sou · GMB375d2 · 1999-01-01 00:00:00 — MFR består av en styrelse, en verksledning, ett kansli och en bered- ningsorganisation. Styrelsen, som kallas rådet, består av en ordförande och tio ledamöter. Sju av dessa är aktiva forskare och väljs av lärare och forskare vid landets universitet och högskolor. Ordförande och tre ledamöter utses av regeringen. Verksledningen utgörs av en huvudsek- reterare, som har ett vetenskapligt ansvar för verksamheten samt en kanslichef. Det finns även två biträdande sekreterare. Samtliga tre sekreterare är aktiva forskare och arbetar deltid för rådet. Kansliet består av fjorton personer. omfattar ett tjugotal prioriterings- och arbetsgrupper med specifika uppgifter. Ett drygt åttiotal forskare eller experter arbetar inom dessa grupper. MFR:s huvuduppgift är att stödja betydelsefull forskning av grund- läggande och långsiktig karaktär. Verksamheten finansieras genom statliga medel. För uppgick MFR:s anslag för forsk- ningsstöd till . Man lämnar forskningsbidrag till de vetenskapligt starkaste forskningsprojekten, oavsett ämnesområden. /96 erhöll MFR 1 276 ansökningar om projektbi- drag. Detta innebar en ökning sett över en sexårsperi- od. Rådet beviljade 870 ansökningar, vilket i sin tur representerade en ökning . Ökningen av antalet nya projektbidrag har genomförts utan att den genomsnittliga storleken på bidragen sjunkit. Huvuddelen av projektbidragen utgörs av allmänna bidrag, som baseras på ett individuellt forskningsprogram initierat av den enskilda forskaren eller forskargruppen. Mer än hälften av bidra- gen för /96 var i storleksordningen . Ett bidrag som var större än tilldelades 47 projekt. I medeltal täcker MFR:s bidrag en tredjedel av den totala kostnaden för projektet. Merparten av resterande finansiering av ett av MFR stött projekt sker genom medel från (Avtalet för läkarut- bildning och forskning m.m. mellan staten och sjukvårdshuvudmännen) och fakultetsanslag samt externa svenska anslagskällor. av det totala antalet forskningsprojekt som erhöll medel från MFR:s anslag för forskning /96 innefattade verksamhet med försöksdjur i varierande omfattning. MFR arbetar även med försöksdjursfrågor, forskningsetik och utvärde- ring av medicinska metoder. En strävan är att verka för en förbättrad kvalitet på de försöksdjur som används, vilket innebär användning av djur som är så väl definierade som möjligt vad avser genetik, beteen- demässig, mikrobiell och nutritionell status, och en optimal miljö. När det gäller försöksdjursverksamheten vid MFR består den dels av en , dels en enhet för försöksdjursveten- skap och service. inrättades och utgör ett nationellt policyorgan för forskarsamhället. Den ersatte den försöks- djursnämnd som funnits vid MFR. I nämnden ingår representanter från högskola och forskningsråd. Vidare har läkeme- delsindustrin en adjungerad representant. och service svarar för nämndens sekretariatfunktion. Vidare har enheten till uppgift att vidareutveckla kvalitetsarbetet med effekt på djurens hälsa och kunskapen om djurens övriga status. Man verkar också för att höja kompetensen hos dem som använder och arbetar med djuren. Ytterligare uppgifter är att sprida information kring försöksdjursfrågor och att inom EU verka för att verksamheten bibehålls på den nivå som forskningen kräver. Fr.o.m. /95 har MFR lämnat bidrag avsedda för forskarutbildning eller vidareutbildning inom försöksdjursvetenskap vid utländsk institution. Denna form av specialistutbildning har enligt MFR haft särskild betydelse för att inhämta och sprida internationell försöksdjursvetenskaplig kompetens. Vidare har man infört ett stipen- dium för vidareutbildning av försöksdjurspersonal. söksdjursverksamhet och service lämnar även bidrag till bl.a. oförut- sedda kostnader i forskningen och till hälsoiventeringsprogram. MFR har också kontakter och representation i internationella organ såsom (), (), for Laboratory Animal Science (Scand-LAS) och EU. Kännedom om den internationella utvecklingen och trenderna inom försöksdjursområdet är enligt MFR en viktig förutsättning för att kunna ge erforderlig service åt högskolorna. MFR samverkar i olika former med CFN. Vidare har MFR samver- kan med andra organ genom den s.k. djurhusgruppen. Denna medver- kar i planering av lokaler och utrustning för försöksdjursverksamheten. Djurhusgruppens arbete var knuten till MFR men har efter omorganisation fått SJV som huvudman. (MFR:s årsre- dovisning 95/96.) 