sou · GMB366d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Bakgrunden är främst att ett fåtal elever med autism har behov av helårsboende, vilket skulle innebära ett utökat ansvarstagande för skolan. Med anledning av detta genomförde , en ut- redning121 på regeringens uppdrag om utbildningssituationen för döva elever med autism. Regeringen beslutade att överlämna SIH:s framställan till kommittén. I SIH:s utredning konstaterades att döva barn med autism är en mycket liten grupp, inte större än maximalt 20 barn och ungdomar i åldern 0 – . Utredningen föreslår att döva elever med autism skall få sin skolgång vid om eleven inte kan gå i den regionala specialskolan. Detta gäller uppskattningsvis 3 – 5 elever i riket. En samlad resurs ger en nationell kompetens som kan utnytt- jas vid lokala lösningar. Verksamheten föreslogs vara en integrerad del av skolan samordnad med övrig verksamhet, tillhandahålla heldygns- och helårsomvårdnad samt erbjuda hemresor på samma villkor som för andra elever. Kostnaderna föreslogs finansieras över anslaget till specialskolan och med vissa projektmedel under etable- ringsfasen. För omvårdnad utöver normal skoltid skulle hemkom- munen stå enligt särskilt upprättat avtal. Något formellt beslut i denna riktning har inte kommit till stånd. finns dock några döva och hörselskadade elever med autism vid skolan, en grupp för vilka skolan har utvecklat särskild kompe- tens. Liksom övriga specialskolor är boendet vid stängt vissa samt under lov. Detta innebär ett problem i förhållande till de elever med autism som har behov av heltidsbo- ende. I ett fall har detta lösts i samverkan med elevens hem- kommun och Kristoffersgården i . 120 1 kap 16 § skollagen 121 Utbildningssituationen för döva barn med autism; 023-94:483 Av utvärdering av Åsbackaskolan framgår att det inte är möjligt att utvärdera elevernas utveckling med tradi- kriterier relaterade till någon riksnorm. Elevernas utveckling bedöms istället mot individuella uppnåendemål. Enligt utvärderingen innebär måluppfyllelsen ofta subtila, kvalitativa förändringar men kan också handla om konkreta praktiska handlingar. Små förändringar och framsteg fokuseras och synliggörs. Enligt utvärderingen skriver läraren och kontaktpersonen från boendet en pedagogisk rapport för varje enskild elev. Den beskriver elevens arbete och framsteg i enskilda ämnen. För elever på grundsärskolenivå kan föräldrarna begära ett skrivet intyg. Skolan ifrågasätter dock betyg och utvärdering då det gäller dessa elever. Elever i specialskolan får, efter medgivande av regeringen, undervi- sas i särskilda klasser förlagda till , s k externa klas- ser123. Regeringen uppdrog i regleringsbrevet för /96 åt att redovisa förekomsten av, verksamheten vid samt kriterierna för anordnandet av externa klasser inom specialskolan. Därtill skulle den framtida utvecklingen av externa klasser belysas. redovi- sade sitt uppdrag . Regeringen beslutade att redovisningen skulle överlämnas till kommittén. Sammanfattningsvis konstaterade i sin rapport endast en statlig specialskola har externa klasser – Hälls- boskolan – och att skolan vill utöka verksamheten, kriterier för anordnande av externa klasser till största de- len saknas vid skolorna, med undantag för Birgittaskolan, de regionala specialskolorna och två av riksskolorna ej har för avsikt att inrätta externa klasser framöver, utom möjligen i frågan om externa klasser bör föregås av en ingående om- världsanalys som utgår från det enskilda barnets behov och möjligheter till en optimal skolsituation. 