sou · GMB324d3 · 1999-01-01 00:00:00 — Det finns en strävan att genom de kontakter som framförallt Havsfiskelaboratoriet har inom ICES och DG XIV samordna fartygsexpeditioner med andra länder, antingen bila- teralt eller inom EU-samarbetet. Utredningen anser att nuvarande ordning bör bibehållas så att plane- ringen av fartygens aktivitet och kostnader ingår i ansvaret för undersökningar. 392 Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning 12.12Samarbete med andra forskningsorgan och forskningsinstitut Eftersom besitter en omfattande kompetens när det gäller undersöknings- och FoU-verksamhet anlitas verkets laboratorier ofta av andra avnämare, inte minst av . Sådan uppdrags- verksamhet kan bli omfattande. Förslag: skall begränsa sin uppdragsverksamhet t ill att endast omfatta objekt som även är av väsentlig betydelse för verkets be- hov av kunskapsunderlag och bas för kärnverksamheten. , , är en ideell förening. Inom föreningens ram samverkar kraftindustrin med fiskeintresset, vilket företräds av Fiskeri- verket. står för av finansieringen. Vid LFI på- går i huvudsak arbete avseende laxens havsfas medan arbete kring lax- ens älvfas utförs vid bl.a. Sötvattenslaboratoriet och utredningskontoren inom . LFI:s arbete omfattar resursövervakning i form av beståndsuppskattningar, utvärdering av olika beskattningsmönster m.m. LFI ställer personal till förfogande när det gäller laxfrågor i ICES och . svarar med anledning av detta för av en tjänst vid LFI. Resursövervakning och rådgivning med avseende på beskattning hör till kärnverksamhet. Det gäller speciellt problematiken kring laxen i som enligt regleringsbrev är en prioriterad upp- gift för . För att erhålla ett helhetsgrepp om laxproblemati- ken och för att ansvaret för resursuppskattningar på lax skall läggas till övriga uppskattningar av fiskresurserna föreslås att denna verksamhet överförs till och sötvattensfiske. en- gagemang i LFI avvecklas därmed. Förslag: Överläggningar inleds med LFI i syfte att avveckla Fiskeriver- kets engagemang i LFI. överförs till den speci- ella funktionen avseende resursuppskattningar. Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning 393 intar en särställning bland universiteten eftersom det är ett universitet för sektorn med finansiering från Jordbruksdepar- tementet. i skall även i fortsättningen ansvara för forskningsfrågor som rör vattenbruket. Ett ökat samarbete bör utvecklas med institution för vattenbruk i frågor som rör vissa vandringsfiskar, lax och havsöring. har ett ansvar för utvecklingen av vattenbruket, d.v.s. od- ling av fisk för konsumtion och sättfisk. Utförandet av FoU-verksamhet och problematiken kring vattenbruket ligger däremot på SLU genom i , med två profess urer i ämnet. Vattenbruket ingår i den gemensamma fiskeripolitiken. har, inte minst för utvecklingen av näringen och de därmed samman- hängande stöden från EU behov av visst kunskapsunderlag. Odlings- verksamhet inom vattenbruk och därtill hörande problematik utgör ett avgränsat område varför utförandet av FoU-verksamheten mycket väl kan ligga utanför . Inom bör dock finnas kompetens så att problematiken kan förstås och så att myndigheten kan fatta de beslut avseende näringen som erfordras. Eftersom det svenska systemet med sektorsforskning respektive inomve- tenskaplig forskning utförs vid olika institutioner är utbyte mellan olika utförare nödvändig. Samarbete mellan laboratorier och olika universitet är av stor vikt då inte utför grundläggande forskning. Samar- bete med universiteten ger värdefulla tillskott till FoU- verksamhet men innebär också att forskningen vid universiteten riktas mot för sektorn relevanta frågeställningar. Lokalisering av laboratorier till universitetsorter är en fördel. En lokalisering av undersökningar till Ly- sekil ger goda förutsättningar till samarbete med och speciellt dess ekologi vid och . På motsvarande sätt innebär en lokalisering av Enheten för 394 Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning kust- och