sou · GMB3107 · 1999-01-01 00:00:00 — 5 § En arbetsgivare får i stället för att varsla länsarbetsnämnden om en driftsinskränkning underrätta nämnden om att arbetsgivaren har begärt eller avser att begära förhandling enligt 11 § lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet eller motsvarande bestämmelser i kollektivavtal om en sådan förändring av sin verksamhet som medför eller kan medföra en driftsinskränkning. För att arbetsgivaren skall få förfara på detta sätt i stället för att varsla krävs 1.att underrättelsen är skriftlig, 2.att den lämnas senast för varsel som anges i 2–3 §§ samt 3.att arbetsgivaren senast då också lämnar sådana uppgifter som avses i 4 § första stycket. 6 § Den som har tagit befattning med ett ärende enligt denna lag får inte obehörigen röja eller utnyttja vad denne därvid har fått veta om enskildas personliga förhållanden eller affärs- eller driftsförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). I fråga om uppgifter som en myndighet enligt förevarande lag lämnar till en företrädare för en arbetstagarorganisation vid myndigheten eller vid någon annan myndighet gäller 14 kap. 9 § sekretesslagen. &¶RUTS¤TTNINGAR F¶R ¥L¤GGANDE AV VARSELAVGIFT 7 § En arbetsgivare, som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet underlåter att varsla om en driftsinskränkning enligt vad som föreskrivs i denna lag, kan åläggas att utge varselavgift till staten. Underlåts varsel under tid då arbetsgivaren är i konkurs, skall varselavgift i stället utges av den som företräder konkursboet. Varselavgiften fastställs för varje påbörjad vecka som varsel försummats samt bestäms till lägst 100 och högst för varje arbetstagare som berörs av driftsinskränkningen. Om det föreligger särskilda skäl, kan varselavgiften bestämmas till lägre belopp. Fullständig befrielse från sådan avgift kan också medges. 4ALAN OM ¥L¤GGANDE AV VARSELAVGIFT 8 § Varselavgift åläggs av allmän domstol på talan av . Sådan talan skall väckas efter driftsinskränkningen. Om detta inte sker, är talan förlorad. 9 § får vid vite förelägga en arbetsgivare att fullgöra sina skyldigheter enligt 4 § andra stycket. 10 § beslut om vitesföreläggande enligt 9 § får överklagas hos . 11 § beslut i ärende om vitesföreläggande får överklagas hos länsrätten. Länsrättens beslut får inte överklagas. 4ALAN OM UTD¶MANDE AV VITE 12 § Talan om utdömande av vite förs av länsarbetsnämnden eller hos länsrätten. 3TRAFFANSVAR F¶R ORIKTIG UPPGIFT 13 § Den som i varsel enligt denna lag eller i underrättelse som avses i 5 § uppsåtligen eller av grov oaktsamhet lämnar oriktig uppgift, som inte saknar betydelse, döms till böter eller fängelse i högst . -EDGIVANDE TILL ¥TAL 14 § Allmänt åtal för brott som avses i 13 § får väckas endast efter medgivande av . 5NDANTAG FR¥N VARSELREGLERNA M M 15 § Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får föreskriva undantag från 1–5 §§ samt meddela närmare föreskrifter för tillämpningen av dessa bestämmelser. Sådana undantag eller föreskrifter får dock inte innebära att mindre förmånliga regler skall tillämpas för arbetstagarna än som följer rådets direktiv /129/EEG av , ändrat genom rådets direktiv /56/EEG. Denna lag träder i kraft , då lagen (1974:13) om vissa anställningsfrämjande åtgärder upphör att gälla Förslag till lag om ändring i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet En part som är skyldig att förhandla skall själv eller genom ombud inställa sig vid förhandlingssammanträde och, om det behövs, lägga fram ett motiverat förslag till lösning av den fråga som förhandlingen avser. Parterna kan gemensamt välja någon annan form för förhandling än sammanträde. En arbetsgivare skall i samband med förhandling inför beslut om uppsägning på grund av arbetsbrist skriftligen underrätta motparten om 1.skälen till de planerade uppsägningarna, 2.antalet arbetstagare som avses bli uppsagda och vilka kategorier de tillhör, 3.antalet arbetstagare som normalt sysselsätts och vilka kategorier de tillhör, 