122Utvärdering av den statliga specialskolan - organisation och resultat, Bilaga C Åsbackaskolan; 1237 kap 5 § skollagen, 1 kap 3 § specialskoleförordningen tillskrev regeringen med en hemställan om att få inrätta ytterligare externa klasser, en i kommun samt en i kommun. Något sådant beslut fattades inte. Istället har givit kommunerna stöd. Vänerskolan saknade liksom flertalet av skolorna kriterier, men framhöll i ett styrelseprotokoll att inrättandet av externa klasser framstod som en splittring av resurserna och att det mot den bak- grunden var ofördelaktigt både ur ekonomisk och pedagogisk synpunkt. Vänerskolans svar bör ses mot bakgrund av att skolan hade externa låg- och mellanstadieklasser i . beslutade dock Vänerskolan att lägga ned de externa klas- serna. Som stöd för beslutet anfördes att –elevunderlaget vid de externa klasserna hade sjunkit från 28 till åtta elever, –ett lågt elevantal i en årskurs fördelat mellan och Vänerskolan medför klassbildningar i B-form vid båda skolorna, vilket är pedagogiskt mer svårhanterligt och kräver jämförelsevis mer lärarresurser, –en splittring av resurserna framstår som ofördelaktigt både från pedagogisk och ekonomisk synpunkt, –teckenspråksmiljöns betydelse för elevernas utveckling har uppmärksammats, mindre elevgrupper påverkar teckenspråksmiljön negativt samt –att de sociala förhållandena påverkas negativt av att kamratur- valet minskar, dock finns fördelen att eleverna kan bo hemma. Vänerskolans beslut ledde till att avsatte sär- skilda medel och startade utbildning med teckenspråk som under- visningsspråk i samtliga årskurser i sin grundskola. har verk- samheten ett trettiotal elever fördelade på två skolor. Diskussioner har förts om att sammanföra dem till en skola. Inför beslutade regeringen att via SIS-an- slaget skulle utbetala ett fastställt belopp till verksamheten i . Samma förhållande gäller för , då beloppet är fastställt till . Efter Vänerskolans beslut fördes diskussioner om att låta verksamheten i drivas som externa klasser. erfarit finns samma intresse av en sådan lösning i . Det finns två former av angränsande verksamhet som det finns skäl att redovisa här – särskilda undervisningsgrupper med statligt bidrag som riktar sig till elever med funktionshinder samt kommu- nalt driven annan verksamhet för de barn som tillhör specialskolans personkrets. Det bör observeras att de särskilda undervisnings- grupperna i flera fall vänder sig till helt andra målgrupper än speci- alskolan. Kommittén har ändå valt att presentera dem här eftersom de ger exempel på andra modeller för det statliga engagemanget. Regionala undervisningsgrupper med stöd av SIS-anslag fördelar medel från SIS-anslaget bl a till regionala undervis- ningsgrupper för elever med funktionshinder. Flertalet av dessa undervisningsgrupper riktar sig till hörselskadade respektive rörel- sehindrade, några till elever med t ex synskada respektive grav språkstörning. Ett krav för att erhålla medel från SIS-anslaget är att verksamheten tar emot elever från fler än en kommun. har fördelat till regionala undervisningsgrupper och till s k samverkansklasser. Samverkansklasser bedrivs med ett delat ansvar mellan värdkommuner och barn- och ungdomspsykiatrin. Det statliga bidraget till de regionala undervisningsgrupperna skiljer för olika målgrupper. För elever med hörselskada utgår statligt bidrag med 30 000, respektive per elev. Varia- tionen beror bl a på att antalet elever vid skolorna skiljer sig. Totalt utgår bidrag för ca 325 elever vid ett tiotal skolor i landet. Detta innebär en höjning från föregående år då bidraget i de flesta fall låg på 30 000, i några fall på per elev och år. De största enheterna som erhåller bidrag finns i , och i . Den interkommunala ersättningen varierar från ca 35 000 till per elev. Som nämnts ovan har regeringen dessutom beslutat att för skall utbetala till för de teckenspråkiga grupper som kommunen driver. Dessa är förlagda till samma skolor som hörselverksamheten, dvs särskilda undervis- ningsgrupper för elever med hörselskada. Elever i åk 1-6 går i Kannebäcksskolan och elever i årskurserna däröver i Nordhems- skolan. Sammantaget omfattar verksamheten ett trettiotal elever. För elever med rörelsehinder är SIS-anslaget i många fall avsevärt högre. utgår ersättning för ca 210 elever, enligt den schablon som redovisas i tabell 6.4. Det statliga bidraget från SIS- anslaget varierar per elev, vilket