sötvattenundersökningar till möjligheter till samarbete med institutioner vid universiteten i och . En del i ett sådant samarbete bör vara att doktorander vid universite- ten bereds möjlighet att utföra sin uppgift inom enheter men med handledning från universiteten. Inom enheterna bör finnas möj- lighet att finna biträdande handledare vilket även kan bidra till att perso- nal vid enheterna tillgodogör sig aktuella forskningsrön. Ett sådant dok- torandsamarbete kan vara av speciell vikt för rekrytering till Fiskeriver- ket, speciellt som fiskeribiologisk utbildning saknas i . Dokto- randsamarbete förekommer redan men kan stärkas. Ett sätt skulle kunna vara att forskning ingår i vissa tjänster på de två föreslagna FoU- enheterna vid t.ex. i form av adjungerade professorer. Att låta forskning ingå i vissa tjänster vid bidrar till att aktu- ella forskningsrön snabbare kan komma att omsättas i nyttigheter efter- som utvecklingen inom forskningen följs kontinuerligt. Det är utredningens uppfattning att som ansvarig myn- dighet för sektorn bör ta initiativ till att samla den kompetens som finns inom landet i fiskeribiologiska frågor. Detta kan ske genom att Fiskeri- verket anordnar symposier, seminarier m.m.. På så sätt kan även den kunskap som finns inom universitet och högskolor tas tillvara. Förslag: Samarbetet med bruk i utvecklas. Samarbetet med universiteten utvecklas avseende doktorander, adjunge- rade professurer, gästforskning m.m. utvecklar ett program för sådant samarbete med forskningsinstitutioner vid universiteten. 12.13Internationella havsforskningsrådet, ICES ICES är en opolitisk mellanstatlig organisation för vetenskapligt utbyte av information om havet och dess resurser. Detta sker genom att främja och koordinera forskningsaktiviteter i de olika medlemsländerna. Samar- betet över nationsgränserna har kommit till stånd för att gemensamma insatser krävs när det gäller att hushålla med resurser i haven. ICES verkar på områdena fiskeri, oceanografi och miljöfrågor. Det utmynnar i vetenskapligt baserad rådgivning till medlemsländerna och till interna- organ, däribland EU. ICES utgör en paraplyorganisation där experter från de olika medlemsländerna deltar i olika kommitteer och arbetsgrupper. SOU 1998:24 Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning 395 Enligt konventionens artikel 5 åtar sig medlemsländerna att förse rå- det med de upplysningar som behövs för att uppfylla rådets målsättning- ar. Merparten av arbetet utförs av experter i de olika arbetsgrupper m.m. som finns (se vidare kapitel 9). Att delta i detta internationella samarbete får anses vara speciellt viktigt för ett litet land som som därmed får tillgång till FoU-resultat på en rad områden, även där de nationella insatserna är små . SIKO, , har som huvudansva- rig. Kommittén prioriterar deltagandet i olika arbetsgrupper. Inom SIKO arbetar i samarbete med de andra intressenterna, , m.fl. fram ett förslag på vilken medverkan i arbets- och studiegrupper som olika intressenter skall ha. Förslaget föredras för som sätter de ekonomiska ramarna och förord- nar de svenska representanterna. De svenska delegaterna i anmäler sedan det svenska deltagandet till ICES:s sekretariat. Det mesta arbetet med att ta fram underlag till ICES sker i det ordi- narie arbetet vid de olika institutionerna och bekostas således av projekt eller anslagsmedel. Det är av den anledningen viktigt att de arbets- och studiegrupper som väljs ut motsvarar den ordinarie verksamheten, d.v.s. de nationella prioriteringarna. Risken för fokusförskjutning finns annars och att resurser satsas på mindre viktiga frågeställningar. bör delta i sådana arbetsgrupper som är av betydelse för EU-arbetet. Efterfrågan vad gäller rådgivning från ICES ökar, inte minst från EU:s sida. Dessutom har bristfällig statistik i det kommersiella fisket medfört att det för att göra tillförlitliga bestånds uppskattningar krävs allt fler fiskeoberoende provtagningar. Sammantaget innebär detta att arbetet inom ICES