sou · GMB376 · 1999-01-01 00:00:00 — Som framgår i kapitel 5 är skill- naderna mellan förbunden också stora när det gäller ekonomiska för- utsättningar. Specialidrottsförbunden har i flertalet fall en regional organisation. Specialidrottsdistriktsförbunden (SDF), som är cirka 1000 till antalet, tar tillvara respektive idrotts intressen i distrikten. Inom flertalet specialidrottsförbund är det internationella kontakt- nätet mycket omfattande. SF:en är, med några få undantag, medlemmar i både de europeiska och globala organisationerna inom sin idrott. organiserar och skickar deltagare till världsmäster- skap och europamästerskap. Emellanåt får de svenska förbunden också förtroendet att organisera och i . I många delar påver- kar de internationella organisationerna villkoren för specialidrottsför- bunden i minst lika stor utsträckning som de nationella organisatio- nerna gör. Av framgår det att "är den svenska idrottsrörelsens samlande organisation /.../ RF har till uppgift att handha för idrottsrörelsen gemensamma angelägenheter, såväl nationellt som internationellt". RF:s arbetsuppgifter kan beskrivas utifrån tre huvudsakliga verksamhetsområden: att vara företrädare för den samlade idrottsrörelsen t.ex. gentemot regering och riksdag och internationellt, vara myndighet vid fördelning av statsbidrag t.ex. bidragen till specialidrottsförbunden och slutligen ge service i exempelvis juridiska frågor och IT-frågor åt sina medlemmar. RF:s regionala organisation består av 21 distriktsidrottsförbund (DF). Distriksidrottsförbunden företräder idrotten gentemot landsting, länsstyrelser och kommuner inom sina respektive regioner – som i stort sett följer länsgränserna. DF:en ger också stöd och service till SDF:en och till föreningarna. Det kan handla om allt från föreningsutveckling och juridik till mer administrativt stöd exempelvis kontorsservice. DF:en administrerar vidare det lokala aktivitetsstödet och ansvarar för dopingkontrollerna inom sina respektive distrikt. En del DF hanterar även vissa spel och lotterier exempelvis Bingolotto. 4.2Idrottsrörelsens idé och riktlinjerna för specialidrottsförbundens verksamhet Verksamhetsidén gäller för hela idrottsrörelsen Av framgår i 1 kap.§1 att idrott skall bedrivas i enlighet med den av RF-stämman beslutade verksamhetsidén. Verksamhetsidén som antogs vid b ygger på Idrotten v ill – Idrottsrörelsens idédokument46. är bindande för hela den organiserade idrottsrörelsen. Av verksamhetsidén framgår att idrotten skall bedrivas "...så att den utvecklar människor positivt såväl fysiskt och psykiskt som socialt och kulturellt". Verksamhetsidén definierar idrott som: "... fysisk aktivitet som vi utför för att kunna prestera mera, ha roligt och må bra. Idrott består av träning och lek, tävling och uppvisning." I verksamhetsidén delar idrottsrörelsen in sin idrott i barn-, ungdoms- respektive vuxenidrott. Inom barnidrotten skall leken vara det tongi- vande. Tävling finns inom barnidrott men den är "... en del av leken och skall alltid ske på barnens villkor". För ungdoms- och vuxenidrott skiljer verksamhetsidén mellan prestationsinriktad tävlingsidrott och hälsoinriktad bredd- och mo- tionsidrott. Prestationsförbättring och resultat är vägledande för täv- lingsidrotten medan det för motionsidrotten mer handlar om trivsel och välbefinnande. Prestation och resultat är här av underordnad betydelse. 46Idrotten vill, 1995. 47RF:s stadgar, 1 kap. antagna av . 