sou · GMB346d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Med icke kvalificerade ingrepp avses dels observation utan optisk utrustning av personer som befinner sig på en inte fritt tillgänglig plats, dels observation - med eller utan sådan utrustning - av personer som befinner sig på en fritt tillgänglig plats. I betänkandet föreslås en lagreglering (§ 791 a retsplejeloven) av alla kvalificerade former av polisiär observation, vilka delas upp i kvalifice- rade, mera kvalificerade och särskilt kvalificerade ingrepp. Detta motiveras med att sådan observation kan - även om det är tveksamt om så är fallet - anses som ett straffprocessuellt tvångsingripande och med att den har karaktären av ett ingrepp i privatlivets fred. Utanför den föreslagna regleringen faller de icke kvalificerade ingreppen. Enligt udvalget är det nämligen alldeles klart att sådan observation inte är att anse som ett straffprocessuellt ingripande. Enligt den av udvalget föreslagna bestämmelsen, § 791 a första stycket, får polisen fotografera eller göra iakttagelser med hjälp av kikare eller annan apparat av personer, som befinner sig på en inte fritt tillgänglig plats (observation), om ingreppet kan antas vara av väsentlig betydelse för utredningen och om utredningen avser ett brott på vilket kan följa frihetsstraff. Något krav på att det skall föreligga viss misstanke mot bestämda personer ställs inte upp i förslaget, eftersom ingreppet - liksom vid andra ingrepp i meddelelseshemmeligheden - inte nödvändigtvis behöver rikta sig mot en misstänkt. Det är inte säkert att man på förhand vet vilka personer som kommer att besöka en viss lokal, där man tror att narkotika skall levereras. Det är tillräckligt att det finns misstanke om att ett brott har begåtts eller försöker begås (betänkandet I bestämmelsens andra stycke regleras de mera kvalificerade in- greppen, dvs. observation som företas med hjälp av en fjärrmanövrerad eller automatiskt verkande TV-kamera, fotografiapparat eller liknande apparat. Där skärps kraven på så sätt att det föreskrivs att utredningen skall avse ett brott på vilket kan följa fängelse och eller mer. I tredje stycket regleras de särskilt kvalificerade ingreppen, dvs. observation med hjälp av en fjärrmanövrerad eller automatiskt verkande TV-kamera, fotografiapparat eller annan liknande apparat, av personer som befinner sig i en bostad eller "andre husrum", oavsett om utrust- ningen har placerats i eller endast riktats mot bostaden. Sådan observa- tion får företas om "der er bestemte grunde til at antage", att bevis i saken kan erhållas genom ingreppet (punkt 1), om ingreppet kan antas vara av avgörande betydelse för utredningen (punkt 2), om utredningen avser ett brott på vilket kan följa fängelse , en uppsåtlig överträdelse av straffelovens kap. 12 eller 13, eller en överträdelse av ett antal särskilt uppräknade brott, dvs. vid samma brott som anges i § 781 stk. 1 punkten 3 retsplejeloven (punkt 3), samt om utredningen avser ett brott som har medfört eller kan medföra fara för människors liv eller välfärd eller för betydande samhällsintressen (punkt 4). Enligt fjärde stycket kan den målsägande, som har rådighet över den inte fritt tillgängliga platsen, lämna sitt samtycke till att det företas observation av platsen. Verkan av ett sådant samtycke, om det lämnas skriftligen, är att § 791 a 1-3 inte är tillämplig, dvs. den lägger inte hinder i vägen för en observation. I § 791 a femte stycket föreslås proportionalitetsprincipen lagfäst. Beslut om observation som avses i första stycket fattas av polisen, medan beslut om observation enligt andra eller tredje stycket fattas av domstol, med rätt för polisen att fatta interimistiskt beslut (jfr § 783 retsplejeloven). Detta följer av sjätte stycket. Av sjätte stycket följer vidare att ytterligare en del av de regler som gäller för ingrepp i meddelelseshemmeligheden även gjorts tillämpliga vid observation enligt andra eller tredje stycket. Det rör sig om § 782 andra stycket, enligt vilket