sou · GMB3160d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Definitionen överensstämmer alltså väsentligen med den av ban- krörelse som återfinns i 1 kap. 2 § första stycket BRL och som lyder: "Med bankrörelse avses i denna lag verksamhet i vilken ingår in-låning på konto, om behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig för in- sättaren med kort varsel." Detta är inte en slump, utan i förarbetena till 1995/96:60 s. 33 ff och 55. 1995/96:60 s. 30. 346 Ett säkert placeringsalternativ lagen om insättningsgaranti sägs att definitionen av bankrörelse bör läg- gas till grund för avgränsningen av insättningsgarantin 89. En insättning omfattas obligatoriskt av garantin, om insättningen finns hos en svensk bank (eller ett svenskt värdepappersbolag) här i landet eller hos en filial till en svensk bank i ett annat EES-land. Efter beslut av kan garantin utsträckas till att omfatta även filialer utanför EES och även utländska bankers filialer här i landet. Det kan alltså konstateras att det finns ett garantisystem som i hu- vudsak uppfyller de krav som kan ställas på ett väl fungerande säkert alternativ. Ett regelverk som anger garantins omfattning och finansi- ering har trätt i kraft. En organisation har byggts upp för att administre- ra och i viss mån övervaka frågor som hänger samman med garantin. Definitionen av insättningar i lagen om insättningsgaranti täcker inte alla typer av fordringar på en bank. har i en rapport till regeringen (dagtecknad ) föreslagit bl.a. att in- sättningsbegreppet i lagen om insättningsgaranti skall ändras så att även långsiktigt sparande i bank kommer att omfattas av insättningsgarantin, däribland inlåning på konto inom ramen för det individuella pensionsspa- randet (IPS-inlåning). Enligt nämndens förslag skall definitionen av in- sättningsbegreppet ges en utformning som närmare ansluter till EG:s direktiv (94/19/EG) om system för garanti av insättningar. Som motiv för att ändra definitionen av insättningsbegreppet har anfört att den nuvarande avgränsningen av vilka insättningar som är garanterade har vållat svårigheter vid samarbetet med andra län- der och att en ändrad definition skulle innebära att skulle få en reglering som ligger närmare den som gäller i övriga . Enligt nämnden har såväl rekvisitet "nominellt bestämda" som "tillgängliga med kort varsel" orsakat svårigheter. I remissvaret över har kommit- tén anfört att en ändrad definition av insättningsbegreppet bör föregås av en djupare analys än den gjort. Kommittén har vidare yttrat att en sådan analys bör ske med en analys av ett skyddssystem för annat pensionssparande inom IPS än IPS-inlåning, ett garantisystem för försäkringsersättningar och ett svenskt investe- rarskydd samt att kommitténs förslag till ändrad bank-rörelsedefinition och ett säkert placeringsalternativ bör beaktas i detta sammanhang. In- sättningsgarantinämndens rapport bereds av Finansde- partementet. Med hänsyn till den bredare analys som kommittén efterlyst i remissvaret och då en sådan analys ligger utanför kommitténs uppdrag avstår kommittén från att behandla frågan om en ändrad definition av insättningsbegreppet. Kommittén konstaterar att insättningsgarantin 1995/96:60 sid 56. Ett säkert placeringsalternativ 347 även med det nuvarande insättningsbegreppet i huvudsak uppfyller kra- ven på en likvid och säker placeringsform (se också 8.5). Kommitténs förslag: En insättning enligt lagen (1995:1571) om in- sättningsgaranti som görs hos ett svenskt kreditmarknadsföretag skall omfattas av garantin. Som redan sagts, föreslår kommittén att bankernas ensamrätt till inlån- ing på konto skall avskaffas. Kommittén anser att det inte finns några särskilda skäl att förbehålla bankerna rätten att ta emot inlåning (6.6). Tanken är att såväl andra finansiella företag som icke-finansiella företag skall kunna tillhandahålla inlåning. Av diskussionen i avsnitt 8.2 följer att garantin inte bör utsträckas till alla former av inlåning. I princip är det tillräckligt att vissa insättningar i bank är garanterade för att tillgo- dose behovet av ett säkert placeringsalternativ. Kommittén anser emel- lertid att samma typ av insättningar som omfattas av insättningsgarantin i bank skall vara garanterade i kreditmarknadsföretag. Det finns flera skäl för detta. Garantin kan för det första, såsom beskrivs i kapitel 5, verka sy- stemstabiliserande, även om den först och främst är att betrakta som ett konsumentskydd. Eftersom kreditmarknadsföretagen bedöms vara av betydelse för kapitalförsörjningen, är det en fördel om risken för ut- tagsanstormning minskas. Kommittén anser för det andra att det förhållandet att andra finansi- ella företag än banker tillåts ta emot garanterade insättningar kan stimu- lera konkurrensen på inlåningsmarknaden och även möjliggöra en fram- tida separation av likviditets- och betalningstjänster, som annars kan förhindras av bankernas monopol på statligt garanterade insättningar. Institut som tar emot medel från allmänheten och bedriver kreditgiv- ning träffas för det tredje av EG:s definition av kreditinstitut och enligt direktivet om system för garanti av insättningar skall insättningar i kre- ditinstitut omfattas av ett garantisystem. 