100 Idrottsrörelsen – organisation, idé och verksamhet Enligt verksamhetsidén skall idrotten utformas så att: *den ständigt utvecklas och förbättras till form och innehåll, *den inte stänger ute någon, *den ger upplevelser och skapar kontakt mellan människor ur olika samhällsgrupperingar, *de som deltar får, tillsammans med andra, bestämma om och ta ansvar för sin idrott , *den ger en kamratlig och trygg social gemenskap. Idrottens verksamhetsidé ges ytterligare innehåll i en bilaga till . Bilagan utgår från Idrotten vill. Där sägs bl.a. att idrott har stor betydelse för folkhälsan eftersom fysisk aktivitet bl.a. "...utvecklar kroppen så att vi mår bra och kan prestera mer såväl på idrottsbanan som i vardagen... Genom att vara kontinuerligt aktiva vidmakthåller vi vitala funktioner även när vi blir äldre." Idrottens förmåga att bidra till människors psykiska utveckling kan också kopplas till folkhälsan: "Idrott svarar mot djupt liggande mänskliga behov. I idrotten får vi utlopp för glädje och spontanitet, vi trivs och mår bra." Idrotten bidrar till människors sociala utveckling genom kamratskapet i föreningen – man lär sig umgås och samarbeta med andra människor. Vidare betonas i bilagan till en rad andra värden som id- rottsrörelsen skall värna om. Demokrati, fostran, jämställdhet, rent spel och ideellt arbete är några av de honnörsord som lyfts fram. Det är således ett brett spektrum av värderingar som utgör idrotts- rörelsens gemensamma idégods. Framöver relateras idrottens verksam- hetsidé till den centrala organisationsnivån eftersom den större delen av statens stöd riktas dit. 4.2.2Riktlinjerna för specialidrottsförbundens verksamhet I Idrotten vill görs avgränsningar när det gäller de uppgifter som idrottsrörelsens olika organisatoriska nivåer ansvarar för. Dessa av- gränsningar kan ses som renodlingar av de mål och den verksamhet som skall vara vägledande för bl.a. specialidrottsförbunden. Specialidrottsförbunden har inom sina respektive idrottsgrenar bl.a. ansvar för att utforma program för barnidrotten, vilket inkluderar täv- lingsverksamhet. Inom ungdomsidrotten ansvarar likaledes SF:en för tävlingsverksamheten. Man ansvarar också för att idrottsgymnasieverk- samheten integreras i förbundets prestationsutvecklingsprogram. Specialidrottsförbunden ansvarar för tävlingsidrottens organisation i dess helhet. Det innebär bl.a. ansvaret för medlemmarnas deltagande i internationella tävlingar för såväl landslag, för vilka SF har det direkta ansvaret, som för klubblag och enskilda utövare. Det innebär också att man organiserar nationell tävlingsverksamhet på den högsta nivån. Här betonas främst idrottsföreningarnas ansvar och i de fall special- idrottsförbunden nämns delas ansvaret med idrottsföreningarna (IF). Det framgår bl.a. att IF/SF ansvarar för att utveckla verksamhetsformer för de ungdomar som vill idrotta på motionsnivå. Specialidrottsförbun- den ges vidare ett ansvar för att tillsammans med RF diskutera en ansvarsfördelning mellan säkerställa att motions- idrotten uppmärksammas. SF:ens internationella uppgifter lyfts också fram. Specialidrottsförbun- det skall i sitt internationella arbete bl. a. driva svensk idrotts gemen- samma policy i internationella frågor. Det innebär t. ex. att SF:en skall sträva efter att öka sin internationella representation. 102 Idrottsrörelsen – organisation, idé och verksamhet bunden skall också verka för att större internationella evenemang för- läggs till . 4.3Fördelningen och användningen av organisationsbidraget RF:s riktlinjer för bidragsfördelning till SF RF har ett principdokument, fastlagt av Riksidrottsstyrelsen , för hur fördelningen av statsbidrag skall gå till 48. I detta dokument sägs det att uppgifter om medlemmar, antalet föreningar osv. skall begäras in från förbunden men att dessa inte skall ligga till grund för beräk- ningen av organisationsanslaget, utan enbart vara ett stöd vid bedöm- ningen av förbundens utveckling . Det finns med andra ord inte några kvantitativa kriterier som styr bidragets storlek. Dock finns i principdokumentet riktlinjer för vilken typ av verksamhet inom SF:en som skall stödjas. Det framgår att SF i sin anslagsframställan (äskanden för basverksamheten) till RF skall begära medel uppdelat på tre program; tävling, motion och administration. SF:s kostnader för verksamheter inom programmen skall redovisas i treåriga budgetar. Det sägs också att förändringar, t.ex. beslut fattade av regering, riksdag, RF-stämman och RS, kan åberopas i SF:s anslagsframställan om förbundet