sou · GMB357 · 1999-01-01 00:00:00 — 29Sommaren 1990, innan dessa utredningar sattes igång, föreslog dessutom (), i sin s.k. fördjupade anslagsframställan , att ett nationellt resurs- och utvecklingscentrum för distansutbildning skulle bildas. DUKOMs historiska och nutida sammanhang 25 insatser för att åstadkomma kunskaps- och teknikspridning till regio- nalpolitiskt prioriterade regioner. 30 , när 1990-talets näringspolitik diskuterades i prop 1986/87:74, fördes liknande ton- gångar fram: Bland viktiga förutsättningar för att långsiktigt stärka konkurrenskraften framhålls därvid behovet av att på bred bas delta i internationell teknikutveckling, att gradvis höja kvalitets- och service- nivån samt att utnyttja de effektivitetsfördelar som ny produktionstek- nik ger. Av speciellt stor betydelse är utvecklingen inom mikroelektro- niken och dess olika informationsteknologiska tillämpningar, vilka kommer att starkt påverka den ekonomiska utvecklingen under de när- maste 5–10 åren. 31 diskuterades i Produktivi- tetsdelegationens betänkande behovet av högteknologi i industrin och av högteknologisk industri och i (1991) talades om ett ökat omvandlingskrav inom privata tjänsteföretag och offentliga förvaltningar. Detta krav sades delvis bero på ett starkt teknologiskt förändringstryck (framför allt via informationstekniken). I samtliga refererade utredningar talades också om arbetskraftens växande behov av utbildning/kompetensutveckling och till det resone- manget anslöt även (1992), Utredningen om effek- tivare vuxenutbildning (1993) och den parallella (1993). Däremot kopplades inte utbildningen särskilt starkt ihop med ny informationsteknik i dessa arbeten. I de näringspolitiskt inriktade utredningarna gjordes överhuvudtaget inte en sådan koppling. Där tala- des inte om IT-baserad utbildning och kompetensutveckling. I de tre utredningarna från talas visserligen om IT i utbildning och undervisning, dock utan att tekniken gjordes till en hu- vudfråga i något betänkande. tycks däremot ha inneburit något av en vändpunkt inom åtminstone . Det året publicerades inom ra- marna för Agenda 2000 en rapport (nr 10) som uteslutande ägnades åt frågan om ny informationsteknologi i undervisningen. I en annan rap- port i samma serie diskuterades informationsteknologins betydelse för den svenska sysselsättningen och tillväxten (nr 9) och i en tredje rap- port behandlades högskolornas och universitetens roll i den framtida kompetensutvecklingen och stor vikt lades vid nyttjandet av IT inom högskolan (nr 7). tillsattes den s.k. inom Statsrådsbered- ningen, ...för att främja en bred användning av informationsteknolo- gin i , som ett medel att höja livskvaliteten och öka vårt lands 30Prop 1984/85:115, s. 1. 31Prop 1986/87:74, s. 2. 26 DUKOMs historiska och nutida sammanhang 32 och och kompetensutveckling () bildades och gavs ansvar för de medel som avsatt för främjande av en bred användning av IT .33 tillsattes en ny statlig utredning om distansutbild- ning – DUKOM – med huvuduppgift att föreslå en nationell strategi för utveckling av IT-stödd distansutbildning. har med andra ord informationstekniken satts i centrum för statsmakternas intresse på ett tydligare sätt . Dessutom kopplas den oftare samman med skolan och utbildningen. I utredningarna markeras på olika sätt att universitet och högskolor förväntas både nyttja och delta i utvecklingen av IT i större utsträck- ning än . Enligt bör t.ex. varje universitet och högskola upprätta en heltäckande plan för utvecklingen av IT- användningen, studenterna ska beredas god tillgång till datorer, de forskarstuderande ska i sin utbildning göras förtrogna med ITs använd- ning och möjligheter, som en uppgradering av universitets- datanätet SUNET ska genomföras. När det gäller distansutbildningen specifikt, sägs i IT- kommissionens betänkande även att Distansutbildning med hjälp av IT skall främjas .34 I Agenda 2000 behandlas teknik för distansutbild- ning 35 och den moderna distansutbildningen presenteras: Distans- utbildning som begrepp har gamla anor, men innebär distansut- bildning mycket mer än vad den gjorde tack vare tillgången och den ständiga utvecklingen av informationsteknik och nya kommunika- tionsmöjligheter. Och i DUKOMs direktiv hålls ny teknik fram som ett sätt att effek- tivisera distansutbildningen, något som i sin tur antas behövas för att möjliggöra en nödvändig och kontinuerlig höjning av den svenska ar- betskraftens kompetens. När DUKOM initierade sin försöksverksamhet 1995 gjordes användningen av IT-stöd till ett tvingande kriterium. 