ökar. Problemet med undermålig fiskestatistik för en rad bestånd har i brev från ICES (Ref. J.4), daterat 5:e , påtalats för medlemslän- dernas ansvariga ministrar. Detta gäller bl.a. fisket på torsk och tunga i och samt fisket på torsk, sill och skarpsill i Öster- sjön. När det gäller uppskattningar av fiskresurserna bidrar enligt ICES uppfattning under genomsnittet i bearbetnings- och analysarbetet och endast i liten omfattning när det gäller att utveckla nya modeller. Undantag finns dock, t.ex. för lax. Förslag: deltagande i ICES bör bibehållas på minst samma nivå som med finansiering via anslag från Jordbruksdeparte- mentet. bör i större omfattning bidra i arbetet med att uppskatta fiskresurserna. 396 Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning 12.14Skogs- och jordbrukets forskningsråd, har på regeringens uppdrag ett övergripande ansvar att fördela forskningsmedel inom området fisk och fiske. Rådet skall i enlighet med sin instruktion stödja och främja i första hand grundläggande och lång- siktig forskning som gagnar ett hållbart utnyttjande av de biologiska re- surserna. Stödet till fiskforskning omfattar både grundläggande och till- lämpad forskning inom fiskerinäringen inklusive vattenbruket. Detta ges antingen inom ramen för programorganet för fisk, sektoriell forskning, eller inom något av ämnesutskotten för disciplinär forskning: organism- biologi, ekologi, cellbiologi och kemi samt ekonomi och samhälle. När det gäller ansökningar inom programorganet för fiskforskning behandlas inkomna ansökningar av organets ledamöter varvid varje an- sökan erhåller ett prioriteringsvärde. Stor vikt läggs vid ansökans veten- skapliga kvalitet samt bedömning av sökandens kompetens utifrån publi- ceringsprofil. Ansökan poängsätts och kan maximalt erhålla 25 poäng. Av dessa bedöms ansökans sektorsrelevans på en skala 0-2 poäng där 0 innebär att ansökan inte bör erhålla stöd från . Programorganets sammansättning utgörs av fem representanter för forskarsamhället, en representant från samt som sekreterare en person från . Enligt den utvärdering som genomfördes har rådets satsningar bidragit till att bygga upp en hög internationellt erkänd grundforskningskompetens inom flera ämnesområden. stöd till fiskeriforskningen, d.v.s. undersökningar av fiskar och skaldjur som är utsatta för exploatering vilket förutom biologi och ekologi även inkluderar tekniska och ekonomiska aspekter, bör enligt utredningens uppfattning kunna öka. Inom programorganet för fisk- forskning bör stöd utgå till FoU som är relevant för sektorn, d.v.s. till både grundläggande och tillämpad forskning som kan komma att om- sättas i nyttigheter. Stöd bör utgå till FoU med betydelse för t.ex. fiske- rinäringen, vattenbruket och inom fiskevården samt för bevarande av biologisk mångfald. Den nuvarande ordningen som kommer till uttryck i sammansättningen på ledamöterna och prioriteringssystemet innebär att relevansen för sektorn inte prioriteras tillräckligt jämfört med mer dis- ciplinär, inomvetenskapliga kriterier. Ett sätt att styra tilldelningen av medel mot för sektorn relevanta frå- geställningar kan vara att vid utlysning av ansökningstillfällen tillkännager prioriterade områden. Detta skulle kunna medföra ökad forskning på eftersatta områden. Mot bakgrund av att stora förändringar i fiskets förutsättningar har skett , inte minst genom EU-inträdet, bör vis- Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning 397 sa FoU-områden ges annan prioritet. Detta gäller t.ex. miljöansvaret in- om fisket där ökad FoU fordras för att få kunskaper om fiskars roll i ekosystemet och därmed fiskets påverkan på systemet (se proposition 1997/98:2). De prioriteringar som råder utarbetades i Programmet för fiskforskning i av i samverkan med dåvarande 1987. Utredningen föreslår att uppdraget t ill ändras på så sätt att rele- venskriteriet ges ökad betydelse. Utredningen förordar att Programorga- nets sammansättning förändras. Detta skall ske med beaktande av kvali- tetsnormer