sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — sådana sjukdomar i rörelse- och stödjeorganen som enligt vad man inom den medicinska vetenskapen är överens om med en hög grad av sannolikhet kan vara orsakade av skadebringande faktorer i arbetet. Dessa beskrivningar, som inte kan göra anspråk på att vara uttöm- mande, ska givetvis endast ha rådgivande karaktär. Det finns också skäl att närmare granska de begränsningar som har gjorts i lagen när det gäller det generella skadebegreppet, och det gäller de numera i lag införda undantagen från det generella skadebegreppet vid psykiska och psykosomatiska sjukdomar samt den särskilda för- teckningen över smittsamma sjukdomar. Vi kommer i följande avsnitt att föreslå vissa kompletteringar när det gäller bestämmelserna på dessa områden. 5.3Psykisk påfrestning som skadlig inverkan Enligt en numera uttrycklig lagregel ska som arbetsskada inte anses en skada av psykisk eller psykosomatisk natur som är en följd av en företagsnedläggelse, en arbetstvist, bristande uppskattning av den försäkrades arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller ar- betskamrater eller därmed jämförliga förhållanden. För att motverka en slentrianmässig tillämpning föreslår vi ett tillägg till bestämmelsen som klargör att undantagsbestämmelsen inte gäller om skadan har sin grund i trakasserier eller andra kränk- ningar av den försäkrade eller i andra liknande, påtagliga brister i arbetsmiljön. Det generella skadebegreppet omfattar också psykiska och psykosoma- tiska sjukdomar. När arbetsskadeförsäkringen infördes gjordes emeller- tid vissa undantag i specialmotiveringen till 2 kap. 1 § LAF (prop. 1975/76:197). Föredragande statsrådet anslöt sig nämligen till följande uttalande av yrkesskadeförsäkringskommittén. Vissa med arbetet eller arbetsförhållandena sammanhängande om- ständigheter, som otvivelaktigt kan ge upphov till psykiska besvär hos arbetstagare, är emellertid inte av den arten att den skadliga inverkan som de kan medföra bör falla in under bestämmelsen. Det ligger i sakens natur att psykiska störningar till följd av före- tagsnedläggelse, arbetstvister, byte av arbetsuppgifter, svikna be- –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 131 fordringsförhoppningar, bristande uppskattning av arbetsinsatser och allmän vantrivsel med arbetsuppgifter och arbetskamrater inte skall kunna föranleda ersättning från yrkesskadeförsäkringen. gjorde 1990 en rättslägesanalys med utgångs- punkt i FÖDs samtliga domar vad avser skador som har sin grund i psykiska faktorer i arbetsmiljön (RFV ANSER 1990:6). Verket an- märkte att sammanställningar av detta slag, som bygger på rättsfall, är tidsbundna och att senare rättsfall kan komma att förändra bilden. Efter en redogörelse för domarna som gällde psykisk sjukdom drog RFV sammanfattningsvis följande slutsatser. Utanför LAFs ram faller sådana omständigheter som kan före- komma på varje arbetsplats och som inte direkt anknyter till det aktuella arbetet. FÖD godtar dock trakasserier och mobbning som direkt knutna till arbetet men har ställt beviskravet högt. Hög ar- betsbelastning utgör en sådan omständighet som kan innebära skadlig inverkan. Även om hänsyn tas till den försäkrades indivi- duella förutsättningar krävs det en extraordinär arbetsbelastning, vanligtvis även parad med andra påfrestningar av fysiskt eller psy- kiskt slag, för att arbetsbelastningen skall betraktas som skadlig. Speciella inslag som arbetsstudier och gruppdynamiska öv- ningar har accepterats som såväl skadliga faktorer som omfattade av försäkringens bestämmelser. På inrådan av lagrådet kom undantagen till uttryck i lagtexten i sam- band med lagändringarna 1993. Undantagen har följande lydelse: 3OM ARBETSSKADA ANSES INTE EN SKADA AV PSYKISK ELLER PSYKOSOMATISK NATUR SOM ¤R EN F¶LJD AV EN F¶RETAGSNEDL¤GGELSE EN ARBETSTVIST BRISTANDE UPPSKATTNING AV DEN F¶RS¤KRADES ARBETSINSATSER VANTRIVSEL MED ARBETS UPPGIFTER ELLER ARBETSKAMRATER ELLER D¤RMED J¤MF¶RLIGA F¶RH¥LLANDEN Lagtextens formuleringar anknyter som framgår mycket