sou · GMB3113 · 1999-01-01 00:00:00 — Därmed tillfredsställs folkrättens krav på att dessa friheter skall gälla för envar och utan diskriminering. Enligt RF kan religionsfriheten inte inskränkas. står det klart, att ingen kan kräva att få göra vad som helst i religionens namn. Detta aktualiserar två frågor. Den första är hur vi definierar en religion. Den andra gäller vilka beteenden och handlingar utförda i religionens namn, som av samhället ej kan godtas som religions- eller trosutövning. Om vi först går till definitionsfrågan, så ser man av RF:s förarbeten (SOU 1972:15 s. 158), att i begreppet religion ligger, att den ej bör störa samhällets lugn eller åstadkomma allmän förargelse. Dessa orda- lag återgår på vår första RF av 1809. De återfinns i den lilla religions- frihetslagen , (SFS 1981:680), som i viss mån preciserar den 312 Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv Innebörden är bl.a. att inte bara brottsliga eller annars otillåtna beteenden faller utanför utan även för- argelseväckande sådana. En religion kan i och för sig vara skyddad lik- som dess utövare, men inte allt vad dessa eller någon av dem företar sig i dess namn. Vi återkommer till detta. Inte heller kan varje åskådning utan vidare göra anspråk på att av det allmänna, dvs. samhället, be- traktas som en religion. Enligt vissa grundlagskommentarer bör man kräva att den verkligen bärs upp av en tro och att denna är inriktad på sådant som går utöver det alldagligt jordiska såsom politiska mål, eko- nomisk eller personlig framgång (Jfr Petrén-Ragnemalm s. 47). En ung man som åtalats för hets mot folkgrupp åberopade t.ex. reli- gionsfrihet och invände att han arbetade för ett samfund kallat Kreati- vistens kyrka och att rasen var dess religion. Tingsrätten fäste inte av- seende vid denna invändning utan dömde honom för brottet. Det kan här anmärkas, att några av de rörelser, som betecknats som nyandliga efter en närmare granskning kanske inte skulle kunna anses som reli- gioner. Som vi strax skall se handlar det om avgöranden, som vållat svårigheter på många håll. Från några håll har det hävdats, att en åskådning med anspråk på att vara en religion, som vill frälsa männi- skor, bör präglas av öppenhet och inte hemlighetsmakeri eller krav på ekonomiska prestationer för att komma i åtnjutande av dess budskap. Man må sympatisera med öppenhet och möjligheter till insyn, men det finns invändningar mot att det skulle vara en juridisk förutsättning för att få åtnjuta religionsfrihet. Den kan inte villkoras på så sätt. Däremot bör en uttalad kommersialism kunna ses som tecken på att religionen kanske bara är täckmantel för en sekulariserad vinstgivande verksam- het. Det är trosåskådningen som sådan, som för dess bekännare medför religionsfrihet och skydd t.ex. mot diskriminering. Däremot omfattar inte friheten alltid varje inslag i religionsutövningen. Brottsliga hand- lingar eller sådana, som stör lugnet i samhället eller väcker allmän för- argelse, dvs. upprör många människor ingår inte, som redan nämnts. Den som skulle göra sig skyldig till månggifte, sexuellt fullbordat äk- tenskap med minderårig, barnaga eller kvinnlig omskärelse, kan inte undgå straff för dessa gärningar enligt svensk lag under hänvisning till att de skulle vara påbjudna av hans religion eller tillåtna däri. Men det gäller inte bara straffbara handlingar. Tvärtom måste det bli en avväg- ning av intresset mellan en fri religionsutövning å ena sidan och andra intressen, som väger tungt i det svenska samhället å den andra. I dis- krimineringsombudsmannens, DO:s, praxis finns ett ärende, där två kvinnoprästmotståndare avstängts från att undervisa vid en teologisk fakultet, därför att de till följd av sin övertygelse, att inte tillåter kvinnliga präster vägrade att undervisa de kvinnliga studenterna. Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv 313 ansåg inte att det förelegat någon inskränkning i religionsfriheten eller någon diskriminering. "Sådan uppstår om det sker orättvisa eller kränkning till följd av trostillhörigheten som sådan "(DO s. 98). Även den Europeiska kommissionen för mänskliga rättigheter har uttalat, att inte varje handling, som motiveras av en trosuppfattning, kan godtas som en form av trosutövning, särskilt fallet Arrowsmith v. (s. 209), där det rörde sig om propaganda mot de brittiska truppernas närvaro i , vilket klaganden förgäves påstod vara utslag av en religiös pacifism, under det att kommissionen såg det som en politisk handling. , BrB, bestämmelser om straff för hets mot folkgrupp och olaga diskriminering i kap. 16:8 respektive 9 upptar som orsak till diskrimineringen den drabbades trosbekännelse i en uppräkning, som börjar med "ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung". Lagen mot etnisk diskriminering (SFS 1994:134), har samma utgångspunkt. I för- arbetena till dessa lagrum spåras en viss tvekan vad avser kriteriet reli- gion eftersom detta skiljer sig från de andra orsakerna till diskrimine- ring genom att en religion av individen kan väljas eller väljas bort un- der det att de fyra andra, ras, hudfärg etc. i princip är bestämda från fö- delsen. Avgörande blev dock att just religion ofta ger upphov till dis- kriminering och även ofta ses som etniskt särskiljande av dem som vill kränka andra grupper och deras rättigheter. Naturligtvis beaktades också den såväl folkrättsliga som grundlagsfästa skyldigheten att skydda trosfriheten. I samband med kyrkans skiljande från staten föreslås att den nämnda religionsfrihetslagen avskaffas och ersätts med en lag om tros- samfund (RegSkr 1997:2). En huvudtanke i lagförslaget är, att trossam- fund på egen begäran skall kunna registreras. Någon obligatorisk re- gistrering av trossamfund är det alltså inte fråga om. För att registrering skall beviljas föreslås uppfyllandet av främst formella krav såsom på stadgar, styrelse och särskiljande namn. I en av de inledande bestäm- melserna finner man förslag till en definition: "av- sesi denna lag en gemenskap för religiös verksamhet, där det ingår att anordna gudstjänst." Tanken att man vid registreringen skulle pröva samfundets lära avvisas i kommentarerna med hänvisning till religions- friheten. Prövningen blir rent formell och synes inte ge utrymme för ställningstagande av det slag, som berörts ovan, om det över huvud ta- get rör sig om en religion eller något med annan inriktning. I övrigt framhålls, att t.ex. brottsliga gärningar kan beivras på vanligt sätt samt att registreringen i sig inte skall innebära någon kvalitetsstämpel på verksamheten. Flera remissinstanser är rädda för att den nya associa- tionsformen kan komma att missbrukas och i menar, att kraven på ett registrerat trossamfund borde framgå tydligare. 314 Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv I har man, som redovisas på annan plats i denna utredning, kommit fram till att t.ex. scientologirörelsen varken ur teologisk eller juridisk synpunkt är att anse som en religion utan som en ideologi av annat slag. Men den Europeiska kommissionen för mänskliga rättig- heter har i ett par fall ansett Scientologikyrkan i vara behörig att klaga över kränkningar av religionsfriheten (s. 208), fastän frågan knappast ställdes på sin spets då talan i båda fallen avvisades eftersom det man klagade över befanns sakna anknytning till religion. I det amerikanska fallet v. Church of Scientology (American Bar s. 25), som gällde vilseledande uppgifter åberopade scientologerna, att de påtalade framställningarna utgjorde utövning av deras religion och således var skyddade av religionsfriheten (the First Amendment). Domstolen kringgick frågan om religionsstatus och konstaterade, att även religiösa institutioner var ansvariga för skador uppkomna genom icke kyrkliga aktiviteter. I fallet v. Church of Scientology (American Bar s. 28 ff) godtog domstolen scientologin som en religion och att de i målet påtalade framställ- ningarna och föreställningarna hängde samman med rörelsens trosupp- fattning. Ändå