och en starkare styrning mot projekt med för sektorn rele- vanta frågeställningar. Antingen kan antalet ledamöter utökas med ytter- ligare representanter för sektorsintressena eller också kan sammansätt- ningen ändras. Forskarrepresentanternas roll i sammanhanget bör vara att bedöma ansökningarnas kvalitet medan sektorsföreträdarna skall sva- ra för prioritering med avseende på relevans. Utredningen föreslår vidare att den princip som skall råda vad gäller tilldelning av medel bör vara sådan att, bland de ansökningar som upp- fyller ställda kvalitetskrav väljs de med högst sektorsrelevans. Ett nytt program för Fiskforskning i bör utarbetas. På fiskets område förekommer, som en del i CFP, två typer av stöd till FoU-verksamhet i medlemsländerna, nämligen dels stöd via rampro- grammen för forskning och utveckling, dels stöd direkt från DG XIV för mer tillämpade projekt och undersökningsverksamhet. Stöd utgår till verksamheter med ett tydligt gemenskapsintresse och skall vara addita- tivt, dvs komplettera inte ersätta de enskilda ländernas FoU på området. Projekten drivs i samarbete med andra länder och stöd utgår med vanli- gen av projektkostnaderna (se vidare kapitel 9). När det gäller stöd inom det nu pågående 4:e ramprogrammet har varit framgångsrikt i jämförelse med andra länder. har erhållit motsvarande 4,5-5,av tilldelade medel, vilket skall jämföras med det finansiella bidrag på cirka 2,som svarat för. Även när det gäller det direkta stödet från DG XIV hävdar sig väl. erhölls 2,av medlen och 3,. Stöd via ramprogrammen har framförallt gått till universiteten men också till projekt vid Sötvattenslaboratoriet och Havsfiskelaboratoriet medan stöd från DG XIV endast har utgått till Havsfiskelaboratoriet. Att har varit framgångsrikt i fråga om EU-medel visar att svensk forskning häv- 398 Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning dar sig väl i den internationella konkurrensen, vilket också är ett bevis på att den svenska FoU-verksamheten håller hög kvalitet. Mot bakgrund av att har varit framgångsrikt avseende medel för FoU från EU anser utredningen att det inte föreligger behov av att inrätta någon ny funktion för detta. När det gäller engagemang är en av fördelarna med att delta i detta internationella samarbete att kunskap och information utbyts och en annan att en kvalitetsgranskning av de svenska insatserna erhålls automatiskt. Risken med att delta i forskningssamarbetet är att det eventuellt kan innebära en fokusförskjutning. Projekten tillkommer inom ramen för CFP, d.v.s. för relevant verksamhet men kan, när det gäller stödet från forskningsprogrammen eventuellt innebära en förskjutning från kärnverksamheten mot mer grundläggande frågeställ- ningar. Deltagande innebär att resurser binds upp genom att vanligen av projektkostnaderna utgör nationella medel. Det behövs med andra ord finansiella resurser för nationellt bidrag för att erhålla EU-stöd. För Fis- keriverket är det därför viktigt att projekten ryms inom ramen för prio- riterade områden och att resurser inte tas från kärnverksamheten. 12.16Medel enligt 10 kap. 6 §, vattenlagen Denna avgift fastställs enligt 10 kap 6§ vattenlagen och utdöms i vat- tenmål i syfte att kompensera den skada som kan antas påverka fisket. Avgiften skall enligt vattenlagen främja fisket inom landet och enligt förordning (1983:945) användas t ill att bekosta forskning och utveckling inom fiskevården enligt bestämmande. Med hänsyn till medlens ursprung har användningen begränsats till FoU som rör sötvat- ten, sötvattensarter och vandringsfisk . Intäkterna av avgifterna uppgår till ca . samråder med om medlens användning. Frågor om medlen behandlas även i rådgivande grupp för forsk- ningsfrågor. Regeringen godkänner användningen av de medel som an- vänds i och länsstyrelsernas verksamhet. I takt med att anslagen till har minskat har medlen i allt högre grad kommit att användas i verkets interna FoU. Olika medel som har förfogat över har dragits in. upphörde bl.a. anslag C 2, för