande ange vad som försvårar tillsynen utan detta måste bedömas i det enskilda fallet med beaktande av de särskilda skyddsregler som gäller för just den verksamhet som det företaget bedriver. Generellt gäller dock att företaget måste ha säkra och erforderliga rutiner för rättidig produktion, dokumentation och förvaring av sådan information företaget är skyldigt att kunna lämna. Det är särskilt väsentligt att och kan få den information de behöver utan onödig omgång och tidsutdräkt. Ett företag kan således inte medges rätt att redovisa i euro om det äventyrar möjligheterna för företagets borgenärer och andra intressenter att få den information de har rätt till. Vidare gäller att företagets informationssystem såsom t.ex. de för riskhantering, styrning och kontroll måste kunna hantera att företaget redovisar i euro. Det är inte rimligt att ledningen i ett företag som redovisar i euro har en mindre god kontroll över företaget än vad som skulle ha utgjort en acceptabel standard om företaget redovisat i kronor. Vid ett byte av redovisningsvaluta måste bl.a. företagets olika redovisnings- och kontrollsystem ställas om och företagets rapporter ändras. Denna omställning sammanfaller med att företaget upprättar sitt sista bokslut i den för företaget tidigare gällande redovisningsvalutan. Med hänsyn till att rörelser på de finansiella marknaderna mycket snabbt kan förändra situationen i ett finansiellt företag är det för dessa företag särskilt betydelsefullt att företagets styrnings- och kontrollsystem är fullgoda även under omställningsfasen samt att det för framtiden kan lämnas fullständiga och tillförlitliga rapporter som kan ge underlag för kontroll av bl.a. faktiska valutarisker. Enligt punkten 2 krävs dessutom att ett finansiellt företag får ha sin redovisning i euro endast om det är förenligt med de bestämmelser som gäller för den verksamhet företaget bedriver. I likhet med vad som allmänt gäller för tillståndprövning och prövning av eller ändring av bolagsordning, stadgar eller reglemente skall det göras såväl en formell som en materiell prövning av ett beslut att byta redovisningsvaluta. Den formella delen innebär främst att kontrollera att beslutet är förenlig med bestämmelserna i viss författningar. För en bank måste således en prövning bl.a. göras mot bankrörelselagen och lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, medan det för kreditmarknads- företag, värdepappersbolag och försäkringsbolag främst måste göras en prövning mot respektive rörelselag. Den materiella prövningen innebär bl.a. en kontroll med hänsyn till det sundhetskrav som finns i respektive lag. Sundhetskravets innehåll skiljer sig något åt mellan de olika slagen av företag beroende på vilken rörelselagstiftning som reglerar verksamheten. För kreditmarknads- företag torde t.ex. sundhetskravet innebära en skyldighet att i viss utsträckning beakta de intressen utomstående personer som berörs av företagets verksamhet kan ha (jfr prop. 1992/93:89 s. 221). För ett försäkringsbolag gäller bl.a. till följd av skälighets- och sundhetsprincipen att ett byte av redovisningsvaluta endast får göras om det är förenligt med försäkringstagarnas intressen. Någon inskränkning därvid innebär inte de förslag som lämnas i promemorian Reformerade försäkringsrörelseregler (Ds 1998:45). Genomförs de i promemorian föreslagna reglerna för överskottshantering i försäkringsbolag kan ett byte av redovisningsvaluta i ett försäkringsbolag få stor betydelse för försäkringstagarna genom att underlaget för försäkringstagarnas rättig- heter och skyldigheter förändras. Prövningen enligt denna paragraf skall även ta sikte på sådana förhållanden. Utöver att vara förenligt med de särskilda rörelsereglerna måste naturligtvis ett byte av redovisningsvaluta vara förenligt med bestäm- melserna i tillämplig årsredovisningslag liksom med de föreskrifter som meddelats med stöd av denna. Tillstånd bör vägras om bytet kan antas strida mot de uppställda kraven (jfr vad som anförts i författnings- kommentaren till 3 a § BFL beträffande skattemyndighetens prövning). Någon kontroll av bytets förenlighet med tillämplig skattelag skall dock inte göras utan detta ankommer helt på skattemyndigheten. Är det fråga om ett sådant ytterligare byte som enligt 3 a § tredje stycket BFL kräver skattemyndighetens godkännande gäller att detta måste inväntas innan ändringen kan stadfästas eller godkännas. Andra stycket anger att omställningen i sig inte får komma i konflikt med de nu angivna kraven. Av första stycket följer bl.a. att såväl ett nystartat företag som ett igångvarande företag som önskar byta redovisningsvaluta, måste vara utrustade med redovisningssystem som kan hantera en redovisning i euro. Andra stycket uppställer därutöver kravet att företagets redovisningssystem också skall kunna hantera själva omställningen