sou · GMB3125 · 1999-01-01 00:00:00 — Vidare skall kommittén stimulera och samordna aktiviteter inom be- fintliga institutioner och organisationer samt utveckla ett samarbete med dessa som leder fram till ett handlingsprogram. En inledande överblick över vad som redan sker inom området skall ge utgångspunkten för nya och utvecklingsbara initiativ. Även om scenisk verksamhet och idébildning skall stå i centrum, nämns även utställningar i kontakt med i första hand Riksutställningar. Anknytningen till och för- utsätts också leda till en nära samverkan med bl.a. det planerade , och . Även samråd med , och betonas. Sekretariatet för Forum för Världskultur har kommit i full verksam- het först . Det har därför inte varit möjligt att utveckla kontakter och samråd på ett mer konkret plan mellan de båda kommit- téerna, än mindre att överblicka vad som följer på försöksperioden. Bortsett från den allmänna inriktningen kan emellertid praktiska kon- taktpunkter finnas, speciellt med hänsyn till verksamheten i . Inom projektet för alla gav regeringen i upp- drag till en särskild arbetsgrupp att utreda förutsättningarna för att ordna en permanent utställning om Förintelsen på något av landets befintliga museer. Arbetsgruppens rapport till regeringen innebär förslag till ett permanent statligt museum och kunskaps- center för att sprida insikt och information om Förintelsen men också om de sociala, kulturella och etiska problem i dagens samhälle som ytterst kan lägga grunden till rasism och folkmord. Kommittén betraktar för sin del initiativet som angeläget och sam- tidigt tangerande uppgifterna för den blivande museimyndigheten. Även om det inte är möjligt att på detta stadium göra några materiella åtaganden eller andra överväganden om framtida anknytning eller sam- arbete, utgår kommittén från att den tillträdande museiledningen kommer att aktivt följa frågans utveckling. Utgångsläget /99 blir att fyra museer med varierande organisatorisk bakgrund ingår i en ny gemenskap. Folkens museum- utgör en egen myndighet, har egen styrelse och instruktion samt framträder som en självständig enhet i regleringsbrevet. ingår nu i myndigheten konstmuseer och i myndigheten , i båda fallen enligt den organisation som fastlagts i resp. instruktioner. i slutligen, ursprungligen en stiftelse, ingår i den kommunala kulturförvaltningen under politisk ledning av kulturnämnden. Helt naturligt har utvecklats administrativa rutiner men också verk- samhetskulturer och prioriteringar som delvis skiljer sig åt. Samtliga museer har byggt upp nätverk från lokal till internationell nivå och har knutit till sig aktiva vänföreningar och andra former av relationer, t.ex. i förhållande till forskarsamhället eller särskilda brukargrupper. I några fall har ett externt samarbete tagit sig mer specifika former, t.ex. vad avser biblioteken vid och . Graden av integration i nuvarande chefsmyndigheter varierar likaså. Från en organisatorisk utgångspunkt har kommittén framför allt sett det som önskvärt att åstadkomma en så kortvarig och smidig över- gångsfas som möjligt, inte minst med hänsyn till den löpande verksam- hetsplaneringen. Kommitténs principiella inställning är att museernas utställningsplanering i närtid måste fortgå på normalt sätt och med den huvudinriktning som redovisas under avsnitt 3.2. På påverkas helhetsplaneringen givetvis av de nya förutsättningar som tillkommer. I den meningen är det en fördel att den nya myndigheten får tre- på sig att växa in i sina arbetsformer liksom i sin roll i museivärlden. Kommittén anser att det redan i förberedelsestadiet är för tidigt att dra några slutsatser om lämpligaste organisationsform vid fullt utbyggd verksamhet. I grunden hänger organisationsfrågan samman med i vilken omfattning samarbete och samplanering visar sig komma till stånd och vidareutvecklas på ett sätt som svarar mot verksamhetens gemensamma mål och ambitioner. En nyckelroll i detta kommer helt naturligt att uppbäras av det centrala kansliet, om det får stabskaraktär (avsnitt 4.3). 