10 De djurförsöksetiska nämnderna har haft djurförsöksetiska nämnder . finns djurförsöksetiska nämnder i flera andra länder, bl.a. Nederlän- derna, , , , och . Nämndernas organisation, funktion och ansvarsområde varierar dock från land till land. De svenska djurförsöksetiska nämnderna har förändrats , bl.a. vad gäller ledamöternas sammansättning och prövningen. 10.1.1Bakgrunden till de djurförsöksetiska nämnderna i inrättades en kommitté i på initiativ av representanter från forskarsamhället. Denna nämnd kallades lokala djurför- söksetiska kommitté och drevs som en provverksamhet. Verksamheten hade en förhistoria i MFR och (Scan-LAS). pågick en livlig debatt i riksda- gen, som ledde till ett allt starkare tryck på att införa en generell djur- försöksetisk bedömning av planerade djurförsök. Djurskyddsrörelsen stod dock inte bakom kravet att inrätta djurförsöksetiska nämnder . Man hyste bl.a. farhågor om att sådana nämnder skulle legitimera de djurförsök man ville avskaffa. (, Djurförsök s. uttalade, med anledning av motioner om försöksdjursan- vändningen, i en skrivelse till regeringen bl.a. att skäl förelåg att närmare se över möjligheterna till ökad kontroll på lokal nivå av försöksdjursverksamheten, med inriktning på en etisk prövning av djurförsöken redan på planeringsstadiet. Det var enligt angeläget att den lokala kontrollen av djurförsök på ett naturligt sätt infogades i den nuvarande organisationen för djurskyddstillsyn. Riks- dagen framhöll vidare det angelägna i att frågan om alternativa och 118 De djurförsöksetiska nämnderna kompletterande metoder till djurförsöken beaktades inom forskningen. Regeringen uppdrog åt Lantbruksstyrelsen att i enlighet med riksda- gens beslut utreda dels åtgärder för ökad kontroll av försöksdjursverk- samheten, dels alternativa och kompletterande metoder till djurförsök. 1978/79:13 s. I Lantbruksstyrelsens förslag till åtgärder för ökad kontroll av för- söksdjursverksamheten m.m. konstaterades att man i förarbetena till den då gällande djurskyddslagen, beträffande användningen av djur för vetenskapliga ändamål, hade utgått från att den ende som kunde och borde bedöma nödvändigheten av djurförsök var forskaren själv. Det konstaterades vidare att det lämnades helt åt forskaren att avgöra om nyttan av ett djurförsök var så stor att den kunde motivera undantag från grundprincipen att djur inte skulle tillfogas lidande och att denna uppfattning alltmer ifrågasattes i den livliga offentliga de- batten om djurförsök. Krav hade bl.a. framförts på ökad information om och insyn i försöksdjursverksamheten och på etisk bedömning av djurförsöken. Lantbruksstyrelsen var inte av uppfattningen att forskar- na hade missbrukat förtroendet att avgöra om det var försvarbart att utföra ett visst djurförsök, men man pekade på att det inte minst från forskarhåll hade framhållits risken av att varje yrkesutövare blir blind för de dagliga problemen och att detta kunde innebära en fara från djurskyddssynpunkt. Det framstod därför som angeläget att forskaren frågade någon till råds innan nya försök påbörjades. Man anförde i förslaget att skapandet av den lokala etiska kommittén i var ett försök att ge fastare form åt det önskade samrådet och till- mötesgå allmänhetens berättigade krav på insyn och att strävan hade varit att utan onödig byråkrati och tidsförlust kunna ge forskaren råd och handledning för djurförsöken. Man ansåg det, även om det kunde ha varit värdefullt med en längre försöksverksamhet i att bygga på, nödvändigt att omgående skapa fastare regler för försöks- djursverksamheten i hela landet med tillvaratagande av de dittills vunna erfarenheterna från Uppsalaförsöket. 