innebär en sänkning från föregående år. Bidragets storlek varierar beroende på om skolan har behandlingsavdelning eller inte samt om den har boende eller inte. Vidare varierar bidragets storlek med elevens ålder samt om eleven kommer från verksamhetens egen kommun eller annan kommun. De största enheterna som erhåller bidrag från SIS-anslaget finns i , , och . Den interkommunala ersättningen för elever i Rh-anpassad undervisning varierade per elev och år. Tabell 6.4 Schablon som grund för tilldelning av SIS-medel för regionala undervisningsgrupper för elever med rörel- sehinder . Skolår 1–6 Skolår 7–9 Ett par kommuner får mindre bidrag från SIS-anslaget, på mellan 5 500 respektive per elev och år, för att anordna regionala undervisningsgrupper för gravt språkstörda elever. Nio kommuner får bidrag för regionala undervisningsgrupper eller samverkansklasser för elever med autism. Bidragen till dessa varierade per elev och år. Slutligen fick för första året bidrag från SIS- anslaget för verksamhet vid två skolor som riktar sig till flerfunk- tionshindrade elever i särskolan. Bidraget utgår med 40 000 re- spektive per elev för totalt 30 elever. För samtliga verksamheter som erhåller bidrag från SIS-anslaget gäller att vissa elever har långa dagliga resor till och från skolan. Resekostnaderna kan uppgå till och finansieras av elevernas hemkommuner. Det statliga stödet via SIS-anslaget till regionala undervisnings- grupper är således av mindre omfattning jämfört med de totala kostnaderna för verksamheten. För döva och hörselskadade barn som är beroende av teckensprå- kig miljö är det betydelsefullt att få del av en sådan redan i förskole- åldern samt under fritid. Detta både för barnens språkliga utveckling och för att de skall ges möjlighet att utveckla sin sociala kompetens och kunna etablera egna kamratrelationer. Vid samtliga orter med regionala specialskolor anordnar kommu- nen förskola och skolbarnsomsorg. Alla kommuner, utom en, har också en särskild sexårsverksamhet eller förskoleklass. Flera kom- muner har ett samarbete med den regionala specialskolan inför skolstarten. Det innebär att de blivande eleverna vistas på skolan . Dessa verksamheter tar emot barn både från den egna kommu- nen och från andra kommuner. För barn från andra kommuner erhåller värdkommunen interkommunal ersättning från barnens hemkommuner. I det följande redovisar kommittén sina överväganden och förslag avseende dagens specialskolor. Kommittén tar upp specialskolan som skolform, inriktningen av verksamheten, ansvarsfördelningen för skolorna, m m. ·föreslår att specialskolan tas bort som egen skolform, ·föreslår att i skollagen regleras de nödvändiga särbestämmelser, som krävs för att tillförsäkra döva och hörselskadade elever, som är beroende av teckenspråk, utbildning i en fullvärdig tecken- språkig miljö 124, ·föreslår att benämningen teckenspråkig grundskola används i lagstiftningen. Kommittén föreslår att utbildning motsvarande den som ges vid dagens specialskolor regleras inom regelverket för och särskolan. Det innebär att specialskolan tas bort som egen skolform. Ett borttagande av specialskolan som egen skolform skulle, enligt kommitténs uppfattning, bidra till en ökad tydlighet beträffande skolornas mål och inriktning. Förslaget understryker att målen för och kraven på utbildningen är desamma som inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom i övrigt. Den regionala specialskolan skiljer sig från främst på ett sätt – att undervisningen bedrivs på teckenspråk. Med några språkligt motiverade anpassningar av bl a kursplaner och timplaner gäller samma mål som för eleverna i . På samma sätt skiljer sig utbildningen vid från särskolan främst genom att undervisningsspråket är teckenspråk. För utvecklings- störda elever vid skall skolan följa särskolans kurs- planer. Utmärkande för specialskolan är vidare att de flesta skolorna erbjuder elevboende. I praktiken är de regionala specialskolorna jämförbara med teck- enspråkiga grundskolor. Med anledning av detta föreslår kommittén att benämningenteckenspråkig grundskola används i skollagen för de bestämmelser som krävs för att tillförsäkra elever, som är bero- ende av teckenspråk för sin kommunikation, utbildning i en full- värdig teckenspråkig miljö. Verksamheternas inriktning preciseras närmare under avsnitt 6.4.2. 