sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Försäkringskassornas tidigare stora balanser har till övervägande del arbetats ned. Kassans uppgifter att pröva anmälda skador har be- gränsats och hanteringen av arbetsskadeärenden löper nu betydligt snabbare. Trots detta får den skadade ibland vänta tämligen länge innan beslut fattas i arbetsskadeärendet. För att få till stånd en snabbare han- tering har vi i avsnitt 5.6 bl.a. föreslagit att handläggningen ska kon- centreras och effektiviseras samt att , när det inte finns särskilda skäl för längre handläggning, ska kunna fatta ett beslut i arbetsskadefrågan . Enligt AFLs regler kan den som beviljats rehabiliteringsersättning i form av rehabiliteringspenning även få ett särskilt bidrag under rehabi- literingstiden för kostnader som uppstår för den försäkrade i samband med rehabiliteringen. Vi anser att den som skadats i sitt arbete och under rehabiliterings- tiden uppbär omställningsersättning på motsvarande sätt enligt LAF bör kunna få ett särskilt bidrag för att täcka vissa kostnader som upp- kommer i samband med rehabiliteringen. Vi föreslår att det särskilda bidraget ska kallas S¤RSKILT OMST¤LLNINGSBIDRAG. Enligt förordningen (1991:1321) om rehabiliteringsersättning lämnas särskilt bidrag för vissa kursavgifter, för tal- och punkt- skriftsböcker, läromedel, resekostnader och i form av traktamenten. Motsvarande bör gälla det särskilda omställningsbidraget enligt LAF. 5.10.12Beslut om rätt till omställningsersättning m.m. Socialförsäkringsnämndernas uppgift är inriktad på att bedöma arbetsskadads rätt till ersättning i form av livränta enligt LAF och stor- leken på utgående ersättning. Regeringen har i proposition 1997/98:41 Om socialförsäkringens administration m.m. uttalat bl.a. att nämndernas beslutsbefogenhet bör koncentreras till ärenden som har väsentlig bety- delse för den enskilde från försörjningssynpunkt eller där ersättningen är ägnad att höja den enskildes livskvalitet. Ärendet ska även innehålla utrymme för bedömning. Med avsevärd tid avses . Beslut om omställningsersättning under medicinsk rehabilitering eller arbetslivsinriktad rehabilitering inrymmer mått av skälighetsbe- dömning och har ofta en stor ekonomisk betydelse för den enskilde. 210 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG sättningen kan i många fall komma att utges . Vi föreslår därför att socialförsäkringsnämnderna ska pröva arbetsskadads rätt till omställningsersättning under planerad rehabilitering. Det bör däremot vila på tjänstemän att besluta om storleken på den utgående ersätt- ningen och om eventuellt särskilt omställningsbidrag. Eftersom kommer att ha till uppgift att pröva be- hovet av medicinsk rehabilitering eller arbetslivsinriktad rehabilitering enligt LAF, bör ett ställningstagande i fråga om en viss åtgärd betraktas som ett beslut i ett ärende. Den skadade ska ha möjlighet att få saken granskad genom att begära överprövning av de beslut som fattas i fråga om rehabiliteringsåtgärder. Det är av rättssäkerhetsskäl viktigt att det finns en möjlighet till prövning av om bedömning är riktig, särskilt mot bakgrund av att den enskilde riskerar att förlora sin ersättning om han inte medverkar i de av före- slagna åtgärderna. Det skulle dock avsevärt belasta försäkringskassornas verksamhet om de blev skyldiga att meddela ett formellt beslut i samtliga ärenden av denna typ. Vi föreslår därför att den försäkrade ska kunna begära ett beslut av kassan i frågor som gäller sådana åtgärder. ska upplysa den arbetsskadade om hans eller hennes rättigheter i de fall den skadade och har olika uppfattning. Från vilken tidpunkt ska reglerna om omställningsersättning gälla? Det är fråga om en helt ny ersättningsform och en gynnande bestäm- melse som ska gälla från en viss tidpunkt. Syftet är att ge den nya om- ställningsersättningen genomslag så snabbt som möjligt. Detta uppnås om den nya omställningsersättningen görs tillämplig på alla arbetsska- dor som inträffat fr.o.m. i kraftträdandedagen. Man kan