sou · GMB334 · 1999-01-01 00:00:00 — Vidare skall arbetsför- måga bedömas i förhållande till högst ett heltidsarbete utan beaktande av tidigare arbetstid eller förvärvsinkomster i de fall en försäkrad inte kan återgå till sitt vanliga arbete eller då den försäkrade inte längre har förmåga att utföra mer än ett heltidsarbete. När det gäller frågan om MER ¤N ETT HELTIDSARBETE finns i propositio- nen bl.a. följande uttalande. Enligt regeringens uppfattning är det inte rimligt att ersättning läm- nas från socialförsäkringen i de fall en försäkrad före nedsättningen av arbetsförmågan arbetade mer än heltid och efter nedsättningen av ar- betsförmågan fortfarande kan arbeta heltid. När den försäkrade kan ar- beta heltid måste han eller hon anses ha förmåga att försörja sig själv genom sådant förvärvsarbete som är normalt förekommande på arbets- marknaden. Arbetsförmågan bör bedömas i förhållande till högst ett heltidsarbete utan beaktande av tidigare arbetsutbud eller förvärvsin- komster i de fall den försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga arbete eller då den försäkrade inte längre har förmåga att utföra mer än ett heltidsarbete. I de fall den försäkrade kan antas kunna återgå till sitt vanliga arbete bör sjukpenning lämnas oavsett arbetsutbud. När den försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga arbete eller när han eller hon inte kan återgå i samma omfattning som tidigare bör bedömningen av hans eller hennes fortsatta förmåga göras i förhållande till om han eller hon kan klara ett annat heltidsarbete. En person som bedöms ha förmåga att klara ett annat heltidsarbete bör inte längre ha rätt till sjukpenning eller förtids- pension. , som gjorde vissa förtydliganden om hur för- slaget skall uppfattas, tillstyrkte propositionen. Utskottet gjorde därvid bl.a. följande påpekanden. Den väsentliga skärpningen och renodlingen av försäkringen ligger enligt utskottets mening i förslaget till bedömning av rätten till ersätt- ning enligt det s.k. steg 5. Enligt detta steg skall bedömas om den för- säkrade, trots sjukdomen, kan klara ett annat på arbetsmarknaden nor- malt förekommande arbete. Utskottet påpekade i detta sammanhang att det är särskilt viktigt att ärenden som rör enskilda försäkrade hanteras med varsamhet och respekt. De förslag till regelförändringar i syfte att renodla försäkringen i enlighet med det ovanstående bör enligt utskottets mening i praktiken leda till att arbetsmarknadsmyndigheterna tar ett större och tidigare ansvar för personer som har en arbetsförmåga, helt eller delvis, men som antingen inte har en arbetsgivare eller inte bedöms kunna återgå i arbete hos arbetsgivaren. Även de sociala myndigheterna får anledning att ta ett större och tidigare ansvar för enskilda där arbetso- förmågan helt eller delvis har sin grund i sociala förhållanden. Utskottet vill tillägga att renodlingen av försäkringen inte skall leda till att en arbetsoförmåga som huvudsakligen grundar sig på medi- cinska orsaker skall delas upp för att i olika delar hänföras till andra orsaker såsom arbetsmarknadsmässiga eller sociala, när sådana finns. När det gäller EGENF¶RETAGARES rätt till sjukpenning och förtidspen- sion framhöll utskottet följande. är införstått med att vissa av dem som saknar arbetsgivare, efter prövning enligt steg 5, kommer att anses ha en restarbetsförmåga och att de därmed i praktiken kommer att hän- visas till annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Finns inte något sådant tillgängligt kan de, om de inte är eller kan vara medlemmar i en arbetslöshetskassa eller inte uppfyller villkoren för rätt till arbetslöshetsersättning, komma att ställas utan ersättning från såväl socialförsäkringen som arbetslöshetsförsäkringen. Det gäller t.ex. en företagare som inte helt har avvecklat sin verksamhet. Enligt socialför- säkringsutskottets mening är detta ett problem men dock inte ett pro- blem som bör lösas inom socialförsäkringen. Att som föreslagits i vissa av motionerna helt undanta en viss kategori från att bedömas enligt steg 5, såvitt gäller rätten till sjukpenning eller förtidspension, kan därför inte vara en framkomlig väg. har erfarit att regeringen avser att återkomma till med ett förslag med anledning av m.m. Utskottet vill med anledning härav understryka vikten av att frågan om företagarnas rätt till arbets- löshetsersättning ges en positiv prövning. 