4.1.2Ledningsformer och styrelsens uppgift I propositionen Statlig förvaltning i medborgarnas tjänst (prop. 1997/98:136) har regeringen samlat redovisat sin syn på statsförvalt- ningens ledning och funktionssätt, ett område som föranlett flera utred- ningar i takt med hur kraven på de statliga myndigheterna förändrats. I avsnittet 4.4 Verksamhetsanpassad myndighetsledning tar regeringen upp rollfördelningen mellan myndighetschef och styrelse, som också förändrats en del sedan verksstyrelserna tillkom , och ser följande alternativ som aktuella med hänsyn till vad som är lämpligt i det enskilda fallet. Där behov finns av en direkt och tydlig styrning av myndigheten och politiska beslut snabbt måste I dessa fall skall dock normalt ett myndighetschefens sida med av regeringen utsedda ledamöter. Styrelse med begränsade Motsvarar i princip dagens lekmannastyrelser med beslutsbefogenheter de befogenheter som följer av verksförordningen (1995:1322). För de ofta rätt små kulturmyndighe- terna har emellertid tillämpningen oftast begränsats så att styrelsen beslutar om i första hand budget- underlag och årsredovisning till regeringen samt om åtgärder med anledning av revision. Föreskriftsgiv- ning utanför det statliga området är i dessa fall mer sällan aktuell. I övrigt förutsätts styrelsen biträda myndighetschefen och föreslå de åtgärder som den Regeringen har i vissa fall redan i instruktionen fastlagt organisationen på den högsta nivån, t.ex. vad avser museikoncernerna, som en faktisk begränsning av myndighetens normala befogenheter. Interna organisationsbeslut tas dock i övrigt av dessa myndigheter, av styrelsen (t.ex. Statens konstmuseer), vanligare av myndighetschefen (t.ex. , , Regeringen anför att denna typ av styrelse, som sålunda ger utrymme för vissa variationer i besluts- kompetensen, bör ses som naturlig i sammanhang där det råder bredd och mångfald i verksamheten och där samordning inom ett vidare fält är angelägen. Styrelse med fullt ansvar Skulle i den offentliga sektorn närmast motsvara nämndens ställning i kommuner/landsting med delegation till förvaltnings(verks)ledning. Sådan styrelseform bör enligt regeringen övervägas främst för myndigheter som arbetar under affärsverks- liknande förhållanden eller som har ett osedvanligt stort ekonomiskt ansvar. Ansvaret begränsas dock av att regeringen alltid utser chef och ligger bl.a. däri- genom inte på bolagsstyrelsens nivå. Vad gäller myndighetschefens ställning i t.ex. museimyndigheter med flera ingående museienheter finns två alternativ – antingen som på samma sätt överställd alla museer i organisationen och i princip med ett centralt kansli till direkt förfogande eller som tillika chef för ett av museerna. Den första linjen gäller för och , den andra för Statens konstmuseer, och myndigheten maren, och . Verksamhetens karaktär talar, enligt kommitténs uppfattning, för en lekmannastyrelse med begränsade befogenheter enligt normalalterna- tivet samt en myndighetschef (överintendent) som intar samma ställning i förhållande till hela organisationen. Det bör dock övervägas att bredda styrelsens ansvar i organisationsfrågor (motsv.) för att ge den en aktivare och mer reellt medverkande uppgift. Kommitténs uppfattning av styrelserollen utvecklas närmare under avsnitt 4.2.2 nedan. Detta är kommitténs allmänna utgångspunkter för det förslag till instruktion som lämnas i det följande. Förslag till förordning med instruktion för den nya myndigheten fr.o.m. lämnas nedan (avsnitt 4.2.1), åtföljd av särskilda motiveringar på vissa punkter (avsnitt 4.2.2). Utöver de principiella överväganden som redovisas ovan under 4.1 har utgångspunkten tagits i nuvarande instruktioner för centrala musei- myndigheter med närmast motsvarande uppbyggnad och uppgifter. Därmed avses Folkens museum-etnografiska (1988:1185 m.ändr. ), Statens konstmuseer (1988:677 m.ändr. ), (1997:1172), (1990:571 m.ändr.) och (1992:514 m.ändr. Tekniska konsekvenser blir att instruktionen för Folkens museum- (jfr ovan) upphävs samt att mindre följdändringar måste göras i instruktionerna för Statens konstmuseer (1988:677) och (1997:1172). Dessa båda myndigheter återkommer själva till regeringen med förslag rörande sina instruktioner. vidtar enligt avtalet de åtgärder som behövs för att avföra ur kommunens organisation och regelverk. Kommittén föreslår namnet Statens museer för världskultur i enlig- het med tidigare praxis. Ett förhållandevis neutralt namn på myndigheten som sådan ger också möjlighet att fokusera det publika arbetet till mer profilerade namn på de enskilda museerna. 4.2.1Förslag till förordning med instruktion för Statens museer för världskultur 1 § Statens museer för världskultur har till uppgift att visa och levan- degöra världens kulturer. Från bl.a. , arkeologiska och konstnärliga perspektiv skall myndigheten främja tvärvetenskaplig kunskapsbildning och publik verksamhet i nya former. Myndigheten skall dokumentera och belysa olika kulturers yttringar och villkor samt kulturmöten historiskt och i dagens samhälle. I myndigheten ingår den verksamhet som vid utgången av 1998 bedrivs vid i samt vid Folkens museum- , och i . Myndighetens säte är . 2 § Myndigheten skall särskilt 1.vårda, förteckna, vetenskapligt bearbeta och berika samlingarna, 2.hålla samlingarna tillgängliga för allmänheten och i detta syfte bedriva och stödja utställningsverksamhet och pedagogisk verksamhet i skilda former, 3.samarbeta med olika publikgrupper och skapa förutsättningar för enskild verksamhet i anslutning till myndighetens lokaler, 4.medverka i pågående forskning för att bidra till kunskapsupp- byggnaden på området och underlaget för samhällsdebatten, 5.samverka med Riksutställningar samt lokala, regionala och centrala museer för att nå största möjliga geografiska spridning och förankring, och 6.beakta möjligheterna att genom användning av ny teknik utveckla verksamheten. 3 § Myndigheten har särskilda ansvarsuppgifter inom de delar av området kulturhistoria som rör kulturer med ursprung utanför och som inte faller inom ansvarsområdet för , Statens konstmuseer eller . Myndigheten skall som ansvarsmuseum särskilt 1.verka för samordning av museiväsendet inom området, 2.bistå annan museiverksamhet, särskilt på lokal och regional nivå, 3.verka för en utveckling av kontakterna mellan museiväsendet och omvärlden i och internationellt. 4 § Vid fullgörandet av de uppgifter som anges i 2 § 2- 6 får myndig- heten i lämplig omfattning avgiftsbelägga verksamheten. 5 § Utöver de uppgifter som myndigheten har enligt 2 och 3 §§ får myndigheten åta sig att utföra undersökningar, utredningar och andra uppdrag åt myndigheter och enskilda. För uppdragsverksamheten får myndigheten ta ut ersättning motsvarande kostnaderna för verksamheten. 6 § Verksförordningen (1995:1322) skall tillämpas på myndigheten med undantag av 2 §, 4 § andra stycket, 14, 19, 20 och 30 §§. 7 § Överintendenten är chef för myndigheten. 8 § består av högst nio ledamöter, överinten- denten medräknad. En av ledamöterna är ordförande och en är vice ordförande. Styrelsen är beslutför när ordförande och minst hälften av de andra ledamöterna, bland dem överintendenten, är närvarande. Styrelsen utser vice ordförande. 9 § Styrelsen beslutar om myndighetens organisation närmast under överintendenten. 10 § Till myndigheten får knytas sådana rådgivande och kontaktska- pande organ som styrelsen bestämmer. 11 § Utöver vad som anges i 13 § verksförordningen (1995:1322) skall styrelsen besluta i frågor av principiellt intresse och som hänskjuts till styrelsen av överintendenten samt i sådana personalfrågor som anges i 19 § andra stycket verksförordningen. 12 § När chefen för en enhet inte är i tjänst eller i övrigt har förhinder, sköts chefens uppgifter av den tjänsteman som överintendenten bestämmer. 13 § Chefer för enheter närmast under överintendenten anställs genom beslut av styrelsen. Andra anställningar beslutas av överintendenten. 