348 Ett säkert placeringsalternativ 8.5Skyldighet att ta emot garanterade insättningar Kommitténs förslag: Institut som tillhandahåller kontoformer som omfattas av insättningsgarantin skall vara skyldiga att ta emot insätt- ningar på sådana konton från envar. Skyldigheten skall dock inte gälla i fall där det finns sakliga skäl att neka någon tillgång till konto, t.ex. om sökanden tidigare varit ohederlig mot institutet, om miss- tanke om penningtvätt finns eller om det finns risk för att en företrä- dare för institutet genom att tillhandahålla kontot på något sätt främ- jar brott. Skyldigheten omfattar inte andra tjänster såsom t.ex. check- ar och kort kopplade till kontot. Det synes inte finnas några hinder att låta den existerande insättningsga- rantin fylla behovet av ett säkert alternativ. Möjligen kan någon ställa sig tveksam till att definitionen av det ur betalningsväsendets synpunkt skyddsvärda området avviker från det som omfattas av insättningsga- rantin. Eller med andra ord: Är det möjligt att i bankrörelselagen ha en definition av det skyddsvärda området vilken innehåller ett rekvisit som pekar ut medel som är uppsägbara inom en månad, i enlighet med vad som föreslås i avsnitt 6.5, medan insättningsgarantin innehåller ett krav på att medlen skall vara nominellt bestämda och tillgängliga med kort varsel? Eftersom det inte är samma motiv bakom statens intresse av att tillhandahålla ett säkert alternativ för placeringar som för att söka upp- rätthålla det finansiella systemets funktionsförmåga, är det inte märkligt att inte samma definition av de skyddsvärda verksamheterna används trots att de bedrivs inom samma institutstyp. Det kan dock vara så att den olika utformningen innebär tekniska problem eller risk för kringgå- ende. Även om det i gällande rätt är inlåningsbegreppet i bankrörelsedefi- nitionen som är styrande för insättningsgarantins tillämpningsområde så finns det inget hinder för bankerna att tillhandahålla även konton som inte faller under garantin, t.ex. på grund av att de har längre uppsäg- ningstid än en månad eller att de inte är nominellt bestämda. Bank-erna måste dock tillhandahålla någon kontoform som faller under garantin, annars är de ju per definition inte banker. Med den av kommittén före- slagna definitionen av mottagna medel (som föreslås ingå i bankrörelse- definitionen, se närmare avsnitt 6.5) kommer det vara möjligt för banker att endast ta emot sådana medel som inte faller under garantin och ändå fortsätta att vara banker. Eftersom huvudmotivet för garantin är att ett säkert alternativ skall tillhandahållas, är frågan om risken för att bankerna väljer att inte till- Ett säkert placeringsalternativ 349 handahålla inlåning som omfattas av insättningsgarantin är så stor att det finns skäl att lagstifta om en sådan skyldighet. Bankrörelselagen in- nehåller en skyldighet för banker "att ta emot inlåning på räkning från allmänheten" (2 kap. 1 § bankrörelselagen). Denna bestämmelse innebär att bankerna är skyldiga, om inte särskilda skäl föreligger, att ta emot inlåning från alla som kommer och vill sätta in pengar på ett konto i banken. Som redovisas i avsnitt 6.6, föreslår kommittén att denna be- stämmelse slopas. Skälet är att det är svårt att se nyttan med en sådan bestämmelse. Med fri prissättning kan en bank alltid prissätta sig ur en marknad. Av samma skäl är det inte ändamålsenligt med en bestämmelse som ålägger banker att ta emot insättningar som omfattas av insätt- ningsgarantin. Det är att märka att bestämmelsen om bankernas skyldighet att ta emot inlåning inte innehåller rekvisiten "nominellt bestämd" eller "tillgängliga för insättaren med kort varsel". Bestämmelsen korresponde- rar således inte med gällande bankrörelsedefinition eller med definitionen av garanterad insättningar i lagen om insättningsgaranti. Således garan- terar den inte att banker håller konton omfattade av insättningsgarantin tillgängliga. Det finns inga tecken på att banker skulle vilja dra sig undan från det garanterade området; tvärtom används det som ett argu- ment i reklamen att vissa kontoformer är garanterade. Det kan möjligen ifrågasättas om inte EG-direktivet om system för garanti av insättningar medför en skyldighet för lagstiftaren att se till att det tillhandahålls konton som omfattas av landets garantisystem. Detta kan dock knappast vara en rimlig tolkning av direktivet. I sin yttersta förlängning skulle argumentet nämligen leda till att det måste införas en lagregel i svensk rätt vilken föreskriver att det måste finnas kreditinstitut (vilka är de institut som skall omfattas av garantisystem) som bedriver verksamhet i landet. Således bör inte en bestämmelse om att banker är skyldiga att tillhan- dahålla inlåning som omfattas av garantin införas. Däremot finns skäl att hindra banker som väljer att tillhandahålla kontoformer omfattade av insättningsgarantin från att utestänga vissa individer från möjligheten att öppna sådana konton. Möjligheten bör i princip stå öppen för alla att få tillgång till en säker sparform. Det bör därför inte accepteras att en bank vägrar vissa tillgång till konton som omfattas av insättningsgarantin. Skyldigheten skall dock inte vara absolut. Om det föreligger sakliga skäl, såsom t.ex. att en kund tidigare varit ohederlig mot banken, att miss- tanke om penningtvätt finns eller att det finns risk för att en företrädare för banken genom att tillhandahålla kontot på något sätt främjar brott kan banken neka tillgång till konton. När det gäller medlemsbanker till- kommer att dessa kan begränsa sin medlemskrets till vissa grupper, t.ex. medlemmar i ett visst trossamfund. Det skall tilläggas att det inte finns 350 Ett säkert placeringsalternativ skäl att införa skyldighet för en bank att tillhandahålla kunden andra tjänster, såsom t.ex. checkar och kort kopplade till kontot. Skyldigheten att ta emot garanterade insättningar, såvida särskilda skäl inte talar däremot, bör gälla alla institut som omfattas av insätt- ningsgarantin, dvs. även kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag.