sou · GMB380 · 1999-01-01 00:00:00 — Av uttalandet kan först och främst utläsas att bestämmelsen motiverats mer på ett ekonomiskt plan än av integritetshänsyn. Det faktum att motiven för bestämmelserna är olika skulle, när det gäller den andra frågan, kunna tala för att den särskilda bestämmelsen är avsedd som ett komplement. När bestämmelsen infördes gällde den nuvarande datalagen (1973:289). måste utgöra ett personregister i datalagens mening, t.ex. kan en fysisk person registreras som innehavare av ett företagshypoteksbrev. Några formkrav för rättelse fanns inte vid införandet och finns inte i datalagen. I uttalandet beträffande företagsinteckningsregistret tryckte man på vikten av att ställa upp formkrav. Därför framstår det som svårt att tillämpa datalagens regler också. Vår slutsats är att rät- telsebestämmelserna är exklusiva i förhållande till datalagens bestäm- melser. Samma slutsats har dragits i Ds 1998:25 (s. 171). Hur blir då förhållandet mellan de särskilda bestämmelserna om rättelse och bestämmelserna om rättelse i personuppgiftslagen? Person- uppgiftslagen har samma utformning som datalagen på det sättet att särskilda bestämmelser gäller i stället för personuppgiftslagens. Med andra ord bör tolkningen bli densamma som när det gäller bestäm- melsernas förhållande till datalagen. Ytterligare ett förhållande bör anmärkas. Bestämmelsen om rättelse i 28 § personuppgiftslagen överenstämmer med bestämmelsen om skadestånd på det sättet att själva grunden för rättelse respektive skadestånd är att en behandling har skett i strid med den aktuella lagen eller - när det gäller rättelse - föreskrifter som har meddelats med stöd av denna. I detta hänseende överensstämmer personuppgiftslagen med förslag. När det gäller förhållandet mellan den föreslagna skadeståndsregeln och regler om skadestånd i registerför- fattningar uttalade kommittén (Integritet Offentlighet Informationstek- nik [SOU 1997:39] s. 436) följande. Information, rättelse och skadestånd Det bör i sammanhanget framhållas att det med den föreslagna persondatalagen torde krävas en uttrycklig hänvisning i de särskilda registerförfattningarna till skadeståndsbestämmelserna i den föreslagna persondatalagen, om det inte anses befogat med särskilda skadeståndsbestämmelser i den författningen. Den föreslagna persondatalagen innehåller nämligen - till skillnad från datalagen - inte någon allmängiltig skadeståndsbestämmelse utan bara en bestämmelse om skadestånd för behandling i strid med lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen (och inte någon bestämmelse om skadestånd för behandling i strid med bestämmelser i särskilda registerförfattningar som i stället avviker från lagen). Frågan kommenteras inte i regeringens proposition med förslag till personuppgiftslag. I propositionen 1997/98:97 Polisens register före- slog regeringen att personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse och skadestånd bör gälla för polisen. Regeringen tillade därvid att såsom förslaget till personuppgiftslag är utformat måste en hänvisning göras till personuppgiftslagens bestämmelser om skadestånd och rättelse (t.ex. s. 108). Detta torde alltså vara ett uttryck för den syn som hade på frågan. Kommitténs uttalande måste, enligt vår mening, innebära följande. En registerförfattning innehåller i regel inte bestämmelser i alla frågor som den allmänna datalagen reglerar. På de områden där särskilda bestämmelser saknas, måste skadeståndsreglerna i personuppgiftslagen gälla utan någon hänvisning, när en behandling skett i strid med de reglerna. Men på de områden där särskilda bestämmelser finns måste i registerförfattningen anges att reglerna om skadestånd i person- uppgiftslagen gäller även när behandlingar har skett i strid med de särskilda bestämmelserna. Det sagda ändrar dock inte vår ursprungliga bedömning att rät- telsebestämmelsen blir exklusiv. Detta innebär endast att, för att en tillämpning av personuppgiftslagens bestämmelser om rättelse över huvud taget skall