124 Med en fullvärdig teckenspråkig miljö avses en miljö där elever, lärare och andra vuxna kommunicerar på teckenspråk och som omfattar ett tillräckligt antal elever (se vidare avsnitt 6.4.2). På motsvarande sätt är Åsbackaskolan en särskola. Skolan tar i första hand emot elever på träningsskolenivå. Träningsskolans kursplaner understryker kommunikationens betydelse. Eleven skall tillägna sig en eller flera kommunikationsformer och lära sig att kommunicera allsidigt. Kommunikationen kan enligt kursplanen ske genom olika former av kroppsspråk, mimik, gester, tecken, bilder, tal eller annat symbolspråk. För elever vid bör den primära kommunikationsformen vara teckenspråk. Vad gäller och föreslår kommittén i det följande en förändrad inriktning av verksamheten som innebär att den fasta skolverksamheten avvecklas. Om detta förslag genomförs saknar frågan om specialskola som skolform aktualitet för dessa båda skolor. Skulle skolorna finnas kvar som skolor med fasta elevplatser bör de, liksom de teckenspråkiga skolorna, regleras inom regelverket för särskolan respektive . Genom att reglera utbildningen vid dagens specialskolor i regelver- ket för respektive särskolan ges elevernas hemkom- muner ett grundläggande ansvar att sörja för att alla barn och ungdomar erbjuds utbildning. Detta genom att 4 kap 5 § och 6 kap 5 § skollagen om kommunens skyldighet att erbjuda elever som har rätt att gå i grundskola respektive särskola sådan utbildning kommer att gälla även för de elever som tillhör personkretsen för dagens specialskola. Med denna lösning har kommunerna alltid det yttersta ansvaret för att erbjuda varje barn eller ungdom utbildning, vilket gör att ingen elev kan falla mellan stolarna. Statens ansvar blir att bidra till att det finns en teckenspråkig miljö för elever som är beroende av teckenspråk. Detta kan ske i olika former (se vidare under avsnitt 6.4.4 om ansvaret för skolorna). 6.4.2Verksamheten vid de regionala skolorna ·föreslår att döva och hörselskadade barn och ungdomar som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation även framgent skall erbjudas utbildning vid skolor med en fullvärdig teckensprå- kig miljö, där elever, lärare och andra vuxna kommunicerar på teckenspråk och som omfattar ett tillräckligt antal elever, ·föreslår att den kompetens som finns vid de teckenspråkiga grundskolorna inte splittras på fler enheter än fem regionala teckenspråkiga grundskolor, ·menar att en samlokalisering av svenskspråkiga grupper med tekniskt stöd inom den teckenspråkiga har fördelar, ·föreslår en försöksverksamhet genom vilken de teckenspråkiga grundskolorna ges möjlighet att erbjuda elever med lätt utveck- lingsstörning beroende av teckenspråk undervisning enligt särskolans kursplaner, på motsvarande grundsärskolenivå, ·föreslår att de teckenspråkiga grundskolorna skall ta emot den elevgrupp döva och hörselskadade elever med beteendestörning m m som tillhör personkrets. Elever beroende av en teckenspråkig miljö Kommittén föreslår att döva och hörselskadade barn och ungdomar som är beroende av kommunikation på teckenspråk även framgent skall erbjudas utbildning vid skolor med en fullvärdig teckenspråkig miljö. För dessa barn och ungdomar är den miljö som dagens regio- nala specialskolor erbjuder viktig, både för deras kunskapsutveck- ling och deras personliga utveckling. All tillgänglig forskning betonar betydelsen av att döva och hörselskadade barn och ungdomar som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation ges möjlighet att utvecklas i en miljö där kamrater, lärare och andra vuxna kommuni- cerar på deras eget språk. Med en fullvärdig teckenspråkig