avlyssning inte får ske av samtal mellan den misstänkte och den som enligt reglerna i § 170 inte får vittna i saken, §§ 784 och 785 om förordnande av advokat, § 788 första stycket, § 788 andra stycket 2 och § 788 tredje och fjärde styckena om efterföljande underrättelse om ingreppet, § 789 om polisens rätt att använda upplysningar som har kommit fram vid ingrepp i meddelelseshemmeligheden samt § 791 om polisens rätt att spara material. Enligt udvalgets uppfattning innebär rättens tillstånd till observation att polisen har rätt att - i syfte att sätta upp övervakningsutrustningen - skaffa sig tillgång till den lokal som skall observeras, om detta är en förutsättning för att ingreppet skall kunna genomföras. Detta svarar mot vad som - utan särskilt lagstöd - gäller vid andra ingrepp i meddelel- seshemmeligheden (betänkandet s. 148). I ett lagförslag (L 177 1997-98) föreslås en lagreglering av polisens möjligheter att som ett led i en brottsutredning använda sig av bl.a. observation, som i princip överensstämmer med förslaget i utredningsbetänkandet. I avsnitt 5.2.2 lämnas en redogörelse för gällande rätt. I avsnitten 5.2.3- 5.2.5 redovisas vad som framkom vid företrädares för utredningen studieresa till , där besök gjordes vid , och Centralkriminalpolisen. Slutligen redovisas i avsnitt 5.2.6 en lagändring (RP 20/1997 rd) som utökar möjligheten att utföra teleövervakning av en teleanslutning som målsäganden använder. Lagstiftningen trädde i kraft . Om teleavlyssning, teleövervakning och teknisk observation för utredning av ett redan begånget brott, dvs. vid förundersökning, finns bestämmelser i 5 a kap. tvångsmedelslagen. Om teknisk övervakning, observation och teknisk observation som sker i avsikt att förebygga brott samt om teknisk observation som ett hjälpmedel innan en polisåtgärd vidtas och medan den pågår, finns bestämmelser i polislagen. Vidare har utfärdat föreskrifter om hur polisen anordnar teleavlyssning, teleövervakning och teknisk observation. Bestämmelserna i polislagen berörs inte i det följande. trädde en rad ändringar i tvångsmedelslagen ikraft. Lagändringarna innebar en möjlighet till teleavlyssning vid för- undersökning av vissa grova brott, vilket tvångsmedel dittills inte hade varit tillåtet, samt att tillämpningsområdet för teleövervakning utvid- Vidare infördes bestämmelser om teknisk observation, dvs. teknisk avlyssning, optisk övervakning och teknisk spårning. De sistnämnda utredningsmetoderna hade dittills ansetts vara tillåtna i vissa fall, eftersom det i den finska lagstiftningen inte är förbjudet att med tekniska anordningar i hemlighet avlyssna eller iaktta någon, som befinner sig på en plats som inte skyddas av hemfriden. Som motiv för att lagreglera den polisiära användningen av optisk övervakning och teknisk spårning, nämndes i förarbetena bl.a. artikel 8 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättig- heterna och de grundläggande friheterna. I propositionen sades bl.a. följande (1994 rd-RP 22 s. 5 f.). Polisen har dock inte obegränsad rätt att med tekniska anordningar observera eller spåra den som misstänks för brott då denne befinner sig på ett ställe som inte omfattas av hemfriden. Artikel 8 i Europarå- dets konvention om de mänskliga rättigheterna begränsar polisens rätt att företa sådan observation. Människorättsdomstolen har i sina prejudikat veterligen inte tagit ställning till frågan huruvida teknisk observation skall tillåtas. På basis av ordalydelsen i artikeln och annan tolkningspraxis är det inte möjligt att ange några exakta uppfattningar om hur förundersök- ningsmyndigheternas rätt skall begränsas. Det är dock klart att om en åtgärd kränker skyddet för privatlivet i den mening som avses i artikeln, måste åtgärden inte enbart grunda sig på lag utan också kunna motiveras på de grunder som nämns i stycke 2 i artikeln. Det finns dock inga exakta åsikter om vilka åtgärder som anses kränka privatlivet. När förundersökningsmyndigheterna vid undersökning av ett brott observerar den misstänkte med hjälp av tekniska hjälpmedel, rör sig myndigheterna juridiskt i en s.k. grå zon. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen uttalade grundlagsutskottet bl.a. följande om huruvida lagförslaget stod i överensstämmelse med artikel 8 i (lagutskottets betänkande 1994 nr 24 s. 16 f.). Den föreslagna lagstiftningen uppfyller otvivelaktigt legalitetskravet och kravet på att begränsningen skall ha ett godtagbart syfte i konventionen om de mänskliga rättigheterna. Vid bedömningen av om en begränsning är nödvändig i ett demokratiskt samhälle har frågan om lagstiftningen är detaljerad och förfarandet är förknippat med rättsskyddsgarantier uppmärksammats vid tolkningen av konventionen om de mänskliga rättigheterna. Enligt denna måttstock kan man enligt utskottets uppfattning inte peka på en enda punkt där det med fog vore skäl att misstänka att det föreligger en konflikt mellan den föreslagna lagstiftningen och konventionen. I anslutning till detta bör det visserligen konstateras att konventionen inte har tolkats i fråga om rättsskyddet för utomstående. Lagändringarna innebar vidare att den s.k. proportionalitetsprincipen lagfästes (7 kap. 1 a § tvångsmedelslagen). Stadgandet om propor- tionalitetsprincipen gäller samtliga tvångsmedel i tvångsmedelslagen, och skall således tillämpas även vid de här nämnda åtgärderna. I 1 § definieras teleavlyssning, teleövervakning och teknisk observa- tion. Med teleavlyssning avses enligt 1 § 1 att ett meddelande som befordras till eller från en viss teleanslutning genom ett allmänt eller något annat telenät som omfattas av telelagen (183/87) i hemlighet avlyssnas eller tas upp för utredning av innehållet i meddelandet. telemeddelande kan vara ett telefonsamtal, textöverföring, dataöverfö- ring eller bildöverföring (prop. s. 23). I förarbetena påpekas att definitionen av teleavlyssning inte avser samtal som förs med hjälp av radiotelefoner, såsom LA-, VHF- och motsvarande telefoner, eftersom de enligt radiolagen är radioanlägg- ningar och samtalen inte är avsedda att förmedlas genom telenät utan med hjälp av radiovågor från en anläggning direkt till en annan. Däremot betraktas avlyssning av mobiltelefonsamtal som teleavlyssning inte enbart när meddelandet förmedlas i en telekabel utan också när kommunikationen sker med hjälp av radiovågor mellan mobiltelefonen och basstationen. Detta beror på att mobiltelefonnätet är en del av ett telenät, att en mobiltelefon är en i 2 § 5 punkten telelagen avsedd teleterminal och att kontakten mellan en mobiltelefon och nätet är en teleanslutning (prop. s. 24). Med teleövervakning avses enligt 1 § 2 att hemliga identifierings- uppgifter inhämtas om ett telemeddelande som har sänts från en teleanslutning som är kopplad till ett telenät som avses i 1 punkten eller som har mottagits till en sådan teleanslutning samt att en sådan teleanslutning tillfälligt stängs. Med teknisk observation avses, som har nämnts, teknisk avlyssning, optisk övervakning och teknisk spårning. Med teknisk avlyssning förstås enligt 1 § 3 a) att ett sådant samtal eller annat muntligt meddelande som inte är avsett för utomstående och i vilket avlyssnaren inte deltar i hemlighet avlyssnas eller tas upp med hjälp av en teknisk anordning. Enligt förarbetena är det beroende av omständigheterna om ett samtal är avsett att vara förtroligt eller inte. Den frågan får avgöras på objektiva grunder. I allmänhet måste man utgå från att ett normalt samtal t.ex. på gatan, i en restaurang eller på en parkbänk inte är avsett för andra. Om samtalet däremot är så högljutt att utomstående kan uppfatta det utan tekniska anordningar, kan det enligt förarbetena inte betraktas som förtroligt. I förarbetena sägs vidare att det är allmänt känt att samtal i LA- och VHF-telefoner kan avlyssnas av vem som helst som har en radiomottagare som fungerar på den ifrågavarande frekvensen. Därför kan samtal som förs med hjälp av sådana anläggningar som fungerar med hjälp av radiovågor inte betraktas som förtroliga