sou · GMB3160d2 · 1999-01-01 00:00:00 — I likhet med vad som gäller för filialer till bank- företag från ett land utanför EES (se 26 § tredje och fjärde stycket kommitténs förslag till lag om ändring i bankrörelselagen) bör samma begränsningar som gäller för garantisystem inom EES tillämpas för garantisystem i tredje land när det gäller att erbjuda en garanti för in- satta medel, om ett kreditinstitut från ett sådant land driver verksamhet här i landet genom filial. Bestämmelserna i 27 § tredje stycket behandlar möjlighet att återkalla filialtillståndet om kreditinstitutet med avseende på filialen här i landet inte fullgör sina skyldigheter mot garantisystemet. Om någon driver sådan rörelse som omfattas av denna lag utan att vara berättigad till det, skall förelägga denne att fort- sättningsvis inte bedriva rörelsen. Inspektionen får besluta hur avveck- lingen av rörelsen skall ske. Är det osäkert om lagen är tillämplig på viss rörelse, får inspektionen förelägga den som driver rörelsen att lämna de upplysningar om rörelsen som behövs för att bedöma om så är fallet. I fråga om utländska företag får ett föreläggande enligt denna para- graf riktas mot såväl företaget som den som här i landet är verksam för företagets räkning. Förutom rent språkliga ändringar i första stycket har ordet verksam- heten genomgående i paragrafen ersatts med ordet rörelsen i över- ensstämmelse med kommitténs användning av dessa begrepp. beslut enligt 8 § och 30 § andra stycket får inte överklagas. Beslut som inspektionen meddelar med stöd av 1 kap. 2 §, 2 kap. 3 och 12 §§ samt 21-25 §§ och 27 § detta kapitel i fråga om återkallelse av tillstånd att driva finansieringsrörelse och filialtillstånd får över- klagas hos kammarrätten. Andra beslut som inspektionen meddelar enligt denna lag får över- klagas hos länsrätten. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten av länsrättens avgörande. Inspektionen får bestämma att ett beslut om förbud, föreläggande eller återkallelse skall gälla . För banker gäller fr.o.m. att beslut i fråga om återkallelse av oktroj och filialtillstånd överklagas till kam- marrätten medan beslut i fråga om andra ingripanden med stöd av 7 kap. bankrörelselagen överklagas till länsrätten. En sådan instansordning motiveras bl.a. av att det finansiella systemet kan påverkas av en tids osäkerhet om ett finansiellt instituts rätt att driva verksamhet. Instansordningen bör vara enhetlig när det gäller överklagande av beslut om ingripanden mot banker respektive kreditmarknadsföretag. Reglerna i andra stycket ändras därför på det sättet att beslut om åter- kallelse av tillstånd att driva finansieringsrörelse och filialtillstånd överklagas till kammarrätten medan beslut om ingripanden i övrigt överklagas till länsrätten. Skillnaden blir att beslut om varning hädan- efter inte kan överklagas direkt till kammarrätten (jfr 5 kap. 17 och 19 §§ i nu gällande lydelse). 225 Se prop. 1997/98:186 s. 81. Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser m.m. Se vid kommentaren till punkten 1 övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i bankrörelselagen. Med hänsyn till att bedömningsgrunderna vid tillståndsprövningen änd- ras i 2 kap. 1 § första stycket 2 och 3 bör de ansökningar om tillstånd som har kommit in till före lagens ikraftträdande bedömas enligt de bestämmelser som gällde . Detsamma bör gälla för dels ett svenskt kreditmarknadsföretags ansökan om tillstånd att inrätta filial i ett land utanför EES, dels en ansökan av ett utländskt kreditinstitut hemmahörande i ett land utanför EES om tillstånd att driva finansieringsrörelse från filial här i landet eftersom även villkoren härför är delvis ändrade i den nya 2 kap. 15 § första stycket andra meningen och i den nya 2 kap. 12 § första stycket 2. Kommitténs utgångspunkt är att de tillstånd att driva finansieringsverk- samhet som gäller vid lagens ikraftträdande därefter skall fortsätta att gälla som tillstånd att driva finansieringsrörelse. Det