1978/79:13 s. I förarbetena till bestämmelserna om att inrätta djurförsöksetiska nämnder påtalades att samtliga experter på djurförsöksfrågor var ense om att det skulle finnas ett behov av att utnyttja försöksdjur, inte minst inom den medicinska forskningen. Man fann att om djurförsök inte kunde undvaras borde de tillåtas endast när likvär- diga alternativa metoder saknades och att samhället hade att se till att försöksdjuren inte tillfogas onödigt lidande. Lantbruksstyrelsens för- slag om etisk prövning av djurförsök ansågs tillgodose de allt starkare kraven man hade anledning att ställa på en ökad information om och insyn i försöksdjursverksamheten. Man förordade att det i lagen om djurskydd skulle införas ett bemyndigande för regeringen eller myn- dighet som regeringen bestämde att meddela föreskrifter om prövning från etisk synpunkt innan djur användes för vetenskapligt ändamål. Följande synpunkter lämnades på hur den etiska förprövningen av djurförsöken borde utformas: Bedömningen av djurförsök bör sättas in redan på planeringsstadiet. I princip bör inget ingrepp tillåtas utan välgrundad motivering. Vid prövningen skall hänsyn tas till angelägen- heten av försöken liksom den grad av lidande som djuren kan tillfogas. För den etiska prövningen bör såsom Lantbruksstyrelsen föreslagit inrättas sex regionala djurförsöksetiska nämnder. Det ankommer på regeringen att besluta om sammansättningen av dessa nämnder. Nämn- derna skall ha en rådgivande funktion. Det förutsätts dock att försöks- ledarna kommer att följa nämndens utlåtanden. Vederbörande hälso- vårdsnämnd skall fortlöpande hållas informerad om den etiska nämn- dens ställningstaganden och kan, om så erfordras vidta åtgärder till förhindrande av att försöksdjuren utsätts för onödigt lidande. Den föreslagna anknytningen av nämnderna till hälsovårdsnämnder bör tillgodose kraven på lokal kontroll. 1978/79:13 s. antog regeringens lagförslag om bestämmelser rörande etisk förprövning av djurförsök m.m., som började gälla (prop. 1978/79:13, JoU 1978/79:5, rskr. 10.1.2De ursprungliga bestämmelserna rörande den djurförsöksetiska prövningen Som en följd av riksdagsbeslut inrättades det en etisk i varje högskoleregion, nämligen i , , , /, och . Huvudman för nämn- derna var Lantbruksstyrelsen, som utfärdade detaljföreskrifter om nämndernas verksamhet. I varje nämnd ingick det lekmän, forskare och försöksdjurspersonal med en tredjedel från vardera kategori. Bland lekmännen ingick representanter för djurskyddsorganisationer. Inled- ningsvis antogs inte som ledamöter representanter för föreningar som inte ansågs acceptera djurförsök. Först 1985 fick NSMPD, som var den ledande och starkt växande djur- skyddsorganisationen, officiell representation i nämnderna (, Djurförsök s. 179). Samtliga nämndens ledamöter utsågs av dåvarande Lantbruksstyrelsen, som också fastställde antalet ledamöter och utsåg ordförande och vice ordförande. Antalet ledamöter varierade från nämnd till nämnd. bestod t.ex. av 15 ledamöter och av 45. Nämnderna hade en rådgivande och således inte en beslutande funktion. 120 De djurförsöksetiska nämnderna Som en allmän regel gällde att man vid prövningen skulle beakta såväl etiska aspekter som djurskyddssynpunkter. Nämnden skulle därvid bl.a. diskutera; ·om problemet kunde lösas på något annat sätt och utan användning av försöksdjur, eller med djur av annat slag, ·om försöket kunde göras med en för försöksdjuret skonsammare metod, och ·om försöket var ett onödigt upprepande av tidigare gjorda försök för samma ändamål. ·Vid prövningen skulle vidare beaktas de nationella och internatio- nella dokumentationskrav som fanns beträffande toxikologiska och andra tester innan ett ämne fick användas som läkemedel, livsmedels- tillsats, bekämpningsmedel och liknande. Inledningsvis var ordningen den att alla planerade djurförsök skulle inordnas i någon av kategorierna på en