4.den tidsperiod under vilken uppsägningarna är avsedda att verkställas, och 5.beräkningsmetoden för eventuella ersättningar utöver vad som följer av lag eller kollektivavtal vid uppsägning. Arbetsgivaren skall också lämna motparten en kopia av de varsel som har lämnats till länsarbetsnämnden enligt 2 a § En part som är skyldig att förhandla skall själv eller genom ombud inställa sig vid förhandlingssammanträde och, om det behövs, lägga fram ett motiverat förslag till lösning av den fråga som förhandlingen avser. Parterna kan gemensamt välja någon annan form för förhandling än sammanträde. En arbetsgivare skall i samband med förhandling inför beslut om uppsägning på grund av arbetsbrist skriftligen underrätta motparten om 1.skälen till de planerade uppsägningarna, 2.antalet arbetstagare som avses bli uppsagda och vilka kategorier de tillhör, 3.antalet arbetstagare som normalt sysselsätts och vilka kategorier de tillhör, 4.den tidsperiod under vilken uppsägningarna är avsedda att verkställas, och 5.beräkningsmetoden för eventuella ersättningar utöver vad som följer av lag eller kollektivavtal vid uppsägning. Arbetsgivaren skall också lämna motparten en kopia av de varsel som har lämnats till länsarbetsnämnden enligt 4 § första och andra styckena lagen F¶RSTA OCH ANDRA STYCKENA LAGEN Denna lag träder i kraft . 1 Några utgångspunkter för arbetet Vi har enligt kommittédirektiven haft i uppdrag att analysera och ta ställning till om de anställningsfrämjande reglerna i främjandelagen helt kan utgå ur lagen eller om de behövs till viss del i omarbetat skick och lämna förslag på förändringar i lagstiftningen. Som en konsekvens av vårt arbete i nämnda del kan vi, sägs det i direktiven, komma att behöva utarbeta ett förslag till en separat varsellag. Vid analysen har vi haft att beakta att det på visst sätt föreligger dubbelreglering. Denna dubbelreglering behandlas i avsnitt 7.1–7.2. Som framgår av dessa avsnitt kan vårt uppdrag i delen beträffande de anställningsfrämjande reglerna sägas innebära att vi skall undersöka och ta ställning till i vilken omfattning det kan ställas samma krav på arbetsgivaren beträffande anpassningsverksamhet etc. för redan anställda med stöd av främst arbetsmiljölagen som med stöd av en tillämpning av främjandelagen. I den mån det kan ställas samma krav på arbetsgivaren, kan det ifrågasättas om det ändå finns skäl att behålla de anställningsfrämjande reglerna; i oförändrat eller förändrat skick; i samma lag eller i en ny lag. Utifrån denna analys har vi alltså haft att lämna förslag på förändringar, i princip inom ramen för främjandelagens område. Vi har således inte haft att utreda och föreslå åtgärder i syfte att allmänt förbättra sysselsättningsmöjligheterna för äldre personer i arbetsför ålder och personer med nedsatt arbetsförmåga. Att båda dessa grupper är särskilt utsatta på arbetsmarknaden är känt. Arbetsmarknadspolitiken går ut på bl.a. att dessa grupper skall kunna ges möjlighet till förvärvsarbete. Det ligger dock alltså utanför ramen för vårt uppdrag att komma med förslag i det avseendet. 2Internationella åtaganden och Europeiska unionen I detta avsnitt lämnas en redogörelse för internationella åtaganden och EG-rätt som i olika avseenden berör frågan om anställningsfrämjande åtgärder för äldre personer och personer med nedsatt arbetsförmåga; ur både ett vidare och ett snävare perspektiv. Frågan om främjande av på arbetsmarknaden utsatta grupper, som t.ex. äldre personer och arbetshandikappade/funktionshindrade personer, tangerar frågan om diskriminering av samma grupper. Framställningen bör läsas mot bakgrund av det ovan sagda. har haft en aktiv roll i det internationella samarbetet för funktionshindrade. initierade regeringen ett arbete inom () i syfte att få till stånd internationella regler om funktionshindrades rätt till full delaktighet och jämlikhet. Detta ledde fram till ett beslut inom FN om att utarbeta standardregler om grundläggande rättigheter för personer med