sou · GMB314 · 1999-01-01 00:00:00 — I sitt förslag till lag om betaltjänster har definierat förbetalt kort som ett kort som kan innehålla information om att det finns medel reserverade för betalningar med kortet, om medlen inte finns på ett individualiserat konto .50 Eftersom kort som fyller denna funktion i vart fall teoretiskt kan ges ut också på kredit jfr de beskrivna kreditmynten (avsnitt 2.2.4) har jag här valt termen kontantkort.51 Sådana kort kan förenkla betalningen av en viss tjänst som kortutgivaren tillhandahåller, t.ex. Telias telefonkort. Interna kort (single-purpose card) som t.ex. ICA:s kundkort fyller närmast funktionen att vid köp utpeka kortinnehavaren som berättigad att åtnjuta kontodebitering istället för t.ex. kontant betalning. I andra fall ställs korten ut av särskilda företag (kortföretag) som genom avtal anslutningsavtal knyter en mängd säljföretag till sig. Sådana externa kort (multi-purpose card) syftar som framgått till att ersätta kontanter i många olika sammanhang och i förhållande till en mängd aktörer. Förvaringen av digitala värdeenheter på kort gör, som framgått, det möjligt att bära med sig dessa som i en börs. 52 Innehavet av kortet fungerar därvid vanligtvis som ett slags bevis på rätten att disponera 48Se vidare SOU 1995:69 s. 15 f., 104 ff. och 307 f. 49Jfr not 38. 50Se vidare SOU 1995:69 s. 16, 127 ff. och 309 f. Definitionen innebär alltså att någon förbetalning inte anses ha skett om beloppet kvarstår på kortinnehavarens konto men har reserverats för betalningar med kortet. 51Det finns egentligen inte någon klar gräns mellan betalningsinstrument och kreditinstrument (Ds 1993:56 s. 29). 52Denna analogi brukas dock vid marknadsföring så att även andra funktioner innefattas. Den som innehar kortet ses utan att någon identitetskontroll görs vid transaktionen som legitimerad att förfoga över medlen, på motsvarande sätt som den som innehar kontanter. De kontroller som sker begränsas i princip till att värdeenheterna är äkta och inte redan har spenderats. Detta kan jämföras med kontokortet som i första hand är ett bevis om att en på kortet namngiven person innehar eller har dispositionsrätt till ett individualiserat konto hos ett institut, vars namn i regel framgår av kortet. Kontot kan vara med eller utan kredit. Vid dispositioner över medel på kontot fyller kortet även den redan beskrivna legitimationsfunktionen (se avsnitt 3.2.3). Medan det vid kontantköp endast föreligger ett avtal om överlåtelse samt en kontant betalning med de rättsverkningar som följer när ett lagligt betalningsmedel överlämnas tillkommer här kontoavtalet med tillhörande bestämmelser om kortet och dess hantering samt om kredit. När kortet ges ut och kontot förs av det företag som också tillhandahåller de varor eller tjänster som avses betalas med kortet (interna kort) utgör transaktionen endast en sedvanlig affär mellan två parter. En köpnota utgör endast ett godkännande av att mottagaren tar i anspråk medel som redan ingår i dennes förmögenhetsmassa. När betalningsmottagaren inte för kontot, torde köpnotan däremot utgöra en anvisning på papper eller i elektronisk form. E-pengar som förekommer på annat medium än kort t.ex. på inne- havarens hårddisk och förmedlas över öppna nät brukar kallas nätpengar. Dessa skyddas inte av särskilda hårdvaror utan endast av programvaror och kryptografiska rutiner samt av administrativa åtgärder. Härvid används begreppet e-pengar ofta i en vid mening som innefattar både digitala värdeenheter och medel på individualiserade konton. Medan värdeenheterna i sig avses representera den betalkraft de står för, används de övriga digitala instrumenten (jfr traditionella undertecknade urkunder) endast till att förfoga över individualiserade konton. 53Alternativt skulle man med beteckningar som t.ex. mjukvaru- respektive hårdvarupengar kunna undvika missförstånd när betalningar med kort sker via nät. Nät används för något led i nästan alla betalsystem, och produkter börjar nu Riktiga nätpengar, dvs. sådana som utgörs av digitala värdeenheter, är ovanliga. 