sou · GMB3111 · 1999-01-01 00:00:00 — Leveranserna kommer vidare sannolikt att ske på en rad olika bärare och i olika format och system, som kan vara svåra att han- tera för den mottagande institutionen. Det kommer därvid att uppstå speciella svårigheter när materialet måste migreras. Av avsnitt 11.5 framgår vilka databaser som enligt min bedömning är önskvärda att bevara. Alternativ 1, leveransalternativet, innebär antingen att producenten måste framställa ett särskilt exemplar av databasen på en särskild bärare (diskett, cd-rom, magnetband etc.) eller låta överföra databasen på elektronisk väg (s.k. filöverföring). För att det skall vara möjligt för den mottagande institutionen att be- vara informationen måste sannolikt antalet leveransformat begränsas. Det innebär att databasens innehåll måste levereras i ett format som är möjligt att konvertera vid den mottagande institutionen. Sådana anvis- ningar som kan fordras för att materialet skall kunna konverteras måste följaktligen också levereras. I de fall man väljer att framställa ett särskilt exemplar uppstår en kostnad för producenten i form av arbetstid för kopiering, eventuell kon- vertering samt för lagringsmedium. Alternativ 1 innebär en generell leveransplikt för de berörda databa- serna. Detta kan i ett inledningsskede medföra problem för den motta- gande institutionen eftersom det är material av en helt ny karaktär som kommer att levereras. 12.2.2Alternativ 2: Rekvisitionsalternativet Beträffande den information som tillhandahålls på www kan liknande argument som ovan anfördes mot alternativ 1 också anföras mot alter- nativ 2, dvs. leverans efter rekvisition från den mottagande institutionen. Såväl informationsmässiga som tekniska och praktiska skäl talar emot en sådan lösning. Det gäller både det material där ett urval är tillräckligt och det material där ett mer fullständigt bevarande bör efte rsträvas. Liksom alternativ 1 (leveransalternativet) innebär alternativ 2 (rekvisi- tionsalternativet) att producenten antingen måste framställa ett särskilt exemplar av databasen på en särskild bärare (diskett, cd-rom, magnet- band etc.) eller överföra innehållet på elektronisk väg. För att det skall vara möjligt för den mottagande institutionen att be- vara informationen måste sannolikt antalet leveransformat begränsas. Det innebär att databasens innehåll måste levereras i ett format som är möjligt att konvertera vid den mottagande institutionen. De anvisningar som kan fordras för att materialet skall kunna konverteras måste följakt- ligen också levereras. För producenten uppstår samma kostnader som enligt alternativ 1. Den norska lagstiftningen anvisar detta alternativ som leveransform Den avgörande skillnaden gentemot leveransalternativet ligger givet- vis i att den mottagande institutionen själv kan avgöra vilka databaser som skall levereras. Det innebär att den svåra inledningsfasen då rutiner för mottagning, kvalitetskontroll, konvertering m.m. skall utformas kan bli avsevärt lättare att hantera. 12.2.3Alternativ 3: Robotalternativet Den teknik som använts av KB i Kulturarw 3-projektet visar att det går att samla in den information som publiceras på www på automatiserad väg med hjälp av en utvecklad sök- och insamlingsrobot. Projektet be- skrivs i avsnitt 8.1. I bilaga 3 görs en teknisk beskrivning av hur roboten arbetar. Projektets arbetssätt kan därför användas för att samla in den del av webbpubliceringen där ett urval bedömts vara t illräckligt. Urvalet kan då baseras på ett insamlande av all information som finns tillgänglig på www . Insamlingen tar , men ambitionen hos projektet är att in- samlingstiden inte skall vara längre än . Med denna metod kan den insamlande myndigheten i stor utsträckning själv styra val av teknik, maskinutrustning och lagringsmedium. Detta ger bättre förutsättningar för det långsiktiga bevarandet och underlättar i hög grad en kommande Metoden med robotinhämtning är ännu ny och tämligen oprö- vad i reguljär drift. Här finns