vill ha en förändring i sitt bidrag. För att hantera budgetprocessen utses en bidragsfördelningsgrupp bestående av representanter från RF och SF. Gruppen går igenom årsredovisningar och anslagsframställningar. Avsaknaden av kriterier, bortsett från de som redovisats ovan, för bedömning av bidragets storlek medför dock, enligt uppgift, att det mer är SF:s nuvarande anslag än verksamheten som styr vid anslagstilldelningen. Specialidrottsförbundens arbete med tävling och motion har gjort ett urval av 12 förbunds äskanden och års- redovisningar för att undersöka hur förbunden prioriterar mellan täv- ling och motion samt för att se hur dessa verksamheter definieras av respektive förbund. Informationen från äskandena och årsredovis- 48 PM Förslag till bidragsfördelning till SF fastställt av RS och bekräftat av RF-stämman 1997. ningarna har kompletterats med relevanta delar ur intervjuer som gjorts med fem av specialidrottsförbunden . Förbunden i urvalet representerar stora och små idrotter, nya och gamla idrotter, tävlingsinriktade och motionsinriktade samt sommar- och vinteridrot- ter. Förbunden organiserar fotboll, innebandy, korpidrott, gymnastik, handikappidrott, skolidrott, landhockey, vattenskidor, skridsko, skidor, cykel och orientering. Tillsammans står än hälften av idrottsrörelsens totala antal medlemmar. Samtliga förbund, med undantag för Korpen och Skolidrottsförbun- det, framhåller sin tävlingsverksamhet, dock i olika grad. Fotbollför- bundet och är de som tydligast prioriterar täv- lingsverksamhet. Där Korpen breddar sin verksamhet mot hälsotester, rådgivning och deltagande i folkhälsonätverk renodlar sin verksamhet – fotboll är förbundets kärnverksamhet och tävling, utbildning/landslagsspel samt marknadsaktiviteter är de tre verksam- hetsområdena. Förbunden organiserar ofta sin verksamhet i kommit- téer. Vanliga områden för kommittéerna att syssla med är tävling och ungdom. Endast undantagsvis finns motionskommittéer. Ett sådant un- dantag är som arbetar med bredd- arrangemang såsom och . Förbunden definierar i normalfallet tävlingsverksamhet som verk- samhet där prestation står i fokus och som omfattar alla åldrar, alla fär- dighetsnivåer från klubbtävlingar till högsta elitnivå såväl nationellt som internationellt. På förbundsnivån är typiska arbetsuppgifter att organisera landslag, ordna träningsläger för eliten, arrangera nationella och internationella tävlingar, utbilda tränare och domare, upprätthålla och utveckla regelverk kring idrotten, hantera licenser, information samt rekrytering och utveckling av talanger. Korpen och är de förbund som starkast betonar motion, men även och profilerar sig relativt starkt som motionsinriktade även om tävlinginslaget är det prioriterade. Korpen fick, av , vid sitt inträde i RF ett särskilt ansvar för att utveckla motionsidrotten. Korpen bud- geterar ingenting på tävling men redovisar att tävling förekommer på lokal nivå inom lagsporterna och i korpmästerskap med tillägget att tävlingsmomentet alltid skall vara av underordnad betydelse. Att tävling har en underordnad betydelse är ett genomgående drag i förbundens definition av motionsverksamhet. Förbunden betonar också att motion handlar om rekreation och gemenskap. En del förbund som t.ex. och ser också motionsverksamheten som ett bra sätt att locka människor till idrotten och därmed bygga upp en bred bas av utövare vilket är en förutsättning för att kunna upprätthålla och vidareutveckla tävlingsverksamheten. 