54 I torde användningen av sådana rutiner vara mycket Däremot pågår en snabb utveckling för att signera digitala dokument och kommunicera dem med finansiella institut, via öppna nät. Visserligen rör dessa rutiner inte digitala värdeenheter utan betalnings- order och liknande, men säkerhetstekniken är densamma. Som exempel kan nämnas de nya banktjänster som erbjuds via bl.a. Internet där kunden initierar transaktioner med hjälp av sin persondator istället för att underteckna pappersbaserade blanketter (). Dessa rutiner skyddas med de i avsnitt 2.4.4 berörda kryptografiska metoderna för att säkerställa transaktionens autenticitet, dvs. att värde- enheterna respektive dokumenten har ställts ut av en behörig person och att innehållet inte förvanskats. Medan utfärdar sedlar där firma- tecknarens underskrift ersätts med avancerat tryck, numrering m.m. för att säkerställa sedelns äkthet använder de finansiella instituten alltså digitala signaturer eller liknande tekniska rutiner för att säkerställa de digitala värdeenheternas äkthet; institutet signerar t.ex. valör och digitalt sedel- nummer. På motsvarande sätt förser kunden betalningsorder m.m. med digital signatur istället för att underteckna vanliga anvisningar, uttagskvitton etc. Typfall av digitala värdeenheter För att underlätta beskrivningen av säkerhets- och rättsfrågor i anknytning till e-pengar bör en grundläggande indelning göras i vissa typfall av digitala värdeenheter. 55 En sådan indelning kan naturligtvis inte ta sikte på alla de ovan beskrivna faktorerna, även om dessa i någon mån kan ha komma för att via t.ex. Internet betala med användning av sådana kort som förut användes endast i automater och särskilda terminaler hos säljföretag. Det pedagogiska värdet av den för gemene man vanligtvis lätt uppfattbara gränsen mellan kort- och nätpengar bör dock inte underskattas. 54 I praktiken är härvid sådana rutiner som bygger på digitala värdeenheter i form av fasta odelbara valörer ovanliga, såväl på kort som hårddisk, eftersom de kräver särskilt kraftfulla aktiva kort och avancerade krypteringsrutiner. 55Angående begreppen e-pengar och digitala värdeenheter, se vidare avsnitt 2.1 och 3.1.1. inverkat på utformningen av en betaltjänst. Jag har istället utgått från följande särskilt betydelsefulla egenskaper; om hanteringen är baserad på ·direktanslutning eller fristående rutiner, och ·transfererbara värdeenheter eller sådana som löses in efter varje trans- aktion. Den modell som då framträder kan illustreras med följande figur, som förklaras närmare i det följande. Direktansluten (on-line) Fristående (off-line) 56Även andra sorteringsgrunder än de som nämns i figuren är av betydelse från rättsliga utgångspunkter; bl.a. frågor om ·vilken grad av anonymitet en viss rutin erbjuder ·hur en betalning avvecklas ·ränta och växling mellan valutor ·behandling av digitala värdeenheter som inte spenderas. För en generell indelning i typfall är dessa indelningsgrunder emellertid inte lämpliga. Detsamma gäller vissa tekniska och administrativa variationer, t.ex. val av kryptografisk lösning och av digital representationsform för värdeenheterna i form av ackumulerade saldon eller fasta valörer. Den kategori av e-pengar som i figuren ovan beskrivs som nät pengar on- line kännetecknas av att det saknas sådana fysiska skydd mot missbruk som chipkort och särskilda terminaler ger. 57 Istället kontrolleras mot en central dator hos utgivaren eller någon i dennes ställe, för varje transaktion, att värdeenheten är äkta och inte redan har spenderats. Utfärdaren har alltså i princip kontroll över varje betalning. Samma värdeenhet kan inte användas och transfereringar kan inte ske mellan t.ex. två privatpersoner utan kontakt med utfärdaren. Detta hindrar emellertid i princip inte att en mottagare av sådana värdeenheter, istället för inlösen, kan använda den mottagna betalkraften för att i sin tur betala