företag som efter ikraftträdandet inte anpassar sin rörelse till att falla in under definitionen av finansieringsrörelse i 1 kap. 1 § riskerar emellertid att med stöd av den nya 5 kap. 23 § första stycket 3 och andra stycket få tillståndet återkallat eller bli meddelat varning. För det fall att företaget inte uppfyller de nya kraven i t.ex. 3 kap. 1- 3 §§ skall detta i regel bedömas enligt äldre bestämmelser om överträd- elsen ägt rum före lagens ikraftträdande och i annat fall enligt de nya bestämmelserna (se kommentaren till punkten nedan). Kommittén föreslår ändringar av bedömningsgrunderna för den prövning av om tillstånd skall meddelas till ett förvärv av aktier eller andelar som medför att förvärvarens sammanlagda innehav utgör ett kvalificerat innehav eller till ett förvärv som innebär att ett kvalificerat innehav ökas så att det uppgår till eller överstiger viss gräns. En ansökan om förvärvstillstånd som har kommit in till före lagens ikraftträdande bör därför handläggas enligt äldre bestämmelser. De av kommittén föreslagna ändringarna när det gäller Finansinspek- tionens möjligheter att ingripa om ett kreditmarknadsföretag inte bedri- ver finansieringsrörelse enligt de regler som särskilt gäller för sådana företag innebär att får fler sanktioner till sitt förfog- ande, t.ex. anmärkning och sanktionsavgift,och en större frihet att i det enskilda fallet avgöra såväl när en sanktion skall tillgripas som vilken sanktion som i sådana fall bör bli aktuell. Överträdelser som ägt rum före ikraftträdandet bör därför i regel bedömas enligt äldre bestämmel- ser. Detta gäller även ingripanden mot utländska kreditinstitut med stöd av bestämmelserna i de nya 27 och 28 §§. Enligt de äldre bestämmelserna i 6 kap. 1 § lagen om finansierings- verksamhet överklagas beslut som meddelar med stöd av lagen till länsrätten, dock med undantag för bl.a. beslut om för- värvstillstånd eller åtgärd med stöd av ägarprövningsreglerna, återkall- else av tillstånd att driva finansieringsverksamhet, återkallelse av filial- tillstånd och varning vilka överklagas direkt till kammarrätten. För banker gäller fr.o.m. att beslut i fråga om återkallelse av oktroj och filialtillstånd överklagas till kammarrätten medan beslut om ingripanden i övrigt med stöd av 7 kap. BRL överklagas till länsrätten. Ett beslut om varning av en bank över- klagas alltså till länsrätten och inte direkt till kammarrätten. De ändrade bestämmelserna i 6 kap. 1 § lagen om finansieringsrör- else innebär, när det gäller beslut om ingripande, att det hädanefter en- dast blir beslut om återkallelse av tillstånd att driva finansieringsrörelse och återkallelse av filialtillstånd som överklagas direkt till kammarrätten. Beslut som har meddelats före lagens ikraftträdande bör därför överklagas enligt äldre bestämmelser. Avslutningsvis bör följande nämnas. I punkten 5 övergångsbestämmelserna till lagen om finansierings- verksamhet sägs att den som för lagens ikraftträdande, , drev finansieringsverksamhet som inte fordrade tillstånd enligt lagen (1988:606) om finansbolag (dvs. företag där netto- värdet av tillgångarna enligt fastställd balansräkning för det senaste räkenskapsåret understeg ) får fortsätta verksamheten till och med eller, om ansökan om tillstånd getts in , till dess att ansökningen har prövats slutligt. Kommittén föreslår att finansieringsrörelse inte skall vara tillstånds- pliktig om tillgångarna hänförliga till finansieringsverksamheten enligt fastställd balansräkning för det senaste räkenskapsåret uppgår till . En förutsättning för att undantaget skall gälla är att företaget inte tar emot återbetalbara medel från allmänheten. Enligt kommitténs uppfattning är den praktiska betydelsen av den aktuella övergångsbestämmelsen inte så stor att någon förlängning av dess giltighetstid, efter det att kommitténs förslag trätt i kraft, är moti- verad. Det kan tilläggas att banksamordningsdirektiven kräver att företag som uppfyller kriterierna på att vara kreditinstitut, dvs. företag vars verksamhet består i att från allmänheten ta emot insättningar eller andra återbetalbara medel och att bevilja kredit för egen räkning, underkastas viss minimireglering. Även gemenskapsrättens krav talar således för att giltighetstiden av den nämnda undantagsregeln inte förlängs. 