3 Överväganden och förslag Utredningen har som sin utgångspunkt för arbetet med frågan om företagares rätt till ersättning från arbetslöshets- och socialförsäkring haft ambitionen att så långt det är möjligt även inom dessa områden anpassa regelverken så att företagande inte onödigtvis hindras. Att undanröja hinder och nackdelar för småföretag och småföretagare är viktigt för att skapa dynamik i ekonomin med fler jobb som följd. Den som avser att ta steget till eget företagande skall inte behöva ta ställ- ning till huruvida en nackdel i det sociala skyddsnätet tillkommer ut- över den osäkerhet som affärsidéns prövning mot marknaden alltid in- nebär. Eventuella skillnader måste alltid kunna relateras till företagan- dets speciella villkor och risken för snedvridning av konkurrensen. Det är mot denna bakgrund som utredningen här redovisar sin syn på pro- blemen i nuvarande system och föreslår ändringar som ryms inom ra- men för uppdraget. 3.2Problem i nuvarande system Enligt direktiven skall utredningen, om det behövs, lämna förslag som undanröjer de skillnader i rätt till ersättning från arbetslöshets- och socialförsäkring som finns mellan arbetstagare och företagare. Skillna- derna i rätt till ersättning vid likartade medicinska förhållanden och ar- betsförmågeförhållanden kan åskådliggöras på följande sätt. På ett lantbruk arbetar två jämnåriga personer heltid, ingen av dem sköter administrationen. Båda har sjukdomar som minskar arbetsför- mågan i det vanliga arbetet. Efter sjukskrivning och viss teknisk an- passning av maskinparken kan båda arbeta halvtid i lantbruket, ytter- ligare rehabilitering bedöms inte öka arbetsförmågan i lantbruksarbete. Båda bedöms kunna försörja sig själv genom annat (heltids) förvärvs- arbete som är normalt förekommande på arbetsmarknaden och söker 36 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG med hjälp av arbetsförmedlingen sådant arbete. Antingen ett annat hel- tidsarbete eller ett kompletterande halvtidsarbete. Båda tillhör arbetslöshetskassa. Den ena personen är anställd i lantbruket och har som arbetstagare möjlighet att få arbetslöshetsersättning i avvaktan på nytt arbete. Den andra personen är delägare i lantbruket och har där- för inte någon möjlighet att få arbetslöshetsersättning eftersom han be- döms som företagare och den personliga verksamheten i rörelsen har inte upphört. Såväl regeringen (prop.1996/97:107 s. 107) som (1996/97:SfU6 s. 14) har påtalat dessa problem och vikten av att de ges en lösning. Bakgrunden till uppdraget är ändringen av reglerna inom socialför- säkringen . Dessa ändrades efter för- slag av regeringen i propositionen 1996/97:28 Kriterier för rätt till er- sättning i form av sjukpenning och förtidspension, se avsnitt 2.3.3. Det är särskilt bedömningen av arbetsförmågans nedsättning vid ersättning i form av sjukpenning och förtidspension som har ändrats. En utgångs- punkt för förändringen är att samhällets tr ygghetssystem bör re nodlas efter de olika orsakerna till behovet av insats och sjukpenning och för- tidspension skall mer uttalat än tidigare vara skydd vid MEDICINSKT grundad nedsättning av arbetsförmågan. Den försäkrades arbetsför- måga skall därför i sista hand bedömas mot alla på arbetsmarknaden normalt förekommande arbeten, och den som har förmåga att klara något sådant arbete på heltid skall anses ha full arbetsförmåga. Vidare skall vid arbetsförmågebedömningen bortses från arbete utöver ett hel- tidsarbete. Även reglerna för rätt till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen har i huvudsak från samma tidpunkt ändrats efter förslag av regeringen i propositionen 1996/97:107 En allmän och sammanhållen arbetslös- hetsförsäkring, se avsnitt 2.2. En