sou · GMB331 · 1999-01-01 00:00:00 — Länsstyrelserna betonar vikten av att följa upp och utveckla alla de olika aktörernas engagemang, att vidga seendet och få till stånd uppföljning och utvärdering. En kommentar från flera av länsstyrelserna är att det är nödvändigt med särskilt utbildad, intresserad och kompetent personal som handläg- ger dessa frågor. Detta gäller för personal i samtliga inblandade verk- samheter. &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE 361 9.4.5Problemfokusering: Analys av vissa delar av samarbetet För att visa på svårighetsgraden av de problem som olika yrkesutövare stöter på i arbetet med barn och ungdomar som utsatts för, eller miss- tänks ha utsatts för misshandel och/eller sexuella övergrepp, gör vi nedan en kort analys av vissa delar av samarbetet som i enkätsvaren och i annat material framstår som särskilt betydelsefulla. Vi är med- vetna om att analysen inte tar hänsyn till alla aspekter av problemen. 3AMARBETE SOCIALTJ¤NST OCH POLIS ¥KLAGARE Av länsstyrelseenkäten framgår tydligt problemet med samarbete mel- lan och polis/åklagare som beror på arbetsbelastningen och de långa utredningstiderna hos de rättsvårdande myndigheterna. Dessa ärenden blir ofta liggande för länge hos polis och åklagare. I vissa fall prioriteras de och utredningen påskyndas. Detta uppfattas dock i allt för hög grad vara beroende av den enskilde befattningshava- rens engagemang i frågan. Angående utredningar finns tydliga krav formule- rade. Utredningsskyldigheten förenas med vissa tidsfrister. Den skall bedrivas skyndsamt och, om inte särskilda skäl föreligger däremot, vara slutförd senast . Stora olägenheter och hinder för det fortsatta rättsliga utredningsarbetet kan bli fallet när måste skydda barnet och kanske hindra umgänge med den misstänkte förövaren (ofta en nära anhörig). Vad som kommer fram i polisutredningen är också viktigt som underlag för full- följande av sin utredning och åtgärdsförslag. ansvar finns kvar oavsett om åtal väcks eller ej. För är det ibland svårt att få till stånd ett bra samarbete med BUP i dessa ärenden. Det beror delvis på barnpsykiatrins arbets- belastning, men kan också bero på olika synsätt. Från någon av länssty- relserna framkommer i enkäten att BUP alltmer inriktar sitt arbete på krisstöd och behandling till alla familjemedlemmar i fall av sexuella övergrepp inom familjen. behöver ofta barnpsykiatrins hjälp i bedömningar när åtal inte väcks på grund av alltför vaga misstankar, men osäkerhet an- gående barnets behov av skydd och hur barnet mår kvarstår. 362 &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE då befarar är att BUP inte deltar i samma utsträckning som tidigare i utredningsarbetet. Barnpsykiatriskt utlåtande som kan behövas för att klarlägga barnets behov av vård och behandling får i stället begäras från ett annat BUP-team eller privata konsulter. När det gäller att motivera till behandling har ett an- svar. Kriminalvården har motsvarande ansvar för förövare som dömts till skyddstillsyn eller fängelse. och kriminalvården har oftast inte egna resurser för psykoterapi utan måste förlita sig på den psykiatriska vården först och främst. Ansvaret för att barn får sina be- handlingsbehov tillgodosedda är särskilt stort. BUP har huvudansvaret för barnens behandling. 3OCIALTJ¤NSTENS BEHOV AV SPECIALISTHJ¤LP Samrådsgrupper, både länsövergripande och på lokal nivå, har ofta funnits . De flesta av grupperna har också utarbetat handläggningsråd i överensstämmelse med allmänna råd 1991:3 angående ärenden rörande sexuella övergrepp. Dock kvar- står kritik om brister i handläggningen. Länsstyrelserna betonar starkt de svårigheter som socialsekreterarna har att hantera i övergreppsärenden. Brister i utred- ningsarbete och osäkerhet om de olika instansernas olika roller nämns ofta. Lång yrkeserfarenhet och personlig mognad behövs för att utreda och behandla barn och familjer där misshandel och sexuella övergrepp förekommit eller misstänks ha förekommit. Man talar om de svårig- heter som gör att personal