104 Idrottsrörelsen – organisation, idé och verksamhet Korpen och går längre i sina folkhälsoambitioner än de övriga förbunden i urvalet. Korpen ger i sin verksamhet motion en utökad innebörd genom att även betona friskvård. Skolidrottsför- bundet vill verka för fler hälsofrämjande aktiviteter under skoldagen. Exempel på vad som görs på förbundsnivån för att främja motion är utbildning av "hälsoinspiratörer" och Skidför- bundets arbete med skidmärken och skidskolor. I basäskandena är motionsverksamheten inte lika enkel för förbunden att ge ett innehåll som tävlingsverksamheten – aktiviteterna skiljer sig åt och begreppen är inte lika självklara och entydiga. Ett flertal förbund hänvisar till att det är distrikten och föreningarna som har det operativa ansvaret för utvecklingen av motionsverksamheten. Ett gemensamt syfte med alla motionsinriktade verksamheter på förbundsnivå, som kan utläsas expli- cit eller implicit, är att rekrytera fler till idrotten. För att rekrytera fler medlemmar arbetar förbunden företrädesvis med marknadsföring t.ex. kampanjdagar, medverkan vid mässor, informationsbroschyrer och information på skolor, arbetsplatser osv. 4.4Sveriges olympiska kommitté och stöd till svenskt deltagande i olympiska och paralympiska spel SOK:s medlemmar är de 35 specialidrottsförbund vars idrotter finns upptagna på programmen för de olympiska sommar- respektive vinter- spelen. Dessutom är ytterligare 12 s.k. "recognized" (erkända) special- idrottsförbund associerade medlemmar i kraft av att deras idrotter är så pass utbredda i världen och därmed förklarats som erkända idrotter av den . SOK ansvarar för förberedelser för och deltagande i de och i de Euro- peiska samt för internationella representation och arbete inom den olympiska rörelsen. I detta sammanhang kan också nämnas att handikappidrotten har sin motsvarighet till de i Paralympic games (Paralympics). organiserar delta- gandet i Paralympics och uppbär särskilt statsbidrag för detta. Inom idrotten för döva organiseras vidare de Dövas världsspel . SOK, RF och SF:n SOK:s samarbete med RF sker dels genom "huvudavtalet" (jfr ovan sid. 96) dels genom uppdrag om "Olympisk support" enligt ett särskilt avtal. I detta ges SOK det operativa ansvaret för prestations- utvecklingen inom elitidrotten, såväl den olympiska inklusive den paralympiska som den icke-olympiska idrotten. Olympisk support finansieras gemensamt av RF med (av statsanslaget) och av SOK med (en tredjedel av RF:s bidrag). I arbetet med Olympisk support skall SOK stimulera SF:n att ta fram utvecklingsplaner och att stödja utvecklingsprojekt samt uppbyggnaden av stödresurser. Då också ingår bland RF:s specialidrotts- förbund sammanfaller arbetet med att organisera förberedelserna för deltagandet i ofta med det enskilda SF:ets övriga elitidrottsverk- samhet. SOK har det högsta ansvaret för deltagandet i men det bygger på ett ingående samarbete med de specialidrottsför bund vars idrotter är med på det olympiska programmet (OSF). För att förbättra chanser i och för att långsiktigt utveckla elitidrotten för- delar SOK pengar till OSF för träning i och utomlands samt för internationellt tävlande i syfte att kvalificera sig till närmast förestående . har SOK fördelat för dessa ändamål. Statsanslaget till /Paralympics-deltagande Förberedelserna för /Paralympics finansieras således gemensamt av de deltagande specialidrottsförbunden och SOK. Själva deltagandet har däremot traditionellt stötts uteslutande av staten över anslaget stöd till idrotten. Stödet för deltagande inbegriper i princip resor och uppehälle för de svenska /Paralympics-trupperna. Kostnaderna påverkas således av truppens storlek och var /Paralympics är förlagt. Till de i skickade SOK en trupp på drygt 200 personer (tränare, tävlande och gäster). Regeringen anvisade för detta. För deltagandet i Paralympics anvisade rege- ringen . /Paralympics-deltagandet orsakar en extra belastning på stats- budgeten . Bidragen till /Paralympics är inte en del av det ordinarie idrottsanslaget. 