sou · GMB3164 · 1999-01-01 00:00:00 — Hur bör marknaden som idé och som organisation påverka politikens idéer och organisationer? Svaret på den frågan skiftar mellan olika århundraden och olika bedömare. Det beror bl.a. på hur man värderar marknadens ideal. har de uppfattats som förebildligt danande och civiliserande, ibland som ett system som om det är framgångsrikt förstör just de värden det skapat. Denna ideologiska spänning gäller också det skede av svensk politik som har till uppgift att analysera. Förre finansministern har exempelvis hävdat att den demokratiska skada som uppstod när finansmarknaden bidrog med att lånefinansiera offentliga utgifter inte bestod i att staten tvingades låna mindre, balansera budgeten eller dämpa inflationen. Nej, säger han, i vad som väl måste betraktas som en kollektiv självkritik: den uppstod när staten kunde vilseleda väljarna/medborgarna om välfärdens verkliga kostnader och därigenom skapa helt orealistiska föreställningar om vad politiken kan göra för människors välfärd och sociala trygghet. Det som skakar bland annat den svenska demokratin är en växande insikt bland många människor om att de byggt sina liv och sin privata ekonomi på den här typen av illusioner. (K-O : Marknaden och demokratin, ur Vem styr – politikerna eller marknaden?, red. Sohlman, M. & Viotti, S, : Ekerlids förlag, 1997, s. 105 f.) I den essä som presenteras i denna småskrift ser författaren på område efter område, i debattskrifter, tidningskommentarer och kommittébetänkanden vilken demokratisk skada som uppstått när marknadsaktörerna nu fått en legitimitet: av förut sällan skådat slag. Stärkta av en ny och sällsamt gynnsam atmosfär fick de en helt ny förhandlingsposition visavi välfärds- samhället, som i sin tur tycktes ha förlorat legitim förankring. På vägen fram mot sitt slutbetänkande vill utred- ningen fördjupa analysen om relationen mellan politiken och marknaden ur skilda synvinklar. Det sker genom seminarier i form av regionala hearings, småskrifter (se t.ex. nr 1 och 6), forskar- antologier och debatt på hemsidan (). Genom att låta debattörer med olika ideologiska utgångspunk- ter komma till tals hoppas att diskussionen om folkstyrelsens relationer till marknaden skall bli alltmer in- siktsfull. Ledamöterna i kommittén tar inte i förväg ställning till inne- hållet i småskrifterna. Vad som återstår att utreda är den filosofiska innebörden. –Vad menas med demokrati? –Att ingen har mer än ett liv. Sitter i , demokratins vagga. Närmare bestämt på en bänk på Platia , . Det är folk på alla bänkar under träden. Det är och man är ledig. Mest är det gamla kvinnor. Sitter och tänker på studiedag i för ett tag sen. De tog sig för pannan. Kunde jag inte ha börjat i en annan ände? Men mitt förslag är liberalt, säger jag till mig själv lite argt på , där jag har på stort avstånd. bygger på liberal grund. Vad som hotas är just denna liberala grund. Vad har det för konkret innebörd? Det är traditionen från Staaff och , en legering av socialistiska tankar och samhällsuppfattningen hos , ... Och kristna idéer om allas lika värde naturligtvis, alla ska ha realliberala möjligheter, alla ska ha samma chans från början, alla ska kunna utvecklas till sin egen nivå. Det fanns förstås ett religiöst innehåll i den amerikanska oavhängig- hetsförklaringen av . Rent idéhistoriskt hänger det ihop så. Oavhängighetsför- klaringen hade ett enormt inflytande på utvecklingen mot demokrati i : Vi anser följande sanningar vara ostridiga: att alla människor är skapade jämlika; att de alla av sin skapare begåvats med oförytterliga rättigheter; att till dessa rättigheter hör liv, fri- het och strävandet efter lycka... Jag lärde mig det där utantill , alla borde få lära sig det utantill i skolan. Jag är själv inte troende, och kristen- domens historia är inte uppbygglig, tvärtom, men jag skriver under på grundsynen. Hur ska jag få mina vedersakare att förstå att det är den där självklara rättfärdigheten jag är ute efter. Om jag säger att är