funktionshinder. antog ett sådant förslag. I reglerna, som är avsedda att vara normbildande och utgöra grund för moraliska och politiska beslut i medlemsstaterna, anges tydliga principiella ståndpunkter när det gäller rättigheter, möjligheter och ansvar. Reglerna anvisar konkreta förslag till hur en 32 )NTERNATIONELLA ¥TAGANDEN OCH %UROPEISKA UNIONEN stat kan undanröja hinder för personer med funktionsnedsättningar och för hur ett tillgängligt samhälle kan skapas. Det finns en klar överensstämmelse mellan innehållet i reglerna och målet för den svenska handikappolitiken. För del är det därför naturligt att ha som utgångspunkt i det pågående handikappolitiska arbetet. I åligger det att övervaka tillämpningen av dessa standardregler. Standardreglerna anger att lagar och regler inom området arbete inte får diskriminera personer med funktionsnedsättningar. Inte heller skall lagar och regler tillåtas hindra anställningar av personer med funktionsnedsättningar. Staterna bör utarbeta handlingsprogram. Av dessa bör det framgå att åtgärder skall vidtas så att arbetsplatserna utformas och anpassas så att de blir tillgängliga för personer med olika slag av funktionsnedsättningar. Vidare bör det framgå att stöd skall ges så att ny teknik utnyttjas samt hjälpmedel, verktyg och utrustning utvecklas och tillverkas. Staterna skall se till att sådana hjälpmedel och utrustningar görs tillgängliga för människor med funktionsnedsättningar, så att dessa kan erhålla eller behålla ett arbete. Staterna bör i egenskap av arbetsgivare skapa gynnsamma förutsättningar för anställning av personer med funktionsnedsättningar. Staterna bör dessutom verka för att en bättre arbetsmiljö skapas. Därigenom förhindras att skador och sjukdomar med funktionsnedsättningar som följd uppkommer. En bättre arbetsmiljö gör också att arbetstagare som fått arbetsskador lättare kan rehabiliteras. Staterna uppmanas också att samarbeta med arbetsmarknadens parter för att trygga en rättvis rekryterings- och befordringspolitik samt rättvisa anställningsvillkor och lönestrukturer. På initiativ av påbörjades utarbetandet av en europeisk social stadga som komplement till den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (). Stadgan öppnades 1961 och ratificerades av året därpå. Vissa förpliktelser undantogs dock från ratifikation. Stadgan trädde 1965. I en första del innehåller stadgan en rad principer som konventionsstaterna skall sträva efter att förverkliga. Det anges bl.a. att var och en skall ha möjlighet att förtjäna sitt uppehälle i ett fritt valt arbete, att alla arbetstagare äger rätt till skäliga arbetsvillkor samt till )NTERNATIONELLA ¥TAGANDEN OCH %UROPEISKA UNIONEN 33 trygga och sunda arbetsförhållanden. I en andra del anges konventionsstaternas förpliktelser med avseende på olika rättigheter. Till de artiklar som har förbundit sig hör artikel 15, vilken återfinns i andra delen. I artikeln anges att för att trygga fysiskt eller psykiskt handikappade personers rätt till yrkesutbildning, rehabilitering och social återanpassning förbinder sig de fördragsslutande parterna att vidta erforderliga åtgärder dels för att bereda de handikappade möjlighet till yrkesutbildning, dels för att placera handikappade i arbetslivet. rapporterar regelbundet om tillämpningen av stadgan. granskningsorgan avseende sociala stadgan har inte riktat någon anmärkning mot beträffande tillämpningen av artikel 15. Den sociala stadgan har omarbetats och föreligger den reviderade sociala stadgan. Den har undertecknats av , den dag den öppnades för undertecknande. I den reviderade versionen har artikel 15 omarbetats och ändrats på så sätt att den inte längre endast behandlar yrkesmässig rehabilitering utan även funktionshindrades rätt till oberoende, social integrering och deltagande i samhällslivet i allmänhet. har med anledning av den reviderade versionen utarbetat promemorian sociala stadga (Ds 1997:65). I propositionen 1997/98:82 om sociala stadga föreslås att godkänner den reviderade