samtal, utan dessa samtal kan närmast jämföras med t.ex. högljutt samtal i en restaurang där alla närvarande kan avlyssna det. Att avlyssna sådana samtal är alltså inte att betrakta som teknisk avlyssning (prop. s. 25). Med teknisk anordning avses alla slags tekniska anordningar med hjälp av vilka tal kan avlyssnas eller tas upp utom normalt höravstånd, t.ex. mikrofon och radiosändare eller s.k. riktmikrofon och bandspelare (prop. s. 26). Med optisk övervakning avses, 1 § 3 b), att en viss person eller plats där en misstänkt kan antas befinna sig fortlöpande eller upprepade gånger, fotograferas eller observeras i hemlighet med kikare, kamera, videokamera eller någon annan sådan anordning eller metod. För att det skall vara fråga om optisk övervakning krävs alltså för det första att den sker kontinuerligt eller upprepade gånger. Det betraktas inte som optisk övervakning om den som misstänks för brott fotogra- feras eller iakttas med kikare enstaka gånger i vissa enskilda situationer. Det är t.ex. tillåtet att utan särskilt tillstånd med videokamera fotografe- ra den som misstänks för fortkörning i samband med hastighetsövervak- ning. Om den misstänkte däremot iakttas i i sträck, kan det betraktas som kontinuerlig verksamhet. Upprepad observation är det fråga om då den misstänkte iakttas i korta repriser under många timmars tid. För det andra skall observation riktas mot en viss person för att kriterierna i definitionen på optisk övervakning skall vara uppfyllda. Därför behövs inget särskilt tillstånd till kontinuerlig videoövervakning av en viss plats såvida avsikten inte är att på denna särskilda plats iaktta en viss person som misstänks för ett brott. För det tredje förutsätts att optisk övervakning företas med hjälp av tekniska anordningar. Exempel på sådana är traditionella optiska anordningar (t.ex. kikare) eller anord- ningar som grundar sig på fotokemiska metoder (t.ex. vanliga kameror försedda med teleobjektiv) eller optisk-elektroniska metoder (t.ex. videokameror). Det spelar ingen roll om det är fråga om t.ex. en fast, fjärrstyrd videokamera eller en bärbar, videokamera (prop. s. 26). Med teknisk spårning avses slutligen, 1 § 3 c) att ett fordon eller en vara spåras med hjälp av en radiosändare som har fästs vid fordonet eller varan eller med hjälp av någon annan sådan anordning eller metod. I 2 § regleras förutsättningar för teleavlyssning. I paragrafen anges i en uttömmande uppräkning de brott vid vilka teleavlyssning får företas i syfte att utreda brottet. Det skall vara fråga om äventyrande av suveränitet, krigsanstiftan, landsförräderi, grovt landsförräderi, spioneri, grovt spioneri, röjande av statshemlighet, olovlig underrättelse- verksamhet, högförräderi, grovt högförräderi, förberedelse till högförrä- deri, mord, dråp, dråp under förmildrande omständigheter, grovt frihetsberövande, människorov, tagande av gisslan, grovt rån, grov utpressning, grovt häleri, yrkesmässigt häleri, sabotage, trafiksabotage, grovt sabotage, grovt äventyrande av andras hälsa, kärnladdningsbrott, kapning av fartyg, grovt ocker, grov penningförfalskning, grov miljöförstöring, grovt narkotikabrott, eller för straffbart försök till dessa brott. Teleavlyssningstillstånd kan beviljas den myndighet som handhar förundersökningen av brottet, dvs. polis eller tull. Förundersökning av ett visst brott måste ha inletts innan tillstånd till teleavlyssning kan beviljas. Avlyssningstillstånd kan alltså inte beviljas för att utreda huruvida något brott över huvud taget har begåtts. Ett tillstånd till teleavlyssning kan för det första beviljas endast "när någon är skäligen misstänkt" för ett brott som nämns i paragrafen. För det andra gäller ett avlyssningstillstånd endast sådana telemeddelanden som den misstänkte sänder med hjälp av en teleanslutning som han innehar eller som han annars kan antas använda eller som befordras till en sådan teleanslutning och är avsedda för den misstänkte. Samtal som är avsedda för någon annan men som till följd av förhandsöverföring (vidarekoppling) överförs till den misstänktes teleanslutning får inte avlyssnas. Däremot är det tillåtet att avlyssna ett samtal som är avsett för den misstänkte men som till följd av förhandsöverföring överförs till någon annan teleanslutning. En teleanslutning som den misstänkte ringer till eller som han kan antas komma att ringa till får inte avlyssnas (prop. s. 27). För det tredje förutsätts att de uppgifter som fås genom avlyss- ningen kan antas vara av synnerlig vikt för utredningen av brottet. Med detta rekvisit avses ungefär detsamma som enligt svensk rätt. I 3 § anges förutsättningar för teleövervakning. Den grundläggande förutsättningen för teleövervakning är, liksom vid teleavlyssning, att någon är skäligen misstänkt för brottet. Enligt 1 mom. 1 kan teleöver- vakning komma i fråga vid utredning av ett brott för vilket inte är föreskrivet ett lindrigare straff än fängelse . Enligt 1 mom 2 kan tillstånd till teleövervakning även beviljas om förundersökningen avser ett brott som riktar sig mot ett automatiskt databehandlingssystem och som har begåtts med hjälp av terminalutrustning (t.ex. olovligt brukande av dator, vissa former av företagsspioneri, datorskadegörelse och datorbedrägeri) eller ett narkotikabrott. Enligt denna punkt krävs alltså för teleövervakning inte ett minimistraff på fängelse . Teleövervakning får vidare beviljas vid förundersökning av ett straffbart försök till i paragrafen nämnda brott. En förutsättning även för teleövervakning är att åtgärden kan antas vara av synnerlig vikt för utredningen av brottet. Teleövervakning kan i allmänhet utföras endast i fråga om telean- slutningar som en för brott misstänkt person innehar eller annars använder. I 5 a kap. 3 § 2 mom finns dock ett undantag, som innebär att förundersökningsmyndigheten, med målsägandens samtycke, har rätt att få s.k. teleövervakningsuppgifter beträffande teleförbindelser som kopplats till en teleanslutning som målsäganden innehar eller annars använder, när uppgifterna behövs för utredning av ett brott som riktar sig mot ett automatiskt databehandlingssystem som är anslutet till ett allmänt telenät. Total teleövervakning av en teleanslutning som används av målsäganden är alltså inte tillåten. Enligt 29 § 2 mom telelagen (183/1987) har polisen dessutom i två fall rätt att, med teleanslutningsin- nehavarens samtycke, få identifieringsuppgifter om telemeddelanden som kopplats till eller sänts från hans teleanslutning. I det ena fallet är det fråga om utredning av ett hemfridsbrott som avses i 24 kap. 3 a § strafflagen och i det andra om uppgifter som behövs för utredning av ett tillgrepp av en mobiltelefonapparat. I andra fall än de nu nämnda hade förundersökningsmyndigheten fram till inte ens med samtycke från målsäganden eller teleanslutningsinnehavaren rätt att få för utredning av brott behövliga identifieringsuppgifter om teleför- bindelser som har kopplats till eller sänts från en teleanslutning som målsäganden använder. Genom lagstiftning som trädde i kraft utvidgades emellertid polisens möjligheter att utföra teleövervak- ning av en teleanslutning som målsäganden använder (1997 nr 565). Lagändringen berörs närmare i avsnitt 5.2.6. I 4 § anges förutsättningar för teknisk observation, dvs. för teknisk avlyssning, optisk övervakning och teknisk spårning. När någon är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det strängaste straffet är fängelse eller ett narkotikabrott eller för ett straffbart försök till dessa brott, får förundersökningsmyndigheten utföra teknisk avlyssning av den misstänkte, om de uppgifter som därmed fås kan antas vara av synnerlig vikt för utredningen av brottet (4 § 1 mom). När någon är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det strängaste straffet är mer än sex månaders fängelse, får optisk övervakning riktas mot den misstänkte eller mot en viss plats där han kan antas befinna sig, om de uppgifter som därmed fås kan antas vara av synnerlig vikt för utredningen av brottet (4 § 2 mom). Teknisk