därigenom av- gränsa de fall som ska bedömas efter ny respektive äldre lagstiftning. Försäkringskassorna m.fl. skulle få tillämpa parallella regelsystem under en viss övergångstid men med hänsyn till att det nu gäller en helt ny ersättningsform bör det inte leda till alltför stora problem. Vi föreslår att omställningsersättningen ska införas och gälla arbetsskador som inträffar fr.o.m. . Rätt till omställningsersättning föreligger under tid då den försäkrade genomgår sådan medicinsk rehabilitering som är avsedd att föreb ygga fortsatt försämring av arbetsförmågan eller lindra besvären och under tid då den försäkrade genomgår arbetslivsinriktad rehabilitering. Ersätt- ningen ska kunna beviljas i de fall där man kan räkna med att den för- säkrade kommer att återfå sin förvärvsförmåga eller delar av den och –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 211 Syftet är att den försäkrade ska återfå sin förvärvsförmåga eller delar av den. Som vi har nämnt tidigare innebär det sagda inte någon ändring av de möjligheter som lagen enligt Regeringsrättens tidigare nämnda domar ger utrymme för i form av livränta. I en del fall kan man tänka sig att kommer att pröva rätt till ersättning i form av livränta först EFTER att den skadade genomgått sådan behandling eller rehabilitering som angetts ovan och för vilken omställningsersättning ska utges. Står det däremot klart redan från början att den försäkrade inte kommer att återfå sin för- värvsförmåga eller delar av den, bör förutsättningarna för livränta prövas i stället. Livränta kommer vanligtvis att utges när man kan konstatera en be- stående nedsättning av förvärvsförmågan. Men det finns situationer, t.ex. vid allvarliga olycksfall, där det är omöjligt att fastställa att den försäkrades arbetsförmåga blivit bestående nedsatt förrän av läkningsprocess och läkarbehandling. Att i sådan situationer kräva att rätten till livränta ska inträda först när den skadade är medicinskt färdigbehandlad kan inte anses rimligt. Det finns även sjukdomar som inte låter sig botas eller aldrig upphör, t.ex. allergier, vissa cancerfor- mer eller lungsjukdomar. Även i dessa situationer kan livränta komma i fråga. Om arbetsskadeprövningen aktualiseras av en omplacering eller ett arbetsbyte, kan den skadade ha rätt till ersättning i form av livränta. Detta gäller under den förutsättningen att det är försämringen i sig och inte förekomsten av en eventuell grundsjukdom som föranlett omplace- ringen eller arbetsbytet. Det måste således vara fråga om en bestående försämring som gör att den försäkrade inte har möjlighet att fortsätta i sitt tidigare arbete, i varje fall inte fullt ut. Det förutsätts även att det föreligger ett fortsatt medicinskt samband med den skadliga inverkan. Det sagda innebär inte några förändringar i förhållande till vad som gäller . Efter de ändringar som har gjorts i AFLs regler har LAF mer gene- rösa kriterier för bedömning av arbetsförmågans nedsättning än AFL. Vi föreslår emellertid inte några ändringar i förhållande till vad som gäller . Det vanligaste kommer fortfarande att vara att livränte- frågan prövas i samband med att det lämnas in en ansökan om sjuk- bidrag eller förtidspension. Den arbetsskadade befinner sig i en utsatt situation och bör rimligen kompenseras för sin inkomstförlust. En samlad bedömning av för- hållandena kan leda till att en försäkrad med viss restarbetsförmåga ändå inte kan försörja sig på en rimlig nivå. Han eller hon bör därför i 212 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG vissa fall ha rätt till livränta enligt LAF trots att han inte uppfyller för- utsättningarna för rätt till sjukbidrag/förtidspension enligt AFL. I sammanhanget kan nämnas att de insatser som krävs av den försäkrade i hög grad påminner om de åtgärder som förutsätts för rätt till omställningsersättning. Den försäkrade kan exempelvis genomgå medicinsk rehabilitering för att förebygga försämringar eller lindra besvär till följd av sjukdom. I en del fall kan den försäkrade även genomgång