stadgan, däribland den nya artikel 15. Förslaget har godkänts av (bet. 1997/98:AU12, rskr. 1997/98:187). Internationella arbetsorganisationen ([]) tillkom som ett autonomt organ inom . Efter knöts till nybildade (). Enligt ett avtal har ställning som ett av . blev medlem i genom inträdet i ratificerade ),/ S KONVENTION NR OM YRKESINRIKTAD REHABILITERING OCH ARBETE PERSONER MED HANDIKAPP . Konventionens första del innehåller olika definitioner samt angivande av konventionens tillämpningsområde. Uttrycket person med handikapp definieras som en person vars utsikter att erhålla, behålla och bli befordrad i lämpligt arbete är väsentligt begränsade till följd av en i vederbörlig ordning konstaterad fysisk eller psykisk skada. Varje medlemsstat skall sätta som mål för den yrkesinriktade rehabiliteringen att göra det möjligt för en person med handikapp att erhålla, behålla 34 )NTERNATIONELLA ¥TAGANDEN OCH %UROPEISKA UNIONEN och bli befordrad i lämpligt arbete. Konventionens andra del ställer upp en rad principer för yrkesinriktad rehabilitering och sysselsättningspolitik avseende personer med handikapp. Konventionens tredje del föreskriver åtgärder på det nationella planet för att utveckla yrkesinriktad rehabilitering och förmedlingsservice för personer med handikapp. Bland annat skall åtgärder vidtas för att främja inrättande och utveckling av yrkesinriktad rehabilitering och arbetsförmedlingsservice för personer med handikapp på landsbygden och i glesbygder. med konventionen antog REKOMMENDATIONEN NR OM YRKESINRIKTAD REHABILITERING OCH ARBETE PERSONER MED HANDIKAPP som innehåller detaljerade anvisningar om hur personer med funktionshinder genom åtgärder på olika områden skall kunna integreras i arbetslivet och samhället i övrigt. Till grundläggande instrument om mänskliga rättigheter räknas KONVENTIONEN NR ANG¥ENDE DISKRIMINERING I FR¥GA OM ANST¤LLNING OCH YRKESUT¶VNING. Till konventionen hör REKOMMENDATIONEN NR ANG¥ENDE DISKRIMINERING I FR¥GA OM ANST¤LLNING OCH YRKESUT¶VNING. Härigenom har förbundit sig att utforma och tillämpa en nationell politik, avsedd att genom metoder, anpassade efter landets förhållanden och praxis, främja likställdhet med avseende på möjligheter och behandling i fråga om anställning och yrkesutövning i syfte att avskaffa varje diskriminering i nämnda hänseende. I konventionen definieras diskriminering i artikel 1.1.a. som varje åtskillnad, uteslutning eller företräde på grund av ras, hudfärg, kön, religion, politisk uppfattning, nationell härstamning eller socialt ursprung som har till följd, att likställdhet med avseende å möjligheter eller behandling i fråga om anställning eller yrkesutövning omintetgörs eller beskäres. Konventionen omfattar alltså inte diskriminering av funktionshindrade eller äldre. En översiktlig rapport om tillämpningen av konventionen nr 111 och rekommendationen nr 111, utarbetad av oberoende expertkommitté, förelades Internationella arbetskonferensen , konferensdokument Report III (Part 4B) Equality in Employment and Occupation. I rapporten fann expertkommittén att en utveckling skett i många medlemsländer på så sätt att även andra än de diskrimineringsgrunder som anges i konventionen inkluderats i den nationella lagstiftningen. väckte mot den bakgrunden frågan om tiden nu inte var mogen för att i ett tilläggsprotokoll till konventionen nr 111 inkludera andra diskrimineringsgrunder än de sju som räknas upp i artikel 1.1.a. SOU 1998:107 )NTERNATIONELLA ¥TAGANDEN OCH %UROPEISKA UNIONEN 35 oberoende expertkommitté har även vad gäller tillämpningen av konventionen nr 159 och rekommendationen nr 168 lämnat en rapport. Denna förelades Internationella arbetskonferensen , konferensdokument Report III (Part 1B) Vocational Rehabilitation and Employment of Disabled Persons. Vad särskilt gäller äldre personer kan i fråga om ILO- konventionerna etc. nämnas följande. Frågan om äldre arbetstagare togs upp till en första diskussion vid Behandlingen ledde efter ytterligare överväganden