32SOU 1994:118, s. 5. 33Ibid, s. 47. 34Ibid, s. 11. 35Ds 1994:21, s. 11. 36Ibid, s. 68. DUKOMs historiska och nutida sammanhang 27 Distansutbildning och öppet lärande – en distinktion Begreppen distansutbildning och öppet lärande (open learning) beskri- ver två principiellt olika företeelser. Det menar i alla fall i artikeln Open learning, distance learning and the misuse of language.37 Han argumenterar i denna för att distansutbildning ska betraktas som en utbildningsform, medan öppet lärande istället refere- rar till utbildningens natur. Detta synsätt betyder att distansutbildning uppfattas som en utbildningsform som i sig kan vara mer eller mindre öppen, eller öppen i vissa avseenden och sluten i andra – på samma sätt som vilken utbildning som helst kan vara både öppen och sluten. Rumble för fram sina åsikter i polemik mot ett vanligare synsätt, som innebär att distansutbildning och öppet lärande ses som två sinsemellan olika utbildningsformer, där distansutbildningen för det mesta presen- teras som en mer sluten, låst eller ålderdomlig studieform än det öppna lärandet. Rumbles resonemang har fått tjäna som inspiration för den analys av DUKOM-projekten som genomförs i kapitel två. Öppenhet – i lä- randet, i undervisningen, i utbildningen – betraktas här som ett pedago- giskt kännetecken och inte som en pedagogisk form. Öppenhet är inte ett entydigt begrepp. När det handlar om utbildning ges det många innebörder, av vilka de nedan uppräknade kanske är de mest vanliga: –Tillgänglighet : Öppenheten handlar om tillgänglighet till utbildning oberoende av deltagarnas ålder, anställning, utbildningsbakgrund, ekonomiska resurser, ålder, bostadsort eller familjeförhållanden. –Tid och rum: Öppenhet i fysisk mening, dvs. deltagarens frihet att studera var som helst, när som helst och i valfri takt. –Studiemodeller/redskap: Öppenheten innebär möjligheter till indi- viduellt val av arbetssätt och redskap i studierna eller att arbetssätt och redskap används som tillåter individualiserade studier. –Innehåll : Öppenheten innebär att deltagaren kan påverka studiernas innehåll. 37 Artikeln återfinns i Tait, A, ed (1992). issues in open learning – a reader . 28 DUKOMs historiska och nutida sammanhang –Studerandestöd : Öppenheten innebär att stöd och rådgivning er- bjuds i eller i anslutning till studiesituationen, för att göra det möj- ligt för individen att tillgodogöra sig utbildningen. De former av öppenhet ovan som handlar om studiemodeller, studie- redskap och studiernas innehåll, kan även beskrivas och analyseras i termer av transaktionell distans.38 I Rumbles artikel beskrivs den trans- aktionella distansen som en funktion av två variabler; dialog och struktur. Dialogen beskriver i vilken utsträckning som deltagare och lärare kan interagera med varandra i en studiesituation, medan struktu- ren avser i vilken utsträckning som studierna är öppna för anpassning efter individuella behov. Mycket dialog och lite struktur innebär liten transaktionell distans och en hög grad av öppenhet i den pedagogiska situationen. Och omvänt gäller, att öppenheten minskar och den trans- aktionella distansen ökar i takt med att dialogutrymmet minskas och/eller graden av struktur i studierna ökar. Distansutbildning handlar om öppenhet och rum Det finns ingen allmänt accepterad definition av distansutbildning. Men när det gäller att avgränsa distansutbildningen från annan, mer klassrumsbunden eller traditionell utbildning, tas i de flesta beskriv- ningar fasta på den fysiska öppenheten ovan, dvs. på friheten och rum. Enligt t.ex. ICDE () är distansutbildning ...a mode of education in which the student and the teacher are separated in time and/or space.... 