arbetslivsinriktade insatser som arbetsträning eller omskolning . Sjukbidrag likställs dock i alla avseenden med förtidspension, och enda skillnaden mellan dem hänför sig till varaktighetskravet. I övrigt gäller samma invaliditetsbegrepp och invaliditetsbedömning samt inkomstberäkning som för förtidspension. Även om det finns re- habiliteringsmöjligheter inrymt i sjukbidragsbegreppet så anser vi att det finns skäl att låta ersättningen kunna utges i form av livränta när sjukbidrag kan komma i fråga. Eftersom sjukbidrag ska vara begränsat till bör även livräntan tidsbegränsas. Som vi har nämnt i avsnitt 5.10.1 har det skett en del regelförändringar i sjukförsäkringen och förtidspensioneringen som skulle ha påverkat även arbetsskadeförsäkringen, men där denna har undantagits. Här avses den förändring som skedde av beräkningen av den sjukpenninggrundande inkomsten när det gäller semesterlön och semesterersättning samt skattepliktiga förmåner och kostnadsersättningar. Vi anser inte att den förändring som skedde av beräkningen av den sjukpenninggrundande inkomsten när det gäller semesterlön och semesterersättning samt skattepliktiga förmåner och kostnadsersättningar ska påverka storleken av livräntan. Livräntan grundas på ett i princip livsvarigt underlag. Underlaget bör således motsvara den skadades hela inkomstförlust och kompensa- tionen vara i princip 100-procentig. Vi föreslår därför inte någon änd- ring av arbetsskadeförsäkringens gällande bestämmelse i detta hänse- ende (se 4 kap. 5 § LAF). –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 213 LAF innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse om vilken betydelse arbetsmarknadsläget bör ha när man prövar rätten till ersättning. Så som bestämmelserna i 4 kap. 1-3 §§ LAF är utformade ger de in- direkt stöd för att rätten till ersättning och ersättningens storlek beror av den försäkrades förmåga – bedömd med hänsyn till de omständig- heter som nämns i paragrafen – att utföra ett visst, för honom eller henne lämpat arbete och inte möjligheterna att med hänsyn till det rådande läget på arbetsmarknaden få ett sådant arbete. I 4 kap. 3 § LAF föreskrivs sålunda att förmågan att skaffa sig in- komst genom arbete skall bedömas med beaktande av vad som rimligen kan begäras av den försäkrade med hänsyn till arbetsskadan, hans ut- bildning och tidigare verksamhet samt ålder, bosättningsförhållanden och andra sådana omständigheter. I LAFs förarbeten har man särskilt berört frågan om vilken betydel- se det rådande arbetsmarknadsläget ska ha vid bedömningen av den försäkrades kvarvarande förvärvsförmåga. (SOU 1975:84 s. 121) ansåg att det, om den försäkrade på grund av en arbetsskada måste byta yrke och trots ihärdiga ansträng- ningar inte lyckas få ett nytt arbete, var obilligt att vid livräntepröv- ningen beräkna en restarbetsförmåga för den försäkrade. Däremot an- såg kommittén inte att det kunde komma ifråga att låta försäkringen svara för sådant inkomstbortfall som kan anses vara följden av en till- fällig konjunkturnedgång. Utgångspunkten borde vara den försäkrades möjligheter att erhålla arbete vid ett normalt arbetsmarknadsläge. 1975/76:197 anslöt sig föredragande statsråd till kommitténs för- slag. I specialmotiveringen till 4 kap. 3 § LAF angav föredragande statsråd bl.a. att samma principer för invaliditetsbedömningen som gäller inom den allmänna försäkringen borde gälla även inom arbets- skadeförsäkringen. I två refererade avgöranden av Regeringsrätten (RÅ 1996 Ref 58 I-II) har rätten till livränta enligt LAF bestämts med hänsyn till bl.a. den försäkrades förmåga att trots arbetsskadan skaffa sig inkomst genom arbete. Förvärvsförmågan har därvid bestämts utan hänsyn till det allmänna läget på arbetsmarknaden. Vi anser att en allmän brist på arbetstillfällen inte ska utgöra en sådan omständighet av personlig art som bör ha betydelse vid tillämp- ningen av den försäkrades förvärvsförmåga. Utgångspunkten vid be- stämmandet av ersättning enligt LAF bör vara att den försäkrades för- värvsförmåga ska bestämmas utan hänsyn till det allmänna läget på ar- betsmarknaden. Detta ligger även i linje med arbetsskadeförsäkringens syfte, att ersätta inkomstbortfall som beror på arbetsskada. 