inte orkar stanna kvar i yrket och utveckla kompetensen. I enkätsvaren framkommer en rad behov som har i ar- betet med övergreppsärenden, utöver det stöd som eventuellt ges i sam- rådsgrupperna. Behov som redovisats i enkäten är möjligheter att kunna konsultera experter inom området, särskilt i små kommuner med begränsad erfarenhet och kompetens både hos arbetsledare och handläggande socialsekreterare. Behovet av handledare med specialkompetens inom området betonas också som komplement till den juridiska kunskapen. Utbildningsbehoven är ständigt återkommande både för personal liksom för övriga inblandade parter. Hos många av de små kommunerna finns även behov av att kunna låna in experthjälp med gedigen kompetens och erfarenhet för att hantera övergreppsärenden på ett professionellt sätt. &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE 363 "EHOV AV PSYKOLOGISK SAKKUNSKAP HOS POLIS OCH JURISTER Både poliser och jurister ställs inför komplicerade fråge- ställningar där psykologisk sakkunskap behövs. I många uppmärk- sammade rättegångar har bristen på objektiva resultat av aktuell forskning varit tydlig. har, i strid med Social- styrelsens allmänna råd 1991:3, vittnespsykologer som saknar klinisk erfarenhet inom det område frågan berör anlitats. Det innebär bristande rättssäkerhet. Om den lokala BUP-mottagningen riktar in sitt arbete på stöd och behandling av hela familjen i kris, måste tillgång finnas till andra psy- kologer som kan ta uppdrag som behövs i rättsprocessen. Att från dom- stolen kunna kontakta ett nätverk av sakkunniga psykologer m.fl. vore då en positiv möjlighet (1996). 5MG¤NGESFR¥GAN N¤R F¶R¤LDERN ¤R FRIK¤ND MEN ORO OCH MISSTANKAR OM ¶VERGREPP KVARST¥R Vid intervjuer med olika personalgrupper som fördjupat sin kunskap i ärenden som rör sexuella övergrepp finns en fråga som alla tar upp som den mest komplicerade och svårlösta, och som också medför den störs- ta känslomässiga belastningen för alla inblandade. Det gäller en miss- tänkt förälders rätt till umgänge med sitt barn, efter en frikännande dom eller där brott ej blivit styrkt, men där den andra föräldern och kanske även olika personalgrupper tror att övergrepp förekommit. Lagstiftningen är inriktad på barnets rätt till båda sina föräldrar. Den förälder som inte medverkar till att den andra partens umgänge kan verkställas kan dömas till vitesförläggande samt riskera sämre utgångspunkter vid en eventuell senare vårdnadsprocess. Prövning i domstol och överklaganden i dessa ärenden kan pågå , vilket är mycket belastande för barnet. Möjligen borde en särskild utredning granska i denna del. På vilket sätt kan barnets ställning stärkas? Hur skall barnets behov av umgänge/barnets behov av att i vissa fall slippa umgänge med en förälder bäst tillgodoses? Hur kan barnet skyddas från långa rättsprocesser? Att försöka belysa vad som är kvalitetsbärande egenskaper vid inter- vention är en inte helt lätt uppgift. Efter bearbetning av svaren från länsstyrelserna om hur samarbetet fungerar och genomgång av en rad rapporter inom ämnesområdet börjar vissa egenskaper framträda. 364 &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE Intervjuer med personal på specialenheterna PBU i och BUP-Elefanten i samt samtal med andra yrkesverksam- ma inom området har kompletterat och förtydligat bilden. All personal från olika myndigheter som deltar i samrådsgruppens ar- bete måste ha en genuin vilja för och insikt om behovet av samarbete. Alla måste också kunna sätta av tiden, delta på hela mötet m.m. Ingen sammanblandning av roller får ske utan alla måste klart ha integrerat sin yrkesroll och veta vilket ansvar och vilket mandat man själv har i sammanhanget. I de fall då BUP medverkar i utredningen eller i behandlingen ger det oftast goda resultat att familjen, den ansvariga socialsekreteraren och BUP:s behandlare träffas gemensamt vid något eller några tillfäl- len. yttersta ansvar (3 § SoL) innebär ett ansvar för helheten och för detta behövs erfarenhet och kompetens inom . Det är därför bl.a. viktigt att ser det som sin uppgift att sam- mankalla samrådsgruppen och leda mötet mot målet att alla parter vet i vilken ordning de olika utredningsinsatserna skall ske, att beredskap finns för krisstöd för alla familjemedlemmar, att det första nödvändiga skyddet för barnet blir klarlagt, att läkarundersökning av barnet plane- ras. Stöd till socialtjänstpersonalen måste omfatta utredningskompetens, juridisk kompetens och handledning i att förstå och hantera egna och andras reaktioner. 