sou · GMB344d1 · 1999-01-01 00:00:00 — För en person som exempelvis avlagt jägarexamen för hagelvapen och vill låna vapen för höstens jakt gäller att han med olika vapen skjuter högst olika, vilket inte är till fördel för låntagarens . En direkt följd torde vara att antalet bomskott och skadskjutningar ökar. En längre tids lån av samma vapen borde därför vara möjlig. Ett skjutvapen får inte lånas ut till den som kan antas komma att missbruka vapnet. Skjutvapen får vidare inte lånas ut till den som har fått något skjutvapen förklarat förverkat eller tillståndet till innehav av skjutvapen återkallat, om inte låntagaren ändå är berättigad att inneha vapen av den typ som lånet avser. Detta hindrar dock inte att ett vapen efter särskilt tillstånd av polismyndigheten lånas ut för övning eller tävling som äger rum under uppsikt av en skyttesammanslutning (3 kap. 2 och 8 § VL). I allmänna råd anges bl.a. följande. Som framgår av 3 kap. 8 § VL är vissa personer diskvalificerade för lån av skjutvapen enl. reglerna i 3 kap. Dessa regler avser att hindra att den som fråntagits rätten att inneha vapen skall kunna kringgå ett sådant beslut genom att i stället låna ett vapen. Motsvarande hinder för vapenlån bör också anses gälla för den som på grund av personlig olämplighet fått avslag på sin ansökan om vapentillstånd. 9.5.2 Nuvarande faktiska förhållanden Kritik mot den nuvarande bestämmelsen i 3 kap. 8 § vapenlagen har framförts av flera skytteorganisationer. I den tidigare omnämnda skrivelsen från anges att bestämmelsen medför att bland andra provledare och banfunktionärer riskerar att komma i en situation då man lånar ut ett skyttebanan tillhörigt vapen i strid mot gällande bestämmelser. hemställer därför att nuvarande 3 kap. 8 § vapenlagen fortsättningsvis erhåller följande lydelse: Skjutvapen får inte lånas ut till den som har fått något skjutvapen förklarat förverkat eller tillståndet till innehav av skjutvapen återkallat, om inte låntagaren ändå är berättigad att inneha vapen av den typ som lånet avser eller polismyndigheten lämnar särskilt tillstånd till lån av vapen för övning eller tävling som äger rum under uppsikt av sådan sammanslutning som avses i 2 kap. 3 § b samt 2 kap. 1 § vapenförord- ningen. Detta hindrar dock inte att ett vapen lånas ut av sammanslut- ning som nämnts för övning eller tävling på bana eller annan anläggning som ägs eller drivs av sammanslutningen. 9.6.1 Allmänt om systematiken Bestämmelserna om självständig utlåning och uppsiktsutlåning är integrerade i olika paragrafer som behandlar förutsättningarna för olika vapentyper. Utredningen anser att bestämmelserna blir tydligare och mer lättförståeliga om de i stället utformas så att de olika formerna av utlåning behandlas var för sig. Fördelarna med en sådan utformning framträder särskilt om utlåningsreglerna skärps på sätt utredningen föreslår. En paragraf i kapitlet bör således behandla uppsiktsutlåning och en annan utlåning för självständigt handhavande. Bestämmelserna om att skjutvapen inte får lånas för annat ändamål än långivarens tillstånd avser samt att skjutvapen aldrig får lånas ut till den som kan antas komma att missbruka vapnet tas in i en gemensam paragraf. Beträffande de särskilda bestämmelserna för utlåning av skjutvapen till enskilda personer samt för vapenhandlare och auktoriserade bevakningsföretag föreslås ingen ändring. Slutligen tas en ny bestämmelse om utlämnande av vapen för reparation och översyn in i kapitlet. Denna bestämmelse behandlas i avsnitt 7. Bestämmelserna om uppsiktsutlåning samlas i en paragraf. Bestämmelserna om uppsiktsutlåning finns i flera paragrafer men innebär i stort sett samma sak. Möjligen har lagstiftaren avsett att uppställa ett något mindre strängt krav beträffande utlåning av andra typer av skjutvapen än enhandsvapen och helautomatiska vapen, eftersom det i bestämmelsen rörande sådana andra typer av vapen inte anges att skjutning på skjutbana måste ske under uppsikt av en skyttesammanslutning. Utredningen menar att de allmänna bestämmelserna om uppsiktsutlå- ning bör samlas i en paragraf. Kravet på att handhavandet skall ske under långivarens eller en skyttesammanslutnings uppsikt bör därvid gälla beträffande alla vapentyper. Utlåning av ett skjutvapen för självständigt handhavande får ske endast till den som har eget tillstånd att inneha sådant vapen. Tvåveckorsregeln tas bort. I stället anges att skjutvapen får lånas ut endast tillfälligt, för ett bestämt ändamål och tillfälle. Utlåning som varar i skall anmälas till polismyn- digheten. Krav på att låntagaren själv har tillstånd gäller att av ett