sou · GMB351d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Att utveckla en verksamhet innebär ett arbete som för verksamheten närmare de mål som ställts upp för verksamheten ifråga. Det förut- sätter att målen är möjliga att bearbeta och konkretisera på olika ni- våer. Det förutsätter också en verksamhet som arbetar aktivt med att utvärdera och dra konsekvenser av gjorda utvärderingar. I kapitel 6 gjordes ett försök att lägesbestämma vuxenutbildning- ens regelsystem, organisation och pedagogik inför . Detta kapitel utgår från denna lägesbestämning. I det följande redo- visas utvecklingstendenser avseende vuxenutbildningens styrdoku- ment, utbud, tidsutläggning, arbetssätt och arbetsformer, pedagogisk utveckling, lärar- och rektorsutbildning samt vuxenpedagogisk forskning och utveckling. 11.1Utvecklingstendenser – målbeskrivningar, kurser, tidsutläggning, pedagogiska och För såväl folkbildning som och statlig vuxenutbildning är målen i någon bemärkelse entydiga. Ett av vuxenutbildningens främsta mål är att utjämna utbildningsklyftorna mellan och inom ge- nerationer. En primär målgrupp blir då de som tidigare fått minst av samhällets utbildningsresurser, kortutbildade, resurssvaga och soci- alt utsatta personer. Målet med är dels att sänka arbetslösheten och öka tillväxten, dels att stimulera det befintliga vuxenutbildningssys- temet till förändring. Den primära målgruppen i denna satsning är i första hand arbetslösa som helt eller delvis saknar gymnasiekompe- tens men även anställda som har kort formell utbildning. Vad behöver då utvecklas – organisatoriskt och pedagogiskt – för att bättre nå dessa målgrupper? Hur kan organisationen samt arbets- sätt och arbetsformer utvecklas så att de passar individerna, inte minst individer ur de prioriterade målgrupperna? 11.1.1 Mål och styrdokument De i kapitel 6 redovisade önskemålen från många komvuxenheter om särskilda styrdokument alternativt bättre vuxenanpassning av nuvarande styrdokument har framförts i olika sammanhang. Dessa önskemål ska givetvis inte negligeras. De vittnar om behov av tydli- gare styrdokument. Att tillgodose önskemålen om särskilda styrdo- kument skulle dock innebära vissa bestämda nackdelar. Två uppsätt- ningar styrdokument på den gymnasiala nivån komplicerar verksam- heten. De nuvarande kursplanerna med gemensamma kursmål – och identiska kompetenser för såväl unga som äldre studerande – skulle exempelvis ersättas av dubbla uppsättningar mål och kompetensbe- skrivningar. Utvecklingsarbetet inom kursplanesektorn skulle fördy- ras. Det kan däremot – som också utförligare redovisats i kapitel 6 – finnas anledning att ifrågasätta dels om de nuvarande styrdokumen- ten – speciellt läroplanen – är alltför ungdomsinriktade och inte fullt ut beaktar vuxenutbildningens möjligheter och problem, dels om de verkligen profilerar också det offentliga skolväsendet för vuxna. Läroplanen (Lpf94) ställer inte några krav på samordning/integre- ring med gymnasieskolan och hindrar inte den kommunala vuxenut- bildningen från att samarbeta med andra vuxenutbildningsanordna- re. Det finns inte heller någon anledning att utifrån ett vuxenutbild- ningsperspektiv kräva förändringar i dess innehåll. Den behöver däremot kompletteras och många skrivningar anpassas för att också kunna upplevas som vuxenanpassade. I och med den ökade aktuali- tet som vuxenutbildningen fått, bland annat genom , har detta förändringsbehov förstärkts. Även i perspektivet av livs- långt lärande är det angeläget med en ökad vuxenanpassning av så- väl läroplan som andra måldokument. Det finns anledning för att även fortsättningsvis återkomma i framtida diskussioner till dessa frågor. har sina egna mål och styrdokument, vilka finns angivna i särskilda riksdags- och regerings beslut med utgångspunkt den så kallade sysselsättningspropositionen och därefter i särskilda förordningar. Dessa utgör en god bas för samarbete med andra ut- bildningsanordnare, såväl övriga vuxenutbildningsanordnare som gymnasieskola , när det gäller yrkesutbildningar och yrkesvalide- ring. 11.1.2 Kurser – kunskaper Utbudet – Andel yrkeskurser ökar i vuxenutbildning Enligt kommunernas planering – rapporterade – omfat- tar de allmänna kurserna av det totala antalet poäng (se tabell 11.1). Kommunerna planerade då att minska denna andel till . Av kurserna inom vuxenutbildning har un- der utgjorts av yrkeskurser. Andelen yrkeskurser är därmed betydligt större . Åren innan har motsvarande nivå legat på , och då nästan enbart bestått av vårdutbildningar. har vårdutbildningar fortfa- rande utgjort en stor del av yrkeskurserna, men de har då fått samsas med andra utbildningar med varierande inriktningar. Data och IT-ut- bildningar har utgjort en stor del av volymen. Kurser i allmänna ämnen, yrkeskurser och orienterings- kurser som genomförts och planeras för vårtermi- nen 1997. Olika kursslags andelar i procent. Källa: , 226 000 individer i vuxenutbild- ning Kursen svenska för invandrare (sfi) beslut i anledning av propositionen , mångfalden och framtiden – Från invandrarpolitik till integrationspolitik (/98:16) innebär nya förutsättningar för sfi, vilka kan komma att underlätta övergången till övrig vuxenutbildning. beslut innebär bland annat att särskilt riktade medel till kursen svenska för invandrare avskaffas. Medlen förs istället in i det allmänna kom- munbidraget för flyktingar. Det kan då diskuteras varför denna kurs behöver organiseras i en speciell skolform. Om skolformen svenska för invandrare upphör, så kan utbildning- en i svenska för invandrare istället föras över till den kommunala vuxenutbildningen (den grundläggande vuxenutbildningen), där man kan integrera undervisningen i ämnet svenska som andra språk. Detta kan ske genom att exempelvis inrätta tre kurser i svenska som andraspråk: en svenska som andraspråk 1, som har målet att deltagarna ska kunna klara enbart muntlig kommunikation på svenska. Denna kurs skulle kunna ges redan på flyktingförläggningarna och vid behov fullföljas i kommunen – då gärna med koppling till någon form av praktik/pryo på arbetsplatser, där de skolinhämtade språkfärdigheterna skulle kunna tränas i ett vardagligt samman- hang. en svenska som andraspråk 2, som i princip skulle kunna ha sam- ma mål som den nuvarande kursen Svenska för invandrare. en svenska som andraspråk 3, som har samma mål som den nuva- rande kursen svenska som andraspråk på grundläggande nivå och som därigenom ger möjlighet till studier på gymnasial nivå. Samt- liga dessa tre kurser blir då kurser i den grundläggande vuxenut- bildningen och därmed också en del i den reguljära vuxenutbild- ningen och i . De samhällsorienterande inslagen i svenska för invandrare kan – i den mån de inte ingår i ämnet svenska som andraspråk – behandlas i ämnet samhällskunskap inom den grundläggande vuxenutbildning- en. Ovan beskrivna förändringar – där undervisningen i svenska som andraspråk ingår i ett större sammanhang – underlättar validering, individualisering och förenklar studier parallellt på olika nivåer. De löser dock inte alla problem, som redovisas i olika utredningar och utvärderingar. Ett kvarstående problem är att invandrare – hur väl de än lär sig svenska – inte kommer att behålla denna nya kompetens särskilt länge, om de inte ges möjlighet till inträde i svenskspråkiga miljöer. Behovet hos studieovana vuxna att få möjlighet att förbereda sig in- för studier av skilda slag är stort. Det kan då handla om att orientera sig om utbildningsmöjligheter och arbetsmarknad, att pröva på olika kurser för att bättre kunna bedöma inriktning, förkunskaper och in- tresse. Det kan också handla om studieteknisk träning av olika slag, validering, diagnostisering och vägledning. Redan nu kan vissa erfarenheter dras av den verksamhet med orienteringskurser som genomförts dels i vuxenutbild- ning , dels i efter . Orienteringskurser genomförs av komvuxenheter, studieför- bund, folkhögskolor, AmuGruppen och privata utbildningsanordna- Kursernas sammanlagda verksamhetspoäng har uppgått till av de totala genomförda poängen (se tabell 11.1), vilket är mindre än vad kommunerna hade planerat för. Detta uppges hänga samman med att människor känner sig färdigut- redda, har deltagit i olika arbetsmarknadspolitiska insatser och äntligen vill komma igång med studier på allvar. De personer som har kommit i kontakt med och som deltagit i orienteringskurser har dock varit mycket nöjda. Det är också värt att notera att den första vågen studerande i Kun- skapslyftet i huvudsak själva sökt sig till studier. Någon uppsökande verksamhet och/eller andra rekryteringsåtgärder har alltså inte krävts av kommunen. Det kan finnas anledning anta att sökande – ju senare de kan motiveras för att studera eller för att pröva på studier – har ökande behov av inslag av studieförberedande karaktär eller pröva- på-verksamhet, det vill säga flexibla orienteringskurser med indivi- duella inriktningar. har sett många exempel på kreativ ut- veckling och uppfinningsrikedom inom detta område. Som ett exem- pel kan nämnas en orienteringskurs hos TBV i , där man bland annat arbetar med kärnämnen, studieteknik, självkännedom och självförtroende, de senare genom att deltagarna fick försöka komma underfund med vilken/vilka av de sju intelligenserna (lo- gisk/matematisk, intuitiv, miljöförståelse, motorisk, musikalisk, lingvistisk samt visuell-spatial) de huvudsakligen var utrustade med (, 1983; Prashnig, 1996). Ett syfte med orienteringskurserna är att deltagarna under kursen med stöd av vägledningen ska kunna utveckla sina egna individuella studieplaner. Kommittén har sett flera exempel på hur detta syfte har förverkligats. Ett sådant exempel är orienteringskursen på Amu- Gruppen i . Kurser på grundläggande nivå Den grundläggande vuxenutbildningen har – som redovisats i kapi- tel 6 – haft svårt att rekrytera svenska deltagare, speciellt lågutbilda- de män. Den grundläggande undervisningen består av ett antal kur- ser i allmänna ämnen. Möjligen kombineras dessa med studier i en eller flera ämneskurser på gymnasial nivå eller med praktik (motsva- rande). Ytterst sällan har de tidigare kombinerats med yrkesoriente- rande eller yrkesförberedande kurser. Under första år kan inte några större förändringar redovisas vad gäller rekrytering till och organiserande av kurser på grundläggande nivå. Det kan bero på att grundläggande vuxenutbild- ning inte direkt är en del av projektet och/eller att be- slut om statliga medel för denna nivå kom sent och att staten inte ställt några med utbildning på gymnasial nivå jämförbara krav för bidrag på grundläggande nivå. Undantag finns dock. – med 45-50 deltagare i grundläg- gande vuxenutbildning – kan utgöra ett exempel. Två lärare har hand om all undervisning. Deltagarna studerar på denna nivå en till fyra terminer, beroende av behov. De börjar med en introduktonsperiod, där man för ett resonemang med var och en av de studerande om de- ras kunskaper i svenska, matematik och engelska i relation till kur- sernas mål. Undervisningen i dessa ämnen ges på tre nivåer, där de studerande placeras och omplaceras beroende av ingångskunskaper och förmåga att snabbt eller mindre snabbt tillgodogöra sig behövli- ga kunskaper. I vissa arbetspass, där båda lärarna deltar, finns alla deltagarna med och studerar enskilt med handledning det som för in- dividen är mest angeläget. Naturorienterande och samhällsoriente- rande ämnen behandlas i tvärgående projekt, som man diskuterar fram i olika grupperingar. På så sätt får deltagarna en helhetsuppfatt- ning och nackdelar med alltför renodlad kursutformning undviks – allmänbildningen stimuleras. Eftersom skolan förutom behövliga klassrum/grupprum också kan erbjuda många dataarbetsplatser, kök och matrum finns de studerande på plats mellan och 16 en- dera i gruppundervisning, i storgrupp med handledning, i enskilda arbeten – exempelvis vid datorer – eller i kök och matrum. Exempel på hur grundläggande vuxenutbildning varvas med yr- kesförberedande utbildningar är sällsynta men också