med e-pengar. Kontakten med utfärdaren vid varje transaktion utesluter inte heller anonymitet. De flesta tillämpningarna av e-pengar on-line hör hemma inom denna kategori. Ett exempel på en avancerad sådan lösning är det holländska företaget system för digitala värdeenheter; s.k. e-cash (se vidare beskrivningen i bilaga 2). Nät pengar off-line kännetecknas av att det saknas såväl fysiska skydd mot missbruk som kontroller mot en central dator för varje transaktion. Frågan är då hur det skall kunna säkerställas att de digitala värdeenheter som erbjuds som betalning är äkta och inte redan har spenderats. I detta sammanhang aktualiseras också en annan aspekt av betydelse för dels säkerheten, dels hur träffande analogin med mynt och sedlar blir, nämligen om en viss värdeenhet kan transfereras och i olika riktningar, t.ex. från privatperson till privatperson, eller endast en gång och i en riktning; från kund till säljställe för att sedan lösas in. 58 Skulle nätpengar off-line kunna transfereras gång på gång finns påtagliga risker för manipulationer m.m. som inte är kontrollerbara, med hänsyn till bl.a. bristen på revisionsspår och risken för att de digitala värdeenheterna 57Jfr säker fysisk förvaring och transport av sådana unika svårkopierade exemplar som vanliga sedlar. 58Vid transaktioner on-line blir denna fråga knappast aktuell eftersom utfärdaren eller någon som är i dennes ställe då i princip har kontroll över varje betalning. Det finns därför endast teoretiska modeller för transfererbara nätpengar off-line. För s.k. mikrobetalningar, dvs. transaktioner som uppgår till bråkdelar av en cent, finns emellertid några enstaka exempel på off-linerutiner för nät pengar som inte är transfererbara. Därvid brukar uttryckligen framgå att säkerheten är anpassad endast för ytterst begränsade belopp. Vidare brukar de administrativa skyddsåtgärderna ges en sådan utformning att de delvis skall kompensera avsaknaden av hårdvaruskydd och central äkthets- och spenderingskontroll. Som exempel på en sådan rutin kan nämnas från . Det är visserligen inte fråga om något rent exempel på off-linerutiner. Eftersom varje handlare ger ut sina egna digitala värdeenheter skulle systemet kunna ses både som slutet och on- linebaserat. fungerar emellertid i praktiken som ett generellt betalningsmedel genom att s.k. mäklare agerar som mellanhänder, utan någon central kontroll av transaktioner m.m. (se vidare bilaga 2). Utvecklingen av kontantliknande betalningsrutiner baserade på kort med chip har varit särskilt snabb. finns två europeiska projekt (CAFE och Clip från Europay) och tre med litet större spridning (Mondex, Proton och Visa Cash). Till dessa kommer en mängd nationella tillämp- ningar. En genomgång som gjorts av den på Bankområdet omfattar 16 sådana tillämpningar. Därvid har olika nationella projekt baserade på samma koncept inräknats, medan projekt som fortfarande befinner sig i en utvecklingsfas har lämnats utanför. Tillämpningar för kortpengar har såvitt avser svenska förhållanden begränsats till e-pengar som transfereras endast från korthavare till säljställe och därifrån till ett finansiellt och sedvanlig clearing. Det registreras på ett skuggkonto vem som förvärvar ett kort. Vidare registreras varje transaktion efter inlösen. Internationellt finns det emellertid tillämpningar för kort som bygger på en i princip fri transfererbarhet, så att de digitala värdeenheterna kan hanteras på ett sätt som ligger betydligt närmare betalningar med kontanter. Dessa variationer har direkt betydelse för frågor om bl.a. anonymitet, avveckling av betalningar och hantering av digitala värdeenheter som inte spenderas. De kortbaserade tillämpningarna är avsedda för betalningar off-line. Av kostnadsskäl förekommer knappast ett dubbelt skydd dvs. kort 59 för transaktioner on-line eftersom nuvarande användning av e-pengar tar sikte på betalningar av mindre belopp. Av kostnadsskäl är också använd- ningen av asymmetrisk kryptografi begränsad, trots att