214 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG En annan sak är att det rådande arbetsmarknadsläget indirekt kan få betydelse vid tillämpningen. Enligt skadeståndsrättsliga principer bör det inte rimligen krävas av den försäkrade att han eller hon utnyttjar varje möjlighet att erhålla ett förvärvsarbete. Skyldigheten att söka annat arbete bör därför som främst avse de förvärvsmöjligheter som står till buds inom den del av arbets- marknaden som bedöms vara rimlig med hänsyn till hans utbildning, tidigare verksamhet och eventuell omskolning med anledning av skadan. Inte heller när det gäller byte av bostadsort bör skyldigheten att flytta vara så absolut att den avser varje ort där förvärvsarbete kan erbjudas. Den försäkrades ålder, familjeförhållanden och fastighets- innehav utgör omständigheter som även fortsättningsvis bör beaktas. Kraven på den försäkrades medverkan kan ställas olika från fall till fall beroende på dessa omständigheter. Men som en allmän princip bör gälla att den försäkrade ska vara skyldig att medverka i rehabiliterings- åtgärder som syftar till att återställa hans eller hennes förvärvsförmåga. Åtgärderna måste dock vara rimliga och skäliga i förhållande till den försäkrades förutsättningar. Det kan inte heller anses rimligt att relatera förvärvsförmågan till ett arbete som har rationaliserats bort av strukturella skäl. Arbetsförmågan bör således inte relateras till ett arbete med mindre än att det också är tillgängligt för den försäkrade. 5.10.15Anpassningen till lagändringen i fråga om sjukpenning och förtidspension Som vi har angett inledningsvis anser vi att prövningen enligt LAF bör hållas åtskild från den som görs enligt AFL. Att samordna arbetsskade- försäkringen till de förändringar som skett i sjukförsäkringen och för- tidspensionen fr.o.m. låter sig inte göras, även om det finns skäl att i viss mån samordna hanteringen av LAFs regler med den allmänna försäkringen. De förändringar som genomförts i sjukförsäkringen och förtidspen- sioneringen 1997 innebar att rätten till ersättning stramades upp och att bedömningen nu ska ske mer renodlat utifrån medicinska grunder. En- ligt den s.k. steg-för-steg-modellen ska den försäkrades arbetsförmåga prövas mot arbetsmarknaden om det saknas möjligheter till annat ar- bete hos arbetsgivaren eller om det krävs alltför långvariga rehabilite- ringsinsatser. Vidare har den försäkrade inte rätt till ersättning från den allmänna försäkringen, om han trots sin sjukdom kan klara ett annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 215 Rehabiliteringsersättning enligt AFLs regler lämnas endast i undan- tagsfall . Som vi har sagt tidigare kan en ar- betslivsinriktad rehabilitering eller utbildning i högst vara otill- räcklig för att återställa en skadads förvärvsförmåga. Även när det gäller rätten till sjukbidrag/förtidspension har utrym- met minskat för att vid bedömningen av arbetsförmågans nedsättning beakta andra faktorer än rent medicinska. En samlad bedömning av förhållandena i det enskilda fallet bör enligt förarbetena i samband med AFLs ändring endast göras i undantagsfall. Enligt vår mening bör LAF behålla sin mer generösa bedömning av arbetsförmågan, se ovan. Bl.a. mot bakgrund av det skadeståndsrättsliga inslaget i arbets- skadeförsäkringen finner vi inte anledning att låta storleken av livrän- tan enligt LAF påverkas av de regelförändringar som skett i sjukförsäk- ringen och förtidspensioneringen fr.o.m. . Vid be- räkningen av arbetsskadelivräntan bör man således i underlaget ta med semesterlön och semesterersättning samt skattepliktiga förmåner och kostnadsersättningar. Däremot anser vi att regelförändringarna bör på- verka storleken av omställningsersättningen. Förmånen ska endast er- sätta den inkomstförlust som den skadade får genom att delta i en be- stämd åtgärd och kompenserar endast inkomstbortfall under en begrän- sad tid. Det är därför rimligt att på samma sätt räkna bort utgående semesterförmåner och andra skattepliktiga naturaförmåner samt andra kostnadsersättningar som kvarstår . I annat fall kommer den skadade att överkompenseras. 