106 Idrottsrörelsen – organisation, idé och verksamhet Regeringen har inte ställt upp mål och återrapporteringskrav för bidraget till /Paralympics-deltagande. SOK avger dock en årsredo- visning där det framgår hur bidraget har använts. Utöver stadsbidragen för kansli och OS-deltagande finansierar SOK sin verksamhet med kommersiella intäkter främst från licensavtal kring varumärket de olympiska ringarna. /97 redovi- sades i intäkter från sådana avtal. gör med tidsintervall på 3 – kartläggningar över tillgången på anläggningar. Då urvalet och enkätfrågorna utveck- lats och ändrats kan dock inga säkra jämförelser göras mellan och dagsläget. Den senaste fullständiga undersök- ningen gäller anläggningsbeståndet där samtliga kommuner i landet lämnade uppgifter som sammanställts. pågår ett arbete med uppgifter för . Av kommunerna har redovisat sitt anläggningsbestånd. Den redovisning som görs i det följande avsnittet baseras därför i huvudsak uppgifter med jämförelser bakåt i tiden, men också med möjlighet att göra vissa jämförelser mot de uppgifter som föreligger för . har investeringarna i anläggningar och därmed anläggningsbyggandet minskat utan att därför helt upphöra. Den investeringsnivå på ca som kommunerna lade på fritids- och idrottsområdet har minskat till ca 600 – . De kommunala utgifterna för anläggningar har till stora delar fått användas för underhåll av det befintliga anläggningsbeståndet. har också en återgång skett till ökad föreningsdrift av idrottsanläggningar i de flesta kom- muner. Om vi i begreppet idrottsanläggningar innefattar allt från bollplaner, skjutbanor till is- och simhallar fanns ca 31 000 anläggningar 1993. Ett urval av anläggningstyper ger följande bild: Fullstora idrottshallar (t.ex. handboll) Friidrottsanläggningar minst 360 m rundbanelängd Övriga gräs- och grusplaner omfattar ytterligare ett 100-tal poster med allt från ca 2 000 belysta motionsspår, 3 000 preparerade skidspår till 259 tennishallar och ca 2 500 utomhustennisbanor. Trots en minskad investeringsvolym ökade anläggningsbe- ståndet i riket mellan och från 29 830 till 30 956 an- läggningar 49. Avvikelser från rikstrenden finns. Exempelvis visar en undersökning som gjort att antalet anlägg- ningar i minskat från 2 600 till 2 462 . Då uppgifterna från undersök- ning 1997 ännu inte är färdigbearbetade kan man inte uttala sig om ut- vecklingen av det sammantagna anläggningsbeståndet , däremot går vissa tendenser att peka ut. Helt klart är att vissa enklare anläggningar minskat i antal t.ex. na- turisbanor. Ett 40-tal bandyplaner och ett 100-tal ishockeyrinkar har försvunnit . En fortsatt minskning tycks ske även fram i de preliminära sammanställningar som finns. tillkom däremot 13 nya konstisbanor för bandy, vilket innebär att finns 56 sådana anläggningar. 49Kirst, 1997. 50PM "Anläggningsdrift i förändring 1995/96" . 108 Idrottsrörelsen – organisation, idé och verksamhet ishallar är 272 – en ökning med ett 50-tal hallar. Antalet fullstora idrottshallar har också ökat . Mellan har 25 nya hallar tillkommit och ytterligare ett 20-tal har, enligt de preliminära uppgifter som finns, b yggts fram . Totalt finns ca 1 220 fullstora idrottshallar. Den största utbyggnadstakten finns på områdena ridhallar och golfbanor. Ett 50-tal nya ridhallar har tillkommit och de 190 golfbanor med 18 hål eller mer som fanns har ökat till 296. Nämnas bör att när det gäller golfbanor sker investeringarna i allmänhet helt via föreningar eller näringsliv. Till viss del gäller detta också ridhallar. Förändringar i ägande och driftformer För de idrottsanläggningar som undersökning omfattade var fördelningen av ägande- och driftformer följande: Anläggningar ägda och drivna av kommunen Anläggningar ägda av kommunen men där en Anläggningar ägda och drivna av föreningar har en förskjutning skett främst från drift till föreningsdrift. har gjort en jämförelse mellan och 51. Av totalt 2 462 anläggningar hade 445 helt eller delvis flyttats från drift till föreningsdrift. Förändringarna i storstadsområdena blir tydliga eftersom andelen före- ningsdrivna anläggningar där av tradition varit betydligt lägre än i övriga landet. Enligt idrottsförbunds kartläggning anser de flesta föreningarna att driftåtagandet inte stört utan snarare stimulerat den ordinarie verksamheten. Många föreningar har satsat extra på anläggningarna genom att bygga ut sina kl ubblokaler. Många har också fått mer tid för den egna verksamheten, tack vare utökat öppethållande