nära till motivuttalanden. Någon ändring i sak synes inte ha varit av- sedd. I prop.1992/93:30 heter det endast att som Lagrådet framhållit är det angeläget att den i prop.1975/76:197 fastslagna grundsatsen kom- mer till uttryck i lagtexten. Det är dock att märka att lagändringen rent faktiskt skulle kunna tolkas som en utvidgning av undantagsregeln. "YTE AV ARBETSUPPGIFTER och SVIKNA BEFORDRINGSF¶RHOPPNINGAR har ut- gått i uppräkningen och i stället har tillagts ELLER D¤RMED J¤MF¶RLIGA F¶RH¥LLANDEN I RFV REKOMMENDERAR (Allmänna råd 1994:3) Ersättning enligt lagen om arbetsskadeförsäkring (LAF) behandlas de undantag 132 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG från det generella skadebegreppet som har gjorts för skador av psykisk eller psykosomatisk natur. Ett antal avgöranden från FÖD redovisas. De finns alla också med i den tidigare nämnda rättslägesanalysen. De har avgjorts med stöd av de regler som gällde före , och de kan därför enligt de allmänna råden enbart ses som exempel på gränsdragningarna mellan omständigheter som är undantagna från LAFs generella skadebegrepp och omständigheter som är att anse som skadlig inverkan i LAFs mening. Vår utredning har inte haft möjlighet att göra någon egen genom- gång och bedömning av hur de numera lagfästa undantagen fungerar i praktiken. Vid diskussioner som vi har haft med bl.a. LO-Rättsskydd och TCOs arbetsskadeenhet har emellertid den åsikten framförts att det finns en klar tendens hos försäkringskassorna att försöka tolka in väl mycket under lagens undantagsbestämmelser, t.ex. också fall av mobb- ning eller utfrysning. Från har man fäst vår upp- märksamhet på att personal inom och annan vårdpersonal ibland – och särskilt i tider av nedskärningar i vården – får möta en aggressivitet och frustration hos vårdtagarna som kan leda till sådana psykiska påfrestningar att man måste sjukskriva sig. Men det finns knappast exempel på att psykiska besvär av sådana anledningar har godkänts som arbetsskada. Psykiska och psykosomatiska sjukdomar utgör den tredje största gruppen av anmälda arbetsskador, och det är en grupp som ökar. Redan av den anledningen finns det anledning att granska undantagsbestäm- melsernas utformning och tillämpning kritiskt. har också uppmärksamheten kommit att riktas alltmer på de psykosociala faktorerna i arbetet. Trakasserier av sexuell eller annan art och mobb- ning av olika slag hör exempelvis till frågor som ofta står i fokus i ar- betsmiljödebatten. Arbetarskyddsstyrelsen har utfärdat föreskrifter om åtgärder mot kränkande särbehandling i arbetslivet (AFS 1993:17) som preciserar arbetsgivarens ansvar för att förebygga och vidta åtgärder mot m obb- ning och trakasserier på arbetsplatsen. De undantag från det generella skadebegreppet som således numera anges uttryckligen i LAF är sinsemellan tämligen skilda till sin natur. Företagsnedläggelse har t.ex. föga gemensamt med vantrivsel med ar- betskamrater. Vi kan dock inte se att det finns tillräckliga skäl att slopa eller formulera om något av de angivna undantagen. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 133 RFVs rättslägesanalys 1990 är att FÖD mycket konsekvent hävdade att trakasserier och mobbning är en typ av skadlig inverkan som inte faller under undantagen. Och vi har inte belägg för att det skett någon ändring i domstolspraxis . Däremot finns det anledning att ta fasta på den kritik mot kassornas tillämpning som har framförts. Det kan givetvis inte accepteras att kassan mer eller mindre slentrianmässigt konstaterar att sjukdomsbe- svären inte är ersättningsberättigande bara därför att de är hänförliga till förhållanden som beror på det psykiska arbetsklimatet på arbetsplatsen. Man måste kräva att beslutsfattaren preciserar vilken grund som åberopas för att det skulle föreligga ett undantag. Det förutsätter i sin tur att undantaget är så väl definierat i lagtexten som möjligt. Det är viktigt att lagen avspeglar rättsläget. Behövs det klargöran- den beträffande uttolkningen av en lagtext, kan detta inte åstadkommas i efterhand