naturligtvis en viss osäkerhet hur tekniken kommer att utvecklas. Min bedömning är dock att en auto- matiserad metod även i fortsättningen kommer att kunna användas för detta ändamål. Vad beträffar den information som publiceras på www där ett mer fullständigt bevarande bör eftersträvas kan roboten instrueras att besöka dessa webbplatser med betydligt tätare intervall. Det är svårt att föreslå något om robotens besöksfrekvens eftersom den kommer att vara bero- ende av hur ofta sidorna ändras på en viss webbplats. Extremfallet blir dagstidningar som måste besökas för att inte alltför mycket material skall hinna försvinna. Jag är medveten om att man inte kommer att uppnå ett hundraprocentigt insamlande med denna metod. Täck- ningsgraden skulle dock sannolikt bli tillfredsställande. För att inte belastningen på dessa sistnämnda webbplatser skall bli alltför besvärande kan roboten instrueras att förlägga sina besök vid tid- punkter då utnyttjandet är lågt, exempelvis . I de fall informationen är belagd med någon form av spärr för åt- komst, exempelvis lösenord eller avgiftsbeläggning, kan systemet komp- letteras med skyldighet för den leveranspliktige att se till att den insam- lande institutionens robot ges tillträde till informationen. På liknande sätt kan den leveranspliktige åläggas ett ansvar för att tekniska hinder inte sätts upp i avsikt att hindra roboten från att samla in informationen. Som framgår av såväl avsnitt 6.4 som bilaga 3 är det oftast inte möjligt att samla in online-databaser med hjälp av robotteknik. An- ledningen är att en robot i så fall skulle behöva instrueras att i databa- sens sökformulär söka på alla ord som förekommer i det aktuella språket för att vara säker på att all information i basen hämtas. Av den lämnade redovisningen framgår att man måste skilja mellan da- tabaser och övrig elektronisk publicering. När det gäller det sistnämnda materialet finner jag att det skulle vara helt omöjligt att införa ett krav på leverans i lagen, vare sig ett generellt krav eller ett krav förenat med undantag eller dispensmöjligheter. Skälet härtill är framför allt det över- väldigande antalet producenter av information på www. Leveransskyl- dighet skulle innebära en orimlig belastning för både producenter och 142 Kapitel 12 SOU 1998:111 En begränsning av leveransskyldigheten genom undantag eller dispensmöjligheter hjälper inte nämnvärt. Systemet skulle krossas av sin egen tyngd. Alternativet 2 (rekvisitionsalternativet) kan synas vara något mer hanterbart, men vid närmare betraktande torde även det vara ogenom- förbart. Rätten att kräva leverans måste rimligen avse material som re- dan har tillgängliggjorts på nätet. Den tid under vilken materialet tillhan- dahålls är emellertid ofta begränsad och de för verksamheten ansvariga institutionerna kan därmed få stora svårigheter att hinna kräva in materi- alet innan detta försvinner. Och även om institutionerna handlar snabbt, kan producenten undgå leveransplikt genom att radera materialet. Det enda alternativ som återstår är således alternativ 3 (robot- alternativet). Ett genomförande torde visserligen kräva en ändring i upp- hovsrättslagen enligt min bedömning i avsnitt 14.1, men alternativet måste ändå betraktas som det enda praktiskt genomförbara. Jag förordar alltså att allt material som kan samlas in genom den robotteknik som har utvecklats skall samlas in genom institutionernas egen försorg. De insti- tutioner som är aktuella i sammanhanget är Kungl. (KB) och Arkivet för ljud och bild (). Även Lunds universitetsbibliotek kan komma ifråga för framställning av säkerhetsexemplar. Dessa institutio- ner behöver medel för verksamheten, men något grundläggande lagstöd för denna behövs inte, bortsett från behovet av ändring i upphovsrättsla- gen. Som nämnts i det föregående (avsnitt 11.1) upprättas för många in- formationstjänster spärrar för tillgång till tjänsten. Det ställs således krav på lösenord eller liknande och i vissa fall erhålls ett sådant endast mot en