femgradig skala som angav hur plågsamt ett viss experiment ansågs vara för djuret. Det var endast de tre kategorier som ansågs mest plågsamma som behövde prövas av en etisk nämnd. Användningen av denna femgradiga skala upphörde . Därefter delades djurförsöken i stället in i två huvudgrupper, nämligen försök som endast behövde anmälas resp. försök som skulle tas upp i en ansökan om etisk prövning. Följande typer av försök behövde endast anmälas: försök som utfördes på sövda djur som inte fick vakna upp igen (s.k. akutförsök) avlivning av försöksdjur för uttagande av organ eller organdelar beteendeförsök utan ingrepp eller användning av tvångsanordningar enkla utfodringsförsök för utprovning av olika foderstater. (Vissa utfodringsförsök i animalieproduktionen var emellertid undantagna från såväl ansöknings- som anmälningsplikt.) försök i övrigt som kunde förmodas framkalla endast obetydlig smärta eller ångest. Ansökan om etisk prövning skulle göras för övriga försökstyper. An- mälan resp. ansökan skulle göras på en av Lantbruksstyrelsen fastställd blankett. Anmälan skulle sändas till de djurförsöksetiska nämndernas sekretariat vid Lantbruksstyrelsen, där man bl.a. kontrollerade att det rörde sig om anmälningsärenden och inte ansökningsärenden. antal djur fördelade sig de båda grupperna ungefär på hälften var (, Djurförsök s. 179). För behandlingen av en ansökan om etisk prövning gällde i korthet följande regler: Ansökan prövades i första hand av en tremannagrupp ur den aktuella nämnden. I denna grupp skulle det ingå representanter för de olika personkategorierna som ingick i nämnden (forskare, för- söksdjurspersonal, lekmän). Om gruppens ledamöter var eniga om att försöket var godtagbart från etisk synpunkt och djurskyddssynpunkt kunde försöket påbörjas . Ärendet skulle därefter anmälas vid den djurförsöksetiska nämndens sammanträde. Enligt föreskrifterna skulle sådana sammanträden hållas minst . Denna ordning innebar att flertalet av djurförsöken hade påbörjats och i många fall även hunnit avslutas när nämnden sammanträdde in pleno. Om tremannagruppens ledamöter inte kunde enas, skulle ärendet hänskjutas till nämnden. Vidare kunde gruppen hänskjuta ärendet till prövning om det förelåg enighet om att försöket inte var godtagbart. När det gällde sekretessärenden skulle dessa prövas slutligt av en tremannagrupp inom nämnden med representanter för forskare, försöksdjurspersonal och lekmän. Dessa ärenden kom således inte under nämndens prövning vid plenarsammanträde. (Ds Jo 1986:3 s. 10.2Tidigare utredningar om den djurförsöksetiska prövningen 10.2.1Utredningen om etisk prövning av djurförsök (Ds Jo 1986:3) uppstod ökade motsättningar och menings- skiljaktigheter, särskilt i några av de djurförsöksetiska nämnderna. I alla nämnderna ökade antalet reservationer kraftigt. Nämnderna be- dömdes av de ansvariga centrala myndigheterna att fungera sämre . De etiska nämnderna var också den djurförsöksfråga som diskuterades mest i . Flera riksdagsmän från samtliga partier ställde krav på att samtliga planerade djurförsök skulle prövas av de etiska nämnderna och att lekmännen skulle få förstärkt inflytande i dessa. förordnades den då avgående generaldirektören för , , att som särskild utredare utreda vissa frågor rörande den etiska prövningen av djurförsök. Uppdraget innebar bl.a. att göra en kartläggning och utvärdering av de etiska nämndernas 122 De djurförsöksetiska nämnderna dittillsvarande verksamhet och att därvid särskilt undersöka hur den etiska prövningen påverkat omfattningen och inriktningen av djurför- söken. Utredningen skulle vidare lämna de förslag till åtgärder i fråga om kontrollen av djurförsök som översynen kunde föranleda. Utgångs- punkten för arbetet skulle vara att främja åtgärder för utnyttjande av alternativa metoder och att användningen av försöksdjur skulle begrän- sas till vad som från forskningens synpunkt bedömdes vara oundgäng- ligen nödvändigt. Den Engströmska utredningen gick ut med enkät till tidigare och