sådana finns. I – där antagning i princip sker – går några studeran- de på skolan och studerar svenska, engelska och matematik samt naturorienterande och samhällsorienterande ämnen. har de arbetsplatsförlagd utbildning (APU) inom exempelvis fordon och storkök. Vanlig lektionsundervisningen i all- männa ämnen har minimerats. Deltagarna kommer till skolan och ar- betar i ämnesövergripande block med lärarna primärt som handleda- re. Undervisningen konkretiseras i deras yrkesområden. Kurser på gymnasial nivå Olika försök och varianter prövas för att stimulera utvecklingen av gymnasial utbildning. Till det som prövas hör bland annat följande möjligheter. Kurser i allmänna och ekonomiska ämnen anordnas i flertalet kommuner. Dessa anordnas då vanligtvis vid komvuxenheterna. Försök finns dock med att låta andra utbildningsanordnare svara även för kurser i dessa ämnen, exempelvis studieförbund ( och ), folkhögskolor () och privata utbildningsan- ordnare, de senare ofta inom områdena ekonomi och data. I Helsing- borg pågår försök med att låta genomföra en om- fattande utbildning i allmänna ämnen (550 kursdeltagare). Utbild- ningen föregås av en informations- och introduktionsperiod, där man informerar om de speciella villkoren för utbildning: kontinuerlig an- tagning, undervisning – lärstugor (eget arbete med handledning), eget ansvarstagande för studier, koncentrationsläsning etc. I den in- dividuella studieplanen anges bland annat vilka delar av en kurs (ämneselement) den studerande behöver läsa för att uppnå kursmå- len. Önskemål om att kunna pröva naturvetenskaplig, samhällsveten- skaplig eller ekonomisk baskurs – med en naturlig ämnesövergripan- de inriktning – har efterfrågats av flera kommuner, exempelvis Åre. Bakgrunden till dessa önskemål är många studerandes behov av att utöver djupa kunskaper inom sin studieinriktning också kunna få vissa kunskaper – om än inte så djupa – inom en närliggande studie- inriktning. Detta redovisas utförligare i kapitel 6. önskemålen kan grundas på behov av såväl yrkesmässig som av allmänbildande ka- raktär. Många lågutbildade arbetslösa är i första hand inte motiverade för studier. De vill ha arbete eller utbildning för arbete – det vill säga yr- kesutbildning/yrkesförberedande utbildning – och endast i nödfall studier i enbart allmänna ämnen. Deras tidigare skolupplevelser är vanligtvis inte kantade med ljusa minnen, snarare med rader av upp- levda misslyckanden, och det är deras upplevelser som räknas. I den särskilda vuxenutbildningssatsningen, , har andelen yrkesutbildning ökat markant och oftast kopplats till utbildning i ett antal kärnämnen. Exempel på sådana kombinationer kan vara kärn- ämnen i kombination med omvårdnadsutbildning (Vårdgymnasiet i och Mariagruppen i ), med IT- och dataut- bildningar (och ), med transport- och speditionsut- bildningar (AmuGruppen i ) men också i kombination med individuella arbetsplatsförlagda yrkesutbildningar som förarut- bildning () och hantverksutbildningar (). Yrkesutbildning vid komvuxenheterna är – i den mån den före- kommer – skolförlagd. Av tradition har den ansetts krä- va tillgång till skollokaler för yrkesämnen och studerandegrupper om minst 12-16 deltagare. Det har därför alltid varit svårt att anordna renodlad yrkesutbildning vid komvuxenheterna. De har vanligtvis inte haft tillgång till egna yrkesutbildningslokaler – med undantag för datasalar och liknande – och, även om en gymnasieskola funnits i kommunen, så har det ofta varit svårt att få tillgång till dess lokaler. 