14 § Förordnande att vara överintendentens ställföreträdare meddelas av regeringen för en bestämd tid efter anmälan av styrelsen. Kommitténs förslag innebär att verksförordningen tillämpas fullt ut även vad avser 17 § (att myndigheten själv bestämmer sin organisation) och 32 § (att myndigheten beslutar om andra anställningar än myndighetens chef). För nuvarande museimyndigheter av liknande karaktär är organisationen på den högsta nivån (museer, ev. obligatoriska nämnder) inskriven i instruktionen, och respektive chefer utses vid aktualitet av regeringen. Oavsett om man slutligt väljer att lägga dessa beslut på regeringen eller på myndigheten, finner kommittén emellertid att befo- genheterna i bägge fallen bör följas åt. Om myndighetens befogenhet i detta fall läggs på styrelsen, breddas dess ansvar till organisationsfrågorna närmast under myndighetschefen (9 §), samt till anställning av museichefer (13 §). Även med denna ord- ning bör t.ex. visstidsförordnanden övervägas, om man anser detta lämpligt. Andra organisations- och anställningsbeslut tas av överinten- denten som myndighetschef i den omfattning de inte delegeras enligt 21 § verksförordningen. Myndigheten går in i 1999 med en organisation av fyra befintliga museer med tillförande av ett centralt myndighetskansli. Myndig- hetsnamnet Statens museer för världskultur speglar detta, som det skapar en öppenhet för tillförande av ny likartad verksamhet, om detta skulle visa sig aktuellt. Även genom att utse referensgrupper eller andra rådgivande organ och ta ställning i principiellt betydelsefulla frågor (instruktionsförslaget 10- 11 §§) kan styrelsen påverka och få insyn i verksamheten. Enligt 10 § verksförordningen har myndighetschefen dessutom en allmän informationsskyldighet gentemot styrelsen. Frågan om styrelsens med- ansvar för policy och utveckling i stort kan svårligen regleras längre än så i instruktionen utan blir i hög grad en fråga om samarbete och för- troende mellan styrelse och myndighetsledning. Kommittén gör den samlade bedömningen att styrelsens förutsätt- ningar att aktivt medverka i uppbyggnadsprocessen och bli ett reellt stöd för myndighetschefen förbättras av att få ett så brett ansvar för verksamheten som är möjligt inom verksförordningens ram. Referens- grupper av permanent eller tillfällig karaktär bör ha förutsättningar att utgöra komplement till styrelsen vad gäller förankring och idéinflöde. Portalparagrafen med myndighetens grundläggande uppgift är svår att uttrycka både kortfattat och täckande. Den valda formuleringen inne- håller centrala element från proposition och direktiv med de förnyelse- inslag som där finns men markerar också kontinuiteten i förhållande till de traditioner och den särskilda kompetens som de ingående museerna tillför. Motsvarande uppdragsformulering i 1 § för närliggande museimyndigheter Folkens museum-etnografiska (1988) ...har till uppgift att främja intresset för, kunskapen om samt forsk- ningen rörande främmande kulturer, framför allt utomeuropeiska. Statens konstmuseer (1988) ...har till uppgift att främja konsten, konstintresset och konstveten- skapen. Myndigheten skall levandegöra äldre och nutida konstformer och deras samband med samhällets utveckling samt verka för konstnärlig och kulturell förnyelse. Myndigheten skall också belysa de östasiatiska kulturerna från äldre tid till nutid. ...har till uppgift att bevara och förmedla kulturarvet samt ge per- spektiv på samhällsutvecklingen och samtiden. Myndigheten skall verka för ett ökat intresse för och en ökad kunskap om äldre tiders historia och kultur i , den svenska penning- och finanshisto- rien, medaljkonsten samt kulturerna i länderna kring och i . ...har till uppgift att främja kunskapen om det svenska sjöförsvaret, den svenska handelssjöfarten och det svenska skeppsbyggeriet genom tiderna. ...har till uppgift att främja kunskapen om det svenska försvaret genom tiderna och om försvarets roll i samhällsutvecklingen. Förslaget