vid konferens till att REKOMMENDATION NR OM ¤LDRE ARBETSTAGARE enhälligt antogs. Förslag från arbetsgruppen att anta även en konvention i ämnet avvisades. I nämnda rekommendations del I, Allmänna bestämmelser, anges bl.a. (punkt 1.1) att den gäller för alla arbetstagare som kan möta svårigheter i fråga om anställning och yrkesutövning p.g.a. åldrande. Det uttalas vidare följande (punkt 2). Äldre arbetstagares sysselsättningsproblem bör behandlas inom ramen för en allsidig och väl balanserad strategi för full sysselsättning och på företagsnivå av en allsidig och väl balanserad socialpolitik under vederbörligt hänsynstagande till alla befolkningsgrupper varigenom det säkerställs att sysselsättningsproblemen inte övervältras från en grupp till en annan. I rekommendationens del II, Lika möjligheter och behandling, anges bl.a. följande (punkt 3). Varje medlemsstat bör inom ramen för en nationell politik som syftar till lika möjligheter och behandling för arbetstagare, oavsett deras ålder, samt inom ramen för hithörande lagstiftning och praxis vidta åtgärder för att hindra att diskriminering i fråga om anställning och yrkesutövning då det gäller äldre arbetstagare. Vidare gäller bl.a. följande (punkt 4 c). Varje medlemsstat bör, med metoder anpassade efter nationella förhållanden och praxis, införa lagstiftning och/eller främja program som är ägnade att säkerställa godtagande och genomförande av den politik som avses i punkt 3. Slutligen kan nämnas bl.a. följande (5 b i och 5 c). Äldre arbetstagare bör utan diskriminering p.g.a. ålder åtnjuta jämlikhet med andra arbetstagare i fråga om möjlighet och behandling, särskilt då det gäller t.ex. att själva välja anställning och trygghet i anställningen. Enligt punkt 7 bör varje medlemsstat, med metoder anpassade efter nationella förhållanden och praxis, a) i mån av möjlighet säkerställa tillämpningen av den politik som avses i punkt 3 ovan inom alla verksamhetsområden som står under ledning eller kontroll av en offentlig myndighet; b) främja tillämpningen av denna politik inom alla övriga verksamhetsområden i samverkan med arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer och andra berörda organ. 36 )NTERNATIONELLA ¥TAGANDEN OCH %UROPEISKA UNIONEN I del III, Skydd, finns uppmaningar bl.a. om att det på arbetsmiljöområdet bör utformas åtgärder för att göra det möjligt för äldre arbetstagare att fortsätta vara yrkesverksamma under tillfredsställande förhållanden. Genom propositionen 1981/82:166 med anledning av beslut fattade av internationella arbetskonferensen vid dess sextiosjätte och sextiosjunde möten, m.m., gavs tillfälle att yttra sig över ILO-rekommendationen om äldre arbetstagare. I propositionen anfördes att rekommendationen hade behandlats av , som i sin tur inhämtat yttranden från , (Rfv), (), (), Arbetarskyddsstyrelsen (ASS), (), , , i (LO), () och (). Efter kommittébehandlingen yttrade sig även (). Kommittén konstaterade att remissinstanserna var eniga i sin bedömning att de i instrumentet intagna reglerna i stort sett redan fanns inskrivna i svensk lagstiftning och gällande avtal. Flera remissinstanser hänvisade, såvitt avser tillämpningen av rekommendationens del II, till främjandelagen som ett instrument att uppnå den jämställdhet som eftersträvas med ILO-rekommendationen. LO, TCO och SFRF ansåg emellertid att lagstiftningen inte fått tillräcklig praktisk tillämpning och ville se rekommendationen som en påminnelse om dess existens och en uppmaning att använda den i praktiken. uppgav att den fann detta stå i överensstämmelse med rekommendationens punkt 7. Vad gäller tillämpningen av rekommendationens del III erinrade ASS om vissa regler i arbetsmiljölagen (1977:1160) som grundläggande vid tillämpningen av lagens övriga bestämmelser. Särskilt pekade styrelsen på reglerna i 2 kap. 1 § och förarbetena till dessa, varav framgår att man vid utformningen av arbetsmiljön och arbetsförhållanden skall ta hänsyn till t.ex. den enskilde arbetstagarens ålder. Det