hårdvaruskyddet för kortrutiner off-line därmed skulle kunna inskränkas så att särskilda skyddade betalterminaler inte längre behövs. Värdeenheterna kan nämligen då äkthetsprövas med nycklar som inte behöver hållas hemliga. Asymmetriska rutiner förutsätter emellertid kraftfullare chip för de mate- matiska beräkningarna och ökar därmed kostnaden för kort. Som exempel på kortpengar som inte är transfererbara annat än från korthavare till säljställe för inlösen och där varje transaktion kan spåras via skuggkonton kan nämnas Protonsystemet. Det är med denna typ av kortpengar som försök har gjorts i . Ett annat system av motsatt karaktär är Mondex, som bygger på transfererbara värdeenheter som överförs helt anonymt (se vidare bilaga 2 angående dessa system). Typfall av kontobaserade e-pengar Andra tillämpningar bygger på betalningar mellan individualiserade konton. Sådan registrering och kommunikation i elektronisk form har förekommit inbördes mellan t.ex. banker eller företag inom särskilda skyddade nät ¾ utan att termen e-pengar (i vid mening) har använts. I och med att kommunikation mellan enskilda och näringsidkare, mellan näringsidkare och direkt mellan enskilda börjat ske i elektronisk form har emellertid uttrycket e-pengar börjat florera också med den vida innebörd där även betalningsorder och andra dokument som signeras digitalt och anknytande omföringar på individualiserade konton innefattas.60 Det är inte bara masstransaktioner i form av ständigt återkommande avtalsslut och betalningar som rör mindre värden som rationaliseras på detta sätt. Även betydelsefulla dokument och transaktioner på betydande 59Det bör noteras att en jämförelse inte bör göras mellan chipkort och nuvarande hantering av kontokort on-line. Kontokorten saknar det fysiska skydd chipet ger. 60För de fall där en vanlig text tidigare skrevs under manuellt införs alltså rutiner för digitala signaturer. På t.ex. en bank går detta till så att underskriften och kundens utseende jämförs med en legitimation, medan verifieringen i IT-miljön sker automatiskt. belopp avses hanteras elektroniskt, ibland via öppna nät. De nya rutinerna anpassas och kombineras härvid så att hela handels- och transaktions- mönster förändras. I bilaga 2 beskrivs två kontobaserade tillämpningar (First Virtual och CyberCash) och en standard () för sådana rutiner. Olika typer av e-pengar i vid mening präglas av en härmning av eller nära jämförelse med vissa traditionella rutiner. Förebilden avser vanligtvis både en traditionell typ av instrument och ett i anknytning härtill vedertaget faktiskt handlande för att en betalning skall komma till stånd. Dessa rättsliga modeller eller analogier tar i första hand sikte på ·mynt och sedlar (kontantmodell) ·skuldebrev (värdepappersmodell) ·anvisningar (checkmodell) ·polletter (förskottsmodell) Jag avser att i ett senare betänkande återkomma till dessa modeller och frågan om hur de olika typerna av e-pengar bör bedömas från bl.a. civil- rättsliga utgångspunkter. Här begränsas framställningen till vad som är av betydelse från näringsrättsliga utgångspunkter. Betalningsmedlen har frikopplats från en fast fysisk värdemätare och utgör därmed endast en betalkraft. Den nominalistiska synen på pengar gäller , både i den praktiska hanteringen och i den ekonomiska teorin. Även om den juridiska doktrinen ger en splittrad bild av pengar torde det numera uppfattas som självklart att de medel, bestämda i SEK eller någon annan valuta, som skall presteras vid en betalning, utgör endast en betalkraft. Som pengar i betydelsen betalningsmedel behandlas också inom nationalekonomin såväl kontanter som vissa kortfristiga fordringar. Denna immaterialisering av medlen har kommit till uttryck även vid utvecklingen av nya betalningsinstrument från guldstycken, till präglade mynt, till sedlar som kunde lösas in, till sedlar som inte kan lösas in, till bokpengar och slutligen till betalningar genom digitala registreringar på konton eller i form av digitala