till myndighetens namn har kommenterats tidigare. Även andra alternativ har övervägts men bedömts som mindre flexibla och svårare att förena med namnbildningen på de enskilda museerna. Texten motsvarar till största delen vad som återfinns i de nämnda instruktionerna. Vad som tillkommit är framför allt en något större betoning på publikkontakterna, samverkan med forskningen samt IT- uppbyggnaden. Instruktionen kan bara vara kortfattad när det gäller uppgiftsformuleringen, och kommitténs synpunkter i övrigt framgår i första hand av avsnitten 2.3- 2.4, kap. 3 och avsnitt 4.1. Generella målformuleringar och mer aktualitetsbetonade uppdrag intas snarare i det årliga regleringsbrevet (jfr avsnitt 7.3). Uppgiften som ansvarsmuseum har behandlats i avsnitt 3.4.3 och formuleras här på i princip samma sätt som skett för övriga berörda centralmuseer. Så länge som avgränsningen dem emellan baseras på överlappande begrepp (kulturhistoria, konst, arkitektur, utomeuropeiska kulturer m.m.) kan den inte bli helt entydig och logisk. Även om myn- dighetens arbetsområde i detta fall är vidare, måste med nuvarande struktur i övrigt den specifika ansvarsmuseirollen i princip ansluta till vad gäller för Folkens museum-etnografiska. I princip bör emellertid ifrågasättas begränsningen till utomeuro- peiska kulturer, även om den gäller företrädesvis. Här föreslås därför en annan och vidare formulering – kulturer med ursprung utanför Sve- rige. I avvaktan på regeringens översyn av museistrukturen och an- svarsmuseernas roll (jfr avsnitt 3.4) bör ingen större förändring ske än så, och en negativ avgränsning måste tills vidare gälla i relation till övriga ansvarsmuseer (Statens konstmuseer tillkommer jämfört med nuläget). Kommittén utgår ifrån att eventuella gränsdragningsproblem, som även finns i nuvarande struktur av ansvarsmuseer, tills vidare kan lösas praktiskt mellan de berörda myndigheterna. Möjligheten att ta betalt för viss verksamhet bör finnas för myndigheten enligt lägst samma förutsättningar som gäller annan liknande verk- samhet. Kommittén utgår vidare från att det är möjligt för myndigheten att i större skala utnyttja kompletterande extern finansiering för olika aktiviteter, delta i samfinansierade projekt m.m. utan att detta föranleder ytterligare specifikt stöd i instruktionen. De föreslagna undantagen från verksförordningen (VF) motiveras enligt följande. 2 § VF. Rätten att företräda staten vid domstol undantas ofta vid mindre myndigheter. 4 § andra stycket, 14 § VF. Med hänsyn till vad som sägs under 13 § nedan om referensgrupper (motsv) ser kommittén ingen anledning till att den formella styrelsen är större än normalantalet nio (inkl. över- intendenten). Dock bör föreskrivas att överintendenten skall vara när- varande när styrelsen fattar beslut samt att styrelsen inom sig skall utse en vice ordförande (8 §). 19- 20 §§ VF. I mindre myndigheter kan det finnas skäl att styrelsen i förekommande fall utgör personalansvarsnämnd. 30 § VF. Även skyldigheten att inge den traditionella årliga förteck- ningen över oavgjorda ärenden undantas ofta vid myndigheter utan större inslag av faktisk myndighetsutövning mot enskild. Överintendenten får sålunda samma ställning i förhållande till hela lin- jeorganisationen och biträds i denna uppgift främst av det centrala kansliet. Jfr under 6 § ovan. Utgångsläget /99 är att nuvarande fyra museer med ett tillkommande centralt myndighetskansli bildar grundorganisation. Kommittén anser att de särskilda kraven på breda kontaktytor gör det naturligt att arbeta med referensgrupper som komplement till styrelsen och med inriktning mot t.ex. skilda publikkategorier, arbete med barn och ungdom, förmedlingsfrågor, forskningssamverkan. Sådana bör också kunna vara lokalt knutna till det enskilda museet. Även utan ett medgivande i instruktionen torde det i och för sig vara möjligt för myndigheten att inom ramen för sitt verksamhetsansvar knyta till sig rådgivande grupper av olika