till salu, staten kan köpa tidningen, får jag naturligtvis förstockade svar, är staten ett fult ord. Man har, förefaller det, bibragts uppfattningen att staten är ett slags arvegods från stalinis- men. En tid gick tänkare som ekonomen och författaren ut med funderingar som suggererade att staten även hos oss var något sovjetryskt och att den offentliga sektorn så som den utformats av socialdemokratin, och i viss mån var något inte helt obesläktat med ! Det är nästan mörkt . Klientelet har förändrats lite. Fler går omkring. Gummorna har gått hem en del av dem och efterträtts av unga män. Jag inbillar mig att man säljer och köper knark. Några som går omkring är tydligt påver- kade. Vill läsa ut boken men störs av mina tankar. Vad staten är eller blir i har väl främst med riks- dagens sammansättning att göra. Staten styrs av lagar som stiftas i demokratisk ordning. Staten är vi, så länge vi har makt att i allmänna val och ordnade former vräka rege- ringen över ända. Är den inte bra får vi bättra oss. Men vi bör inte avskaffa oss. I grundlagen heter det att all offentlig makt i utgår från folket. Jag är inte så naiv att jag tror att det funkat så till mer än en viss procent. Men den procenten har ändå varit relativt hög. Tryckfrihetsförord- ningen och offentlighetsprincipen är också delar av staten, så som den utformats av oss. Där heter det bland annat att varje svensk medborgare ska ha rätt att ta del av allmänna hand- lingar. Och motivet för det uppges tydligt, det är främjandet av fritt meningsutbyte och allsidig upplysning. I vår stat är det inbyggt i systemet att man så att säga skyddar staten mot staten, ministerstyre eller tjänstemanna- välde. Universiteten exempelvis garanteras en frihet att med statliga anslag självständigt och fritt forska i vad de vill. Staten får inte lägga sig i de statliga radio- och TV-kanalernas programverksamhet. I lagarna finns skydd mot maktmiss- bruk. Det är verkligen svårt att hävda att vi har motsvarande skydd mot maktmissbruk inom den privatägda offentlig- heten. Det fria ordet är grundläggande i demokratin, men marknadens utveckling har skapat ofrihet åt ordet. Det har inte skett genom ond vilja utan genom en konkurrensens automatik, som lett till monopol. Så konkurrerades Ny Tid och i ut av . Få vill nog hävda att kvaliteten var det utslagsgivande när det skedde. Familjen blev 1973 ensam ägare till pressen i , de två borgerliga tidningarna (GT). Samma process såg man i otaliga städer i . Den ena tidningen slogs ut och det var i av fallen den folkrörelseägda tidningen. är av alla tidningar familjeägda och borgerliga. Alla svenska morgontidningar med riksspridning är borgerliga. Av sex dagliga tidningar är fem borgerliga och en socialdemokratisk. Tre av dem ägs av en och samma familj. Den enda tidningen till vänster, , ägs till hälften av en borgerlig tidningskedja, Schipsteds. I äger familjen alla dagliga tidningar utom en, i med metropolen är samtliga tidningar borgerliga och tillika alla ägda av familjen , som också äger lokalradion i , liksom aktie- majoriteten i den enda lokala TV-kanalen. I är familjen ensam utgivare av flerdagarstidnigar. I råder ett klart samband mellan förmögenhetsför- hållanden och volym för åsiktsbildning. Det innebär en grav slagsida i möjligheterna, chanserna, att få vara med och for- mulera problemen och prioriteringarna i samhället. Redan i de statliga utredningar som tillsattes uttrycktes oro för koncentrationstendenserna inom pressen. Risker kan således uppstå för den fria opinionsbildningens bestånd och demokratins funktionssätt i vårt land, hette det exempelvis i direktiven till den utredning som förelåg färdig 1968. har utredning på utredning konstaterat att läget förvärrats. Situationen är alltså fullt ut klarlagd. Det har skett gång på gång, senast i Medieföretag i (SOU 1997:92). Läget är entydigt, och vad som återstår att utreda är inte längre sakfrågan utan den filosofiska innebörden av den. De gjorda utredningarna tycks inte ha varit i stånd till