kunna bli tillämplig på sådant som regleras i registerförfattningen, en särskild hänvisning måste göras i denna författning. Information, rättelse och skadestånd 275 Om särskilda bestämmelser skall införas om rättelse, är det svårt att se varför de skulle ha ett annat sakligt innehåll än den sinsemellan överenstämmande reglering som finns för inskrivningsregistret, aktiekontosystemet och företagsinteckningsregistret. Det skulle alltså innebära att en införing skall rättas när denna innehåller en uppenbar oriktighet till följd av skrivfel, något annat liknande förbiseende eller något tekniskt fel. Vidare skulle vissa formella bestämmelser om kommunikation och liknande inför beslutet finnas. Därmed inte sagt att en särskild, exklusiv rättelsebestämmelse liknande de befintliga är förenlig med EG-direktivet. De aktuella, särskilda bestämmelserna har inte, med undantag för den i inskrivnings- registret, varit föremål för någon översyn. När det gäller bestämmelsen i inskrivningsregistret föreslog i betänkandet Fastighetsdataregister (SOU 1997:3) att särskilda bestämmelser om rättelse skall finnas kvar (betänkandet, s. 139). Det föreslås, som tidigare nämnts, också i Ds 1998:25 Med hänsyn till den typ av uppgifter som vi har föreslagit skall ingå i bostadsrättsregistret och till de uppställda ändamålen har vi svårt att se att en särskild bestämmelse av det aktuella slaget skulle innebära ett mindre heltäckande skydd från integritetssynpunkt än det som EG- direktivet och personuppgiftslagen ger. Därför menar vi att bestämmel- sen är tillfredsställande från integritetssynpunkt och att den inte heller strider mot EG-direktivet. Man uppnår den effekt som EG-direktivet kräver och det är tillräckligt. Det kan tilläggas att artikel 13 i EG-direktivet medger att rätten till bl.a. rättelse begränsas om något av vissa särskilt angivna intressen kan åberopas. Ett av dessa intressen är skydd av den registrerades eller andras fri- och rättigheter. I den mån bestämmelserna om t.ex. kommunikation skulle uppfattas som en begränsning i förhållande till EG-direktivet torde artikel 13 kunna åberopas. Ett säkert förfarande motiveras av bl.a. skydd för den enskildes äganderätt (jfr Ds 1998:25 s. 171 f.). Vi anser också att det är lämpligt att införa särskilda bestämmelser om rättelse. skall fylla liknande funktioner som inskrivningsregistret, företagsinteckningsregistret och aktiekontosyste- met. Vårt förslag innebär att uppgifter av ungefär samma typ som de vilka finns i de andra registren skall ingå i bostadsrättsregistret. Även i bostadsrättsregistret kommer registreringar att ge viktiga rättsverk- ningar. Utformningen med bl.a. vissa formkrav är därför lämplig. En sådan särskild bestämmelse innebär också att möjligheten att begära rättelse inte är begränsad till den som är registrerad. Vi föreslår alltså att särskilda, exklusiva bestämmelser införs för bostadsrättsregistret beträffande rättelse. I personuppgiftslagen och i EG-direktivet skiljer man på rättelse, utplånande och blockering. I den nuvarande datalagen används begreppet rättelse för alla dessa förfaranden. Vi anser att man i förevarande sammanhang bör använda samma terminologi som i personuppgiftslagen. De särskilda bestämmelserna bör ge den personuppgiftsansvarige Information, rättelse och skadestånd möjlighet att rätta eller utplåna personuppgifter. Enligt EG-direktivet och personuppgiftslagen är blockering också ett alternativ. Regeringen anförde i propositionen att bestämmelsen om rättelse överensstämmer med förslag (prop. 1997/98:44 s. 86). När blockering skall kunna komma till användning uttalade sig emellertid regeringen inte särskilt om. angav att rättelse kan användas t.ex. när det inte är naturligt att rätta en felaktig uppgift, exempelvis när de rätta förhållandena inte kan utredas (SOU 1997:39 s. 401). Personuppgiftslagen innebär också att blockering inte hindrar utlämnanden enligt tryckfrihetsförordningens offentlighetsprincip. Vi har svårt att se en situation beträffande