såg sig domstolen oförhindrad att pröva om inte dessa framställningar använts i ett helt och hållet världsligt och kommersiellt syfte. Domstolen fastställde att religionsfriheten inte kan användas som en sköld för en religiös organisations bedrägliga världsliga aktiviteter. Enligt en underhandsuppgift , har () just fastställt, att scientologin är en religion och därmed ändrat en dom av apellationsdomstolen i , som ansett att så icke var fallet. Oklarhet med avseende på skillnaden mellan religion eller tros- åskådning å ena sidan och andra ideologier å den andra kan vålla svå- righeter i praktiken såväl när det gäller religionsfriheten och dess ut- sträckning och innebörd som vid beviljandet av olika tillstånd, bidrag och anslag. Oklarheten kan utnyttjas av mindre nogräknade ledare för kvasireligiösa eller helt världsligt inriktade rörelser. I övrigt innehåller ovan nämnda lagförslag om trossamfund grund- satsen, att ingen är skyldig att tillhöra något samfund samt föreskriften, att barn, som fyllt måste samtycka till inträde eller utträde ur ett samfund. Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv 315 Religions- eller trosfriheten är något som samhället skall skydda. Det som skyddas är själva trosuppfattningen som sådan samt religions- utövning, som inte står strid med samhällets lagar eller allmänt upp- burna viktigare värderingar, som t.ex. jämställdheten mellan män och kvinnor eller barns rätt. Skyddet skall avvärja inblandning, hinder och diskriminering. Samhället kan, t.ex. genom domstolarna, underkänna en viss rörel- ses anspråk på att utgöra en religion. Denna möjlighet kan dock minska om förslaget om registrerat trosamfund genomförs oförändrat. Skyddet för religioner och trosuppfattningar gör halt inför andra människors grundläggande fri- och rättigheter och får inte inkräkta på dem. Yttrande- och tryckfriheterna innebär t.ex. att envar har rätt att offentligen diskutera och kritisera en religion, en rörelse, dess företrä- dare, handlingar och utövning, allt givetvis under förutsättning att kri- tiken utförs utan smädelser, beljugande, förtal, hot eller annat, som i sin tur kan bedömas som straffbart. Anhängare av en andlig rörelse är skyddade från sådana brottsliga angrepp och får i sin tur ej heller till- gripa dem mot sina motståndare och belackare. Lagstiftaren har velat uppmuntra en fri debatt och gränserna för tillåtna yttranden är vida. Hur en balansgång kan se ut mellan respekt för yttrandefriheten å ena sidan och respekt för ett trossamfund, i dessa fall Jehovas Vittnen, illustreras av ett par domar i norra . I det första fallet hade ordföranden i "Sammanslutningen för försvar av familjen och individen i Norr" uttalat sig mycket kritiskt om ett antal amerikanska anhängare till vittnenas samfund, som varit på besök hos sina trosfränder i Frank- rike. Hon hade bl.a. i lokal radio sagt, att gruppen från , som styrde Jehovas Vittnen var krämare, förvrängare och förslavare. Under- rätten hade helt friat henne. Den högre instansen dömde henne att be- tala i skadestånd till var och en av de sju amerikanska sam- fundsanhängarna. Domstolen erkände hennes rätt att driva en kritisk kampanj mot vittnena, men ansåg att hon för att visa sitt goda uppsåt borde ha varit försiktigare med hur hon uttryckte sig (d´apel de Douai, 4ème Ch. I det andra fallet hade vice ordför- anden i samma sammanslutning i en televisionssändning i "3" sagt, att Jehovas Vittnen i hyrt en , där tusentals an- hängare samlats och att vittnena hade betalat hyran med smutsiga pengar: "För mig handlar det om smutsiga pengar, knarkpengar. Det är som narkotika, för en sekt det är en drog. En drog attackerar fysiskt, en sekt gör det psykiskt." Här ogillades förtalspåståendet under hänvisning till en regel om tre månaders preskription i en pressfrihetslag (d´apel de Douai, 1ère Ch. 316 Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv Religionsfrihet innebär således inte någon obegränsad rätt att i religio- nens namn eller under