av ändringarna är möjligheten för företagare att få arbetslöshetsersättning när hans eller hennes person- liga verksamhet i rörelsen har upphört tillfälligt, dvs. företaget är vilande. Vidare skall en samlad bedömning av relevanta förhållanden läggas till grund för bedömningen av företagares rätt till arbetslöshets- ersättning och förbättra möjligheten till ersättning. Detta gäller, enligt propositionen, även företagare som inom socialförsäkringarna bedöms ha restarbetsförmåga och som är arbetslös. För företagare som utnyttjar hela eller delar av sin restarbetsförmåga i det egna företaget kvarstår dock att de varken är berättigade till arbetslöshetsersättning eller till er- sättning från socialförsäkringen i de fall de inte finner arbete på mark- naden där den resterande arbetsförmågan kan utnyttjas. Enligt utredningens uppfattning är det egentliga problemet med nu- varande regler inte i första hand avsaknaden av arbetslöshetsersättning –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 37 för företagare som är partiellt arbetslösa. Det som är besvärande för så- väl arbetstagare som företagare är att det inte finns lämpliga arbeten i tillräcklig utsträckning, vilket accentueras för den som prövas mot ett faktiskt existerande men inte tillgängligt arbete. Den enskilde förväntar sig att viss hänsyn tas till huruvida arbetet rimligen också kan tänkas Bristen på arbeten förstärker effekterna av de föränd- ringar som genomförts. Reglerna för bedömning av ARBETSF¶RM¥GA och bedömning av vad som är på arbetsmarknaden NORMALT F¶REKOMMANDE ARBETE blir mot bakgrund av den höga arbetslösheten svåra att acceptera både för arbetstagaren och företagaren när han eller hon av medicinska skäl inte längre klarar sitt tidigare arbete. behandlade begreppet arbetsför- måga i sitt delbetänkande Försäkringsskydd vid sjukdom (SOU 1995:149). !RBETSF¶RM¥GA I OLIKA TRYGGHETSSYSTEM Begreppet arbetsförmåga används i olika trygghetssystem och av skilda tillämpare utan att innebörden alltid givits en klar defini- tion. Därför är det inte ägnat att förvåna att enskilda försäkrade kan finna att tillämpningen inte alltid framstår som konsekvent och att även tillämpare ibland kan sakna förståelse för beslut som fattas inom andra trygghetsområden. Det är därför av största betydelse att begreppet arbetsförmåga inom ohälsoförsäkringen ges en otvetydig definition. Utan en klar innebörd av begreppet saknas en grundläggande förutsätt- ning för en konsekvent tillämpning. ses en försäkrad ha arbetsförmåga när han, trots sjukdom, HAR F¶RM¥GA F¶RS¶RJA SIG SJ¤LV GENOM F¶RV¤RVSARBETE. Denna definition är entydig och måste upprätthållas om social- försäkringen skall kunna renodlas på det sätt som förutsätts i kommitténs direktiv. Arbetsförmågebedömningen är dock en annan på det arbets- marknadspolitiska området. En fingervisning om skillnaden i be- dömningen gentemot socialförsäkringen får man om man stude- rar de olika mål som uppställts för den arbetsmässiga rehabilite- ringen i dessa trygghetssystem. Inom socialförsäkringen är målet att den försäkrade skall återfå sin arbetsförmåga även om han drabbats av sjukdom. Om en sådan förmåga finns trots sjuk- domen, eller när förmågan återställts, föreligger inte längre rätt Bedömningen görs utan hänsyn till om den för- säkrade de facto kan få en anställning. För arbetsmarknadsmyn- digheterna är målet för en åtgärd högre satt, den arbetslöse skall kunna få och behålla ett arbete. Inom arbetsmarknadspolitiken syftar därför en åtgärd ofta till att stärka den arbetslöses konkur- renskraft. 