värdeenheter. Medlens immaterialisering har gjort det möjligt att knyta dem till instrument som i sig är närmast värdelösa t.ex. en papperslapp med visst tryck men som allmänt godtas som symbol för det aktuella penningbeloppet och därför kan användas för betalningar. Därmed ses det objekt som används för betalningen som direkt bärare av medlen. Betalningsinstrumenten kan också vara skilda från medlen såsom vid bokbetalningar där instrumentet, t.ex. en anvisning, endast fungerar som verktyg för att bokföringsåtgärder skall genomföras. Detta kan något förenklat beskrivas så att tillgodohavanden disponeras medan kontanter och vissa typer av materialiserade fordringar cirkulerar. Behållningen på ett konto utgör endast en oprioriterad fordran. Tilltron till sådana betalningar är ändå hög till följd av de åtgärder som vidtas för att säkerställa sådana fordringar. De risker som framträder för betalningsmottagaren är därmed främst att det skulle saknas täckning på kontot eller att han vilseleds genom brottsliga förfaranden. Betalningsinstrumenten immaterialiseras genom att de nya rutinerna för betalningar inte förutsätter transport av fysiska saker, varken av kontanter eller av pappersurkunder, för att auktorisera transaktioner på individualise- rade konton. Detta är av betydelse för bl.a. frågan om näringsrättsligt skydd. 3.6.3.1.Olika kategorier av instrument De nya modellerna för kontantliknande och kontobaserade rutiner har det gemensamt att även betalnings instrumenten immaterialiseras; från text och andra noteringar på mynt, sedlar, polletter, checkar, betalningsorder etc. till digitala data som kan överföras direkt mellan kort och terminaler eller mellan olika informationssystem. Härvid uppkommer frågan om e- pengar i vid mening, från rättsliga utgångspunkter i egenskap av instrument kan jämställas med sina pappersbaserade motsvarigheter, och frågan rör två kategorier av instrument; ·digitala värdeenheter; objekt som i sig bär betalkraften, och ·digitala dokument för att genomföra kontobaserade transaktioner. Från rättsliga utgångspunkter uppkommer därvid frågan om vilka instrument som bör ses som digitala motsvarigheter till t.ex. sedlar och vilka som bör ses som dokumentation för kontobaserade rutiner. En närmast teknisk invändning mot att jämställa digitala värdeenheter med kontanter kan vara att vissa av dem har formen av ackumulerade saldon, inte av fasta valörer som t.ex. sedlar. 61 Liknande jämförelser med traditionella rutiner kan emellertid anföras för motsatt ståndpunkt, t.ex. att vissa registreringar som representerar digitala värdeenheter inte finns hos de finansiella instituten utan hos betalare och betalningsmottagare så länge värdeenheterna cirkulerar. I de fall där digitala värdeenheter efter inlösen registreras på skuggkonton hos de institut som ger ut dem blir likheten med traditionell kontoföring emellertid påtaglig. Jag har inte kunnat finna sådana avgörande fysiska eller tekniska skillnader mellan rutiner baserade på konton respektive digitala värde- enheter att en viss gränsdragning mellan dem framstår som självklar. De tekniska variationerna bör därmed inte anses avgörande för den rättsliga bedömningen. Jämför hur t.ex. samma papperskvalitet tryckteknik etc. kan användas för att framställa sedlar, checkblanketter och underlag för skriftliga betalningsorder till giroinstitut. Ändå fyller dessa instrument ¾ rättsligt och praktiskt ¾ helt olika funktioner. På motsvarande sätt kan samma hårdvaror och kryptografiska rutiner användas för att hantera såväl värdeenheter som kontobaserade betalningar. Den omständigheten att det inom vissa tillämpningar är tekniskt möjligt att, utifrån t.ex. registreringar för att skydda mot missbruk (skuggkonton), generera sammanställningar, på bildskärm eller i utskrift, som ser likadana ut som kontoutdrag, bör inte heller anses avgörande för huruvida en viss tillämpning skall ses som kontobaserad. Istället bör en rättslig bedömning av e-pengar baseras på en uppdelning utifrån ändamål och funktioner. 