miljöavser kommittén en miljö där elever, lärare och andra vuxna kommunicerar på teckenspråk. Verksamheten måste också omfatta tillräckligt antal elever. Det är viktigt att eleverna har möjlighet att välja sina kontakter med andra, precis som hörande barn. Det är svårt att exakt ange vilken omfatt- ning verksamheten skall ha för att kunna anses som fullvärdig. Det bör dock kunna hävdas att dagens regionala specialskolor svarar mot de krav som kan ställas i detta avseende. Antalet elever vid den minsta av dagens regionala statliga specialskolor har varierat mellan 60 och 70, en nivå som krävs för att det skall vara möjligt att etablera tillräckligt stora undervisningsgrupper med elever i jämförbar ålder. Individintegrering av enskilda elever som är beroende av tecken- språk i en i övrigt talande miljö kan inte anses svara mot kravet på en fullvärdig teckenspråkig miljö. Kommunikation via teckenspråks- tolk är inte en acceptabel lösning. Inte heller lösningar med små undervisningsrupper integrerade i vanliga grundskolor kan anses svara mot kravet på en teckenspråkig miljö. Kommittén menar att en förutsättning för att upprätthålla en teck- enspråkig miljö vid de teckenspråkiga skolorna är att den kompe- tens som finns vid skolorna, bl a i form av lärare som behärskar teckenspråk och har erfarenheter av att undervisa på teckenspråk, inte splittras. Kommittén föreslår därför fem regionala teckensprå- kiga grundskolor. Detta bör ses mot bakgrund av att det redan i dagens skolor finns problem att upprätthålla tillräckligt god tecken- språkig kompetens. Det är otillfredsställande när lärarna inte förstår elevernas teckenspråk. Kommittén är medveten om att slutsatsen att undervisning av döva och gravt hörselskadade elever skall ske i ett fåtal skolor i landet strider mot närhetsprincipen. Det leder till att en mindre del av eleverna () kommer att bo hemifrån även i fortsättningen, i vissa fall också . I många fall gäller detta redan från sex till . Kom- mittén är dock övertygad om den teckenspråkiga miljöns betydelse och har därför valt att göra detta avsteg från de principer som annars genomsyrar den svenska skolpolitiken. Detta ställningstagande innebär inte på något sätt att kommittén undervärderar betydelsen av elevernas kontakt med hemmet. För sin utveckling behöver dock barnen både denna och andra kontak- ter. Det räcker inte att bara kunna kommunicera med sina föräldrar och syskon hemma samt några få kamrater och en lärare eller tolk i skolan. Om de skulle undervisas i mindre enheter nära hemmet skulle deras sociala kontaktyta bli mycket begränsad. Relationen mellan Vänerskolan och de teckenspråkiga undervis- ningsgrupperna i är i detta sammanhang en fråga för sig. Kommittén gör bedömningen att elevunderlaget endast räcker för en teckenspråkig grundskola i den västra regionen. Kommittén menar att frågan om vid vilken ort den tecken- språkiga med statligt stöd skall vara placerad i den västra regionen bör lösas av den framtida organisationskommittén. Denna kommer bl a att ha som uppgift att förhandla med de pre- sumtiva värdkommunerna. I det sammanhanget finns också möjlig- het att låta samtliga berörda kommuner i hela västra hörselregionen påverka frågan om skolans placering. Kommitténs precisering av målgruppen för skolorna till döva och hörselskadade elever som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation kräver också en kommentar. Att döva barn skall erbjudas utbildning i en fullvärdig teckensprå- kig miljö torde vara en självklarhet. Svårigheten är att bedöma vilka barn med hörselskada som är beroende av teckenspråk för sin kommunikation. En sådan bedömning måste baseras på underlag om elevernas funktionella hörsel. Det bör understrykas att audio- grammen bara utgör ett underlag vid denna bedömning. Kommittén kan konstatera att de regionala specialskolorna har olika praxis vid antagningen, vilket har fått till följd att villkoren för elever med hörselskada och deras hemkommuner skiljer sig