dåva- rande ledamöter i de etiska nämnderna. Utredningen ställde därvid bl.a. frågan om den etiska prövningen enligt deras åsikt hade påverkat antalet djurförsök. Forskarna uppvisade därvid en ganska pessimistisk attityd. Av dessa ansåg nämligen att antalet djurförsök inte påverkats alls eller endast obetydligt. Olika positiva synpunkter fram- fördes emellertid av . Åsikten att försöken hade minskat hävdades av och ansåg att nämnderna hade minskat antalet djur som användes i försöken. En del menade att nämnderna kunde ha en återhållande verkan bara genom att finnas till, dvs. de tvingade forskarna till en bättre planering av försöken, bättre motivering och i bästa fall sökande efter alternativ. Av försöksdjurs- personalen ansåg hälften att den etiska prövningen inte hade påverkat antalet djurförsök, medan fann att försöken minskats. Bland lekmännen ansåg att antalet djurförsök hade minskats och att man använde färre djur i försöken. Liksom de övriga ledamotskategorierna fann man att det fanns tecken på bättre planering och sökande efter alternativ. Lekmännens uppfattning var något mer positiv än de övriga kategoriernas, men av lekmännen ansåg dock att antalet djurförsök inte hade påverkats. I enkäten ställdes även frågan om den etiska prövningen hade på- verkat sättet att utföra djurförsök. I denna del redovisade av forskarna positiva synpunkter. De ansåg bl.a. att de plågsamma djurför- söken hade minskat, att forskarna hade blivit mer etiskt medvetna och att försöken motiverades och planerades bättre . Vidare framhöll de betydelsen i olika avseenden av modifikationer som skedde till följd av nämndernas råd. Som exempel på sådana råd nämndes färre försöksdjur, humanare avlivnings- och bedövningsmetoder, postopera- tiv vård och djurhållning. Kritiken avsåg främst bristen på uppföljning av försöken. Även försöksdjurspersonalen svarade till övervägande del positivt på frågan om sättet att utföra djurförsök hade påverkats. gällde framför allt djurförsökens förbättrade tekniska genomförande, ett större intresse för djurens situation, bättre planering av försöken och minskat lidande för djuren. Av lekmännen redovisade positiva svar. Som mera framträdande effekter av de etiska nämndernas prövning nämndes modifikationer i försökens praktiska utförande, minskat lidande för djuren genom humanare bedövnings- och avliv- ningsmetoder, bättre planering och motivering av försöken, mindre antal djur och allmänt ökad medvetenhet om djurens situation. Även när det gällde denna kategori av ledamöter tog kritiken främst sikte på att uppföljningen var dålig. (Ds Jo 1986:3 s. Den Engströmska utredningen konstaterade att nämnderna 19791985 hade behandlat sammanlagt ca 7 000 anmälnings- och ansökningsärenden och att man endast hade avstyrkt två försök. Man konstaterade att uppgiften i och för sig skulle kunna tolkas som att syftena bakom riksdagsbeslut hade förfelats. Den Engströmska utredningen framhöll emellertid att det nämnda beslutet framför allt hade syftet att öka kontroll av och förbättra sam- hällets insyn i verksamheten. Ur den aspekten fann man att de etiska nämnderna och den allmänna debatten kring deras verksamhet hade haft ett stort värde. Utredningen anförde vidare (s. 56): Det faktum att nämnderna nästan aldrig eller ytterst sällan direkt avstyrker ett försök kan heller inte ses som en isolerad bedömningsfaktor. Det råder inget tvivel om att själva förekomsten av en prövningsinstans leder till en självsanering av försöken redan på planeringsstadiet. I nästa led, dvs. vid försöksledarens kontakter med 3-mannagrupperna, sker ibland en omprövning av hela försöket eller en modifiering som är värdefull från djurskyddssynpunkt. Sådana modifieringar kan också göras till följd av ställningstaganden i nämndens plenarsammanträde. En bedömning som får starkt stöd av enkätsvaren från både forskare, försöksdjurstekniker och lekmän, blir att den etiska prövningen haft en rad positiva effekter i fråga om djurens behandling före, under och efter försöken. Den of- fentliga debatten kring djurförsöken och nämndernas verksamhet, där bl.a. djurskyddsorganisationerna haft en viktig opinionsbildande funk- tion, har givetvis också bidragit till en ökad medvetenhet om de etiska problemställningarna. 