38 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Även gentemot arbetslöshetsförsäkringen finns en viss skill- nad i bedömningen. Inom denna är ett erbjudet arbete inte att anse som lämpligt om lönen med understiger a-kasseersättningen. Någon sådan jämförelse görs inte i sjuk- penningförsäkringen. Som sagts ovan anses en försäkrad inom socialförsäkringen, enligt föreliggande förslag, ha arbetsförmåga när han har förmåga försörja sig själv genom förvärvsarbete. Detta tar dock inte sin utgångspunkt i något som skall jämföras med en bedömning av ekonomisk invaliditet. Här avses att den försäkrade bedöms ha arbetsförmåga även om förmågan att skaffa inkomst försämrats till följd av sjukdomen. Förhållandet mellan arbetslöshetsförsäkringen och socialförsäkringen påverkas både av definitionen av begreppet arbetsförmåga och vad som kan anses vara på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. När arbetstillfällena vid hög arbetslöshet inte räcker till för alla ställs för- säkringarna mot varandra och det uppstår spänningar mellan de olika försäkringssystemen – och dess tillämpare – när konsekvenserna för den enskilde i den ena eller den andra försäkringen inte är allmänt ac- cepterade. Utredningen är väl medveten om att dessa frågor inte ingår i utred- ningsuppdraget men anser att de bör lyftas fram, eftersom de påverkar diskussionerna, både inom utredningen och i den allmänna debatten, i de frågor som utredningen har att ta ställning till. Utredningen noterar i detta sammanhang att också i sitt betänk- ande Ohälsoförsäkringen Trygghet och aktivitet (SOU 1997:166) har funnit skäl att ta upp dessa frågor. Efter detta klargörande av vissa grundläggande frågor återgår utred- ningen till att redogöra för de problem i nuvarande system som utred- ningen har i uppdrag att försöka lösa. 3KILLNADEN MELLAN F¶RETAGARE OCH ARBETSTAGARE INOM ARBETSL¶SHETS F¶RS¤KRINGEN är att företagaren inte kan få arbetslöshetsersättning förrän han eller hon har lagt ner sin personliga verksamhet i rörelsen annat än tillfälligt. Det innebär att företagaren inte kan få ersättning när han eller hon är partiellt arbetslös, vilket arbetstagaren kan få. Före- tagare med helt eller partiellt nedsatt arbetsförmåga i den egna verk- samheten, vars medicinska tillstånd inte utgör något hinder för före- tagaren att arbeta heltid i annat normalt förekommande arbete, har inte rätt till sjukpenning eller förtidspension från socialförsäkringen efter- som han eller hon bedöms ha arbetsförmåga. Detsamma gäller för en arbetstagare. Företagaren har inte heller rätt till ersättning från arbets- löshetsförsäkringen om han eller hon klarar att arbeta deltid i den egna verksamheten, väljer att arbeta vidare i denna på deltid och söker annat heltidsarbete eller kompletterande deltidsarbete, eftersom hela rörelsen inte är avvecklad. En arbetstagare kan i motsvarande SOU 1998:34 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 39 situation arbeta vidare på deltid i sitt gamla arbete och söka annat heltidsarbete eller kompletterande deltidsarbete och i avvaktan på nytt arbete erhålla ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. 3KILLNADEN MELLAN F¶RETAGARE OCH ARBETSTAGARE INOM SOCIALF¶RS¤K RINGEN gäller möjligheterna att få ersättning under rehabilitering. Steg- för-steg-modellens inriktning på bedömning av arbetsförmåga till i första hand annat arbete hos arbetsgivaren innebär att företagare, som av naturliga skäl inte har någon arbetsgivare, ges mindre möjligheter än arbetstagare till rehabiliteringsåtgärder i den egna verksamheten innan arbetsförmågan bedöms mot alla på arbetsmarknaden normalt före- kommande arbeten. Skärpningen av reglerna för arbetsförmågebedömning i socialför- säkringen innebär i sig inte någon principiell förändring i förhållandet mellan arbetslöshetsförsäkringen och socialförsäkringen. Däremot blir de skillnader mellan företagare och arbetstagare som redan finns inom respektive försäkring tydligare när antalet personer som berörs ökar. Skillnader finns främst inom arbetslöshetsförsäkringen men till viss del även inom socialförsäkringen. Vidare blir BRISTEN P¥ F¶LJSAMHET MELLAN REGELVERKEN tydligare. Den ena försäkringen skall ge ersättning vid ar- betslöshet och den andra försäkringen vid sjukdom. För företagare gäller detta inte fullt ut på grund av de särskilda reglerna för företagare inom arbetslöshetsförsäkringen. För en arbetsför men inte fullt syssel- satt företagare finns inte samma rätt till ersättning som för en arbetsför men inte fullt sysselsatt