enhandsvapen eller ett helautomatiskt vapen får lånas ut, att handhas självständigt, endast till den som själv har tillstånd att inneha ett sådant skjutvapen. Vad avser andra vapentyper räcker det med att låntagaren uppfyller de praktiska krav som ställs, såsom genomgången jägarexamen eller aktivt medlemsskap i en skyttesam- manslutning. Något krav på att låntagaren skall ha genomgått den lämplighetsprövning som tillståndsmyndigheterna i andra fall företar, ställs således inte. Med dagens regler kan det alltså förekomma att en person, som efter en lämplighetsprövning inte skulle komma i fråga för eget tillstånd, utan hinder kan låna skjutvapen. Utredningen menar att detta är en ordning som rimmar illa med vapenlagens syfte att allt innehav av skjutvapen skall ske under kontrollerade former. Utredningen föreslår att ett skjutvapen får lånas ut, att handhas självständigt, endast till den som av tillståndsmyndigheten befunnits vara lämplig att inneha ett sådant. Utredningen har därvid övervägt möjligheten med någon form av lämplighetsintyg, med lämplig- hetsprövning genomförd av tillståndsmyndigheten utan samband med ansökan om tillstånd till innehav av ett visst vapen. Att tillskapa ett sådant institut har emellertid framstått som alltför administrativt kostsamt och opraktiskt, varför detta inte föreslås. Slutsatsen blir därför att den som lånar ett skjutvapen måste ha ett eget tillstånd att inneha ett motsvarande vapen. Mot förslaget kan visserligen anföras att det kan finnas risk för att följden blir att antalet vapenägare och registrerade skjutvapen ökar något. Den väsentliga fördel som följer med att alla som självständigt innehar skjutvapen är lämplighetsprövade, överväger dock enligt utredningens mening denna eventuella konsekvens. För hur får ett skjutvapen lånas ut? En bokstavstolkning av nuvarande 3 kap. 1 § vapenlagen tyder på att en vapeninnehavare endast sammanlagt, dvs. under hela den tid han är innehavare av vapnet, får låna ut sitt skjutvapen. Så tolkas och tillämpas emellertid inte bestämmelsen i praktiken. En vanlig tolkning är i stället att en vapeninnehavare åt gången får låna ut sitt skjutvapen till en och samma person. Det senare stämmer också bättre överens med uttalanden i förarbeten. Exempelvis angav departementschefen i propositionen som föregick vapenlag: Det har påpekats att utlåningsreglerna kan kringgås genom att ett vapen lånas ut till samma låntagare, ev. sedan vapnet har återgått i licensinnehavarens besittning mellan upplåtel- serna. Sådant förfarande står formellt inte i strid mot nu gällande utlåningsregler. Det är emellertid uppenbart att dessa regler inte avser att öppna möjlighet till annat än tillfälliga upplåtelser. Av denna anledning anser jag att det finns skäl att i författningstexten direkt ange att utlåning endast får ske tillfälligt. Därmed är avsett att markera att måste förflyta mellan två upplåtelser till samme låntagare och att upplåtelse inte får ske regelmässigt. Om en person lånar vapen av samme långivare ett flertal gånger torde sålunda utlåningen inte längre kunna betecknas som tillfällig 3. I samband med att vapenlag infördes justerades bestämmel- sen språkligt. Man valde då att låta tillfälligt utgå och endast behålla tidsbegränsningen . Utredningen menar att denna justering minskat möjligheterna att tolka bestämmelsen på avsett sätt. Utredningen föreslår därför att tidsbegränsningen i stället utgår och ersätts med att ett skjutvapen får lånas ut endast tillfälligt. Rekvisitet avser att tydligare markera vad som sades i de tidigare nämnda förarbetena, nämligen att måste förflyta mellan två upplåtelser till samme låntagare och att upplåtelse inte får ske regelmässigt. medför rekvisitet att bestämmelsen blir något mer flexibel, jämfört med dagens bestämmelse. Kravet på att lånet endast får vara tillfälligt bör dock alltjämt tolkas snävt. I normalfallet bör endast lån som varar i en godtas. Att låna ut samma vapen till en person i tät följd bör vidare vara uteslutet. Utlåningen kan i sådana fall inte längre betecknas som tillfällig. 