på annat sätt än i samband med lagändringar. En väg att minska utrymmet för missuppfattningar är att markera i lagtexten den inställning beträffande trakasserier och dylikt som har lagts fast i dom- stolspraxis. inskärps att undantagsbestämmelsen inte får Vi föreslår därför följande tillägg i lagtexten i anslut- ning till undantagsbestämmelsen: 6AD NU SAGTS G¤LLER INTE OM SKADAN HAR SIN ELLER ANDRA KR¤NKNINGAR AV DEN F¶RS¤KRADE ELLER I ANDRA LIKNANDE P¥TAGLIGA BRISTER I ARBETSMILJ¶N Vi föreslår att en grundlig översyn ska göras av arbetsskadeförsäk- ringens skydd vid smittsamma sjukdomar. Vid denna bör man bl.a. analysera konsekvenserna av en bredare definition av begreppet ar- betsskada framkallad av smitta, granska skyddet för dem som arbe- tar vid landets infektionskliniker samt utreda tredjemansskyddet närmare. Vi föreslår nu att försäkrade som är sysselsatta i arbete där de riskerar att utsättas för smitta till följd av (ERPES " ()6 ! )OCH %(%# BAKTERIE ska omfattas av det särskilda skyddet i LAF. 134 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG I 2 kap. 1 § LAF anges att om skada som beror på annat än olycksfall har framkallats av smitta, anses den som arbetsskada i den mån rege- ringen föreskriver det. När arbetsskadeförsäkringen infördes fann man skäl att föreskriva undantag från det generella skadebegreppet när det gäller smitta fram- kallad av SJUKDOM. Man anförde att det inte kan anses realistiskt att låta försäkringen omfatta förkylningssjukdomar och andra infektionssjuk- domar som kan drabba en person oavsett om han eller hon förvärvsar- betar eller inte. pågår sådana sjukdomar . Om skadan har berott på OLYCKSFALL är den däremot alltid att anse som arbetsskada även om den framkallats av smitta. Föredragande statsrådet anslöt sig i specialmotiveringen (prop. 1975/76:197 sid. 91) till yrkesskadeförsäkringskommitténs förslag att arbetsskadeskyddet för smittsamma SJUKDOMAR i arbetsskadeförsäk- ringen skulle preciseras genom en särskild uppräkning. Regeringen har sålunda gett föreskrifter i 5 § förordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd (FASP) om när en skada genom smitta ska anses som arbetsskada. För att en försäkrad skall omfattas av LAF vid smittsamma sjukdomar måste enligt FASP vissa förutsättningar vara uppfyllda. Antingen ska den försäkrade ha fått smittan vid arbete i laboratorium där arbete med smittämnet bedrivs eller också ska han eller hon ha fått en viss typ av sjukdom vid ett angivet slag av arbete. Om den försäkrade har smittats när han eller hon har varit sysselsatt i ett laboratorium där man arbetat med det aktuella smittämnet, om- fattas han eller hon således alltid av försäkringen. Det är inte enbart la- boratoriepersonal som skyddas av försäkringen utan även andra som ut- för någon typ av arbete i laboratorium, t.ex. lokalvårdare och hant- verkare. Den som smittas behöver alltså inte själv ha hanterat det smitt- samma ämnet. Om man inte arbetar i ett laboratorium gäller att arbetsskadeskyddet omfattar dels samhällsfarliga sjukdomar som finns upptagna i 1.1 och 1.2 bilagan till smittskyddslagen (1988:1472), dels en rad andra sjuk- domar som finns uppräknade i FASP. En allmän förutsättning är att smittokontakten har förekommit i arbetet vid sjukvårdsinrättning eller i annat arbete vid behandling, vård eller omhändertagande av en smitt- förande person. Smittokontakten kan även ha förekommit i arbete vid omhänder- havande eller hantering av smittförande djur eller material. Skyddet gäller inte bara den som skadas när han utför sina normala arbetsupp- gifter utan var och en som i sitt arbete får handskas med smittförande –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 135 människor, djur eller material. I arbete vid sjukvårdsinrättning omfattas därför, förutom sjukvårdspersonal, även hantverkare, lokalvårdare m.fl. som arbetar fast eller tillfälligt vid sjukhus, läkarmottagningar eller lik- nande av LAF. Vi har inte haft möjlighet att göra någon egentlig genomgång av hur LAFs bestämmelser om ersättning vid smittsamma