19.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1570) om medlemsbanker Medlemsbankens stadgar skall stadfästas. Till ansökan om stadfästelse skall en plan för verksamheten fogas. Ansökan om oktroj och stadfästelse av stadgar prövas av Finansin- spektionen. Ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild vikt prövas dock av regeringen. Vid behandlingen av en ansökan om stadfästelse av stadgar prövas dels att stadgarna överensstämmer med denna lag, bankrörelselagen (1987:617) och andra författningar samt dels om och i vad mån det be- hövs särskilda bestämmelser med hänsyn till omfattningen och arten av medlemsbankens verksamhet. Stadgarna skall stadfästas och oktroj beviljas, om 1.den planerade rörelsen kan antas komma att drivas på ett sätt som är förenligt med 2 kap. 1-4 §§ bankrörelselagen, 2.det kan antas att de som kommer att äga ett sådant kvalificerat in- nehav i banken som avses i 1 kap. 4 § 2 bankrörelselagen inte kommer att motverka att bankens rörelse drivs på ett sätt som är förenligt med 2 kap. 1-4 §§ bankrörelselagen och även i övrigt är lämpliga att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen av en bank, och 3.de som avses ingå i bankens styrelse har de insikter och den erfa- renhet som måste krävas av den som deltar i ledningen av en bank och även i övrigt är lämpliga för en sådan uppgift. Stadgarna får inte stadfästas och oktroj inte beviljas, om det kan antas att någon som i väsentlig mån har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamhet eller i andra ekonomiska angelägenheter eller gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet kommer att ha ett sådant innehav i bolaget som avses i 1 kap. 4 § 2 bankrörelselagen. Om banken kommer att ha sådana nära förbindelser som avses i 1 kap. 4 § andra och tredje styckena bankrörelselagen med någon annan, får stadgarna stadfästas och oktroj beviljas endast om förbindelserna inte hindrar en effektiv tillsyn av banken. Om stadgarna ändras skall även ändringen stadfästas. Därvid gäller andra–fjärde styckena i tillämpliga delar. Begreppen sund bankverksamhet och sund utveckling av verksam- heten slopas i fjärde stycket punkt 1 och 2 och ersätts av en hänvisning till 2 kap. 1-4 §§ BRL (se vidare kommentaren till 9 kap. 3 § BRL med däri gjord hänvisning). Sista stycket i paragrafen har slopats (se kommentaren till 9 kap. 3 § BRL). En medlem som har avgått ur en medlemsbank har rätt att få ut sina inbetalda eller genom insatsemission tillgodoförda medlemsinsatser. Beloppet får dock inte överstiga hans andel i förhållande till övriga medlemmar av bankens egna kapital enligt den balansräkning som hän- för sig till tiden för avgången. Vid beräkningen av bankens egna kapital skall man bortse från reservfonden, fonden för orealiserade vinster, uppskrivningsfonden och förlagsinsatserna. Banken får betala ut en medlems inbetalda eller genom insatsemission tillgodoförda medlems- insatser tidigast efter dennes avgång. Utbetalning får ske endast en gång per kvartal och efter tillstånd från . Inspektionen skall ge tillstånd om inte bankens förmåga att fullgöra sina förpliktelser äventyras genom utbetalningen. Den avgångne har vidare rätt att på samma sätt som övriga med- lemmar få ut sin andel av beslutad vinstutdelning. Träder medlemsbanken i likvidation från avgången eller meddelas beslut om att försätta banken i konkurs, skall den avgångnes rätt att få ut medlemsinsatser bedömas enligt grunderna för reglerna om skifte av bankens tillgångar. En medlems rätt enligt första-tredje styckena kan begränas i stad- garna. Detta gäller dock inte i sådana fall som avses i 7 kap. 15 § tredje stycket eller 10 kap. 3 § andra stycket. Bestämmelsen