2¤TT PERSON ERFARENHET MOGNAD OCH INTRESSE Inom alla de olika yrkeskategorierna måste dessa ärenden hanteras av rätt personer. Alla kollegor och chefer bör veta att detta är oerhört krä- vande ärenden att hantera. Till exempel en polis som är ointresserad eller osäker signalerar detta till barnet i förhöret och barnet kommer inte att berätta. &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE 365 +RISST¶D OCH KRISBEARBETNING TILL ALLA FAMILJEMEDLEMMAR Det är viktigt att beredskap finns att erbjuda krisstöd och krisbearbet- ning redan vid avslöjandet om ett misstänkt sexuellt övergrepp. När så är möjligt är det ofta positivt med en första kontakt med BUP-teamet redan i anslutning till polisanmälan. Om ingen hjälp till krisbearbetning ges finns större risk för motstånd mot och svårigheter att genomföra senare behandling. 6ETSKAP OM ATT HJ¤LP FINNS ATT F¥ För att på ett professionellt sätt kunna ta emot en anmälan och kunna förmedla trygghet måste man själv t.ex. som socialsekreterare ha kun- skap om och tro också på samarbetsparternas kompetens. Både den som är anmälare och den som varit utsatt för övergreppet kommer ofta att vackla eller kanske vilja ta tillbaka allt av rädsla för konsekvenser av avslöjandet. Den som då tar emot anmälan måste redan i första mö- tet kunna stödja motivationen att gå vidare trots smärtan. )NSIKT OM OCH BEREDSKAP INF¶R ALLA INBLANDADE PARTERS Dessa ärenden väcker oerhört starka känslor. Den enskilde socialsek- reteraren som skall skriva den sociala utredningen hamnar ofta mitt i ett kraftfält mellan olika människor i kris. Det kan vara den inblandade personalen på ett daghem som mår mycket dåligt. Det kan röra sig om att släktingar till den misstänkte förövaren vill förneka allt och riktar aggressivitet och hot mot socialsekreteraren. Behovet av stöd och handledning är stort. )NSIKT OM OCH ¶DMJUKHET INF¶R ATT ALLA ¤RENDEN ¤R UNIKA Även med lång erfarenhet måste man vara öppen för nya lärdomar. Många paralleller finns mellan olika övergreppssituationer och inblan- dade människor, men ett ärende kan aldrig hanteras enbart utifrån givna rutiner. Bemötandet måste vara respektfullt, även i en obehaglig pro- cess. 366 &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE Till de kvalitetsbärande faktorerna vid intervention hör också åter- koppling, ofta med stöd, till anmälaren samt till hela samrådsgruppen. För att de samlade erfarenheterna skall tas tillvara och möjliggöra ut- veckling av kvaliteten på samrådsgruppens arbete måste uppföljning ske av alla ärenden som varit aktuella. En sådan uppföljning skall gälla handläggningen och det principiella utfallet, och måste självklart ske inom ramarna för gällande sekretess. 9.4.7Stöd och behandling efter utredning 3T¶D OCH BEHANDLING VID SEXUELLA ¶VERGREPP När sexuella övergrepp avslöjas befinner sig barnet liksom resten av familjen i en kris. Krisen innebär stora möjligheter till förändring. Ofta är det positivt med en första kontakt med BUP-teamet redan i anslut- ning till polisanmälan. Redan under avslöjandekrisen bör terapeutisk behandling erbjudas. Att barnet är skyddat från fortsatta övergrepp är en grundförutsätt- ning för att behandling skall fungera som en hjälp för barnet. Vilken behandling som är den mest verkningsfulla och lämpliga varierar, som ovan nämnts, mellan olika fall av sexuella övergrepp. All behandling måste föregås av en bedömning av barnets resurser och svårigheter för att utifrån denna bedömning kunna välja den mest adekvata behand- lingsformen för just det speciella barnet och