5.10.16Förtidspensionsutredningen (SOU 1997:166) har föreslagit en sammanhållen ohälsoför- säkring som innefattar alla ersättningsfall vid nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom. Det innebär att förtidspensionen släpper kopplingen till ålderspensionssystemet och i stället slås samman med sjukförsäk- ringen. En förtidspensionär ska enligt förslaget under vissa förut- sättningar kunna arbeta och studera utan att detta i sig leder till pröv- ning av indragning eller minskning av förtidspensionen. Utredningen föreslår även ett nytt system inom ohälsoförsäkringen för ersättning till personer med långvarigt men inte bestående nedsatt arbetsförmåga. Ersättningen kallas långtidssjukpenning och träder in sjukskrivning. för såväl vanlig sjukpenning som långtids- sjukpenningen ska alla möjligheter till rehabilitering prövas. Det ska bli lättare att som rehabiliteringsåtgärd påbörja en längre högskoleut- bildning än om det bedöms nödvändigt ur rehabiliteringssyn- punkt. Försäkringen bör dock inte svara för finansieringen annat än 216 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Efter bör individen hänvisas till or- dinarie studiemedelssystem. Rehabiliteringsersättning och sjukbidrag föreslås avskaffas som begrepp. Den s.k. steg-för-steg-bedömningen ska dock finnas kvar. I det nya förtidspensionssystemet ska utges ett garantibelopp som utgör ett grundskydd för dem som inte har någon eller endast en ringa inkomstrelaterad förtidspension samt inkomstrelaterad pension beräk- nad med utgångspunkt i arbetsinkomster intjänade före pensionsfallet. Går förslagen igenom i sin helhet eller till viss del kan det komma att krävas ändringar i både LAF samt i lagar och förordningar som an- knyter till LAF. Det är naturligtvis svårt att dra några mer långtgående slutsatser. Utredningens förslag påverkar, såvitt vi kan överblicka, inte direkt vårt förslag när det gäller rätten till omställningsersättning under medicinsk rehabilitering i föreb yggande syfte och under arbetslivsin- riktad rehabilitering. Som vi har betonat tidigare bör rätten till omställ- ningsersättning enligt LAF hållas åtskild från AFLs regler. Om förtidspensionsutredningens förslag att slopa sjukbidraget samt att väsentligen ändra reglerna för rätt till förtidspension och medge återgång i arbete med viss bibehållen förmån genomförs, kan det kom- ma att medföra omfattande förändringar när det gäller rätten till liv- ränta enligt LAF. Om det nya förtidspensionssystemet antas utesluter vi heller inte att det finns behov av nya regler om samordning mellan arbetsskadeliv- räntor m.fl. livräntor enligt angränsande lagstiftning och förtids- pension. 5.10.17Utredningen om arbetsgivarens åtgärds- och kostnadsansvar vid rehabilitering (Dir. 1997:90) / I samband med rehabiliteringsreformen 1992 gavs, som har framgått, arbetsgivaren ett första ansvar för de anställdas rehabilitering. Genom sjuklönereformen har arbetsgivaren också ett ekonomiskt ansvar för de korta sjukfallen. Enligt kritik som har framförts från flera olika håll har rehabiliteringsreformens intentioner fått alltför litet genomslag. har tillsatts för att utreda bl.a. när arbetsgiva- rens kostnadsansvar ska inträda och hur långt det ska sträcka sig. Det gäller såväl tidsmässigt som i fråga om åtgärdernas art, inriktning och kostnader. Utredningen ska även belysa arbetsgivarens förutsättningar –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 217 att fullgöra ett rehabiliteringsansvar, bl.a. små och stora företags skilda förutsättningar. Vidare ingår i uppdraget att utreda hur gränsen ska dras mellan rehabiliteringsansvar som åligger arbetsgivaren och det som i första hand ankommer på men även övriga aktörer. Vi har tidigare förutskickat