sådana överväganden. är det så mörkt här under träden på att jag knappt kan se att läsa. Som genom ett trollslag är vid denna timme alla människor unga här på torget. De står i grupper och pratar, och praktiskt taget alla är män eller poj- kar i svarta jackor och svarta jeans. Sakta men säkert har i genom marknadens meka- nismer skett en privatisering av vitala delar av det offentliga rummet. Det finns med detta ett överläge hos en rad enskilda ägare som innebär en legitimitetskris. Om man hyllar yttran- defriheten som en för demokratin grundläggande princip är det svårt att komma ifrån att själva det dagliga utnyttjandet av det överläge som råder är en form av missbruk. Återigen: det är inte fråga om ond vilja, men om strukturella egen- heter, vars konsekvenser slår mot demokratins kärna. Det är förstås i detta perspektiv man ska se mitt förslag att staten skulle ta initiativet och ansvaret för startandet av en public servicetidning. Den skulle vara strukturerad efter samma principer som är uppbyggd, alltså med en rad frikopplingar som innebär att den sittande makten inte har något inflytande på programverksamheten. Det vik- tiga skulle vara att nyhetsförmedlingen och debattverksam- heten här hade (statens) i lag formulerade krav på sig vad gällde yttrandefrihet och opartiskhet. Men finns ju redan , säger man. Då har man inte insett betydelsen av att det talade ordet försvinner i etern och inte kan återfinnas av den som inte har tid och möjlighet att lyssna vid de givna tillfällena. Radio och TV är inte heller medierna där utredande resonemang och genomlysningar alltid får eller kan ske med erforderlig utförlighet... Ofta leder detta till ett förytligande av debat- ten; den förs lättare med slagord, om man sällan eller aldrig får tillfälle att utveckla ett resonemang. En mera vägande invändning mot mitt förslag är att en opartisk public servicetidning just genom tvånget till opar- tiskhet inte skulle kunna väga upp den rådande slagsidan i möjligheten att formulera och initiera problem och agenda. Då har jag en annan idé om hur demokratisk organisation kan möta marknadskonsekvenser. Staten ställer räntefria lånemedel till förfogande för star- tandet av en tidning, vars fortsatta verksamhet finansieras genom att delar av tidningen hyrs ut. En högkvalitativ ny- hets-, reportage- och kulturdel kan drivas genom att poli- tiska partier (eventuellt också folkrörelser) som inte har någon egen rikstäckande daglig press – , och – mot en årlig summa dispo- nerar egna klart markerade utrymmen i tidningen för en debatt- och informationsverksamhet de finner väsentlig. En sådan tidning kunde alltså bestå av flera olika tidningar som redigerades av olika, varandra oberoende redaktioner och där det var självklart att man debatterade också inom tidningen. En sådan modell skulle befria intressenterna från det ofta oöverstigliga kravet att riskera startkapital. Om finansie- ringen huvudsakligen skedde genom uthyrningsverksam- het, garanterad genom fleråriga kontrakt, skulle annonsbe- roendet inte bli avgörande för tidningens ekonomi. Borde jag inte ge en detaljerad beskrivning av mina pro- jekt, frågar jag mig. Nej, det svåra ligger inte i det praktiska utförandet av dem utan i att överhuvudtaget fullt ut aktuali- sera själva den skriande nödvändigheten i att göra någonting åt saken i ett land där motståndaren sitter på praktiskt taget alla kanaler. – Jag ska inte låsa mig i några detaljplaner, säger jag halv- högt, som om jag talade till någon, och reser mig, stel och hungrig, från bänken på . Men krafter måste komma igång som gör att svenska folket inte hamnar utanför, när dess angelägenheter diskuteras i offentligheten. Som om alla samlats på torget och polisen kom och drev bort stora grupper under hänvisning till att de inte ägde någon platt- form att tala ifrån och därför inte hade på torget att göra. Jag sitter på . Det är höst, när- mare bestämt . är det uppehåll och ganska varmt. Jag har lagt en tidning under mig på bänken, har utsikt