bostadrättsregistret där en uppgift inte skall antingen ändras, tas bort eller stå kvar. Alternativet blockering bör därför kunna utelämnas i de särskilda rättelsebestäm- melserna (jfr Ds 1998:25 s. 172). Liksom datalagen innehåller förslaget till personuppgiftslag bestämmel- ser om skyldighet för den personuppgiftsansvarige att på begäran lämna information till den enskilde bl.a. om vilka uppgifter som finns registrerade om den personen. Denna skyldighet bör den personupp- giftsansvarige för bostadsrättsregistret ha. Det behöver emellertid inte uttryckas särskilt. I personuppgiftslagen finns också en huvudregel om att information självmant skall lämnas till den enskilde när uppgifter samlas in. Ett undantag från denna skyldighet är när det finns bestämmelser om registrerande eller utlämnande av personuppgifter i en lag eller någon annan författning. Sådana bestämmelser föreslås för bostadsrätts- registret. Någon skyldighet att lämna information bör därför inte finnas. Och detta behöver inte heller särskilt anges i författning. En annan sak är att den som får uppgifter från bostadsrättsregistret och utför någon behandling med dem kan vara skyldig att lämna informa- tion om detta. Information, rättelse och skadestånd 277 Särskilda bestämmelser bör införas Personuppgiftslagens bestämmelser om skadestånd är ett utslag av am- bitionen att skydda den enskilde registrerades integritet. Därför är det den registrerade som kan ha rätt till ersättning. De särskilda bestäm- melserna för inskrivningsregistret, aktiekontosystemet och före- tagsinteckningsregistret tar emellertid i allmänhet sikte på även andra än den registrerade. De syftar till att skydda den allmänna om- sättningen. Bestämmelserna avser alltså var och en som har lidit skada t.ex. på grund av att ett tekniskt fel har medfört en felaktighet. Ett starkt skäl för att införa särskilda bestämmelser är om man därigenom uppnår en likhet med vad som gäller för de andra, liknande registren. När det gäller fastighetsdatasystemet talar det mesta för att särskilda bestämmelser om skadestånd kommer att finnas även , jfr avsnitt 14.1.3. Vi har svårt att se att möjligheterna till skadestånd bör vara mer begränsade beträffande bostadsrättsregistret. Beträffande fastighetsdatasystemet har sagts att det är önskvärt med ett system som även i fortsättningen kan ge utrymme för en långtgående rätt till ersättning för dem som har förlitat sig på uppgifter vilka senare har visat sig vara felaktiga och att det i vissa fall strikta ansvaret i det sammanhanget fyller en viktig roll (Ds 1998:25 s. 173). Motsvarande anser vi gäller för bostadsrättsregistret. Vi menar alltså att särskilda bestämmelser bör finnas, om inte EG-direktivet innebär något hinder mot detta. Innebär EG-direktivet något hinder mot sådana bestämmelser och kan sådana bestämmelser innehålla strikt ansvar eller måste den ansvarige ha möjlighet att exculpera sig? Rätten till skadestånd regleras i artikel 23 i EG-direktivet. Medlemsstaterna skall föreskriva att var och en som lidit skada till följd av en otillåten behandling eller av någon annan åtgärd som är oförenlig med de nationella bestämmelser som antagits till följd av detta direktiv, har rätt till ersättning av den registeransvarige för den skada som han har lidit. Den registeransvarige kan helt eller delvis undgå detta ansvar om ha bevisar att han inte är ansvarig för den händelse som orsakade skadan. I direktivets ingress anges följande i punkten 55. För de fall då den registeransvarige inte respekterar den registrerades rättigheter måste det i medlemsstatens lagstiftning finnas möjlighet till rättslig prövning. Personer som lider skada till följd av otillåten behandling skall ha rätt till ersättning av den registeransvarige, vilken kan befrias från skadeståndsansvar om han kan visa att han inte är ansvarig för skadan, särskilt i fall då han kan påvisa att ett fel begåtts av den registrerade eller i fall av force majeure. Information, rättelse och skadestånd skall vidtas