innebär att avgående medlemmar skall kunna få ut sina medlemsinsatser tidigast efter avgång. Genom den nuva- rande hänvisningen från 3 § får bestämmelsen motsvarande tillämpning på överinsatser. Medlemmar som alltså bidragit med insatser utöver kravet för medlemskap skall kunna få ut dessa insatser tidigast efter uppsägning. Den nya bestämmelsen föranleds av stabili- tetsintresset, se närmare avsnitt 17.2.3. Utbetalning av inbetalade med- lemsinsatser skall kunna ske endast efter tillstånd av . Utbetalning får ske endast en gång per kvartal. Avsikten är att banken skall göra en framställning per kvartal till inspektionen avseende samtliga sedan förra utbetalningstillfället avgångna medlemmar och uppsagda överinsatser. Tillstånd till utbetalning skall medges om inspektionen finner att det inte kan antas att utbetalningarna riskerar bankens soliditet i enlighet med den bedömning som skall göras enligt 2 kap. 1 § bankrörelselagen. Därmed får utbetalning inte heller medges om kapitaltäckningen enligt reglerna härom blir otillräcklig. Som nämnts i allmänmotiveringen (avsnitt 17.2.3) kan inspektionen medge att en bank endast betalar ut en viss del av avgångna medlemmars insatser. Till reservfonden skall avsättas av den del av med- lemsbankens nettovinst för året som inte går åt för att täcka en balanse- rad förlust. Vid avsättning till reservfonden skall till nettovinsten räknas även gottgörelser. Uppgår reservfonden till av bankens insatskapital behöver sådan avsättning till reservfond som av- ses i detta stycke inte ske. Till reservfonden skall vidare avsättas det belopp som 1.medlem vid avgång ur medlemsbanken inte får tillbaka av sina insatser, 2.förlagsandelsinnehavare inte får ut vid inlösen av en förlagsinsats, 3.enligt stadgarna skall avsättas till reservfonden, 4.enligt beslut av föreningsstämman i övrigt skall föras över från det ibalansräkningen redovisade fria egna kapitalet till reservfonden. Reservfonden får enligt beslut av föreningsstämman sättas ned endast för att täcka sådan förlust enligt den fastställda balansräkningen som inte kan täckas av fritt eget kapital. Genom kommitténs förslag rörande möjligheterna att återfå insatska- pitalet minskar behovet av en snabb uppbyggnad av en stor reservfond. Det finns därmed inte skäl att särbehandla medlemsbankerna i förhållande till bankaktiebolagen. Till följd härav skall uppbyggnaden av reservfonden ske i samma takt i medlemsbanker som i bankaktiebolag. Detta innebär att det till reservfond i medlemsbanker skall avsättas av den del av medlemsbankens nettovinst för året som inte går åt för att täcka balanserad förlust. Enligt gällande rätt uppgår procentsatsen till . Vinstberäkningen skall göras på samma sätt som enligt gällande rätt. När det gäller erforderlig storlek på reservfonden skall denna beräk- nas på liknande sätt i medlemsbanker som i bankaktiebolag, dvs. mot- svara viss andel av insatskapitalet, i stället för som i nuvarande lag- stiftning kopplas till omfattningen av utlåningen. Eftersom insatserna i en medlemsbank, trots begränsningarna såvitt avser återbetalning av medlemsinsatser, inte har samma stabilitet som aktiekapitalet i ett bank- aktiebolag är behovet av en kompletterande reservfond större i med- lemsbanker än i bankaktiebolag. Reservfondavsättningarna skall därför fortgå åtminstone till dess reservfonden motsvarar av in- satskapitalet inklusive förlagsinsatser. I övrigt hänvisas till allmänmo- tiveringen (avsnitt 17.2.4). Se vid kommentaren till punkten 1 övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i bankrörelselagen. Med hänsyn till att bedömningsgrunderna vid oktrojprövningen ändras i 2 kap. 2 § fjärde stycket 1 och 2 ändras bör de ansökningar om oktroj som har kommit in till före ikraftträdandet bedömas enligt de regler som gällde . Se vid kommentaren till punkten 8 övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i bankrörelselagen. 