främjande av fisket inom lan- det. Detta anslag användes för forskning och disponerades i samråd med inom ramen för programmet, Fiskforskning för , bl.a. för att stödja extern FoU. stöd riktades främst mot sådan till- lämpad forskning och sådant utvecklingsarbete som inte omfattas av Forskning och undersökningsverksamhet, framtida inriktning 399 Eftersom det nu inte finns något anslag för extern forsk- ning innebär det att möjligheter att i samråd med främja extern fiskforskning är mycket begränsade. Utredningen anser att de så kallade 10:6 medlen även fortsättnings- vis skall handhas av . De skall kunna användas till såväl undersökningsverksamhet som till forskning. Vidare bör anslaget göras tillgängligt för forskare såväl inom som ut- om . Det kan åstadkommas genom ett ansökningsförfarande och genom ett utökat samarbete med . Ansökningarna skall ställas till som därefter gör en uppdelning av ansökningarna efter kategorierna undersöknings- verksamhet och forskning. Ansökningar om medel till forskning skall vetenskapligt granskas av . kan sedan bevilja medel till projekt som av bedömts hålla tillräckligt hög vetenskaplig kva- litet. Om en sådan ordning införs kan regeringen ge ett ge- nerellt uppdrag att besluta om 10:6 medel. Förslag: skall även i fortsättningen handha medel beslutade enligt 10 kap. 6 § i vattenlagen. Medlen skall användas till såväl forsk- ning som undersökningsverksamhet. De skall göras tillgängliga för fors- kare även utanför genom ett ansökningsförfara nde. Regeringen bör överföra till beslutsrätten om medlens användning med villkoret att skall ansvara för den vetenskapliga bedömningen av forskningsansökningarna. 13Organisation för uppgifter inom fiskeriadministrationen Som framgår av kapitel 10 följer utredningens förslag avseende den framtida organisationen och administrationen på fiskeriområdet vissa principer. Enligt utredningens direktiv skall en ny organisationsutform- ning syfta till att renodla verkets roll som regeringens instrument för en fiskeripolitik inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken. Organi- sationen skall även vara uppb yggd på ett sådant sätt att samverkan med direktorat för fiske, DG XIV underlättas. Utredningens utgångspunkt har därför varit att den nya organisatio- nen skall utformas så att uppgifter som ingår i den gemensamma fiskeri- politiken skiljs från uppgifter som ingår i nationell politik. Det är en uppdelning som utredningen följer i sina överväganden och förslag på alla nivåer i organisationen; departementet, centrala delar, laboratorier och utredningskontor. En annan princip som tillämpas är att så mycket som möjligt av administrationen av den nationella fiskeripoli- tiken bör ligga på länsstyrelser eller hos privata utförare så nära använ- darna som möjligt. Kopplingarna till miljöpolitiken spelar här en viktig roll. När det gäller den gemensamma fiskeripolitiken följer istället utred- ningen principen om koncentration så att resurserna hålls samman och på så sätt förbättrar kommunikation och utbyte och därigenom kan med- föra en förbättrad effektivitet. Utbytet med DG XIV kan underlättas och även samarbetet med departementet både avseende den långsiktiga in- riktningen och i förhandlingar på kort sikt. Utredningen har intentionen att i så stor utsträckning som möjligt överföra till privata utförare sådant som inte är myndighets uppgifter och att överföra t ill andra myndigheter eller till den privata sektorn sådana uppgifter som utför på uppdrag av andra myndigheter. Genom att fullfölja denna principiella inriktning kan administrationen renodlas inom fiskerisektorn, så långt f.n. är möjligt till ett verksamhetsområde för det yrkesfisket och ett verksamhetsområde för kust- och sötvattensfisket inklusive fritidsfis- ket. 13.1.2Det offentliga åtagandet och den svenska förvaltningsstrukturen Ansvaret för den gemensamma fiskeripolitiken utgör ett offentligt åta- gande för samtliga länder inom unionen. Som framgår av kapitel 10 bör därför fiskeriadministrationen