mot såväl privaträttsliga som offentligrättsliga subjekt som överträder de nationella bestämmelser som antagits för att genomföra detta direktiv. Det återgivna innebär - enligt vår uppfattning - att EG-direktivet binder medlemsstaterna endast på det sättet att bestämmelser skall finnas som ger den registrerade rätt till skadestånd i den aktuella situationen. Något hinder mot att ha ytterligare bestämmelser finns inte. Det har diskuterats huruvida EG-direktivet innebär att den personuppgiftsansvarige skall ha möjlighet att exculpera sig och därigenom kunna undgå skadeståndsansvar eller om innebörden endast är att det skall föreskrivas att jämkning skall kunna ske utan att detta är obligatoriskt (se t.ex. prop 1997/98:44 s. 107 och 243 samt prop. 1997/98:160 s. 137 f. och 247 f.) Oavsett hur bestämmelsen bör tolkas kan vi inte se något hinder mot strikt ansvar när det gäller skadeståndsregler som inte tar sikte på de personliga integriteten. Regler bör, enigt vår mening, införas motsvarande dem som finns för inskrivningsregistret och företagsinteckningsregistret. Förhållandena är lika dem som gäller för inskrivningsregistret och företagsintecknings- registret. Dessa regler bör därför användas som förebild. Motsvarighe- ter bör således finnas till bestämmelserna om rätt till ersättning för skada som vållas genom tekniskt fel eller genom rättelse eller utplåning av registerinnehållet. I JB finns också bestämmelser om rätt till ersättning för fel eller för- summelse som inskrivningspersonalen kan begå i registerföringen, vare sig det gäller handläggning av eller beslut i inskrivningsärenden eller utfärdande av bevis - t.ex. hypoteksbrev - på grundval av registret. Någon motsvarighet finns inte för företagshypotek. Sådana fel skall enligt förarbetena regleras enligt skadeståndslagen (1972:207) (prop. 1983/84:128 s. 85). Förklaringen till skillnaden är följande. var statens skadeståndsansvar enligt skadeståndslagen beroende av huruvida personalen hade brustit i skälig standard. JB:s skadeståndsregel var därför något förmånligare för den skadelidande. är emellertid den s.k. standardregeln i skadeståndslagen borttagen (SFS 1989:246). är således inte längre förmånligare. Någon regel motsvarande den som finns i JB bör alltså inte ställas upp. För övrigt föreslås i Ds 1998:25 att den särskilda regeln i JB skall utmönstras. Information, rättelse och skadestånd 279 De särskilda bestämmelsernas förhållande till personuppgiftslagen m.m. Om man, i enlighet med vårt förslag, inför särskilda bestämmelser om skadestånd torde dessa - i egenskap av specialbestämmelser - ha företräde framför personuppgiftslagens och skadeståndslagens i situationer som täcks av de särskilda bestämmelserna. Däremot bör personuppgiftslagen eller skadeståndslagen kunna träda in, om en situation inte täcks av de särskilda bestämmelserna. Vad gäller personuppgiftslagen är konstruktionen, som utvecklats i det föregående avsnittet, att rätt till skadestånd föreligger om en be- handling har gjorts i strid med personuppgiftslagen och den enskilde har lidit skada på grund av detta. Om särskilda bestämmelser finns i en registerförfattning beträffande vissa frågor som normalt regleras i personuppgiftslagen, krävs en hänvisning till personuppgiftslagens skadeståndsbestämmelse för att rätt till skadestånd skall kunna föreligga vid en behandling i strid med bestämmelserna i registerför- fattningen. Vi har svårt att se något skäl till att rätt till skadestånd inte skall föreligga i de fall bestämmelser som vi föreslår för bostadsrätts- registret ersätter personuppgiftslagens. Rätt till skadestånd bör alltså föreligga även i situationen att en behandling har gjorts i strid med dessa bestämmelser. Bör en motsvarighet till 18 kap. 4 § JB finnas? Slutligen är frågan om något ansvar motsvarande det som finns i 18 kap. 4 § JB skall finnas. Alltså, skall registret så att säga ansvara för förluster som någon gjort på grund av regler om godtrosförvärv eller om kvalificerade ogiltighetsgrunder. När