39 Den svenska riks- organisationen för distansundervisning (SVERD) menar att Distansunder-visning kännetecknas av att den studerande tillägnar sig kunskaper och färdigheter oberoende av tid och rum.... 40 Utred- ningen om distansutbildning ...väljer alltså att se distansutbildning som ett samlingsbegrepp för ett antal metoder som används för att förmedla kunskap och skapa kommunikation när lärare och elever är åtskilda och/eller rum. 41 och i DUKOMs direktiv sägs bl.a. att Utbildning på distans ger en betydande frihet och rum.... 42 Gra- den av oberoende varierar, och de avseenden i vilka oberoendet med- ges, men den tidsmässiga och rumsliga friheten tjänar ändå för det mesta som minsta gemensamma nämnare i definitionerna av distansut- bildning. 38I enlighet med en teori av (1983) som refereras i Rumbles artikel. 39Ds 1992:3, s. 19. 40Ds 1992:3, s. 19. 41Ds 1992:3, s. 22. 42Dir 1995:69, s. 2. DUKOMs historiska och nutida sammanhang 29 Sedan diskuteras också andra kännetecken för öppenhet. Distansut- bildningen kan utformas så att den även är öppen med avseende på till- gänglighet, transaktionell distans (form, medel och innehåll i studierna) eller studerandestöd. Eller så kan den kritiseras för att vara sluten i (somliga av) dessa avseenden. Nedan analyseras DUKOMs utvecklingsprojekt med avseende på just öppenhet. Vilken form av öppenhet eller slutenhet demonstreras i dessa? Vilka slutsatser om en framtida distansutbildningsstrategi kan dras? En analys av projekten visar t.ex. på ett möjligt vägval i offentliga satsningar på distansutbildning – ett vägval med utbildningspolitiska implikationer. För vem och varför ska man hålla på med distansutbild- ning? Denna fråga om distansutbildningens syfte får även betydelse då man från offentligt håll vidtar åtgärder som påverkar olika aktörers för- utsättningar att agera på distansutbildningsarenan. Analysen belyser även andra konsekvenser som olika strategier för distansutbildning får. Inriktningen på distansutbildningen – den roll och det syfte som den tilldelas – hänger nära samman med både val av metoder och med den strategi för själva utvecklingsarbetet som möjlig- görs: Ska staten satsa på beprövad erfarenhet och därmed även på rela- tivt stabil, relativt väl utprövad, relativt välkänd och därmed relativt lätt accepterad teknik och dito distansmodeller – för att skapa förutsätt- ningar för en bred IT-pedagogisk utveckling inom ramarna för existe- rande utbildningssystem och genomförd av pedagogikens praktiker? Eller är det bättre att investera i en mer osäker, dyrare och potentiellt mer revolutionerande utveckling av IT-stöd i den informationstekniska frontlinjen? Den senare satsningen kostar mer och kräver expertkun- skaper och innebär därmed troligen att staten måste fortsätta att till- skjuta utvecklingsmedel inom området och möjligen även skapa en or- ganisation för att stötta arbetet. 2.3Öppenhet bland DUKOMs utvecklingsprojekt DUKOM-projekten kan delas upp i två grupper utifrån hur de valt att prioritera mellan olika former av öppenhet i studierna. Två sorters syft- en kan urskiljas och två principiellt olika sätt att se på utbildningens pedagogiska/metodologiska utformning. Med fokus på ökad tillgäng- lighet skapas andra kurser än om det är innehåll och metod (den trans- aktionella distansen) som ska åtgärdas i första hand. 30 DUKOMs historiska och nutida sammanhang Distansutbildning – fokus på ökad tillgänglighet var det i första hand distansutbildningens kompensatoriska potential som motiverade satsningar inom området och som styrde både reguljär verksamhet och inriktningen på de ut- vecklingsinsatser som initierades av statsmakterna. I början av tids- perioden var