avlyssning och optisk övervakning får dock riktas mot den misstänkte endast då han befinner sig på en allmän plats, dvs. plats som är tillgänglig för allmänheten (t.ex. en väg, en gata, ett torg, en park, en affär eller en restaurang), i ett fortskaffningsmedel på en allmän plats eller i ett hotellrum eller något annat sådant rum (4 § 4 mom). Med "något annat sådant rum" avses enligt förarbetena närmast sådana utrymmen för tillfälligt boende som avses i förordningen om in- kvarterings- och förplägnadsrörelser (727/91). Förutom hotell kan det vara fråga om resandehem, vandrarhem eller semestercenter. Mot sådana inkvarteringsutrymmen i semestercenter som är avsedda för längre vistelser, t.ex. sommarstugor, får teknisk avlyssning eller optisk övervakning dock inte riktas, eftersom dylika utrymmen jämställs med en bostad (prop. s. 28). Enligt förarbetena är motivet till att hotellrum och motsvarande utrymmen får avlyssnas och övervakas, dels att dessa utrymmen inte kan anses tillhöra det centrala området för hemfriden, dels att brottsutredningen kan bli mindre effektiv om inte också samtal i hotellrum får avlyssnas (prop. s. 15). En avlyssnings- eller övervakningsanordning får inte placeras i det rum där den misstänkte vistas eller i ett fordon som han använder (4 § 4 mom). Om det var tillåtet skulle det nämligen förutsätta intrång i utrymmen som omfattas av hemfriden. Utrustningen får i stället placeras i ett rum intill eller i en lägenhet på andra sidan gatan. Eftersom be- stämmelsen endast förbjuder placering av en avlyssningsanordning i det utrymme där den misstänkte vistas, finns inga hinder mot att en polis med hjälp av en anordning som han bär med sig avlyssnar den misstänk- tes samtal t.ex. i en spårvagn eller restaurang (prop. s. 29). När någon är skäligen misstänkt för ett brott för vilket det strängaste straffet är mer än sex månaders fängelse, får teknisk spårning för utredning av brottet riktas mot det fordon som den misstänkte använder eller det varuparti som utgör föremål för brottet (4 § 3 mom). Den anordning eller det medel som används vid spårningen får fästas antingen på ett kommunikationsmedel eller ett varuparti, inte på den misstänkte, och kan installeras inne i ett fordon endast om det finns förutsättningar för husrannsakan (prop. s. 28). Enligt 5 kap. 1 § tvångsmedelslagen får husrannsakan företas, om det finns skäl att misstänka att ett brott har begåtts för vilket det strängaste straffet är fängelse , för att eftersöka föremål som skall tas i beslag eller annars för att utröna omständigheter som kan ha betydelse för utredningen om brottet. Husrannsakan får företas också om det brott som misstanken gäller är spridning av våldsskildring, innehav av förfalskningsmaterial eller innehav av falska pengar, eller om omstän- digheter som anknyter till utdömande av samfundsbot utreds. I 5 § finns bestämmelser om beslut om de berörda åtgärderna. Beslut om beviljande av tillstånd till teleavlyssning och teleövervakning fattas av domstol efter skriftligt yrkande av en anhållningsberättigad tjänste- man. Beslut om teknisk avlyssning, optisk övervakning och teknisk spårning fattas av undersökningsledaren. Ett beslut om teknisk avlyss- ning skall underställas den polisman som är chef för polisdistriktet eller chef för polisens riksomfattande enhet eller biträdan- de chef för en sådan enhet eller chefen för tullstyrelsens övervaknings- och revisionsenhet eller undersökningsbyrå eller chefen för tulldistriktet. 6 § innehåller bestämmelser om handläggning av tillståndsärenden i domstol. Vid handläggning och avgörande av tillståndsärenden som gäller teleavlyssning och teleövervakning iakttas i tillämpliga delar vad som gäller för handläggning av häktningsärenden. Rätten är domför med en lagfaren domare. Ett yrkande som har framställts av en anhållnings- berättigad tjänsteman skall utan dröjsmål tas upp till behandling i domstol i närvaro av den tjänsteman som har framställt yrkandet eller en av honom förordnad tjänsteman.