19.4Förslaget till lag om ändring i sparbankslagen (1987:619) Stiftarna skall upprätta ett reglemente som skall stadfästas. Till ansökan om oktroj skall fogas en plan för den tilltänkta verksamheten. Ansökan om oktroj och stadfästelse av reglemente prövas av . Ärenden som är av principiell betydelse eller av särskild vikt prövas dock av regeringen. Vid behandlingen av en ansökan om stadfästelse av reglemente prö- vas att reglementet överensstämmer med denna lag, bankrörelselagen (1987:617) och andra författningar samt om och i vad mån särskilda bestämmelser behövs med hänsyn till omfattningen och arten av spar- bankens verksamhet. Reglementet skall stadfästas och oktroj beviljas, om 1.den planerade rörelsen kan antas komma att drivas på ett sätt som är förenligt med 2 kap. 1-4 §§ bankrörelselagen, 2.de som avses ingå i styrelse har de insikter och den erfarenhet som måste krävas av den som deltar i ledningen av en spar- bank och även i övrigt är lämpliga för en sådan uppgift. Om reglementet ändras skall även ändringen stadfästas. Därvid gäller andra–fjärde styckena i tillämpliga delar. Begreppet sund bankverksamhet slopas i fjärde stycket punkt 1 och ersätts av en hänvisning till 2 kap. 1-4 §§ BRL (se vidare kommentaren till 9 kap. 3 § BRL med däri gjord hänvisning). Sista stycket i paragrafen har slopats (se kommentaren till 9 kap. 3 § BRL). Om det är påkallat för att upprätthålla en sparbanks verksamhet, får sparbanksstämman besluta att bilda en garantifond genom bidrag av huvudmän eller andra. För att vara bindande skall teckning av bidrag till garantifonden ske på en teckningslista. På denna skall anges om ränta skall utgå och i så fall hur den skall beräknas. Vidare skall avskrifter av senaste balansräkning och revisorernas yttrande över denna fogas till teckningslistan. Garantifonden får återbetalas endast om utbetalningen inte äventyrar bankens förmåga att fullgöra sina förpliktelser. I övrigt skall beträf- fande återbetalningen gälla vad som bestämts vid garantifondens bild- ande. Finns det i reglementet ett förbehåll om återbäring av grundfonden eller del därav, får sådan återbäring inte ske om inte reservfonden uppgår till belopp som motsvarar tio gånger grundfonden. Inte heller får återbäring ske, så länge garantifond, där sådan bildats, inte återbetalats eller om till följd av återbäringen skulle äventyra bankens förmåga att fullgöra sina förpliktelser. Utfäst ränta på grundfonden eller garantifonden skall inte betalas ut, om till följd av detta vinsten på rörelsen inte skulle räcka till att få upp grundfonden eller garantifonden till det i 2 § första stycket angivna beloppet. Räntan på garantifonden skall inte heller betalas ut, om genom utbetalningen en sådan förlust skulle uppkomma på rörelsen, att den skulle äventyra bankens förmåga att fullgöra sina förpliktelser. Grundfondsräntan skall inte i något fall betalas ut om till följd av detta förlust skulle uppkomma. Enligt nuvarande regler om fonder och vinstdisposition får garantifon- den, återbäring av grundfonden samt ränta på grundfonden eller garantifonden inte återbetalas om det äventyrar kapitaltäckningen i . Dessa bestämmelser skall ersättas med en bestämmelse som begränsar möjligheten till återbetalning för det fall att den generella regeln om soliditet i 2 kap. 1 § bankrörelselagen överskrids. Soliditets- regeln innebär att varje bank skall bedriva sin rörelse på ett sådant sätt att dess förmåga att fullgöra sina förpliktelser inte äventyras. Vad som närmare avses med detta krav behandlas i allmänmotiveringen (avsnitt 5.8). Det skall anmärkas att en bank som inte iakttar bestämmelsena om kapitaltäckning enligt lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar i kreditinstitut och värdepappersbolag inte heller kan anses uppfylla kraven som ställs i den föreslagna soliditetsregeln. Se vid kommentaren till punkten 1 övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i bankrörelselagen. Med hänsyn till att bedömningsgrunderna vid oktrojprövningen ändras i 2 kap. 3 § fjärde stycket 1 ändras bör de ansökningar om oktroj som har kommit in till före ikraftträdandet bedömas enligt de regler som gällde . Se vid kommentaren till punkten 8 övergångsbestämmelserna till lagen om ändring i bankrörelselagen. 