arbetstagare. Utredaren skall enligt direktiven bl.a. kartlägga antalet företagare med partiell arbetsförmåga som på grund av nuvarande ersättningsregler av- vecklar sin rörelse och i vilken utsträckning de övergår till annan verk- samhet eller blir arbetslösa. Dessutom skall utredaren undersöka vilka kategorier av företagare det kan röra sig om. En sådan kartläggning kräver närmare studier av enskilda företagares förhållanden, vilket inte har varit möjligt att genomföra inom den tid utredningen har haft att arbeta. Utredningen har därför valt att redovisa statistik över före- tagare, deras andel av arbetsmarknaden, deras sjukfrånvaro och ar- betslöshet. 40 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 3.3.1Anställda respektive företagare på arbetsmarknaden Den svenska arbetsmarknaden domineras av fast anställda. av de sysselsatta är fast anställda, är tillfälligt an- ställda i någon form och är egna företagare. in- nebar detta i antal 2 989 000 fast anställda, 510 000 tillfälligt anställda och 422 000 företagare. Av företagarna var 312 000 män och 110 000 kvinnor (källa: SCB, ). När det gäller sjukpenningförsäkrade var fördelningen följande. 4 049 000 anställda, 226 000 företagare, 53 000 med inkomst av både anställning och företag. Av företagarna var 159 000 män och 67 000 kvinnor och av dem med blandad inkomst var 32 000 män och 21 000 kvinnor (källa: RFV). I RFV:s statistik ingår företagare som driver verksamheten i aktiebolag i kategorin anställda. Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO) har med anledning av ut- redningen gjort en förfrågan till de arbetslöshetskassor som försäkrar företagare och därmed kan ha kommit i kontakt med företagare som inte kan arbeta heltid som tidigare (skrivelsen till arbetslöshetskassorna bifogas som bilaga 2). I skrivelsen efterfrågades dels antalet fall, dels om arbetslöshetskassorna får förfrågningar angående partiell arbetslös- het. Inte någon av de svarande kassorna kunde redovisa något fall där en företagare begärt ersättning. En kassa uppger att den haft några fall där den avslagit ansökan på grund av att medlemmen haft ett arbetsutbud . Förfrågningar från medlemmar förekommer uppger flera av arbets- löshetskassorna. Omfattningen är dock svår att bedöma. Personalen in- formerar om reglerna vilket leder till att det inte blir någon ansökan eller att den som frågar anpassar sig efter reglerna, dvs. lägger företaget helt vilande eller upphör helt. 3.3.3Riksförsäkringsverkets uppföljning beträffande effekterna av nya kriterier för rätt till sjukpenning och förtidspension RFV har gjort en uppföljning av försäkringskassornas samtliga beslut om avslag (helt eller delvis), indragning m.m. gällande sjukpenning –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 41 samt avslag (helt eller delvis), indragning m.m. gällande förtidspension – . Uppföljningen omfattar 547 beslut om sjukpenning, varav 39 avsåg företagare (27 män, 9 kvinnor och 3 utan angivet kön) och 481 beslut om förtidspension varav 31 av- såg företagare (25 män, 3 kvinnor och 3 utan angivet kön). Antalet företagare som ingår i uppföljningen är så få att dessa inte kan granskas som egen grupp mot de olika variablerna i materialet. Ut- redningen har därför valt att se på utfallet endast i ett avseende, näm- ligen jämförelsen med de gamla reglerna. I samtliga ärenden skulle för- säkringskassornas tjänstemän som genomförde uppföljningen bedöma om den försäkrade skulle ha beviljats sjukpenning respektive förtids- pension om reglerna inte ändrats fr.o.m. . En jäm- förelse mellan företagare och övriga yrken visar följande. !VSLAG M M BETR SJUKPENNING TJ¤NSTEMANNENS BED¶MNING Skulle fått behålla med Skulle fått avslag också !VSLAG M M BETR F¶RTIDSPENSION TJ¤NSTEMANNENS BED¶MNING Skulle fått behålla med Skulle fått avslag också Jämförelsen visar en procentuell skillnad mellan företagare och övriga yrken både när det gäller sjukpenning och förtidspension. Skillnaden är emellertid inte signifikant i statistisk mening. Som framgår av avsnitt 3.4.2 innebär emellertid de nya reglerna ett förtydligande av hur arbets- förmågebedömning skall göras och i detta förtydligande klargörs också att bl.a. företagare inte omfattas av samma möjligheter till rehabilite- ring som anställda. Mot denna bakgrund är de ovan redovisade pro- centuella skillnaderna av visst intresse. 