från redovisning i kronor till euro. Detta gäller såväl vid byte från kronor till euro som omvänt. Omräkning av krav på minsta kapitalbas för institut som bytt redovisningsvaluta Paragrafen innebär att kravet på minsta kapitalbas i samband med byte av redovisningsvaluta från kronor till euro eller vice versa skall räknas om till redovisningsvalutan. Bestämmelsen skall läsas tillsammans med 6 §. Krav på bundet eget kapital för institut som redovisar i euro Det finns bestämmelser om minsta kapitalbas för kreditinstitut och värdepappersbolag i respektive rörelselagstiftning. Kravet på minsta kapitalbas för ett sådant institut sammanfaller med kravet på minsta bundet eget kapital (startkapital) för att företaget skulle få påbörja sin verksamhet. Som anförts i allmänmotiveringen (avsnitt 12.3.1) måste krävas att kapitalbasen uppgår till minst startkapitalet. Bestämmelser om detta har upptagits i förevarande paragraf. Paragrafen innebär att ett byte till redovisning i euro kan leda till att institutet underkastas ett högre men aldrig lägre krav på minsta kapitalbas än före bytet. Bestämmelsen innebär att ett institut som övergår till att redovisa i euro skall ha ett bundet eget kapital som inte understiger det minsta startkapital som krävs för att påbörja verksamhet av det slag som institutet bedriver. Skall institutet efter bytet till redovisning i euro söka tillstånd för ytterligare verksamheter måste det naturligtvis uppfylla kravet i aktuell rörelselagstiftning på minsta bundna egna kapital bestämt i euro för sådan verksamhet. Bestämmelsen om minsta bundet eget kapital för bankaktiebolag finns i 1 kap. 4 § andra stycket bankaktiebolagslagen. I regeringens proposition Ny associationsrätt för bankaktiebolag m.m. föreslås att bestämmelsen flyttas till 9 kap. 4 § andra stycket bankrörelselagen (prop. 1997/98:166). Motsvarande bestämmelser för sparbanker och medlemsbanker återfinns i 2 kap. 2 § andra stycket sparbankslagen respektive 1 kap. 4 § andra eller tredje stycket medlemsbankslagen. Paragrafen behandlar storleken på minsta bundet eget kapital. Den innebär inte i sig att det för ett bankaktiebolag eller en sparbank skall göras en ny prövning, motsvarande den vid tillståndsprövningen, av hur stort aktiekapitalet respektive grundfonden måste vara med hänsyn till omfattningen och beskaffenheten av den planerade rörelsen. För kreditmarknadsföretag finns bestämmelser om minsta bundet eget kapital i 2 kap. 4 § första och andra stycket lagen om finansie- ringsverksamhet. I 4 kap. 1 § tredje stycket nämnda lag föreslås att ett kreditmarknadsföretag som har tillgångar vars nettovärde överstiger skall ha en kapitalbas som minst uppgår till fem miljoner ecu. På ett sådant kreditmarknadsföretag ställs det alltså aldrig ett krav på ett minsta bundet eget kapital på motsvarande fem miljoner ecu. Detta avviker från vad som gäller för ett kreditmarknadsföretag som inte har fått medgivande att ha ett lägre bundet eget kapital. Den lägre gränsen för det egna kapitalet i ett sådant kredit- marknadsföretag bestäms i stället, i princip, av bestämmelsen i 2 kap. 6 § första stycket kapitaltäckningslagen där det föreskrivs att det primära kapitalet skall utgöra minst hälften av kapitalbasen. Det primära kapitalet utgörs nämligen främst av eget kapital. För värdepappersbolag finns bestämmelser om minsta bundet eget kapital i 2 kap. 5 § andra och tredje stycket lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse. Bestämmelsen i tredje stycket nämnda paragraf ger dock viss möjlighet att medge undantag från detta krav. En förnyad prövning måste göras av ett sådant medgivande vid ett byte Det är nämligen inte säkert att endast en omräkning av det tidigare kravet resulterar i ett acceptabelt krav på minsta kapitalbas i euro. Paragrafen avser enligt sin ordalydelse även institut som har sin redovisning i euro redan från första verksamhetsåret. Den får dock i praktiken inte någon betydelse i sådana fall. För ett sådant institut sammanfaller därför det krav på minsta bundet eget kapital som ställdes för beslut om tillstånd med det krav som ställs vid in- gången av det första räkenskapsåret. Det beror på att kursen mellan euro och ecu är ett till ett. kan ingripa mot ett kreditinstitut eller ett värdepappersbolag som inte uppfyller kravet på minsta bundet eget kapital vid ingången av det första räkenskapsåret med redovisning i euro. I respektive rörelselag finns nämligen bestämmelser om att Finans- inspektionen kan ingripa genom att förbjuda verkställighet eller före- lägga om rättelse av ett beslut som innebär en överträdelse av en författning som reglerar ett kreditinstituts eller ett värdepappersbolags verksamhet. En sådan överträdelse kan även rendera ett felande institut en varning och ytterst ett återkallande av dess tillstånd att bedriva sin verksamhet.