19.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag I denna lag betyder 1. bank: bankaktiebolag, sparbank och medlemsbank, 2. kreditmarknadsföretag: ett svenskt aktiebolag eller en svensk svenskt aktiebolag eller en svensk ekonomisk förening som har fått ekonomisk förening som har fått (1992:1610) om finansieringsrö- spektive kreditmarknadsförening), 3.värdepappersbolag: ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt lagen (1991:981) om värde- pappersrörelse, 4.kreditinstitut: bank, kreditmarknadsföretag och Svenska skepps- hypotekskassan, 5.institut: kreditinstitut och värdepappersbolag, 6.finansiellt institut: ett svenskt eller utländskt företag som inte är kreditinstitut, värdepappersbolag eller motsvarande utländskt företag och vars huvudsakliga verksamhet är att -förvärva aktier eller andelar, -driva valutahandel, -driva värdepappersrörelse, utan att vara tillståndspliktigt enligt 1 kap. 3 § lagen om värdepappersrörelse, eller -driva en eller flera av följande verksamheter a.lämna och förmedla kredit, bland annat i form av konsumentkre- dit, kredit mot panträtt i fast egendom, och i fordringar, b.medverka vid finansiering, bland annat genom att förvärva ford- ringar och upplåta lös egendom till nyttjande (leasing), e.ikäda sig garantiförbindelser och göra liknande åtaganden, f.lämna ekonomisk rådgivning, i.medverka vid försäljning av försäkringstjänster, samt 7. holdingföretag med finansiell verksamhet: ett finansiellt institut som har minst ett dotterföretag som är kreditinstitut, värdepappersbolag eller motsvarande utländskt företag och vars dotterföretag även i övrigt uteslutande eller huvudsakligen utgörs av sådana företag eller finansiella institut, 8.holdingföretag med blandad verksamhet: ett svenskt eller utländskt moderföretag som inte är kreditinstitut, värdepappersbolag, motsvarande utländskt företag eller holdingföretag med finansiell verksamhet, men som har minst ett dotterföretag som är kreditinstitut, värdepappersbolag ellermotsvarande utländskt företag, 9.anknutet företag: ett svenskt eller utländskt företag vars huvud- sakliga verksamhet består i att äga eller förvalta fast egendom, tillhan- dahålla datatjänster eller bedriva annan liknande verksamhet som har samband med ett eller flera kreditinstituts, värdepappersbolags eller motsvarande utländska företags huvudsakliga verksamhet, 10.ägarintresse: ett direkt eller indirekt innehav av eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag. Förändringen i punkten 6 föranleds av att det är nödvändigt att någon- stans i den svenska lagstiftningen ha en bestämmelse som definierar ett finansiellt institut med anknytning till verksamhetslistan i andra bank- samordningsdirektivet. Kommittén har funnit det mest ändamålsenligt att ta in den fullständiga definitionen i kapitaltäckningslagen och att i andra lagar hänvisa dit. Värdet av ett instituts exponering gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning får inte överstiga av institutets Om en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning är moderföretag eller dotterföretag till institut eller dotterföretag till mo- derföretaget, får värdet av exponeringen inte överstiga av institut- ets kapitalbas. Sista stycket i denna paragraf har upphävts. Denna ändring samman- hänger med förslaget om att i de fall ett icke-finansiellt företag är mo- derföretag till en bank skall bankens exponering mot ett sådant företag inte begränsas hårdare än vad som gäller när finansiella företag är ägare. Förslaget till ändring behandlas i allmänmotiveringen (avsnitt 11.8). Vad som föreskrivs i bankrörelselagen (1986:617) om en banks innehav av aktier och andelar skall tillämpas även på en finansiell före- tagsgrupps samlade innehav, om en bank ingår i företagsgruppen.