42 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 3.3.4Antal företagare som både arbetar och är arbetslösa Antalet företagare med partiellt nedsatt arbetsförmåga i den egna verk- samheten, vilkas medicinska tillstånd inte utgör något hinder för före- tagaren att arbeta heltid i annat normalt förekommande arbete får be- räknas utifrån den mer allmänna statistik som finns att tillgå. Till konsekvenserna av de nya reglerna måste motsvarande effekter av de tidigare reglerna läggas. Även dessa innebar att en företagare som kan sköta sin verksamhet på deltid och gör så, som han eller hon söker arbete på heltid, inte har någon möjlighet att få arbets- löshetsersättning i avvaktan på nytt eller kompletterande arbete. Den företagaren är inte heller berättigad till ersättning från socialförsäk- ringen om han eller hon på grund av sjukdom inte kan arbeta heltid i sin verksamhet men kan klara ett annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Utredningen redovisar i bilaga 3 statistik beträffande företagare. Med utgångspunkt i denna statistik gör utredningen en grov uppskatt- ning av antalet personer som kan drabbas av att inte få ersättning från vare sig arbetslöshetsförsäkringen eller socialförsäkringen. Utred- ningen bedömer att det sammantaget torde kunna röra sig om högst 100 – 200 företagare som inte får sjukpenning på grund av att de bedöms klara ett annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Här ingår även de företagare som inte alls kan arbeta vidare i sin tidigare verksamhet. Dessa har möjlighet att få arbetslöshetsersättning. Antalet företagare som bedöms helt arbetsföra och arbetar deltid av medicinska skäl i sin tidigare verksamhet utan möjlighet att få arbets- löshetsersättning är mycket svårt att beräkna. Hittillsvarande erfaren- heter visar enbart enstaka fall. Utredningen bedömer att det maximalt kan röra sig om 50 – 100 personer . Utredningen har erfarit att det förekommer att företagare på grund av ersättningsreglerna inom arbetslöshetsförsäkringen och socialförsäk- ringen avvecklar sin rörelse och övergår till annan verksamhet eller blir arbetslösa. Utredningen bedömer dock att det rör sig om en mindre del av den grupp som är ifråga för dessa överväganden. Det problem utredningen fått i uppdrag att försöka lösa gäller att före- tagare inte har samma möjlighet som arbetstagare till ersättning från –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 43 arbetslöshetsförsäkringen vid partiell arbetslöshet i sitt tidigare arbete. Inte heller har företagaren samma möjligheter som arbetstagaren att få ersättning under rehabilitering till annat arbete i den egna verksam- heten, när han eller hon inte kan återgå till sitt tidigare arbete på grund av sjukdom. Dessa förhållanden gällde även innan reglerna för arbets- förmågebedömning inom socialförsäkringen ändrades. Ett av syftena med att bedöma arbetsförmågan mer renodlat utifrån medicinska krite- rier var att utforma klarare regler som medverkar till att tydliggöra gränserna för vad som bör ersättas från socialförsäkringen. När så sker blir det också tydligare vad som faller utanför dessa gränser. Föränd- ringen av reglerna för arbetsförmågebedömning när det gäller rätt till sjukpenning och förtidspension har därför gjort att det blivit mera an- geläget att försöka finna en lösning för dessa frågor. De ändrade reglerna för arbetsförmågebedömning har i prop. 1996/97:28 klargjorts bl.a. med hjälp av en så kallad steg-för-steg- modell som visar hur bedömningen av arbetsförmågan skall göras. Denna steg-för-steg-modell har utredningen haft som utgångspunkt för sina överväganden. Inför en diskussion om alternativa lösningar kan det därför vara lämpligt att redovisa steg-för-steg-modellen i sin helhet.