avgift. Trots sådana hinder för tillgängligheten måste informatio- nen ofta anses vara tillgänglig för allmänheten. Det är enligt min mening inte rimligt att insamlandet av betydelsefullt material skall hindras av sådana spärrar och jag föreslår därför att KB och skall ges en lag- lig rätt att begära att den som förfogar över spärren lämnar ut lösenord eller liknande så att institutionerna ges möjlighet att komma åt informa- tionen. Jag skall utveckla ett förslag till ett sådant lagstöd i det följande (avsnitt 13). Det är inte möjligt att samla in merparten av de databaser som före- kommer i materialet genom att utnyttja robotalternativet. nas del måste man alltså välja antingen alternativ 1 (leveransalternativet) eller alternativ 2 (rekvisitionsalternativet). Pliktleverans enligt alternativ 1 förutsätter en tydlig precisering av vilka databaser som skall vara föremål för pliktleverans eftersom de le- veransskyldiga måste kunna läsa ut direkt från lagen huruvida leve- ransplikt föreligger eller inte. En generell leveransplikt skulle vidare be- höva förenas med antingen omfattande undantagsbestämmelser eller ett omfattande dispenssystem, eftersom det enligt mina överväganden i det föregående är tillräckligt att ett visst urval av förekommande databaser samlas in och bevaras. I dessa hänseenden har alternativ 2, rekvisitionsalternativet, vissa givna fördelar. Den omedelbara prövningen av leveranspliktens omfatt- ning företas där av myndigheter, vilket ger möjligheter till mer allmänt hållna bestämmelser i lagtexten om leveransplikt, särskilt som leve- ransplikt bara skall komma i fråga i viss begränsad utsträckning inom de ramar som anges i lagen. Min bedömning är att de insamlande institutionerna, det vill säga KB och , kommer att organisera sin verksamhet så att så mycket infor- mation som möjligt insamlas på automatiserad väg. Det torde inte före- ligga någon risk för ett överdrivet utnyttjande av rekvisitionsrätten, ef- tersom en robotinsamling blir mindre resurskrävande och mer effektiv. utredningar har mot ett system med rekvisitionsrätt invänt att det skulle kunna uppfattas som orättvist. M yndigheternas prövning av leveranspliktens omfattning avses emellertid inte bli slumpmässig utan den bör vila på sådana principer som anges i lagstiftningsärendet. Urval enligt sådana principer bör inte behöva uppfattas som mer orätt- vist än en lagstiftning med detaljerade undantag. Mot ett system med leveransplikt i fråga om online-material har ock- så invänts att det kan förutsätta att den leveranspliktige tvingas fram- ställa ett särskilt exemplar enbart för att uppfylla leveransplikten. I och för sig instämmer jag i att man bör undvika ett system som har sådana konsekvenser. I det föregående (avsnitt 12.2.1) har jag påpekat att en leveransplikt som innebär att den leveranspliktige tvingas framställa ett särskilt exemplar kan medföra behov av särskild utrustning m.m. och därmed leda till extra kostnader. De databaser som är aktuella i det här sammanhanget har emellertid framställare som måste antas inneha erfor- derlig utrustning för exemplarframställning eller filöverföring, varför de extra kostnaderna bedöms bli mycket begränsade. Jag anser därför att den nämnda principen inte bör utgöra något hinder mot lev eransplikt. För de databaser som inte kan samlas in genom robotalternativet fö- reslår jag således att insamlandet sker enligt alternativ 2 (rekvisitions- alternativet). I det följande (avsnitt 13) skall läggas fram förslag om den närmare utformningen av en leveransplikt. 