framhölls att den svenska arbetsmiljölagstiftningen dock inte innehåller föreskrifter som avser enbart äldre arbetstagare, eller någon annan utpekad grupp av arbetstagare. Tanken har varit att det, i stället för särlagstiftning, bör ställas krav på en individuell bedömning av arbetstagarnas förutsättningar, som det eftersträvas att arbeten och arbetsplatser utformas så att de passar en allt större del av populationen. LO framhöll bl.a. att det, trots arbetsmiljöpolitikens generella inriktning, kan finnas motiv för särskilda insatser för att anpassa arbetsförhållandena till de äldres behov och förutsättningar. )NTERNATIONELLA ¥TAGANDEN OCH %UROPEISKA UNIONEN 37 utfärdade en REKOMMENDATION #OUNCIL 2ECOMMENDATION %%# OF TH *ULY ON THE %MPLOYMENT OF $ISABLED PEOPLE IN THE #OMMUNITY I denna rekommenderas medlemsstaterna att vidta åtgärder för att främja jämlika möjligheter för personer med funktionshinder till arbete, yrkesutbildning och rehabilitering. I en bilaga till rekommendationen anges riktlinjer för mer konkreta åtgärder för att främja funktionshindrade personers möjligheter till arbete och yrkesutbildning. utfärdade Europeiska unionens råd och företrädarna för medlemsstaternas regeringar en RESOLUTION # OM LIKA M¶JLIGHETER F¶R M¤NNISKOR MED FUNKTIONSHINDER I denna uppmanas medlemsstaterna att undanröja hinder så att det blir möjligt för människor med funktionshinder att till fullo delta i samhällslivet och att fostra den allmänna opinionen så att den blir mottaglig för den förmåga som människor med funktionshinder besitter och för strategier som grundar sig på lika möjligheter. Resolutionen uppmanar vidare kommissionen att när så är lämpligt och i enlighet med fördragets bestämmelser ta hänsyn till de principer som anges i resolutionen när kommissionen lägger fram förslag till lagstiftning, program eller initiativ på gemenskapsnivå. inleddes inom EU en regeringskonferens med syfte att se över . Konferensen avslutades i då stats- och regeringscheferna kom överens om ett nytt I har godkänt !MSTERDAMF¶RDRAGET med bl.a. materiella ändringar i de grundläggande fördragen (se prop. 1997/98:58, bet. 1997/98:UU13, rksr. 1997/98:197). Till fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, EG- fördraget, fogas en ny artikel; 6 a §. Rådet ges genom artikeln möjlighet att vidta lämpliga åtgärder för att bekämpa diskriminering p.g.a. funktionshinder och ålder. Ett sådant beslut skall fattas enhälligt på förslag av kommissionen och efter yttrande. Den nya artikeln bör uppfattas som ett principiellt avståndstagande från diskriminering p.g.a. bland annat funktionshinder och ålder. Något direkt förbud mot diskriminering av äldre eller funktionshindrade 2EGT nr L 225, 12.08.1986, s. 43, Celex 386X0379 3EGT nr C 12/1, 13.01.1997, s. 1, Celex 397Y0012(01) 38 )NTERNATIONELLA ¥TAGANDEN OCH %UROPEISKA UNIONEN föreligger dock inte. Artikeln ger emellertid kommissionen möjlighet att ta olika initiativ till att motverka sådan diskriminering. 3Främjandelagens anställningsfrämjande regler i ett större sammanhang Främjandelagens regler om anställningsfrämjande åtgärder (7–13 §§) bygger på tanken att arbetsmarknadsmyndigheterna vid överläggningar med arbetsgivare och berörda organisationer skall diskutera vilka åtgärder som kan behöva vidtas i syfte att skapa bättre möjligheter för äldre personer och personer med nedsatt arbetsförmåga att behålla eller erhålla anställning på den öppna arbetsmarknaden. Om lösningar i samförstånd inte kan nås kan såväl som länsarbetsnämnden utfärda anvisningar om åtgärder som bör vidtas. Överläggningarna och anvisningarna kan syfta till t.ex. att anpassning skall ske av arbetsmiljön så att det blir möjligt för en viss person eller vissa personer att behålla eller erhålla anställning. Om en arbetsgivare inte följer de anvisningar som meddelats kan som yttersta åtgärd förordna att arbetsgivaren inte får anställa andra arbetstagare än dem som den offentliga arbetsförmedlingen har anvisat eller godtagit.