mellan olika delar av landet. Kommittén menar att antagningen till de fem teckenspråkiga grundskolorna bör baseras på gemensamma krite- rier. Kommittén bedömer att detta, jämfört med dagens situation, kan leda till att något fler elever tas emot i vissa delar av landet, något färre i andra. Undervisning på svenska med tekniskt stöd Vid tre av dagens regionala specialskolor – Birgittaskolan, Kristi- naskolan och Vänerskolan – förekommer grupper med undervisning på svenska med tekniskt stöd. Vid de båda första skolorna har detta förekommit . Där är också andelen elever med lättare hörselskador högre än vid de övriga skolorna. Förekomsten av undervisning på svenska med tekniskt stöd har dock inte entydigt samband med andelen elever med lättare hörsel- skador vid skolorna. Vid samtliga skolor som inte erbjuder undervis- ning på svenska med tekniskt stöd finns elever med lättare hörsel- skador i teckenspråkiga grupper. Vid och Öster- vångsskolan är frånvaron av svenskspråkiga grupper med tekniskt stöd uttryck för ett principiellt ställningstagande för en teckenspråkig miljö. Kommittén menar att en samlokalisering av svenskspråkiga grupper med tekniskt stöd inom den teckenspråkiga har förde- lar. En sådan lösning erbjuder elever med hörselskada, som är beroende av en i övrigt teckenspråkig miljö, möjlighet att välja undervisning på svenska med tekniskt stöd. På detta sätt kan de utveckla både teckenspråk och talad svenska. Kommittén har erfarit att många föräldrar till hörselskadade barn efterfrågar en sådan Det gäller även föräldrar till barn med cochlea implantat (se nedan). Med undervisning både på teckenspråk och på svenska med tekniskt stöd ökar dessutom skolornas möjlighet att erbjuda ele- verna individuellt anpassade lösningar. En elev kan t ex önska att i huvudsak följa undervisningen på teckenspråk, men följa vissa ämnen på svenska med tekniskt stöd. Kommittén bedömer att behovet av flexibla lösningar av detta slag kommer att öka framgent, bl a i och med att andelen elever med cochlea implantat förväntas öka. Kommittén är medveten om att förekomsten av svenskspråkiga grupper kan upplevas som ett hot mot teckenspråket på skolorna. Kommittén menar dock att erfarenheterna är goda från Birgittasko- lan och Kristinaskolan, som har erbjudit undervisning både på teckenspråk och på svenska med tekniskt stöd. Undervis- ningen på svenska med tekniskt stöd vid dessa skolor utgör knap- past något hot mot teckenspråkets ställning vid skolorna. En begränsad ökning av elevantalet vid och Öster- vångsskolan kan förväntas till följd av kommitténs ställningstagande för undervisning på svenska med tekniskt stöd inom den tecken- språkiga . Det finns inom upptagningsområdet till dessa båda skolor en liten grupp elever som egentligen är beroende av teckenspråk för sin kommunikation, men som har prioriterat att få sin undervisning på svenska med tekniskt stöd, och därför går i Alviksskolan respektive i Silviaskolan. En förutsättning för att genomföra denna förändring är dock, enligt kommitténs uppfattning, att ökningen finansieras genom höjda interkommunala avgifter. Kommittén ser även positivt på den form av samlokalisering med hörselverksamhet som finns vid , vid sidan om skolans egen verksamhet med hörselgrupper. Individ- eller gruppintegrering av särskoleelever Kommittén föreslår att de teckenspråkiga grundskolorna ges möjlig- het att i en försöksverksamhet erbjuda döva och hörselskadade elever med lätt utvecklingsstörning undervisning enligt särskolans kursplaner, på motsvarande grundsärskolenivå. Detta är en kvali- tetsfråga. En förutsättning för att tas emot vid skolorna bör vara att eleven är beroende av teckenspråk för sin kommunikation och kan tillgodogöra sig den teckenspråkiga miljön. Försöksverksamheten bör riktas till en begränsad grupp elever, följas upp för att sedan eventuellt kunna permanentas. försöket bör kriterier för antagningen tas fram så att verksamheten kommer att vända sig till den tänkta målgruppen.