det främst visionerna om social rättvisa som motiverade distansutbildningen. kom den regionala rättvisan att fokuseras i allt större utsträckning, men det grundläggande synsättet var detsamma: Inledningsvis med främst fördelningspolitiska förtecken, i allt högre grad motiverat av samhällsekonomi, arbets- marknad och regionalpolitiska överväganden, var syftet med distansut- bildningen att i första hand kompensera – att utjämna villkoren och sprida samhällets utbildningsresurser dit de bäst behövdes eller mest sparsamt återfanns. Distansutbildningen uppgift var att öka tillgängligheten till utbild- ning. Det är en tradition som lever stark inom DUKOM: I en majoritet av utvecklingsprojekten fokuseras utbildningsbehov inom olika sociala grupper eller i olika regioner av landet. Avsikten med projekten är att skapa nya eller förbättrade studiemöjligheter för handikappade, ar- betslösa, glesbygdsboende, kortutbildade vuxna, invandrare eller andra grupper som av olika skäl har svårt att få tillgång till eller tillgodogöra sig samhällets mer reguljära utbildningar. Eller så är syftet att sprida utbildning och kunskap till olika regioner som behöver sådan för att det lokala näringslivet ska kunna utvecklas och fortleva, för att den lokala arbetsmarknaden kräver viss kompetens eller överhuvudtaget för att erbjuda regionens befolkning utbildningsmöjligheter som de annars inte har tillgång till. definieras målgruppens eller regionens ut- bildningsbehov i relation till arbetslivets och arbetsmarknadens krav, men detta är inte självklart. Det som gäller är principen att ge till de som inte har, i enlighet med en ideologisk övertygelse eller som ett led i det samhällsuppdrag som respektive utbildningsanordnare har. Denna sortens syftesbeskrivningar är vanligare bland folkbildnings- projekten och de kommunala projekten, än bland andra. Att just dessa projekt ges en social eller geografisk kompensatorisk inriktning är knappast förvånansvärt. och folkhögskolor är för det mesta förankrade i olika folkrörelser och har därför någon form av socialt kompensatorisk eller rättviseambition som mål för sin verksam- het. Dessutom verkar man gärna lokalt och då inte sällan i områden där det finns få andra utbildningsmöjligheter. Den regionala förankringen och det regionala ansvaret blir även det starkt. DUKOMs historiska och nutida sammanhang 31 för kommunala projekt – här om någonstans lyser det regionala ansva- ret starkt. Möjligen kan sägas att de rent kompensatoriskt motiverade projekten förekommer något mer sällan här än inom folkbildningen, att näringslivets behov och hög arbetslöshet placerat arbetsmarknadsmoti- ven mer i förgrunden. Det finns även flera projekt där andra lokala eller regionalt förank- rade utbildningsanordnare än kommunen varit inblandade – lokala ut- bildningsföretag, kommunala bolag – och där regionala och arbets- marknadsmässigt motiverade utbildningsbehov ställts i förgrunden. Projektens utformning hänger samman med deras syften. De DUKOM-projekt som i utvecklingsarbetet prioriterat tillgänglighets- aspekten har i princip och i praktiken getts två olika inriktningar, skilda från varandra sinsemellan och skilda från de projekt som mer syftar till öppenhet i innehåll och metod. Även om det finns undantag från den allmänna bilden och även om en sådan kategorisering innebär en väl- digt allmänt hållen beskrivning av projekten, är trenden fullt märkbar: Den första inriktningen innebär att projekten syftat till att i någon mening bygga upp en infrastruktur för (regional) spridning av distans- utbildning. Begreppet infrastruktur har dock getts olika innebörd i olika projekt. I vissa handlar det om att skapa fysiska förutsättningar för att sprida utbildning i regionen. I dessa projekt har lokala studie- centra inrättats och/eller IT-stöd (bildkonferensteknik, datorer) köpts in och installerats. I andra projekt har det handlat om att skapa ett system av utbildningar eller kurser – ett sorts modulsystem – som bedöms