hänvisning till dess påbud, dogmer, läror eller sedvänjor begå brottsliga gärningar, handla i strid med andra bestäm- melser eller viktiga svenska samhällsintressen eller störa samhällets och dess invånares frid. Religionsfrihet innebär inte heller utan vidare någon rätt att i varje sammanhang oemotsagt hävda etiketten religion eller trossamfund på företeelser, som vid objektiv granskning har annan inriktning än reli- giös. Religionsfrihet innebär inte att ett trossamfund eller dess ledare, medlemmar eller anhängare, läror, riter, utövning, symboler etc. skulle vara fredade för granskning, kritik, analys eller ifrågasättande, så länge detta sker under iakttagande av respekten för gällande regler för hur samtalet i samhället får bedrivas. Vid sidan av lagstiftningen finns yr- kesetiska regelsystem av betydelse i detta sammanhang för t.ex. vad som får sägas i press, radio och TV eller av advokater i processer eller annan verksamhet. Religionsfrihet innebär slutligen inte någon rätt för en religiös sam- manslutning, dess företrädare, ledare eller medlemmar att kränka andra människors rättigheter och friheter, såsom med avseende på tanke-, åsikts-, yttrande-, religions- och associationsfriheterna. Religionsfriheten skiljer sig vad avser dess begränsningar alltså inte från dem som allmänt gäller vid utövandet av grundläggande fri- och rättigheter. Gränsen går alltid vid skyddet för andras fri- och rättig- heter. Problemet, som återkommer, hänger samman med metoderna för påverkan och hur de används i relation till vad som skall anses lämpligt, tillåtet och tillbörligt eller ej. Religionsfriheten som begrepp, dess juridiska innehåll och dess prak- tiska innebörd är i väsentliga delar helt klara. Tvekan kan emellertid råda i vissa fall, när det gäller vad som skall hänföras till religion och vad som är att anse som icke religiösa rörelser, samfund och ideologier. Här avses inte det förhållandet, att även samfund av odisputabelt religiös karaktär har att sköta en mängd världsliga angelägenheter, såsom fastighets- och förmögenhetsförvalt- ning, arbetsgivaransvar, vård av inventarier etc. Men det finns orga- nisationer med rent politiska mål och andra som förefaller inriktade på personlighetsutveckling, för rent världsliga syften och strävanden, vilka Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv 317 ändå uppträder som trossamfund eller kyrkor med anspråk på att få åtnjuta religionsfrihet. Osäkerhet med avseende på sådant kan, som redan framhållits, vålla svårigheter, om och när man inför en laglig möjlighet att officiellt registrera trossamfund. Å andra sidan är det naturligtvis svårt att i samband med deklarativ myndighetsutövning såsom officiell registrering komma åt bristande religiös inriktning hos ett sökande samfund. Stadgarna kan tala ett språk, men verksamheten en annan, organisationer kan förändras. Några har ställt sig frågan vad man egentligen vill uppnå med en icke obligatorisk registrering under så ovissa förutsättningar. Den andra och förmodligen ännu svårare frågan gäller hur långt ett trossamfund får gå och vilka metoder som får användas när det gäller att värva anhängare, utöva inflytande och kontroll över dem, utverka uppoffringar från deras sida och hindra dem att kritisera eller lämna rörelsen. Här menas inte endast brottsliga eller eljest olagliga metoder utan även andra former av påverkan, som kan inkräkta på andra männi- skors fria vilja, deras religions-, åsikts- och samvetsfrihet. Vi åter- kommer till detta i nästa avsnitt. Redan här skall dock sägas, att det ur den synpunkten inte är särskilt betydelsefullt, om den rörelse, som an- vänder metoderna är att anse som ett trossamfund eller inte. Det är metoderna för påverkan, som står i centrum för intresset. Inte heller är det meningsfullt, att i detta sammanhang försöka dela in det man kallar sekter i destruktiva och icke destruktiva sådana. Redan ordet sekter är i sammanhanget föga meningsfullt. Historien ger oss många exempel på trossamfund, som