hans/hennes familj. De symtom och svårigheter som kan uppstå varierar och det finns inget typiskt syndrom för sexuella övergrepp. Vissa symtom och beteende- störningar är dock mera vanliga. Det gäller posttraumatiskt stress- syndrom (PTSD), sexualiserat beteende, aggressivitet, tillbakadragen- het, ångest och depression. – Efter ett enstaka övergrepp blir de akuta besvären vanligtvis oro, upphetsning, sömnsvårigheter, mardrömmar, speciella rädslor/fobier, skuldkänslor, nedstämdhet och hjälplöshet (1997). I psykoterapi med barn som utsatts för sexuellt övergrepp inom fa- miljen handlar inledningsfasen i terapi oftast om det sexuella övergrep- pet och relationen till förövaren. Känslor av skam/skuld, äckel m.m. avseende övergreppet samt ambivalens, hat/kärlek m.m. i relation till förövaren uttrycks på olika sätt. Relativt snart övergår terapin i det som kan uppfattas som tyngdpunkten i barnets problematik, nämligen en "övergivenhetsproblematik", dvs. att barnet upplever sig som övergivet av båda sina föräldrar genom att det inte fått sina behov tillgodosedda. Det som sannolikt representerar det största och svåraste terapeutiska &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE 367 kravet i arbetet med barn som utsatts för sexuella övergrepp är barnets tendens att ta på sig skuld för övergrepp han eller hon har blivit utsatt för. Inte ens en fällande dom, i de förhållandevis få fall det förekom- mer, innebär att ansvaret läggs över på förövaren. En långvarig tera- peutisk bearbetning behövs ofta (Toverud 1996). Ett annat väsentligt problemområde är att barnet känner sig förstört av övergreppen. Alla som utsatts för sexuella övergrepp bör undersökas av en kunnig läkare, som kan göra något om det finns skador och annars lugna barnet med att inga skador uppstått. I terapin kan man behöva återkomma till detta och bekräfta att barnet är normalt (1992). Behandling i grupp för dem som varit offer för sexuella övergrepp har givit goda resultat, visar internationella erfarenheter (1994 a). Också i finns sådana gruppverksamheter, bl.a. vid PBU i , projekt i och Grupp i . Unga förövare är en annan grupp, vars behov av behandling upp- märksammats alltmer . För utveckling av detta arbete har projektmedel beviljats från . De institutioner som del- tagit i detta utvecklingsprojekt är PBU, BUP-Elefanten, Rädda Barnens pojkmottagning och i (1994 b och 1997). 3T¶D OCH BEHANDLING VID BARNMISSHANDEL Som ovan nämnts har andelen barn och ungdomar som utsatts för misshandel ökat . Statistik som finns grundar sig på anmälningar som kommit till polisen. Faktum är dock att mörker- talet är stort och att även många av de anmälningar som kommer till landets socialförvaltningar aldrig blir polisanmälda. Detta har bl.a. framkommit i en uppföljning som gjorts av i Västman- lands län. Av länsstyrelseenkäten framgår ett behov av att vidareut- veckla kompetensen när det gäller arbete med familjer där barnmiss- handel förekommer. Barnmisshandel kommer vanligtvis till myndigheternas kännedom genom att någon blivit vittne till misshandeln eller att barnet berättat eller visat symtom eller skador. Många av de anmälda fallen har redan en kontakt med sociala myndigheter. Någon specifik behandlingsmodell för barnmisshandelsfall finns inte. Varje behandling måste börja med en bedömning av barnet, för- äldrarna, familjemönster och resurser i familjens nätverk. Skyddet för barnet måste tillgodoses i första hand. De frågeställningar som måste utredas, ofta i samarbete mellan socialtjänst och barnpsykiatri, gäller 368 &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE föräldrarnas förmåga att sätta barnets behov framför sina egna och om föräldrarna är beredda att ta emot hjälp för att arbeta med problemati- ken. Ofta är föräldrarnas bristande impulskontroll kopplad till eget missbruk. Att då kunna bedöma hur väl barnets skydd kan tillgododses innebär svåra avgöranden för utredande socialsekreterare. I vårt land förekommer inom en rad verksamheter som riktar in sig på arbete att stödja föräldrar i deras roll som fostrare. Ofta gäller det föräldrarnas impulskontroll och att låta barnets behov komma före de egna. Dagverksamheter, ofta kallade familjeförskolor, är en viktig resurs för att arbeta förebyggande mot barnmisshandel, men stora behov kvarstår både vad gäller utredning och behandling. 