13 Ändringar i pliktexemplarslagen Mitt förslag: För att Kungl. och Arkivet för ljud och bild själva skall kunna samla in allmänt tillgängligt online-material krävs en ändring av pliktexemplarslagen så att dessa myndigheter ges rätt att krä- va utlämnande av sådana lösenord som i vissa fall är en förutsättning för åtkomst. Kravet på att lämna ut lösenord skall myndigheterna rikta mot den som upprättat lösenordet eller den som t illhandahåller en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden. Vidare skall en ny bestämmelse tas in i pliktexemplarslagen om att två exemplar av sammanställningar (databaser) i digital form som gjorts tillgängliga för allmänheten skall lämnas som pliktexemplar på anmodan av den myndighet som regering- en bestämmer. Bestämmelserna i 14 § pliktexemplarslagen skall ändras så att sådana dokument för elektronisk återgivning som lagrar annat än text eller fast bild skall lämnas i åtta exemplar i stället för som tidigare ett. Förslagen i det föregående (avsnitt 12) innebär att Kungl. (KB) och Arkivet för ljud och bild () med hjälp av robotteknik själ- va skall samla in ett urval av merparten av det material som finns på framför allt Internet. Det enda nya lagstöd för verksamheten som behövs är en rätt till exemplarframställning enligt upphovsrättslagen. Den frå- gan skall behandlas i det följande (avsnitt 14.1). I vissa fall kan emeller- tid möjligheterna att komma åt materialet begränsas genom krav på lö- senord eller liknande, ibland kombinerat med ett krav på avgift. Enligt min bedömning i det föregående bör institutionerna ges rätt att kräva utlämnande av sådana lösenord. En sådan rätt är av något annan karak- tär än de frågor som regleras i lagen (1993:1392) om pliktexemplar av dokument, pliktexemplarslagen. Frågorna har dock sådana berörings- punkter att det framstår som mest ändamålsenligt att regleringen sker i form av en komplettering i den lagen. Databaser är ofta inte åtkomliga med robotteknik och i fråga om des- sa innebär mina förslag i det föregående (avsnitt 12) att lagstiftningen skall kompletteras med en skyldighet att leverera sådana databaser på 146 Kapitel 13 SOU 1998:111 begäran av myndighet. Leveransplikten avses kunna fullgöras antingen genom att ett magnetband eller annat lagringsmedium innehållande data- basen levereras eller att databasens innehåll överförs på elektronisk väg. I de fall databasen levereras i fixerad form blir det alltså fråga om leve- rans i pliktexemplarslagens mening och reglerna föreslås därför tas in i pliktexemplarslagen genom en komplettering av bestämmelserna om de leveranspliktiga dokumenten. Under utredningsarbetets gång har framförts önskemål om en ändring i pliktexemplarslagens bestämmelser om antalet exemplar som skall le- vereras av vissa dokument. Även den frågan skall tas upp till behandling i det följande. Enligt min här redovisade bedömning bör förekomsten av krav på lösen- ord eller liknande, eventuellt kombinerat med krav på avgift, som förut- sättning för tillgång till informationstjänsterna inte få utgöra hinder för de insamlande institutionerna att komma åt materialet. Pliktexemplarsla- gen bör därför kompletteras med en bestämmelse som ger rätt för den myndighet som regeringen bestämmer att kräva utlämnande av sådana lösenord utan avgift. Verksamheten med robotinsamling avses att handhas av KB och . Rätten att begära in lösenord bör därför i förordningen (1993:1439) om pliktexemplar av dokument ges åt båda dessa myndig- heter. Någon uppdelning i lag av respektive myndighets behörighet torde inte erfordras. Självfallet måste myndigheterna samråda i frågan och underrätta varandra om förelägganden så att dubbla förelägganden und- viks. Utgångspunkten för verksamheten med att samla in elektronisk in- formation är att denna är att betrakta som allmänt tillgänglig och rör svenska förhållanden. Krav på lösenord, eventuellt kombinerat med krav på avgift, innebär inte automatiskt att informationen upphör att vara att betrakta som allmänt tillgänglig. Det finns emellertid fall då kravet på lösenord är motiverat av ett önskemål om att begränsa informationen till en sluten krets. Det kan röra sig om företags intranät eller om elektronis- ka nätverk som används som rent privata kommunikationskanaler. I så- dana fall kan det med fog göras gällande att materialet inte skall vara att betrakta som allmänt tillgängligt. Visserligen kan det uppstå gränsdrag- ningsproblem, men det bör ändå