att vårt förslag om omställningsersätt- ning under bl.a. arbetslivsinriktad rehabilitering kan komma att få an- passas till de förslag som lägger fram. Kvinnor drabbas något oftare än män av arbetssjukdomar. Män råkar å andra sidan oftare än kvinnor ut för olycksfall i arbetet. Inte minst när det gäller kvinnor är det viktigt att informera om vikten av att anmäla arbetsskador. Kvinnor kan genom arbetsskade- anmälningar visa att det finns problem på arbetsplatserna som sär- skilt orsakar belastningsskador och skador av psykosocial natur. Vid ärendehandläggningen är det angeläget att ta till vara både mäns och kvinnors värderingar och livserfarenheter. Vi anser att för- säkringskassorna bör anställa fler manliga handläggare än vad man gör . Undersökningar tyder på att vissa symptom i rörelseorganen är vanligare hos förvärvsarbetande kvinnor än män. Det är möjligt att kriterierna för bedömning av skadlig inverkan ska vara olika för män och kvinnor. Detta bör beaktas i det fortsatta arbetet på att få en säk- rare handläggning av arbetsskadeärendena. Vi föreslår att arbetsskadeförsäkringen ska få en mer aktiv roll i rehabiliteringen av de arbetsskadade. Då är det viktigt att se till att innehållet i rehabiliteringsåtgärderna inte skiljer sig mellan män och kvinnor. I direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (Dir. 1994:124) ges riktlinjer för hur kommittéer och särskilda utredare ska ge jämställdhetsfrågorna ökad uppmärksamhet i utredningsverksamheten. De förslag som läggs fram ska föregås av en analys och innehålla en redovisning av de jäm- ställdhetspolitiska effekterna. 218 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Enligt direktiven till vår egen utredning ingår det i uppdraget att analysera de senaste årens förändringar i arbetsskadeförsäkringen för att se om försäkringen ger en tillfredsställande tr ygghet för den som drabbas av en arbetsskada. Vi ska också se över grunderna för vad som ska betraktas som arbetsskada i första hand inom ramen för en offentlig försäkring. Vi ska pröva om det finns anledning att ompröva er- sättningsreglerna utifrån principen att en skadad så långt som möjligt ska hållas ekonomiskt skadeslös. Vi ska också enligt direktiven belysa vilka effekter förslagen kan få för kvinnor respektive män. Det finns enligt bl.a. om bedömning i domstol av belastningsskador hos kontorister och sjuksköterskor, som vi bl.a. har nämnt i avsnitt 5.5.2, belägg för att domstolarna redan före ändringen av bevisreglerna hade börjat tillämpa då gällande sambandsregler på ett restriktivare sätt . Minsk- ningen av antalet anmälda skador inleddes också redan innan sam- bandsreglerna hade skärpts. Vi har i de föregående kapitlen bl.a. redogjort för att vi anser att frågan om en analys av de senaste årens förändringar i arbetsskadeför- säkringen kanske är för tidigt väckt. Vi har studerat statistik över måltillströmningen i förvaltningsdomstolarna – 1996 samt viss aktuell kammarrätts- och regeringsrättspraxis. Det finns bara en begränsad överrättspraxis där de änd- rade reglerna om skadlig inverkan och orsakssamband i 2 kap. 1 och 2 §§ har LAF har tillämpats. Med stöd av det begränsade material som finns tillgängligt går det inte att dra några egentliga slutsatser om vad just skärpningen av bevisreglerna har betytt i praktiken. Det finns i stället mycket som talar för att de handläggande myndigheternas och förvaltningsdomstolarnas tillämpning av de LAF-regler som gällde före ändringen av bevis- reglerna har lett till att den enskilde arbetstagarens förväntningar på försäkringen successivt har sjunkit. Detta faktum i kombination med slopandet av arbetsskadesjukpenningen har enligt vår me- ning lett fram till den minskning av antalet anmälda arbetsskador som sedan har slagit igenom i alla led, hos försäkringskassorna såväl som hos förvaltningsdomstolarna. Vi har i de föregående avsnitten också redogjort för att vi inte kom- mer att lägga fram några förslag om att ändra de bevisregler som finns i 2 kap. 1 och 2 §§ LAF.