det gäller fast egendom var situationen i vart fall att detta ansvar nästan aldrig hade gett upphov till några krav. diskuterade i sitt betänkande Pantbrev (SOU 1982:57) mot denna bakgrund om inte rätten till ersättning av staten vid godtrosförvärv av panträtt helt kunde undvaras. Utredningen menade att detta var att gå för långt (betänkandet s. 122). Skälet till denna syn torde ha varit att utredningen inte hade mandat att behandla ersättningsreglerna för godtrosförvärv av äganderätt. överlämnade ett delbetänkande, Rättigheter i luftfartyg (SOU 1997:122), . I delbetänkandet föreslog utredningen bl.a. att det skall bli möjligt att med sakrättslig verkan skriva in förvärv av luftfartyg och att inteckningar i fort- sättningen skall registreras i luftfartygsregistret i stället för i in- skrivningsbok. Enligt förslaget skall inskrivning av rätt till luftfartyg ha vissa självständiga rättsverkningar i förhållande till det materiella rättsläget. Det medför att rättsförluster kan drabba den rätte ägaren. Utredningen ansåg därför att det är nödvändigt med ett statligt skadeståndsansvar för en sådan rättsförlust och utformade regleringen efter fastighetsrättslig och sjörättslig förebild. Det kan konstateras att en rätt genomgående princip är att den för Information, rättelse och skadestånd registret ansvarige har getts ett ansvar för förluster på grund av de aktuella reglerna. Vår bedömning är att detsamma bör gälla beträffande bostadsrättsregistret. Likhetstanken talar för detta. Vidare motiveras de förslag vi lämnar beträffande godtrosförvärv med att bostadsrätts- registret därigenom får erforderlig tyngd. De innebär att den rätte innehavaren får betala priset för hänsynen till rättsordningen. Det framstår då som rimligt att denne ersätts av staten i det läget. Information, rättelse och skadestånd 281 15 Offentlighet och tillgänglighet I avsnitt 11.2 har vi tagit ställning till vilka uppgifter vi anser bör ingå i bostadsrättsregistret. Vårt förslag innebär att de centrala uppgiftstyper- na är ungefär desamma som de i inskrivningsregistret och pantbrevs- registret. Här skall därför något sägas om bestämmelserna för dessa register. Alla uppgifter i inskrivningsregistret är offentliga. En uppgiftstyp är sekretessbelagd i pantbrevsregistret. För uppgiften om pantbrevshavare gäller sekretess enligt 8 kap. 22 § sekretesslagen (1980:100), om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den som uppgiften rör lider skada. Uppgiften får dock alltid lämnas ut till den lagfarne ägaren eller inskrivne tomträttshavaren för respektive fastighet eller tomträtt. För pantbrevsregistret finns en bestämmelse om terminalåtkomst. Den som har tillstånd att registreras som pantbrevshavare får medges terminalåtkomst, 19 § lagen (1994:448) om pantbrevsregister. Sådan åtkomst får avse endast uppgifter om inteckningar för vilka tillstånds- havaren är registrerad som pantbrevshavare. Den får dock avse även uppgifter beträffande andra inteckningar, om den berörda pant- brevshavaren har medgivit det. Även inskrivningsmyndigheter, kronofogdemyndigheter och lantmäterimyndigheter får ha terminalåt- komst. Den får dock endast avse uppgifter som enligt pantbrevshava- rens medgivande får lämnas ut till myndigheten. Den nuvarande regleringen av inskrivningsregistret och fastighets- datasystemet i övrigt är från början och avsikten är, som i flera andra sammanhang har nämnts, att ersätta dessa författningar med ny reglering. Här skall därför endast sägas något om de bestäm- melser i sitt betänkande Fastighetsregister (1997:3) föreslog beträffande tillgängligheten. Utredningen använde benämningen direktåtkomst i stället för terminalåtkomst. När det gäller direktåtkomst föreslog utredningen att det inte skall vara möjligt att använda namn, personnummer eller del av personnummer som sökbegrepp. Direktåtkomst skall, enligt förslaget, normalt få medges endast så att det är möjligt att utföra sökningar på Offentlighet och tillgänglighet 283 en fastighet, samfällighet