och bättre nyttjande. Enligt en enkätundersökning som genomförde 1997 och som riktades till kommuner med över 20 000 invånare (ca 120 kommuner) redovisade av kommunerna att 52Remissmaterial "Den goda idrotten, mål och vägval", målprogram för Idrotten, , 1997. andelen alternativ drift förväntades öka under den närmaste treårs- perioden. Ett 40-tal kommuner angav också att man var beredda att pröva alternativ drift via främst föreningar också när det gällde större anläggningar som ishallar, idrottshallar och idrottsplatser. Tävlingsinriktningen är dominerande inom RF familjen. och Idrotten vill uttrycker en mängd mål och verksam- hetsinriktningar för idrottsrörelsen. Somligt mer idrottsrent som t.ex. tävling och motion, somligt mer allmänt samhällsnyttigt t.ex. psykiskt och fysiskt välbefinnande för medborgarna. Centralt betonas bredd och elit lika starkt. Genomgången av RF:s idédokument samt SF:ns basäskanden anty- der att det finns en god samstämmighet mellan statens mål (jfr. kap 2) för idrottstödet och det som och idédokument förmedlar om idrottens idé och SF:ns verksamhet. Staten och Idrotten vill betonar dock bredd och motion i högre utsträckning än vad många SF gör i sin genomförda verksamhet. Flera SF ser det heller inte som sin uppgift att arbeta med att utveckla bredd och motion och hänvisar till att det är ute i föreningarna som motionsverksamheten sker. Arbetet med täv- lingsverksamhet är det som är mest utbrett inom RF:s specialidrottsför- bund. För många SF har begreppsparet bredd/motion innebörden att fler skall delta i deras idrott. Bredd och motion används ofta synonymt och behöver inte innebära att tävlingsinslagen utesluts. För att citera Idrot- ten vill: "I bredd- och motionsidrotten ingår såväl den breda täv- lingsidrotten och den motionsverksamhet utan tävlingsinslag som bedrivs i våra tusentals idrottsföreningar. I den breda tävlingsidrotten kan tävlingsresultaten ge viktig stimulans, men det är trivsel och välbe- finnande som är normgivande" 53. arbetar med att utveckla eliten inom sina respek- tive idrotter genom landslagsverksamhet, nationella tävlingar, träning, ledarutbildning osv. har också haft framgångar i internationella idrottssammanhang. Jämställdheten har förbättrats inom flertalet för- bund, andelen styrelseledamöter i SF:en som är kvinnor har ökat från 53 Idrotten vill, s. 19. 110 Idrottsrörelsen – organisation, idé och verksamhet SF:en har varit framgångsrika i sitt internationaliseringsarbete. Antalet personer i internationella uppdrag och antalet internationella uppdrag har ökat . Breddverksamheten har också utvecklats. Antalet medlemmar har ökat från cirka 1,8 miljoner medlemmar 55 till cirka 3 miljoner medlemmar . Antalet föreningar har ökat från 13 1970 till 28 1997 56. En viktig förutsättning för denna tillväxt är det ideella ledarskapet som har stimulerats genom en omfat- tande utbildningsverksamhet. Bredden, i betydelsen antalet idrotter som erbjuds, har också ökat genom tillkomsten av nya specialidrottsförbund. Det finns ett mindre antal förbund som tonar ner tävling till förmån för mer hälsoinriktad motionsidrott. Trivsel och välbefinnande anges som det centrala. För att citera Korpens verksamhetsberättelse 1996 "Det som är speciellt och kännetecknande för Korpen är att där bedrivs motionsidrott och friskvård på bredden utan elitinriktad verksamhet. Korpen vill positivt påverka folkhälsan genom fysisk aktivitet i gemen- skap. Alla som vill är välkomna." Ett fortsatt statligt engagemang i olympiska och paralympiska spel omsätter alltmer pengar. Trenden går mot att IOK och framförallt arrangörslandet täcker en ökande del av idrottsmännens kostnader för deltagande. är dock ett fortsatt statsstöd av värde, i synnerhet för många av de mindre förbunden och handikappidrotten som inte kan bära sina egna kostnader. Bidragen till svenskt deltagande i och Paralympics kan ses som en del av statens generella stöd till internationell tävlings- verksamhet som går till SF:en och SOK.