sjukdomar fungerar i praktiken. Under utredningens gång har emellertid frågan kommit upp om ytterligare smittsamma sjukdomar bör omfattas av det särskilda för- säkringsskydd som LAF ger eller om någon eller några sjukdomar kan tas bort. Det finns i och för sig skäl som talar för att man borde utreda frågan om arbetsskadeförsäkringens tillämpning på de smittsamma sjuk- domarna mera grundligt. Således vore det av värde om man kunde analysera konsekvenserna av en bredare definition av begreppet arbets- skada framkallad av smitta. Om en epidemiologisk utredning visar att det föreligger ett samband mellan en försäkrads sjukdom och hans eller hennes arbetsplats, så borde denna kunna omfattas av försäkringen, oavsett om smittämnet finns särskilt uppräknat i författning eller inte. Det har sagts oss att det för de flesta smittämnen finns tillgång till kvalificerad metodik för att klargöra epidemiologiska samband. För att underlätta tillämpningen kunde virus-framkallade luftvägsinfektioner och diarrésjukdomar undantas. En sådan konstruktion av det försäkringsmässiga smittskyddet skulle kunna göra det lättare att ta ställning till enskilda fall av smitt- överföring. Det skulle också göra det mindre nödvändigt att försöka välja ut de smittsamma sjukdomar som bör ingå i uppräkningen över ersättningsbara sjukdomar. Det lär t.ex. finnas ca 60 olika djursjuk- domar som under speciella omständigheter kan föras över till männi- skan. De flesta är dock synnerligen ovanliga i . Det är ingalunda säkert att just de som är uppräknade är de mest skyddsvärda. En annan fråga som har kommit upp under utredningens gång är om inte personal som arbetar vid landets infektionskliniker och som i den dagliga kontakten med svårt sjuka patienter är utsatta för smittorisker borde omfattas av samma starka försäkringsskydd som de som arbetar vid ett laboratorium. Det har bl.a. gjorts gällande att de som arbetar vid en infektionsklinik är mer utsatta för smittorisker än laborato- riepersonal. 136 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG En ytterligare fråga som har kommit upp till diskussion inom utred- ningen är om tredje man ska omfattas av arbetsskadeförsäkringens skydd. Med tredje man avses t.ex. anhöriga som riskerar att utsättas för smitta och barn som skadas under fosterstadiet. Frågan om fosterskador ska omfattas av arbetsskadeförsäkringen har behandlats tidigare. angav i 1990/91:SfU 16 Rehabilitering och rehabiliteringsersättning (s. 49) att skyddet av borde lösas genom föreb yggande åtgärder och inte genom en ut- vidgning av LAF. Gravida kvinnor borde skyddas från arbetsmiljöer som kunde medföra risk för fosterskador. Kunskapen om fosterskador var emellertid begränsad och läget – inte minst på arbetsmiljöområdet – var oklart. Arbetarskyddsstyrelsen förutsattes dock uppmärksamt följa det fortlöpande forskningsarbetet på området och utfärda föreskrifter i de fall risken för fosterskador upptäcktes i arbetsmiljön. Vi har inhämtat att Arbetarskyddsstyrelsen har uppmärksammat ar- betsmiljön för gravida kvinnor och risken för fosterskador på grund av riskfaktorer i arbetsmiljön genom att utfärda föreskrifterna AFS 1994:32, Gravida och ammande arbetstagare, som är en implemente- ring av EU-direktiv /85/%%#. Enligt vad vi erfarit anser man inom såväl som att tredje man är särskilt utsatt för risker inom de yrken som deras medlemmar representerar, och förbundens uppfattning är att även tredje man bör skyddas enligt LAFs regler. har belyst sin inställning med ett konkret exempel, där en polisman i samband med ett ingripande mot en narkotikapåver- kad biltjuv smittades av hepatit genom blod från den gripne. Polis- mannen och sedermera också hans sambo insjuknade i hepatit med leversvikt och vårdades på sjukhus. Polismannen – men inte hans sambo – fick sjukdomen godkänd som arbetssjukdom. Paret fick ekonomiska svårigheter som en följd av det inträffade. Vi har inte haft möjlighet att göra någon egentlig utredning av frågan om ersättning åt skadelidande tredje man. Den har många aspekter och behöver