vara tillräckligt att det i lagen anges som förutsättning för krav på utlämnande av lösenord att det skall röra sig om allmänt tillgänglig elektronisk information. Den naturliga utgångspunkten synes vara att kravet på utlämnande av lösenord skall riktas mot den som har upprättat det. Det kan emellertid vara svårt för KB och att få fram uppgifter om dessa personer, fysiska eller juridiska, varför det finns anledning att undersöka om det går att öppna en möjlighet för myndigheterna att välja en alternativ väg. I lagen (1998:112) om ansvar för elektroniska anslagstavlor före- skrivs att den som tillhandahåller en elektronisk anslagstavla, det vill säga en tjänst för elektronisk förmedling av meddelanden, skall ha upp- sikt över tjänsten. Tillhandahållaren skall också vara skyldig att lämna användare av tjänsten viss information och att ta bort vissa slag av med- delanden. Här har alltså tillhandahållaren av tjänsten ålagts inte bara ett ansvar i förhållande till användaren av tjänsten utan också en skyldighet att in- gripa i förhållande till denne. I analogi med den lagstiftningen bör det i det här sammanhanget finnas möjlighet att ålägga tillhandahållaren av tjänsten att lämna ut lösenord som upprättats av användaren. En förutsättning för att motsvarande ordning skall kunna gälla här, således att ansvaret för utlämnande av lösenord läggs på den som till- handahåller förmedlingstjänsten, är naturligtvis att denne disponerar över lösenordet och har rätt att lämna ut det. Även om detta kan antas vara förhållandet i ett flertal fall, finns det sannolikt exempel på det mot- satta förhållandet, dvs. att den som upprättat lösenordet ensam dispone- rar över detta. Jag föreslår därför att myndigheterna som ett alternativ till att ställa krav på upprättaren av lösenordet att lämna ut detta skall kunna vända sig till den som tillhandahåller den elektroniska anslagstavlan. Den nu behandlade bestämmelsen om krav på utlämnande av lösen- ord bör tas in i pliktexemplarslagen i en ny paragraf under en särskild rubrik efter de gemensamma bestämmelserna om pliktexemplar i 32 och Om den som åläggs att lämna ut ett lösenord inte följer åläggandet, bör vitesföreläggande kunna tillgripas. Bestämmelsen i 34 § pliktex- emplarslagen bör således kom pletteras i det hänseendet. Som nämnts är ett stort antal databaser av det slag som är av intresse att samla in oåtkomliga med tillgänglig robotteknik och här föreslås därför att myndighet skall kunna kräva leverans av sådana databaser. Jag har i min framställning använt begreppet databas och har därvid utgått från den definition av begreppet som finns i Europaparla- mentets och rådets direktiv /9/EG om rättsligt skydd för databaser. 148 Kapitel 13 SOU 1998:111 direktivet avses med databas en samling av verk, data eller andra själv- ständiga element som sammanställts på ett systematiskt och metodiskt sätt och som var för sig är tillgängliga genom elektroniska medier eller på något annat sätt. Vid genomförande av direktivet i svensk lagstiftning genom ändringar i upphovsrättslagen har man i stället valt att använda det hos oss vedertagna ordet sammanställning. Jag bedömer det som lämpligast att detta ord används även i plikte xemplarslagen. I det här sammanhanget är det självfallet bara databaser eller sam- manställningar i digital form som är aktuella. Såsom begreppen är be- stämda är de mycket vida. I regeringens proposition 1996/97:111 Rätts- ligt skydd för databaser, m.m. (s. 16) ges exempel på systematiska sam- lingar, dvs. sammanställningar av verk, uppgifter eller annat material. I sådana sammanställningar kan finnas uppgifter om t.ex. recept, telefon- nummer, tågtider eller valuta- och börskurser. Det kan också röra sig om annat material, t.ex. noveller, dikter, musikstycken eller fotografier. Som exempel på sammanställningar med uppgifter nämns telef onkataloger, tidtabeller, tidningsbilagor med veckans TV-program och turistbroschy- rer med stadens restauranger. Exempel på sammanställningar med