61I olika internationella sammanhang talas om balance-based systems och token money respektive account money och note-based systems, eller liknande. I en rapport från BIS (se not 40) ges följande definitioner: "ALANCE BASED SYSTEM an electronic money system in which the electronic funds are stored on a device as a numeric ledger, with transactions performed as debits or credits to a balance. system: an electronic money system in which the electronic funds are represented by records (electronic notes) that are uniquely identified by a serial number and are associated with a fixed, unchangeable denomination. I den traditionella miljön är det ofta avgörande vem som har besittningen till kontanter och dokument, eftersom särskilda rättsverkningar knyts till överlämnandet av instrument. De digitala motsvarigheterna är emellertid endast unika som signalmönster och IT bygger på ständiga kopieringar, t.ex. när data skall läsas mellan två enheter eller befordras via nät; se avsnitt 2.4. I de beskrivningar som vanligtvis ges, bl.a. i material från de inter- nationella organ som arbetar med e-pengar i vid mening, brukar denna fråga endast antydas som ett behov av skydd mot dubbelspenderingar. I själva verket är det emellertid på denna punkt som de rättsliga komplikationerna framträder. Avgörande är om sådana praktiskt och rättsligt okomplicerade förfaranden som betalning genom överlämnande (tradition) av kontanter med full äganderätt kan och bör överföras till IT- miljön; dvs. om digitala symboler kan hanteras med samma rättsverkningar som vid betalning med mynt och sedlar. Annars torde lag- bestämmelser, synsätt och teoribildningar som förutsätter en användning av unika fysiska föremål bli delvis overksamma i IT-miljön. Om kvasimateriella digitala värdeenheter eller dokument godtas för sådana rutiner uppkommer istället frågan hur ett unikt skyddat exemplar skall kunna pekas ut bland de kopior som genereras när data behandlas.62 I praktiken har de finansiella instituten vidtagit olika tekniska och administrativa skyddsåtgärder som utmanande formulerat kan sägas ta sikte på ·hur betalkraft skall kunna knytas till ett unikt objekt när data- behandlingen bygger på kopiering, och ·hur registreringar och anknytande rutiner varigenom det finansiella institutet kan presentera samma uppgifter som på ett vanligt konto skall vara utformade för att anses vara fristående från individualiserade konton. Genom att utforma de digitala instrumenten som symboler för betalkraft digitala värdeenheter och ge den praktiska hanteringen samma karaktär som kontantbaserade rutiner föreligger en ny kategori av objekt som avses fylla funktioner av · fysisk karaktär; egenskapen av unikt exemplar, och 62Se vidare sammanfattning av skillnader mellan pappers-urkunder och digitala materialiseringar (SOU 1992:110 s. 261 ff.). · immateriell karaktär; egenskapen att vara mobil, t.ex. vid överföring via nät (jfr avsnitt 2.4.3 om datas karaktär). För mitt fortsatta utredningsarbete är det härvid av särskilt intresse om en besittningsövergång bör anses ske när digitala värdeenheter förs från betalare till betalningsmottagare eller om samma rättsverkan fullbordande av en rättshandling, sakrättsligt skydd etc. kan nås på annat sätt; utan registrering på konto eller sådana rutiner för att underrätta gäldenärer, s.k. denuntiation, som knappast är praktiskt genomförbara i anknytning till masstransaktioner. Härvid aktualiseras också frågor om var digitala värdeenheter bör anses förvarade. Jag avser att återkomma till detta i utredningens nästa betänkande, främst från civilrättsliga utgångspunkter. En definition av e-pengar Mitt förslag: Med e-pengar bör menas digitala värdeenheter som används som allmänna betalningsinstrument. Med digitala värdeenheter avses därvid elektroniska registreringar av medel som kan användas för betalningar utan att finnas på ett individualiserat konto. 3.7.1.1.Utgångspunkter oklara begrepp och gränser