124 De djurförsöksetiska nämnderna Den Engströmska utredningens överväganden och förslag Den Engströmska utredningen förordade att de etiska nämnderna även i fortsättningen skulle ha endast en rådgivande funktion. Som skäl härför anfördes bl.a. att etiska frågor till sin karaktär är sådana att de bäst lämpar sig för en rådgivande och inte beslutande process. Utredningen var övertygad om att rådgivning i högre grad än myndighetsutövning gagnade samarbetet mellan forskningen och nämnderna och bidrog till att skapa ömsesidig förståelse mellan t.ex. forskare och djurskyddsin- tressen. Ett system med tvingande beslut skulle enligt utredningen därför sannolikt förstärka tendenserna till polarisering mellan olika åsiktsyttringar. Utredningen föreslog däremot att uppdelningen mellan anmäl- ningsärenden och ansökningsärenden skulle avskaffas och att samtliga försök skulle bli föremål för prövning i de djurförsöksetiska nämnder- na. Som skäl härför angavs att det i många fall var motiverat att anläg- ga etiska synpunkter även på de försök som hörde till anmälningsplik- tiga försök. Man var emellertid av uppfattningen att enklare försök som utfördes utan ingrepp eller tvångsanordningar även fortsättningsvis skulle kunna undantas från prövningsplikten. Man föreslog också att ett djurförsök inte skulle få påbörjas innan nämnden hade prövat ansökan vid sitt plenarsammanträde, dvs. beslutsfunktionen skulle förbehållas själva nämnden. Detta menade man skulle bl.a. stärka nämndernas ställning. Vidare föreslog man att giltigheten för nämndernas beslut skulle tidsbegränsas till . Det ansågs angeläget att kunna ompröva eller kontrollera särskilt långvariga försök under försökets utförande. På grund av att missnöjet i de större nämnderna hade visat sig vara stort, föreslogs att antalet ledamöter skulle minskas. Deras antal ansågs inte böra understiga nio och inte överstiga tolv. På grund av den höga arbetsbelastningen i vissa nämnder föreslogs dessutom att det skulle finnas möjlighet att inrätta flera nämnder i en högskoleregion. I fråga om nämndernas sammansättning gjorde den Engströmska ut- redningen följande överväganden (s. 7071): För många ledamöter framstår uppenbarligen frågan om nämndernas sammansättning som kontroversiell. I flera av enkätsvaren talas om fastlåsta positioner, försvarsattityder och svårigheter att få till stånd en seriös diskussion om etiska frågor, vilka svårigheter påstås hänförliga bl.a. till förhållan- det mellan olika ledamotskategorier. Utredningen vill fram- hålla att en seriös debatt och etisk prövning förutsätter att de olika ledamotskategorierna har respekt för motpartens synpunkter och inte misstänkliggör syftet med dessa. Det är enligt utredningens mening olyckligt om några ledamöter utifrån en viss grundinställning till forsk- ning eller samhällsfrågor i övrigt låser fast sig i en orubblig anklagelse- Detta gagnar inte den etiska prövningens syften. Från lekmännens sida krävs således förståelse för att de allra flesta djurförsök som utförs i grunden syftar till att få fram kunskaper som är av värde för både människa och djur. Forskarna måste å sin sida visa öppenhet mot samhällets krav på insyn i forskningen och visa förståel- se för att vissa försök kan ifrågasättas med hänsyn till försökets syfte och utförande m.m. Utredningen vill med dessa synpunkter understryka betydelsen av att nämnderna får en sådan mångsidig sammansättning som möjligt. De bör därför även i fortsättningen bestå av forskare, försöksdjurstekniker och lekmän. Forskarna bör representera olika ämnesområden. Någon eller några av dessa bör ha kunskaper i fråga om alternativa metoder. Av personal som handhar försöksdjur bör såväl laboratoriepersonal som djurvårdande personal vara företrädda.