relevanta och angelägna i en specifik region, ibland för en specifik so- cial grupp i denna region. Men vanligast har det varit att infrastruktu- ren bestått i att samarbetskonstellationer eller samarbetsmodeller upp- rättats mellan olika lokala eller regionala aktörer. Detta har beskrivits som ett uttalat syfte med projekten – att identifiera samarbetsparter och få igång ett fungerande samarbete för att sprida utbildning i området. Inriktningen mot att bygga upp infrastrukturer – oavsett vilken sorts infrastruktur som avses – har varit vanligare bland de kommunala pro- jekten än bland folkbildningsprojekten. Den andra inriktningen bland tillgänglighetssprojekten har inne- burit att distribuera kurser eller utbildningar av betydelse för särskilda grupper eller av särskild betydelse för olika regioner. Utmärkande för dessa projekt är den stora vikt som själva innehållet i kurserna har till- mätts. Det sägs inte rakt ut i något projekt, men intrycket som ges av rapporteringen är ändå att i dessa projekt har kursernas eller utbild- ningarnas innehåll prioriterats framför deras distanspedagogiska eller IT-pedagogiska utformning. I första hand har det gällt att nå ut till människor i regionen med angelägen kunskap. 32 DUKOMs historiska och nutida sammanhang pedagogiska utformningen tycks i första hand ha handlat om att söka skapa en ändamålsenlig distributionsform. Även bland högskoleprojekten har man tagit fasta på tillgänglighets- aspekten. Även här markeras ibland ett socialt och regionalt ansvar i projektens syften. Men det är inte den inriktningen som dominerat. Vanligare är det att högskoleprojekten mer inriktats på själva studie- situationen, dvs. på öppenhet i innehåll och metod – på att minska den transaktionella distansen mellan deltagare och lärare. Projektens syften hör samman med valet av IT-stöd och av pedagogisk modell. Detta visar sig i enskilda DUKOM-projekt, men också mer allmänt. I de projekt som diskuterats , de som tagit fasta på till- gänglighet och getts en mer kompensatorisk inriktning, har man i regel valt att arbeta metodologiskt på ett sätt som känns igen från tidigare distansutbildning. Bakom pedagogiska ambitioner, tekniska hjälpmedel och oväntade organisatoriska lösningar skiner samma modell igenom som dominerat inom distansutbildningen under åtminstone vid det här laget. I en majoritet av de projekten utgörs den pedagogiska grundstommen av litteraturbaserade självstudier som varvas med fysiska möten i grupp (centralt hos utbildningsanordnaren, eller lokalt i mindre studiegrup- per), en styrande studiehandledning, insändningsuppgifter och indivi- duell handledning via distansöverbryggande medier. Tekniken har alltså använts utan att i grunden förändra ett etablerat pedagogiskt koncept. Den har i första hand använts för att förändra HUR arbetet bedrivs i kurserna, men inte så mycket vad man gör. Det datorbaserade IT-stödet har i första hand använts för kommunikation, för handledning och för att sända meddelanden mellan lärare och stu- dent. Man har talat med varandra via ett elektroniskt medium och i hu- vudsak skriftligt, men kommunikationens, handledningens och infor- mationens innehåll och roll i distansutbildningen har inte förändrats. De bildkonferenser som ingått, har mestadels använts för föreläsning och handledning. Föreläsningarna har fått förberedas mer omsorgsfullt och göras kortare än i reguljär undervisning, men deras roll har i prin- cip inte heller förändrats. Tekniken har bara sällan ersatt de fysiska träffarna, i de allra flesta projekten menar man att detta inte heller är möjligt. Självstudierna måste varvas med fysiska träffar. Kurserna har genomförts så att den individuelle studentens frihet begränsats, då något långt drivet oberoende och rum inte eftersträ- vats. Fysiska träffar, grupparbeten, studiehandledningar som styr och strukturerar studierna uppfattas som nödvändiga eller i alla fall önsk- DUKOMs historiska och nutida sammanhang 33 värda – på samma sätt