mot och . Läser omigen en artikel ur den amerikanska tidskriften , septembernumret 1993 som jag fick av . Rubriken är The End of Democracy? Demokratin står under belägring överallt i världen, skriver , ekonomiprofessor vid . När muren föll och det var slut trodde man att demokratin skulle göra ett segertåg över hela klotet. Den analysen överskattade betydelsen av allmänna val som bas för demokratin och underskattade förmågan hos marknadskrafterna att dränera valen på demokratisk sub- stans. Allmänna val är mera vanligt förekommande , men det är ännu tydligare än förut att valresultatet förlorar i genomslagskraft om det inte ligger i linje med de intressen som dominerar på marknaden. Gör det inte det går politiken i stå tills de politiska ledarna blir varse vad som krävs eller tills nya val lyfter realisterna till makten. Realisterna lyckas däremot med sitt program: att sänka skatterna, att sälja statliga företag, att avväpna eller försvaga fackföreningarna, att uppehålla en storskalig arbetslöshet utan att behöva avgå vid nästa val, att drastiskt öka inkomst- klyftorna, skriver . När den tory-dominerade kanadensiska senaten röstade för frihandelsavtalet med med 47 mot 30 röster var opinionen bland medborgarna visavi fördraget den omvända: 58 mot, 39 för. Dominerande kanadensiska media, nära knutna till den finansiella eliten, stödde fördraget. , ledare för det vänsterliberala partiet i , misslyckades så gott som totalt efter sin valtriumf 1990 att få igenom sina utlovade ekonomiska och sociala reformer, huvudsakligen till följd av en mycket hård kampanj från medias sida mot minsta risk för inflation och/eller budget- underskott. Samma öde drabbade på ett tidigt stadium de reformplaner vann presidentvalet på 1992. (Vi vet också att han senare tvingades göra upp med republi- kanerna, och att den uppgörelsen innebar nedskärningar i det sociala systemet med . Time, : Bye-Bye, American .) Demokratin försvagas i global skala i samma tempo som marknadskrafterna och marknadsintressena förstärks, under- stryker . Fackföreningarna har mindre att sätta emot när de allt större företagen får allt större geografisk sprid- ning. Hotet att verksamheten flyttas någon annanstans är ständigt aktuellt och när facket förlorar inflytande och makt blir det inte lika attraktivt för löntagarna. De ansluter sig i allt mindre utsträckning, vilket naturligtvis försvagar organi- sationerna ytterligare. Bara förlorade facket i i anslutning. Detta, skriver , inne- bär minskad pluralism i opinionsbildningen. Ironiskt nog, fortsätter , är skattesänkningar och skatteförmåner till företag och affärselit en viktig orsak till budgetkriserna – men i överensstämmelse med marknadens krav måste lösningen ändå komma ur de vanliga med- borgarnas handväskor och plånböcker. Om där finns ett hot om högre skatter på kapital eller ökat stöd till låg- eller medelinkomsttagare, tenderar kapitalet att fly eller räntorna att gå upp. Vad skrev 1993 liknar ganska mycket vad Hans- och skrev 1996 i Globalise- ringsfällan. Det började regna för nån timme sen och jag drog mig tillbaka till det urgamla kafét på södra sidan torget. 36 kro- nor fick jag betala för kaffe och en kanelbulle, visserligen ovanligt stor. I på kostar det . lyser solen igen på lönnarna i flammande och gult borta vid Skepps- och Kastellholmarna. Över dem i kontrast: svarta moln. Man ser långt härifrån, det är en av bästa utsikter. På börserna, i bankernas och försäkringsbolagens trading- rooms, i investerings- och pensionsfonder, har en ny politisk klass beträtt maktens världsscen, som ingen stat, inget före- tag och än mindre någon genomsnittlig skattebetalare längre kan dra sig undan: globala aktörer som handlar med valutor och värdepapper, som styr en strid ström av investerings- kapital som växer från dag till dag och som därmed beslutar om hela nationers väl och ve. Jag bläddrar i Globaliseringsfällan. Här står en förstryk- ning vid historien om hur spekulanterna tvingade Stor- på knä . Aktionen leddes av , chef för , som ägs av den amerikanske finansmagnaten och miljardären . läckte det ut att tog upp lån i D- mark för att fylla på sina reserver. Druckenmiller började låna upp pund i brittiska banker i stor skala och växlade dem genast till D-mark, också i brittiska banker. Andra spekulan- ter följde efter. Denna manöver försvagade pundet ytterligare, medan D- marken stärktes av den ökade efterfrågan. När britterna tvingades uppge den fasta växelkursen och därmed valuta- samarbetet inom EMS (, där var ankaret) rasade pundet på , och Druckenmiller kunde redan då, om han ville, för till exempel , växlade i D-mark, köpa till- baka . Men naturligtvis hade han lånat mycket mer och naturligtvis väntade han tills kursen dalat ytterligare några procent. När detta skedde hade spekulanterna redan sänkt (eller dränkt) den svenska kronan på samma sätt. Och efter pundet tog man den italienska liran och den spanska pesetan. Speku- lanterna gjorde sig enorma förmögenheter genom dessa kollapser. Affären kostade, skriver och – enligt en försiktig uppskattning – centralbanker och därmed i sista hand skattebetalarna omkring 100 miljarder mark, dvs. Bundesbank-chefen uttalade senare att valutasammanbrotten för och de andra län- derna 1992 var politikernas fel. De hade ännu inte blivit på det klara med hur mycket de står under finans- marknadernas kontroll och rent av behärskas av dessa. (3/2 1996.) Den kommentaren, skiver och , motsva- rar bra en teori som tillämpas politiskt nästan överallt, nobel- pristagaren monetarism. Kapitalets fria rörelser över gränserna möjliggör dess optimala förräntning, det vill säga dess effektivitet. Om penningsystemet funge- rar bra flyter världens sparade kapital dit där det förräntar sig bäst, alltså till den placering som ger den högsta vinsten. och andra monetarister tillskriver skeendet på finansmarknaderna ett högre förnuft. Aktörerna på dem kan liknas vid skiljedomare som bestraffar politiska felgrepp med devalvering och högre räntesatser. Eller som det hette i den ansedda brittiska tidningen : Finansmarknaderna har blivit domare och jury över all eko- nomisk politik. Författarna till Globaliseringsfällan, den ene diplom- ingenjör och chefredaktör för dagstidningen , den andre jur. dr och utrikeskorrespondent vid , har hårda ord om denna utveckling: Ju mer beroende staterna blir av placerarnas välvilja, desto mer hänsynslöst måste regeringarna gynna en redan pri- vilegierad minoritet: de som har gott om pengar. Dessas intresse är alltid detsamma: låg inflation, stabil valuta och lägsta möjliga beskattning av ränteinkomster. Outtalat lik- ställer de marknadstroende alltid dessa mål med det allmän- na bästa. Men i den globala finansmarknadens kontext blir detta till ren ideologi. Den finansekonomiska direktkontak- ten mellan staterna tvingar dem att konkurrera om låga skatter och minskade statsutgifter och att avstå från en soli- darisk fördelningspolitik, vilket inte leder till något annat än en global omfördelning nerifrån och uppåt. Färgen på lönnar har bleknat. Solen är borta. Jag tittar upp mot övre delar. Där stod min pappa och tittade ner. Han berättade om det när han kom hem till igen, han hade sett väldigt mycket folk härnere, och jag minns exakt hans kommentar: Det är svårt att föreställa sig att var och en av alla dessa representerar ett människoöde. Självklart gör de det. Det märkvärdiga är svårigheten att föreställa sig det. Han hade kommit underfund med någon- ting. Jag får en impuls att lyfta handen, som om han fort- farande stod däruppe. Han skulle ha fyllt . och skriver också om de gigantiska förluster som den legala kapitalflykten åsamkar stats- kassorna. Enligt statistik förvaltas under offshore-flagg – i , på . De har svenska exempel också på marknadens vilja och förmåga att härska vid sidan av demokratin: hot att flytta koncernen utom- lands om regeringen inte pressade ner statsskulden och Skandiachefen maning till bojkott av svens- ka statsobligationer någon vecka . var räntebärande