9.4.8Nationellt och regionalt ansvar har liksom olika projekt påvisat behovet av ett samlat ansvar för att ta tillvara erfarenheter och metodutveckling för arbete inom området misshandel och sexuella övergrepp på barn och ungdomar. har beviljat utvecklingsmedel till BUP-Elefanten i för ett treårigt projekt som också inneburit ett visst nationellt ansvar. Bland annat har ett nätverk för behandlare inom området sexuella övergrepp bildats med utgångspunkt därifrån. Likaså har man givit konsultationer framförallt inom regionen. För att följa forskning och på det sättet ansvara för kompetensutveckling fyller ett nationellt centrum en funktion framför allt utifrån barnpsykiatrins behov. När man i stället talar om behov av juridisk kompe- tens och stöd i utredningsarbetet, konsultationer, handledning samt eventuellt möjligheten att hyra in ett expertteam till den lilla kommunen är det inte tillräckligt med ett nationellt centrum. Det geografiska avståndet blir betydelsefullt när det gäller stöd i enskilda ärenden och här finns behov av regionala kompetenscentra. Ett välutvecklat samarbete och trygghet inom yrkesrollen bland an- nat för den ansvariga socialsekreteraren, som representerar kommunens yttersta ansvar, hör till kärnan av kvalitetsbärande faktorer för en lyckad intervention. Då måste de redovisade bristerna som finns när det gäller utredningar och möjligheter att erbjuda behandling tas på allvar och ett samlat ansvar tas för att möjliggöra tillvaratagandet av erfaren- heter och vidareutveckling av de olika yrkeskompetenserna. &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE 369 Erfarenheter av arbetet med barn och ungdomar som utsatts för olika typer av övergrepp och den kunskap på området som finns på fältet borde, på ett bättre sätt än , tas tillvara. Många utbildningar har anordnats kring framför allt sexuella över- grepp mot barn, i något mindre omfattning kring övergrepp mot ung- domar och kring unga förövare. En hel del medel har avsatts till ut- vecklingsprojekt i landet . Bristen är att erfa- renheterna från utbildningar och projekt inte samlats systematiskt och således inte heller, i den utsträckning som skulle kunna vara möjligt, använts i metodutveckling. Nödvändigheten av ett "system" där kun- skaper och erfarenheter tas tillvara för metodutvecklingsarbete, har på- talats i många sammanhang . Kommitténs enkätundersök- ning liksom erfarenheter från olika projekt bekräftar också behovet av att hitta former för att samla och ta tillvara erfarenheter och kunskaper på området. När det sedan gäller barnmisshandel nödgas vi konstatera att ut- vecklingen i princip stått stilla, i alla fall att döma av intresset på natio- nell nivå. Brottsstatistiken visar på en viss ökning av anmälningar om barnmisshandel samt en accelererande ökning av misshandel mellan barn . föreslår i sitt slutbetänkande att Social- styrelsen ges i uppdrag att noggrant följa utvecklingen när det gäller barnmisshandel och att lämna förslag till erforderliga åtgärder (SOU 1997:116). En grupp särskilt utsatta barn är de som lever i familjer där våld och övergrepp mellan vuxna förekommer. Vi har inte närmare utrett denna grupp men anser att det är angeläget att utveckla kunskap om hur man kan förebygga psykisk ohälsa hos barnen och hur man kan hjälpa dem. har tillsyn över och hälso- och sjuk- vården i landet. Styrelsen skall följa och utveckla arbetet inom dessa områden. Detta innebär bl.a. ett nationellt ansvar att följa utvecklingen i landet för att kunna ge råd och anvisningar till kommuner och lands- ting. Vi stödjer förslag såtillvida att vi anser det viktigt att skapa möjligheter att med någon regelbundenhet ta fram statistik m.m. kring barn och ungdomar som utsätts för misshandel