som de gjorts och fortfarande görs i distansut- bildning utan IT-stöd. Valet och användningen av IT-stödet har i huvudsak styrts av an- vändarens tidigare erfarenheter. I projekten har man valt att använda den teknik som provats på tidigare, som funnits tillgänglig, som be- dömts vara etablerad/spridd och stabil och som varit billig. Det är bara sällan egna tillämpningar utvecklats eller ny och helt ovan teknik pro- vats på. Dessa projekt illustrerar en evolutionär ansats inom det pedagogiska utvecklingsarbetet. Även om de innehåller nya tekniska distansöver- bryggande medier, utgörs projektens lösningar av modifieringar av etablerad distanspedagogisk tradition, snarare än förändringar. De utgör också en realistisk ansats, med förutsättningar för vid spridning, god förankring och verksamhetsanknytning. Då utvecklings- arbetet bedrivs inom ramarna för etablerad tradition och med teknik som gemene man känner till och kan använda, finns också förutsätt- ningar för pedagogikens praktiker (lärare/undervisare) att bedriva detta utvecklingsarbete på bred front och möjligheter att låta arbetet finansi- eras av en utbildningsanordnare utan att några större extra anslag krävs. Verksamheten kan också jämförelsevis enkelt ges en utformning som går att förankra och tillämpa i den egna utbildningsorganisationen. Men det är dessutom en försiktig ansats. Utvecklingsarbete som be- drivs med sådana förtecken leder knappast till att några mer avgörande pedagogiska revolutioner sker. Distansutbildning – fokus på öppenhet i innehåll och metod Den fortgående decentraliseringen inom högskolesystemet med en till- hörande övergång till mer mål- och resultatorienterade styrformer, till- sammans med en lågkonjunktur som medfört mer begränsade ekono- miska resurser – och därmed incitament för inre, snarare än yttre, för- ändringar av verksamheten – har skapat ett utbrett intresse för kvalitets- och utvecklingsfrågor inom högskolan. Denna utveckling bör även ha bidragit till att öka högskolornas in- tresse för det som här kallas distansutbildning med fokus på öppenhet i innehåll och metod. Ett drag som kännetecknar denna sortens kurser – som de definieras här och demonstreras i flera utvecklingsprojekt – är nämligen den omsorg som ägnas den pedagogiska utformningen. Pro- jekten riktas in på att utveckla kurser som i IT-pedagogiskt och distans- pedagogiskt avseende är så flexibla som möjligt – givet personella, tekniska, ekonomiska och tidsmässiga begränsningar. 34 DUKOMs historiska och nutida sammanhang frihet och rum, största möjliga individuella frihet och maximal anpassning efter varje studerandes behov och förutsättningar är målen. Oberoendet och flexibiliteten är dock inga mål i sig. De hänger samman med de syften som tillskrivs utbildningen i ett större perspek- tiv. Detta perspektiv kan definieras i termer av samhällsintresse och samhällsekonomi samt utifrån en mer allmänt hållen politisk grundsyn inom samhälle och utbildning: Ända sedan distansutbildningen på allvar introducerades inom den högre utbildningen har dess potentiella bidrag till arbetsmarknadens kompetensförsörjning funnits med i den utbildningspolitiska diskussio- nen. har dessutom denna potential tillmätts en allt större be- tydelse, delvis på bekostnad av andra effekter eller möjligheter som distansutbildningen skulle kunna innebära. Rättvisa anges t.ex. inte längre som ett huvudändamål med utbildningen. Istället är det arbetsmarknaden som gäller och den arbetsmarknad som talas om , beskrivs dessutom som en annan än för tio eller . Den ses som allt mer differentierad, mer föränderlig och mer specialiserad. Distansutbildningen förväntas därmed tillgodose både mer skiftande och ett större antal kunskapsbehov än tidigare och detta leder i sin tur till en kvalitativ förändring i synen på vad som kän- netecknar eller bör känneteckna utbildningen. Distansutbildningens värde handlar oftast om dess möjligheter att skapa småskalighet/individualisering och flexibilitet.