annat material än rena uppgifter är kalendrar, läseböcker, diktsamlingar, mul- timediaprodukter i digital form, samlingsskivor, tidningar, uppslagsverk och vetenskapliga publikationer med bidrag från flera författare. Merparten av dessa sammanställningar kan finnas i digital form och uppenbarligen kommer ett mycket omfattande material av det som publi- ceras online att bli att hänföra till sammanställningar. Av min redovis- ning (avsnitt 11.5) för vilka typer av databaser (eller sammanställningar) som kan kräva stora resurser vid insamling och bevarande framgår att det endast torde vara ett begränsat antal av de ovan exemplifierade sammanställningarna som det finns anledning att kunna rekvirera. Jag har som exempel nämnt och PressText. Det är emellertid svårt att göra någon precisering av begreppet sammanställning så att rekvisitionsrätten begränsas till de sammanställningar som avses. En formellt omfattande rekvisitionsrätt synes dock inte utgöra något allvar- ligt problem, eftersom det inte torde finnas någon risk för att den utnytt- jas för att rekvirera andra sammanställningar än sådana som är av det exemplifierade slaget. Vissa preciseringar av rekvisitionsrätten bör dock göras. Det bör så- ledes förutsättas att sammanställningarna har gjorts tillgängliga för all- mänheten här i landet och att de rör svenska förhållanden. Vidare bör den begränsningen göras att rekvisition inte får avse sammanställningar av vilka pliktexemplar skall lämnas enligt någon av de övriga bestämmelserna i pli ktexemplarslagen. Enligt mina i avsnitt 11.5 redovisade överväganden anser jag att det är tillräckligt att databaser eller sammanställningar som det finns anled- ning att rekvirera samlas in i deras helhet en gång i den form och med det innehåll de har . Det är framför allt hänsynen till de för verksamheten ansvariga myndigheternas begränsade resurser som moti- verar så pass glesa insamlingar och det saknas enligt min mening anled- ning att i lagtexten ta in några restriktioner av detta slag i rekvisitions- rätten. Verksamheten med insamlande och bevarande av det digitala materi- alet avses skötas av KB och . I och för sig skulle rekvisitionsrätten kunna anförtros endast endera myndigheten. I likhet med vad som före- slås i fråga om inkrävande av lösenord föreslås dock att båda myndig- heterna skall ges rätt att begära in sammanställningar. Genom samråd undviks dubbla rekvisitioner. Leveransskyldigheten bör åvila den som låtit göra sammanställningen tillgänglig här i landet. En bestämmelse om detta bör föras in i avsnittet om vem som skall lämna pliktexemplar i pliktexemparslagen. Antalet pliktexemplar bör kunna begränsas till två. Sammanställningarna måste levereras i ett format som är möjligt att konvertera vid den mottagande institutionen, eftersom erfarenheterna visar att det ofta uppstår problem vid mottagning och bevarande. En möjlighet skulle kunna vara att låta den mottagande institutionen utfärda särskilda föreskrifter för leverans i analogi med de föreskrifter och all- männa råd som utfärdat för överlämnande av ADB- upptagningar (RA-FS 1997:7). För att inte binda utvecklingen bedömer jag dock att det är lämpligare att leverantör och mottagare ges möjlighet att på frivillig väg komma överens om leveransformat. I sista hand bör dock den mottagande institutionen ha bestämmanderätten och i rekvisi- tionen bör alltid leveransformatet anges. För att minimera kostnaderna för databasproducenten är det väsentligt att de insamlande institutioner- na tar hänsyn till producentens tekniska miljö och att de själva har kapa- citet att konvertera det mottagna materialet från ett flertal av de vanli- gast förekommande formaten. Sådana anvisningar som kan fordras för att materialet skall kunna konverteras måste också levereras. Bestämmelser om detta finns i 32 § pliktexemplarslagen och dessa bestämmelser avses även bli tillämpliga på de här aktuella sammanställningarna. 13.4Antalet pliktexemplar av vissa dokument för elektronisk återgivning