och/eller sexuella övergrepp. saknas t.ex. kunskap om och hälso- och sjukvårdens kontakter med dessa problem. Det är viktigt att få en aktuell bild över situationen. För den framtida utvecklingen av och hälso- och sjukvårdens samt polisens arbete med sexuella övergrepp och annan misshandel av barn och ungdomar och för att tillgodose utbildnings- och metodutvecklingsbehov samt behovet av handledning och konsul- 370 &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE tation ute i kommuner och landsting, anser vi att utvecklingsarbetet behöver samordnas nationellt och/eller regionalt i resurscentra. Upp- gifterna för resurscentra nationellt/regionalt skulle kunna vara: 1 Sammanställa/ackumulera kunskap -sammanställa kunskaper och erfarenheter från fältet -utvärdera och analysera resultat av utvecklingsprojekt -bevaka relevant forskning. 2Föra ut kunskap på ett systematiskt, lättillgängligt och överskådligt sätt -ta fram utbildningsmaterial -anordna utbildningar och konferenser -tillhandahålla viss handledning och konsultation i svåra ärenden -eventuellt tillhandahålla expertteam som hjälp vid utredning. Vi vill framhålla vikten av viss egen klinisk verksamhet inom ett resurscentrum för att behålla en förankring i det konkreta arbetet med utredning och behandling. Vi anser att roll som tillsynsmyndighet och det därmed kopplade ansvaret för utveckling och utvärdering inte räcker när det gäller metodutveckling och utbildning i arbetet med misshandel och sexuella övergrepp. Vi menar att det här behövs en specialisering där man har möjlighet att knyta nära kontakt med både fältverksamhet och forskning. Vi föreslår, av skäl som närmare utvecklas nedan, att en utveckling av flera självständiga regionala centra i första hand bör uppmuntras och att nationellt ansvar för vissa frågor, preciserade i en nationell utveck- lingsplan, läggs på olika regionala centra. Meningen är inte att bygga upp en stor särskild organisation för dessa frågor utan tvärtom, så långt det är möjligt, utgå ifrån redan befintliga strukturer och initiativ på fäl- tet. Således skall t.ex. både de lokala samrådsgruppernas och länsöver- gripande samrådsgruppernas kunskaper och erfarenheter tas tillvara. Vi föreslår vidare att utvärdering görs både av regionala centras ar- bete samt av roll som "motor" i utvecklingen för att bedöma behovet av särskilt nationellt centrum för dessa frågor i framti- den. &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE 371 2EGIONALA CENTRA KAN HA NATIONELLA UPPDRAG har möjlighet att initiera och i viss mån fi- nansiera utvecklingsprojekt på fältet. bör ges i uppdrag att initiera och finansiera projekt inom just detta område, med öron- märkta särskilda medel. Man skulle kunna tänka sig att i vissa frågor lägga ett nationellt ansvar i projektform på ett regionalt centrum. An- svaret för det nationella nätverket för BUP-personal som drivs i BUP- Elefantens regi, är ett sådant exempel. Andra nationella uppdrag skulle kunna vara utbildningsfrågor, kunskapssammanställningar, fördelning av projektmedel, utvärderingar m.m. Ett nationellt utvecklingsprogram bör tas fram där utvecklingsbehoven preciseras. har redan ett pågående arbete som syftar till ett "state of the art"-dokument gällande sexuella övergrepp mot barn och ungdomar. Det är viktigt att ett liknande arbete görs om barnmisshandel. Vi anser att Socialstyrel- sen bör ansvara för att ett nationellt utvecklingsprogram tas fram för hela området misshandel och sexuella övergrepp mot barn. I princip kan man alltså tänka sig att begränsade nationella uppdrag, enligt det program utarbetar, läggs hos olika regionala centra och att ansvarar för fördelning av medel och bedömning av vilket centrum som kan vara lämpligt för olika nationella uppdrag. +UNSKAPSCENTRA N¥GRA INITIATIV MED NATIONELLA AMBITIONER BUP-Elefanten i har fått statliga medel för att utveckla sin verksamhet och för att, i viss mån, ta ett nationellt ansvar för metodut- veckling och utbildning. BUP-Elefanten har ett forskningssamarbete med /Barn i .