eller på en viss plats framstått som sekter och tillämpat metoder, som många kritiserat, men som senare accepterats och som i övrigt utövat religionen på ett sätt som ingalunda kan kritiseras ur civiliserad synpunkt. Givetvis måste man i debatten kunna tala om manipulativa rörelser, organisationer, samfund eller sekter eller tvångsutövande grupper (jfr franskans "groupes coersiti- ves"), men ur rent rättslig synpunkt är det själva tekniken för den eventuella manipulationen, dess syften och skadliga följder, som främst är av intresse. Det är därför tvivelaktiga eller klart otillbörliga metoder för påver- kan och det rättsliga skyddet mot dem, som står i fokus i det följande. 318 Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv Vi talar först och främst om människors rätt till fysisk integritet, om skydd för liv och lem, om skydd för sin egendom och om skydd mot att berövas sin frihet utan att det finns laglig grund för det och utan att fri- hetsberövandet beslutats i laglig ordning. Men i den personliga integri- teten ingår även att inte bli hotad, förtalad, förolämpad, diskriminerad eller trakasserad. Myndiga personers lagliga handlingar förutsätts vara en följd av de- ras fria vilja. De följer på självständigt fattade beslut. Man får inte ge- nom tvång, hot eller utpressning förmå andra att göra vad de inte vill. Sådan påverkan är i princip straffbar. Inte heller får man vilseleda andra beträffande förutsättningarna för deras beslut och handlingar. Grova former av vilseledande straffas som bedrägeribrott. I mindre grova fall inträder skadestånd, ogiltigförklaring av rättshandlingar, hä- vande av köp eller andra civilrättsliga sanktioner. Det har redan nämnts, att vilseledande reklam kan beivras liksom andra oetiska och vilseledande beteenden från olika yrkesgruppers sida, osv. Vi kan i dessa sammanhang tala om skydd för handlingsfriheten, om hand- lingsintegritet. Så här långt kan man även säga att det rättsliga skyddet för den per- sonliga integriteten sträcker sig, även innefattande handlingsintegritet. Begreppet "otillbörlig" är inte okänt i juridiken. Vi har "otillbörlig marknadsföring" och "otillbörlig konkurrens". Som ett rekvisit vid brottet utpressning finns begreppet "otillbörligt tvång". I samband med lagstiftningen mot bestickning och tagande av muta, korruption, finns termen "otillbörlig belöning". För att skydda ordningen vid allmänna val har man straffbelagt "otillbörligt verkande vid röstning". Med ad- jektivet "otillbörlig" har lagstiftaren betecknat vissa beteenden och handlingar, som man inte vill tillåta. Domstolarna, myndigheterna och juristerna har alltså en viss vana att handskas med begreppet otillbör- lighet. Som i de flesta sammanhang får praxis utveckla den närmare innebörden av begreppet. Det garanterar också den nödvändiga flexibi- liteten i relation till förändringar i människors beteenden, i samhället och dess värderingar. "Lagen gillar icke allt det hon icke straffar", skrev redan i sina domarregler eller för att tala modernt språk, så är det dålig moral Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv 319 att anse allt tillåtet, som inte är direkt straffbart. Man står därför på god grund vid användandet av ordet otillbörlig för former av påverkan, som ehuru ännu inte är straffbelagda eller på annat sätt lätt åtkomliga med rättsliga medel ändå framstår som olämpliga och icke önskvärda an- grepp på människors integritet. Det är sådana företeelser, som skall diskuteras i detta avsnitt och det är så begreppet otillbörlig påverkan här skall förstås. Ämnet är av hög svårighetsgrad. En metod för påverkan, som i ett sammanhang kan vara god och nyttig kan i ett annat vara ondskefull och destruktiv, såsom t.ex. hypnos. En oförnuftig eller skadlig handling kan följa en påverkan, som inte kan klandras och omvänt. Någon, som befinner sig ett totalt beroendeförhållande av ett slag, som ger anled- ning till oro och kritik, kan som ett resultat därav utöva både positiv och negativ verksamhet på samma gång. Ett exempel kan vara en idrottsflicka, som dels utvecklas i sin sportgren, men utnyttjas sexuellt av sin tränare, på ett sätt som skadar hennes känslomässiga utveckling eller en ungdom, som under inflytande av en dominerande ledare helt försummar sin utbildning och hälsa för att arbeta med insamlingar till nödlidande. En handling, som t.ex. en större förmögenhetsöverföring, kommer vad avser dess lämplighet att bedömas högst olika beroende på omständigheterna. Att en äldre förmögen kvinna berikar en privat institution, där hon fått god omvårdnad, är väl i regel ingenting att säga något om. Om pengarna i stället går till ett tillfälligt anställt manligt vårdbiträde, kan åtminstone de arvsberättigade släktingarna förväntas mer än höja på ögonbrynen. Skulle pengarna gå till inköp av en lyxbil till en karismatisk men omstridd ledare för en ny rörelse, som utlovar frälsning enligt någon tidigare okänd metod, blir saken nog i de flestas ögon klandervärd. Kort sagt är begreppet "otillbörlig påverkan" högst subjektivt och hur det kan användas beror på en mängd omständigheter i det enskilda fallet. Trots dessa svårigheter bör det vara möjligt att nå något slags sam- förstånd kring vissa former av uppenbart otillbörlig påverkan med icke önskvärda följder och att diskutera rättsmedel till skydd för dem som drabbas. Från en sådan utgångspunkt kan man sedan tänka sig en vidare utveckling av skydd och begreppsapparat. För den brittiska rättstraditionen, "Common ", är otillbörlig på- verkan, "undue influence", inte något nytt. underkände en engelsk domstol en rättshandling, varigenom en kvinna ville överföra egendom till en man, som utövat andlig dominans över henne (v. ). 1868 konstaterade en annan engelsk domstol, att ett spiritis- tiskt medium intalat en rik änka, att hennes avlidne man önskade, att hon skulle adoptera mediet och skänka det gåvor, varför gjorda gåvor 320 Religionsfriheten och dess gränser - ett juridiskt perspektiv ogiltigförklarades (v. Home). citeras en amerikansk dom : "Det saknas inte fall, där domstolar (of equity) har ingripit mot överenskommelser, ingångna av myndiga personer vid fullt för- stånd utan att man kan kunnat visa bedrägeri eller vilseledande, på den grunden , att man samvetslöst dragit fördel av en persons särskilda omständigheter och nödvändigheter" (v. Wheaton, dessa fall i American Bar, s. 5). Några nutida amerikanska rättsfall kan föra resonemanget vidare. Ett gift par, som ledde ett lokalt religiöst samfund på , för- mådde medlemmarna att överföra sina tillgångar till samfundet och flytta in i dess byggnad och gemenskap. blev en medlem med sin familj utstött och lämnad utblottad. Frågan för domstolen var om detta att förmå någon att överföra sin egendom under förevändning, att hans och hans familjs själar annars skulle gå förlorade, uppgick till otillbörlig påverkan. Med hänsyn till att livet i samfundsgemenskapen varit isolerat, att relationerna följaktligen varit nära och påtryckning- arna intensiva, fann man att påverkan varit otillbörlig (v. I ett ej olikt fall (v. ) sade domstolen bl.a., att även om allmänna hänvisningar till vrede från predik- stolen sällan om ens någonsin, kunde läggas till grund för en talan om otillbörlig påverkan, så behövde inte upprepade personliga hotelser mot känsliga åhörare vara skyddade av religionsfriheten (First Amendment Protection), utan kunde grunda en talan om otillbörlig påverkan. (Båda fallen i American Bar s. 12). Till undvikande av missförstånd skall framhållas, att det krävs en påverkan som är otillbörlig. Att någon av religiös fanatism eller hängivenhet gett stora gåvor är inte någon grund för att de skall återgå eller vara ogiltiga. Så var situationen i ett fall från (v. Conference Assn. of Seventh ), där domstolen fann, att givaren var vad några skulle kalla en religiös fanatiker, men att det inte fanns något som pekade på att han inte skulle vara vid fullt förstånd eller under otillbörlig påverkan (American Bar, s. 14).