1973:166 s. 105. Att utlåningen endast skall vara tillfällig markeras ytterligare med att den endast får avse ett visst bestämt ändamål och tillfälle. Med ändamål avses här inte det vidare begreppet, exempelvis jakt eller målskytte, utan att låneändamålet vid varje lånetillfälle skall vara närmare bestämt, till exempel jakt i eller pistol- skyttetävling i . Utredningen ser ingen anledning att ändra på de nuvarande bestämmel- serna och den praxis som finns på området. Om ett skjutvapen lånas ut än vad som sagts beträffande den s.k. korttidsutlå- ningen, krävs således att låntagaren söker innehavstillstånd för det aktuella skjutvapnet. Tillstånden bör naturligtvis i förekommande fall tidsbegränsas. En viktig aspekt av bestämmelserna avseende skjutvapen är att polisen, i samband med ett ingripande, skall veta var sådana finns. Vid exempelvis ett lägenhetsbråk kan denna vetskap vara av väsentlig betydelse för vilken insats som skall göras. Inte minst av denna anledning är det otillfredsställande att skjutvapen lånas ut till andra personer utan polisens vetskap. I och för sig motverkar bestämmelsen om att skjutvapen endast får lånas ut till den som själv har tillstånd att inneha ett motsvarande vapen att skjutvapen finns hos personer som inte är registrerade som vapeninnehavare. Detta är dock inte alltid tillräckligt. Polisen är i behov av att veta hur många och vilka skjutva- pen som finns hos en vapeninnehavare vid tillfället för ett ingripande. Utredningen menar därför att utlåning av skjutvapen skall anmälas till polismyndigheten. I vissa fall, när utlåningen sker , är ett anmälnings- förfarande emellertid inte praktiskt genomförbart, inte minst beroende på att behovet av att låna någon annans vapen ofta kan förväntas uppkomma hastigt, t.ex. då någon inför en förestående jakt upptäcker att det egna vapnet inte är funktionsdugligt. En anmälan skulle i sådant fall komma tillståndsmyndigheten så sent tillhanda att meningen med den skulle vara överspelad. En annan invändning mot att alla fall av utlåning skall anmälas är att tillståndsmyndigheterna inte har möjlighet att administrera dessa. Utredningen föreslår därför att endast sådan utlåning som avses vara i skall anmälas till tillstånds- myndigheten. Med hänsyn till att utlåning endast får ske till personer med eget tillstånd samt att den endast får ske tillfälligt, dvs. som regel , torde anmälningarna inte bli fler än att tillståndsmyn- digheten kan hantera dem inom ramen för det nuvarande arbetet. 3 kap. 8 § i andra sammanhang. behandlade frågan och noterade därvid följande. I sammanhanget vill utskottet framhålla att en skjutledares ansvar för att kontrollera om det i det enskilda fallet erfordras tillstånd för utlåning av vapen vid övning eller tävling inom en skyttesamman- slutning måste ses i belysning av att en skjutledare har mycket begränsade möjligheter att i praktiken efterforska hur det förhåller sig härmed. Vad som enligt utskottets mening kan krävas i fråga om aktsamhet av skjutledaren är att han med hjälp av frågor till den som vill låna ett skjutvapen försöker utröna om det föreligger någon omständig- het som gör att det behövs tillstånd av polismyndigheten för att utlåning skall få ske. Om så visar sig vara fallet bör naturligtvis ett tillstånd uppvisas. I annat fall finns det enligt utskottets mening inte skäl för skjutledaren att försöka gör ytterligare efterforskningar eller att vägra låna ut skjutvapen såvida det inte föreligger någon särskild omständig- het som ger honom anledning att misstänka att utlåning inte får ske 4. Utlåningen av vapen vid en skjutbana sker som regel under betryg- gande former. Risken för missbruk av skjutvapnet torde därför vara mindre än i andra sammanhang. Ur denna synvinkel skulle det kanske därför inte möta hinder att tillåta uppsiktsutlåning i enlighet med Svenska jägareförbundets förslag (se avsnitt 9.5.2). Syftet med bestämmelsen är emellertid till stor del att hindra den som har misskött sig på ett sådant sätt att han fått vapentillståndet återkallat från att bruka skjutvapen över huvud taget. Om skjutvapen utan hinder får lånas ut vid en skjutbana skulle den som fått sitt eget tillstånd återkallat kunna fortsätta bedriva i betydande omfattning. Ett sådant förhållande är inte önskvärt. Vad kritikerna i första hand synes invända mot är straffansvaret för ansvarig utlånare. Ansvar kan dock inte komma i fråga för den utlånare som är normalt aktsam. Utlånaren behöver därvid inte företa en 1995/96:JuU12 s. 12 djupgående utredning av saken. Ett nekande svar från låntagaren på fråga om han fått ett vapentillstånd återkallat bör som också påpekats av justitieutskottet vara tillräckligt för att frita utlånaren från straffansvar. Däremot skulle det, enligt utredningens mening, vara stötande och klart olämpligt om en utlånare, med vetskap om att en person fått sitt vapentillstånd återkallat, utan eget ansvar kunde låna ut skjutvapen till denne. Ett ytterligare argument för att bestämmelsen alltjämt bör finnas kvar i sitt nuvarande skick är att den faktiskt kan fungera som ett stöd för den utlånare som förvägrar en olämplig person att låna ett skjutvapen.