eller byggnad i taget. När det gäller urval och bearbetningar samt utlämnande på ADB- medium föreslog en huvudregel som innebär att uppgifter om inteckningar inte skall få behandlas respektive lämnas ut. Om urval och bearbetningar sker för direktreklamändamål, skall uppgifter om personnummer, födelsetid, civilstånd, utmätning, konkurs eller standardpoäng normalt inte få behandlas. Vi föreslår att alla uppgifter i bostadsrättsregistret skall vara offentliga. Utgångspunkten vid sökningar skall vara bostadsrätten eller dess belägenhet. Vi föreslår vissa begränsningar beträffande tillgängligheten till uppgifterna i bostadsrättsregistret. Uppgiften om inteckningshavare skall inte få användas som sökbegrepp, om inteckningshavaren är en juridisk person. Direkt- åtkomst skall inte få medges så att det är möjligt att använda namn, personnummer eller del av personnummer som sökbegrepp. Vid direktåtkomst skall det vara möjligt att söka endast på en bostadsrätt i taget. Uppgifter om inteckningar eller personnummer skall inte få lämnas ut på ADB-medium. Begränsningen beträffande sökbegrepp är förestavad av konkur- rensskäl medan de andra har ställts upp av integritetshänsyn. En av utgångspunkterna för registret är att det skall underlätta och rationalisera verksamhet som tar sikte på bl.a. omsättning och förvaltning av bostadsrätter. Uppgifterna kan inte anses uttalat känsliga från integritetssynpunkt. Det är samma uppgiftstyper som vissa av dem som finns i inskrivningsregistret. Vi anser därför att uppgifterna överlag bör vara offentliga. När det gäller uppgiften om pris har vi i avsnitt 11.2.6 närmare diskuterat huruvida denna bör vara offentlig och tagit ställning för att så bör vara fallet. Det återstår dock en uppgiftstyp där sekretess närmare bör övervägas. I pantbrevsregistret är uppgiften om pantbrevshavare, som angetts i avsnitt 15.1.1, sekretessbelagd. Motsvarigheten i bostadsrättsregistret till pantbrevshavare är in- teckningshavare. Frågan är alltså om uppgiften om inteckningshavare bör vara belagd med sekretess. Sekretessbestämmelsen för pantbrevsregistret i 8 kap. 22 § sekretesslagen (1980:100) motiveras av konkurrensskäl. I förarbetena till lagen (1994:448) om pantbrevsregister angavs följande om detta (prop. 1993/94:197 s. 40 f.). Ett helt offentligt pantbrevsregister skulle kunna medföra inte obetydliga skador för pantbrevshavarna. Registreringarna kommer regelmässigt att återspegla lån som pantbrevshavarna har lämnat till Det förhållandet att registret kommer att föras med hjälp av ADB gör det mycket lätt att genom sökningar i registret ta fram sammanställningar över en viss pantbrevshavares kundkrets. Det skulle därigenom bli möjligt för konkurrenter att ganska väl kartlägga varandras affärskontakter. Det skulle kunna invändas att liknande effekter kan uppkomma genom systemet med innehavsanteckningar i inskriv- ningsregistret. En sådan jämförelse är emellertid inte rättvisande. Systemet med innehavsanteckningar är nämligen helt frivilligt och det utnyttjas därför inte heller av alla kredtigivare. För den som över huvud taget vill utnyttja pantbrevsregistret kommer däremot en uppgift om pantbrevshavare att vara obligatorisk. Vi ser flera fördelar med offentlighet för inteckningshavare. När det gäller inskrivningsverksamheten för fastigheter har innehavsanteck- ningar alltid varit offentliga. Uppgiften om inteckningshavare skall enligt vårt förslag vara obligatorisk. Det lär därför i omsättnings- situationer och liknande vara en fördel att direkt ur registret kunna läsa ut inteckningshavarna. Vi har i avsnitt 6.4.2 föreslagit att bostadsrättsföreningen även i fortsättningen skall ha en underrättelse- skyldighet till panthavare när föreningen har fordringar som omfattas av den legala panträtten. En förutsättning för den underrättelseskyldig- heten är att föreningen har tillgång till den aktuella uppgiften. Vi kan inte se något annat skäl som över huvud taget talar för sekretess än det angivna konkurrensskälet.