till stor del bedrivas i offentligt regi även i . Eftersom varje medlemsland bestämmer hur organisationen skall byggas upp inom landet bör, där så är mö jligt, administrationen av den gemensamma fiskeripolitiken följa inriktningen för svensk förvalt- ningspolitik i övrigt. Detta innebär att olika uppgifter kan komma att utföras av organisationer eller företag likaväl som av den offentliga för- valtningen. Flera utredningar, bl.a. och EG, SOU 1993:80, Förvaltningspolitiska kommissionen, SOU 1997:9 och Stats kontoret, 1996:7, EU-medlemskapets effekter på svensk statsförvaltning har vär- derat den svenska förvaltningsmodellen ur ett EU-perspektiv. Samtliga utredningar har bekräftat att det inte föreligger några hinder för att fort- sätta arbeta inom den nuvarande förvaltningsmodellens ram. Däremot kan vissa delar av förvaltningen behöva utvecklas vidare för att arbetet i förhållande till administrationen inom EU skall kunna bli så effektivt som möjligt. Det finns inte, som framgår av kapitel 11 några betänkligheter huru- vida den nationella organisationen för administration av såväl den ge- mensamma fiskeripolitiken som den nationella fiskeripolitiken även i fortsättningen kan organiseras inom ramen för svensk förvaltningspoli- tisk tradition. Emellertid är den gemensamma fiskeripolitiken i likhet med den gemensamma jordbrukspolitiken en överstatlig politik. Detta medför att vissa anpassningsåtgärder krävs inom såväl departementet som inom berörda verk. Sådana anpassningsåtgärder avser främst hur departementet och verket skall samarbeta för att både kunna åstadkom- ma analyser och förslag avseende ändringar i den överstatliga politiken på lång sikt samt även resultat och beslut i det kortsiktiga förhandlings- arbetet. För att undanröja missförstånd bör i enlighet med nämnda utredning- ar också göra övriga länder inom EU uppmärksamma på att uppdelning mellan departement och myndigheter av uppgifter snarare är en fördel än en nackdel då komplexiteten ökar. 13.1.3Fiskeriadministration avseende den gemensamma fiskeripolitiken Förutom av utgörs aktörerna inom administra- tionen av den gemensamma fiskeripolitiken av , länsstyrel- serna, och i viss mån av . är en myndighet med sektorsansvar för förvaltningen av fiskeripolitiken under regeringen. De uppgifter har att verkställa regleras genom verkets instruktion, lagar, förordningar och regleringsbrev. Inom det område som avser den gemensamma fiskeripo- litiken finns inte anledning att ändra på rådande formella förhållanden. Däremot krävs som framgår av kapitel 11 ett fördjupat och utökat samarbete med departementet i denna del. En sådan fördjupad samarbetsform medför att i likhet med måste kunna ta och få uppdrag direkt av regeringen utan onödiga hinder. I denna del får myndigheten en roll som liknar stabsmyndighetens. Roll- fördelningen mellan departementet och verket kan dock ändå ske inom ramen för den nuvarande förvaltningsmodellen genom fördjupad dialog och överenskommelser. Samarbetsformerna kommer dock att behöva följas upp regelbundet för att kunna hållas levande och på så sätt anpas- sas till nya behov. Förslag avseende administrationen av den gemensamma fiskeripoliti- ken framgår av kapitel 11. Förslag: Den svenska förvaltningsmodellen bör bibehållas inom fiskeri- administrationen och organisationsförändringar görs inom ramen för modellen. Samarbetsformerna mellan departement och myndigheter bör följas upp regelbundet. 13.1.4Fiskeriadministration med avseenden på nationell fiskeripolitik Geografiska avgränsningar styr tillämpningen av olika regelverk i Sveri- ge. har införlivats i svensk lagstiftning och omfattar alla aspekter på fisket. Inom ramen för resurspolitiken begränsas dock regle- ringarna till det yrkesmässiga fisket i vatten. har dock valt att tillämpa en resurspolitik som nära ansluter till EG:s även för det yrkesmässiga fisket i övriga vatten. Kompletterande bestämmelser finns i fiskelagen och i förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäring- en.