karaktär och varaktighet. Trots detta kan det finnas skäl för att låta denna ambition komma till uttryck även i instruktionen. Det tillkommande myndighetskansliet i behandlas ur lokal- och kostnadssynpunkt under avsnitt 5.2 respektive kapitel 7. Som referenspunkter för en teoretisk bemanning av ett myndighets- kansli av denna typ har efterfrågats information från tre befintliga museikoncerner av olika storlek, nämligen Statens konstmuseer (fyra ca 240 anställda), Statens anställda) och Statens försvarshistoriska ca 60 anställda). De båda sistnämnda myndigheterna har verksamhet på två orter med myndighetsledningen lokaliserad till den ena av dessa. Underlaget därifrån redovisades kortfattat i den andra rapporten. Det konstaterades där att samtliga tre myndighetskanslier kan betraktas som helt eller i huvudsak administrativa med primärt ekonomi- och perso- nalansvar och utan sådan struktur i övrigt, som skulle ge en mer uttalad stabskaraktär. Lönekostnaderna (inkl. myndighetschef) ligger totalt på mellan ca 2,5 och av det totala anslaget och bemanningen på mellan 4 och 10 personer. Volym, uppbyggnad och beräkningsmetodik för den nya myndig- hetens centrala kansli i har diskuterats av kommittén med nedanstående principmodell som utgångspunkt. Myndighetschef (verksamhetsutveckling i stort) Administrativ chef (ekonomi, personal, lokaler, planering m.m.) Specialister/rörliga resurser (i lämplig fördelning) för olika centrala områden, t.ex. -förmedlingsfrågor, utställningar, programaktiviteter -information, marknadsföring Assistenter (centralt förlagda ekonomi- och lönefunktioner, registra- tur, växel m.m.) I princip är det önskvärt att begränsa det centrala kansliets storlek och i stället så långt möjligt frigöra rörliga resurser. Ovanstående skiss bör sålunda ses som funktionsorienterad och inte som en anvisning om motsvarande antal anställningar. Myndighetschefens behov av ett effektivt och direkt underställt stöd talar emellertid för ett kansli av kvalificerad stabskaraktär (oavsett anställningsformer) och sålunda med bredare uppgifter än primärt ekonomiadmistrativ planering och uppföljning. Därmed avses strategiska frågor och stödfunktioner inom olika delar av verksamheten vid sidan av de rena ekonomifrågorna. Inte minst angeläget är detta under de första tre- fyra årens uppbyggnadsfas, som ställer särskilt stora krav på planering, överblick och initiativför- måga. Kommittén har även på denna punkt sett sin uppgift som generell och praktiskt förberedande, vilket innebär att kompetensbehov och kostnader i utgångsläget bedömts i stora drag. Personalstrukturen bör inte låsas på ett sätt som föregriper den analys av hur verksamheten bör läggas upp, som den nya myndigheten själv måste svara för i takt med att den vinner erfarenhet och väljer arbetssätt. Att vissa centrala behov är särskilt accentuerade och senare kan behöva trappas ned talar under alla förhållanden för en försiktig inledande rekrytering med största möjliga flexibilitet i anställningsformer och formulering av uppdrag i konsultform (motsv. har rekrytering påbörjats av administrativ chef, som förutsätts vara direkt underställd myndighetschefen i övergripande ekonomi-, personal-, lokal- och planeringsfrågor samt ingå i ledningsgrupp (motsv.). Kommittén har gjort bedömningen att förberedande och inledande delar i den administrativa processen förutsätter stöd på uppdragsbasis av i första hand Kammarkollegiet för att ge myndigheten själv rådrum för kompletterande rekryteringar och ändamålsenliga avvägningar för fortsättningen (jfr kap. 4). Kommittén har utgått från att rutinbetonade ekonomi- och personal- funktioner på mellannivå kvarligger lokalt och att en i huvudsak decentraliserad lösning med resultatenheter blir aktuell. I kan dock övervägas att sammanföra det lokala administrativa arbetet till en enda punkt vid någon av de tre arbetsplatserna. Man bör också ta ställning till om motiv och underlag finns för även någon form av controllerfunktion.