förmodligen analyseras noga. Det finns emeller- tid en påtaglig oro för följderna av en smittoöverföring på tredje man hos medlemmarna inom framför allt och . Det är en oro som vi tycker att man bör ta på allvar. Vi har funnit att de nämnda frågorna är av den arten att de förut- sätter en mer ingående utredning på området än den vi har haft möjlig- het att göra med den tid vi har till förfogande. Vi föreslår därför att det görs en mera grundlig översyn av arbetsskadeförsäkringens skydd vid smittsamma sjukdomar. Vi har inskränkt oss till att på några punkter närmare granska det skydd som arbetsskadeförsäkringen ger när den försäkrade varit syssel- –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 137 satt i arbete vid sjukvårdsinrättning eller i annat arbete vid behandling, vård eller omhändertagande av smittförande person eller vid om- händerhavande eller hantering av smittförande djur eller material. Efter att ha samrått under hand med expertis vid smitt- skyddsenhet föreslår vi följande ändringar. &¶R¤NDRINGAR I &!30 -UL OCH KL¶VSJUKA tillhör de i FASP särskilt uppräknade sjukdomarna. Men man känner i vart fall inte till något enda exem- pel på att det alls kunnat ge upphov till sjukdom hos människa. Det finns därför inte längre något behov av att låta försäkringen omfatta sjukdomen. Vi föreslår att sjukdomen ska tas bort från uppräkningen i 5 § FASP. (ERPES " ()6 ! )OCH %(%# 0157- bakterie är smittämnen som förekommer i och som en försäkrad riskerar att ådra sig genom arbete med smittförande djur och personer. (ERPES " förekommer i hög frekvens hos apor som importeras. (utomlands) avlidit i sjukdomen efter att ha fått apsaliv i ögat. När det gäller smittämnena ()6 ! )OCH %(%# BAKTERIE finns det stu- dier som visar att smittspridning kan ske från person till person. Sjuk- domar till följd av dessa smittämnen kan även klassas som samhälls- farliga, men de finns inte upptagna som sådana i punkterna 1.1 och 1.2 i bilagan till smittskyddslagen. I och för sig kan man tänka sig att smitta till följd av exempelvis HIV/AIDS i realiteten omfattas av försäkringsskyddet . Sådan smitta kan oftast betecknas som ett olycksfall i arbetet, när den överförs genom en plötslig, ovanlig eller oförutsedd händelse. Vi anser emellertid det riktigast att inte låta frågan om godkännande av en smitt- sam sjukdom som arbetssjukdom vara beroende av denna typ av reso- nemang. Vi föreslår därför att försäkrade som är sysselsatta i arbete där de riskerar att utsättas för smitta till följd av (ERPES " ()6 ! )OCH %(%# BAKTERIE ska omfattas av det särskilda skyddet i LAF. Sjukdomar till följd av dessa smittämnen bör således föras till de sär- skilt uppräknade i 5 § FASP. 138 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Den kraftiga nedgången i antalet anmälda respektive godkända ar- betsskador beror förmodligen framför allt på att arbetsskadesjuk- penningen slopades och inte så mycket på de nya bevisregler som infördes . Även den minskade sysselsätt- ningen på arbetsmarknaden kan ha spelat in. Vi har övervägt möjligheten att byta ut dagens bevisregler mot en enklare, som finns på andra ställen inom skadeståndsrätten och som är lättare att förstå. Vi har dock stannat för att de nuvarande bevis- reglerna bör behållas och föreslår i stället olika åtgärder för att för- bättra tillämpningen. Den tidigare yrkesskadeförsäkringen hade från början en bevisregel som innebar att orsakssamband mellan en sjukdom och viss skadlig in- verkan i arbetet ansågs föreligga om inte övervägande skäl talade däremot. Tillämpningen av lagen ansågs dock för restriktiv och som ett resultat av kritiken infördes bevisregeln att samband skulle anses föreligga om inte betydligt starkare skäl talade däremot. Samma be- visregel med en stark presumtion för orsakssamband fördes sedan över till LAF, som vi fick ett i princip generellt arbetsskade- begrepp. Bevisregeln kombinerades i förarbeten och praxis med en medicinsk farlighetsbedömning som innebar att det åtminstone skulle vara sanno- likt att den faktor som den försäkrade