papper från osäljbara, kronan föll och med den aktiekurserna. Rege- ringen och alla kredittagare i svenska kronor fick betala mer i ränta på lånade pengar än kredittagare i D-mark. Landet blev allt djupare skuldsatt och en radikal budgetsanering blev oundviklig. har mindre över till sina fattiga än . Vi var många som lärde oss 1994 den direkta makt som inne- havare av statsobligationer har. Säljer ett storföretag sina statsobligationer förlorar dessa i värde, vilket är detsamma som att räntan stiger. Det innebär till exempel att stora företag (marknaden) i vissa lägen kan tvinga en regering att ändra politiken – byta koalitionspartner, göra upp om ett krispaket som ändrar socialpolitikens profil. Vi har då kommit långt från regeringsformens grundlagsfästa formule- ring om att all offentlig makt i utgår från folket. skrev börskommentatorn i : Det är de välkända [svenska] exportföretagen som styr valu- tan. Det är de tre stora försäkringsbolagen – Trygg, och som sätter trenderna på obligationsmarknaden. Och det är egentligen bara de två stora affärsbankerna – och S-E-banken – som har någorlunda kon- troll, via kunderna, över vad som händer på, särskilt, valuta- marknaden. Ha det i minne nästa gång du får höra att `utlänningar` anser att det mesta svenska politiker gör är `för lite och för sent`. Opinionen i har kommit förvånansvärt långt i accep- tans av marknadens makt. Inom ekonomkretsar har denna acceptans de senaste tio femton åren varit så gott som total. Detta faktum har naturligtvis underlättat överföringen av makt från de folkvalda organen till marknaden. har marknaden beskrivits som en demokratisk makt. Hur hänger det ihop? Delvis har det nog sin utgångspunkt i det historiska fak- tum att Sovjetsystemet var diktatoriskt och planekonomiskt, medan demokratierna i väst var och är marknadsekonomier. Härav uppkom vulgäruppfattningen att marknadsekonomin i sig garanterade ett demokratiskt styrelseskick eller – mera drastiskt – att en fri marknad och demokrati var praktiskt taget samma sak. Ju friare marknad, desto mera demokrati. Det tänkesättet i sin tur underlättades säkert av den nylibe- rala filosofins segertåg genom 1980- och 90-tal. Plötsligt blev en extrem amerikansk filosofi allmängods i vida svenska kretsar, inte i dess helhet och inte som ett sammanhängande system men som en sakta men säkert infiltrerande sugges- tion, delvis som ett språkbruk. Ord och fraser från , Nozick, Hayek, och andra åkte omkring i hjärnorna, samtalen och debatterna utan ursprungs- beteckning; vi fick ett nytt politiskt klimat. Förvånansvärt många av nyliberalernas verk finns översatta till svenska: myter, Hayeks Fri- hetens grundvalar, Nozicks Anarki, stat och utopi, Ayn Rands Kapitalismen: Det okända idealet, kapitalistiska alternativet, politiska marknaden. Nästan alla har kommit ut på Timbros förlag, startat på initiativ av (). Hur ska jag kunna förstå hur de tänker, frågar jag mig och följer en fågelflock över med blicken. Ägandet är ut- gångspunkten. Mitt ägande är mitt lika mycket som mitt liv. Det gör ingen skillnad om det är arvegods eller om jag jobbat mig till det. Det enskilda ägandet är absolut. Ägandet är en viktig del av mitt liv och rätten till det egna livet är något he- ligt. Jag har rätt till frihet från tvång och våld, rätt till frihet från ingrepp från andra. Staten har ingen rätt gentemot mig. Bara individer kan ha rättigheter. En stat kan inte existera utan att förgripa sig på äganderätten. Skatten är en kränkning av den privata äganderätten. Sälj ut de offentliga skolorna, säger . Privatisera alla universitet, sälj gatorna, privatisera domstolarna! Och Nozick sliter med att förena detta betraktelsesätt med argumenteringen för ett minimum av stat: nattväktarstaten, där det finns polis och försvar men inte så värst mycket mer. (Jfr doktorsavhandling , 1994.) Man kan inte förstå detta om man inte ser kopplingen till tron på marknaden som alla goda gåvors givare. Får markna- den bara vara fri ger den frihet åt människorna.