230 Organisatoriskpedagogisk utveckling SOU 1998:51 I har dock sådana utbildningar fått en större omfatt- ning än tidigare, exempelvis utbildning i möbelrenovering och äldre måleriteknik på Vingaskolan i . En av orsakerna till att överbliven kapacitet nu blir intressant att ta till vara är att statliga medel utgår. Gymnasieskolan kan nu få be- talt för sina tomma platser via statsstöd. Ti- digare var detta givetvis möjligt via interndebitering men denna möj- lighet har inte prioriterats, eftersom kostnaderna för en deltagare i yrkesutbildning då är näst intill dubbelt så höga som kostnaderna för en studerande i ett allmänt ämne. En annan orsak till att överbliven kapacitet nu utnyttjas är att beslut kring ofta tas av kommunledningen. Detta underlättar sambruk av lokaler och utrust- ning – med eller utan ersättning. Möjligheten att till arbetsplatsförlägga utbildning i kurser i yrkesämnen förbises ofta, trots att det endast är fantasin – och näringslivet i kommunen – som sätter gränser. Den arbetsplats- förlagda utbildningen kräver god planering och noggrann kontroll och är alltså resurskrävande på skolledningsnivån, men ger i gengäld utbildningsanordnaren möjlighet att tillgodose många enstaka män- niskors särskilda önskemål om yrkesutbildning, speciellt inom hant- verksyrken och inom teknisk industriell sektor. Det torde också sti- mulera många arbetslösa att endera få sin yrkesutbildning breddad eller fördjupad eller att kunna skaffa sig utbildning till ett nytt yrke. Exempel på sådan arbetsplatsförlagd utbildning kan hämtas från den tidigare nämnda förarutbildningen () och från utbildning i grafisk teknik (). Vissa utbildningar – speciellt yrkesutbildningar – kräver ofta ett större deltagarunderlag än vad en ensam kommun kan tillhandahålla. Detta förutsätter ett samarbete kommuner emellan. Denna form av samarbete har ökat under första år. Förutom gedigna grundläggande kunskaper i allmänna ämnen och kunskaper i yrket – oavsett slag – krävs i såväl arbets- som sam- hällslivet också vad som brukar kallas sociala basfärdigheter : munt- lig och skriftlig kommunikationsförmåga, kreativitet, flexibilitet samt samarbetsförmåga, etc. Eftersom dessa färdigheter inte betyg- sätts, så finns risk att de inte heller ges någon status. De kräver kan- ske ett kompletterande kursutbud (ex Drama) och införande av spe- cialarbete, där dessa färdigheter kan stimuleras, men främst förnya- de arbetssätt och arbetsformer. Det kan vara så att dessa sociala basfärdigheter behöver ytterligare tydliggöras i läroplan, kursplaner och betygskriterier. Olika försök – exempelvis i många orienteringskurser – genom- förs i med syfte att stimulera dessa färdigheter. Det är en intressant utveckling, som det kan finnas anledning att följa yt- terligare , innan kommittén tar ställning till eventuella behov av kompletterande insatser. I diskussionen om sociala basfärdigheter – men inte bara i detta sammanhang – framförs från olika håll önskemål om att i den kom- munala vuxenutbildningen få bredda utbudet också med kurser i es- tetiska ämnen . Ett exempel kommer från , där kommunen hos regeringen begärt – och fått – tillstånd att genomföra en försöksverk- samhet med estetiska karaktärsämnen. har också bestämda önskemål om yrkesutbildning för vuxna på gymnasial nivå inom områdena sång och musik. I glesbygd påtalas behov av att få anordna utbildningar inom det estetiska området utifrån ett arbets- marknadsperspektiv. Andra skäl som har framförts är ämnenas bety- delse för dels personlighetsutveckling, dels för fortsatta studier på fackhögskolor (motsvarande). önskemålen är emellertid inte helt enkla att tillmötesgå. Kurser inom de estetiska områdena ges av så- väl folkhögskolor som studieförbund. Det handlar då ofta om att få utveckla sin hobby, sitt intresse (studieförbund) eller om att utveckla en yrkeskarriär inom området (folkhögskolan). har uppdragit åt , pe- dagogiska institutionen, att närmare utreda behov och konsekvenser av att tillåta estetiska ämnen i vuxenutbildning. Uppdra- get ska redovisas . En kurs/cirkel kan som tidigare redovisats läggas ut termins- eller läsårsbundet , på dag-och/eller samt koncentreras mer eller mindre i tiden. Utvecklingen i den kommunala vuxenutbildningen går mot ökad frihet från läsårsbestämmelserna vad gäller förläggning av kurser i tiden. De nya avtalen inom lärarområdet hindrar inte längre otradi- utläggningar . Fler och fler kurser läggs ut över sommar- tid, startar fler än och kombineras otraditionellt, ex- empelvis i kombination med halvdag , etc. Försök som exempelvis Studieverkstaden () och Lärbutiker pågår på flera ställen i landet. Ystads Lärbutik kan ut- göra ett exempel. Dit kommer människor, som av olika anledningar – skiftesarbeten eller långa avstånd – har svårt att kontinuerligt delta i schemalagda lektioner för att få hjälp med studierna, när de behöver hjälp att exempelvis förstå ett avsnitt, att lösa problem eller att få be- kräftelse på att de är på rätt väg. Dit kommer också människor utan andra skolkontakter men även deltagare från komvuxenheten, vilka behöver extra stöd. När människor har möjlighet att studera finns en pedagogisk resurs på plats. En utveckling mot ökad frihet i tidsutläggningen är också en vik- tig förutsättning för att få studieovana och studiesvaga att våga pröva på studier. Flera avhoppsundersökningar, exempelvis en i (Se avsnitt 11.2.1), visar tydligt att väntetider mellan anmälan till kurs och kursstart också kan bli ångertider och resultera i avhopp. I Direkten () börjar kursdeltagarna sina studier i princip den dag de anmäler sig. Flertalet folkhögskolor har länge haft särskilda sommarkurser och ett antal cirklar i studieförbundens regi är aktiva även under somma- ren. Kvällskurserna vid komvuxenheterna tycks – jämfört med deras volym – fortsätta att minska, inte bara pro- portionellt utan även reellt. Det beror bland annat på att arbetslösa, vilka rekryteras i , i stor utsträckning studerar på hel- tid, vilket ofta blir liktydigt med dagtidsutbildning. Det gör det emel- lertid svårare för heltidsarbetande att utveckla kunskaper på fritid. Detta gäller inom den kommunala vuxenutbildningen men också till viss del inom studieförbundens verksamhet. De olika möjligheter till distansstudier som alltmer öppnar sig torde dock i viss mån kunna kompensera denna utveckling. Koncentrationsläsningen i den kommunala vuxenutbildningen och inom har vanligtvis ökat. Tendensen med ökad koncentration i kursstudier innebär också att studerande som enbart läser ett fåtal kurser ändå kan genomföra dessa med fullt studiebi- drag. Ett av de stora problemen i dessa eller liknande försök är om läsår, terminer och om halvårsbrytningar (och ) som stör kontinuerlig antagning och successiv drift. Som exempel kan nämnas att om en kurs startar , så räknas ej dagarna , eftersom de är färre än femton och CSN bör- jar räkna ny period från . Målet för en pedagogisk-metodisk verksamhet måste vara att ge den studerande de bästa metodiska förutsättningarna för eget lärande, eget självständigt tänkande och eget ansvarstagande för sitt lärande. Lärandets förutsättningar ges i organisatoriska ramar, grupprocesser av olika slag och individuell förmåga. te denna pedagogiska-metodiska verksamhet speciellt vara inriktad på lågutbildades förutsättningar. Ovan beskrivna mål kan inte uppnås med någon generell vuxen- pedagogisk metod, eftersom vuxenutbildningen är extremt varierad och det är svårt att dra skarpa gränser mellan vad som är lämpliga metoder för barn och ungdomar respektive vad som är lämpliga me- toder för vuxna med olika erfarenheter och förutsättningar. Några av de utvecklingstendenser som framstår relativt tydligt i kan beskrivas på följande sätt: –Från förmedlingspedagogik mot den studerandes eget sökande ef- ter kunskap, individuellt och i grupp. Det finns fortfarande många lärare som i en i och för sig vällovlig ambition inom kurstidens ram själva försöker delge sina studerande så mycket som möjligt av kursinnehållet, men fler och fler drar upp ramar och strukturer för deltagarnas eget kunskapssökande, ökande individualisering. I exempelvis , och diskuterar deltagare och lärare kursmål, innehåll och arbetssätt. Lärarna uppmuntrar de studerande att själva formulera frågeställningar och söka svar, att inhämta kunskap, och därvid använda läraren som källa och handledare. Möjligen har den moderna tekniken – att exempelvis söka i olika databaser och via Internet – uppmuntrat till sådana ar- betsformer.