menade hade vållat skadan verk- ligen kunde ge upphov till den typ av sjukdomsbesvär som han eller hon hade fått. Att orsakssamband ska presumeras skiljer sig från vad som gäller annars t.ex. inom skadeståndsrätten. Motivet till den för den enskilde mycket förmånliga bevisregeln inom arbetsskadeförsäkringen angavs vara att försäkringen och inte den enskilde försäkrade skulle bära den rättsförlust som kan bli följden av den medicinska vetenskapens ofull- komlighet att fastslå samband. Arbetsskadeförsäkringens utveckling kritiserades starkt och . Antalet anmälda och godkända arbetsskador hade vuxit mycket kraftigt och därmed också kostnaderna för försäkringen. Orsaken sades vara den utveckling i praxis som hade blivit följden av det generella skadebegreppet och den gynnsamma be- visregeln. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 139 ska sägas att många också var positiva till utvecklingen. Det generella skadebegreppet hade lett till att försäkrade som till följd av skadebegreppets utformning i tidigare lag var utestängda från möj- ligheterna att få sin skada bedömd som arbetsskada nu kunde få rätten till ersättning från arbetsskadeförsäkringen prövad. Man kunde också peka på att många nya medicinska kunskaper hade vunnits om skadors uppkomst i arbetslivet som en följd av regelverket i arbetsskadeförsäk- ringen. konstaterade 1992 mot bak- grund av de erfarenheter som hade vunnits av tillämpningen av LAF att kombinationen av ett generellt arbetsskadebegrepp och en mycket ge- nerös bevisregel i sig kan ha lett till svårigheter att upprätthålla en klar avgränsning mellan arbetsrelaterade och icke arbetsrelaterade sjukdo- mar. Det är problematiskt att rätt värdera sådana omständigheter utan- för förvärvsarbetet som kan bidra till en sjukdoms eller försämrings uppkomst och utveckling. Om man ville åstadkomma en tydligare gränsdragning var det ofrånkomligt att ompröva bevisregeln. Efter översyn infördes fr.o.m. en uttrycklig lagregel när det gäller farlighets- bedömningen. Enligt denna ska det föreligga en hög grad av sanno- likhet för att en faktor ska kunna ge upphov till en sådan skada som den försäkrade har. Vidare ersattes den tidigare presumtionsregeln av den nuvarande sambandsregeln. Denna innebär i korthet att det krävs över- vägande skäl för att en skada ska anses vara orsakad av den skadliga inverkan som den försäkrade varit utsatt för. har antalet anmälningar om arbetsskada åter minskat starkt. Även andelen godkända skador har minskat kontinuerligt. Vi har i uppdrag att analysera de senaste årens förändringar i arbetsskadeför- säkringen i syfte att se över frågan om försäkringen ger en tillfreds- ställande trygghet för den som drabbas av en arbetsskada. Det är inte möjligt att dra några säkra slutsatser av den statistik som finns att tillgå. Inte heller ger en genomgång av de senaste årens domar från högre instans uttryck för någon tendens när det gäller vilken in- verkan de nya bevisreglerna haft på utvecklingen. De nya reglerna har ännu gällt och avgörandena är för få. Inga domar har refererats. I riksdagsmotioner och i den allmänna debatten har dock många menat att inte minst den starka minskningen av antalet god- kända belastningsskador är en följd av de nya reglerna. 140 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Huvudorsaken till det jämfört med tidigare mycket låga antalet an- mälda skador som vi kan registrera skulle emellertid lika gärna kunna vara att arbetsskadesjukpenningen slopades . Frågan om det föreligger en arbetsskada eller inte har ju därmed ofta inte aktualiserats förrän det kanske blivit fråga om för- tidspension eller livränta på grund av en bestående nedsättning av den försäkrades arbetsförmåga. Även antalet godkända arbetsskador har minskat starkt. Inte heller här är det säkert att anledningen är de nya bevisreglerna. Statistiken visar att antalet ärenden som kommer in för prövning aldrig har varit så lågt som . Antalet avslag i ärenden om arbets- skadeersättning har heller aldrig varit så lågt. Det talar också för att det