sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — I samband med tillkomst skedde också vissa ändringar 1994 (Ds 1993:29, prop. 1993/94:143). I övrigt har endast smärre ändringar skett, vilka i viss utsträckning kommenteras nedan. Brottsskadelagen gäller ersättning av statsmedel för skada till följd av brott (brottsskadeersättning). Lagen är tillämplig om brottet har begåtts i . Vid personskada är lagen dessutom tillämplig om brottet har begåtts utomlands mot någon som hade hemvist i . Lagen tillämpas dock inte om brottet och den skadelidande har så ringa anknytning till att det inte är rimligt att skadan ersätts av svenska statsmedel. Brottsskadeersättning utgår i första hand för personskada men även i viss utsträckning för sakskada. Skada på kläder, glasögon och liknande föremål som den skadade bar på sig vid skadetillfället ersätts som personskada. Brottsskadelagens bestämmelser om ersättning för personskada tillämpas också i fråga om lidande som någon tillfogar annan genom brott mot den personliga friheten eller genom annat ofredande som innefattar brott. Brottsskadeersättning utgår för sakskada i fall då brottet har begåtts av någon som var intagen i kriminalvårdsanstalt, intagen för vård i ett hem som avses i 12 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, intagen för vård i ett hem som avses i 22 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, häktad enligt beslut som hade verkställts eller underkastad motsvarande frihetsberövande i , , eller . Om det föreligger särskilda skäl kan även ren förmögenhetsskada ersättas i dessa fall. Sakskada och ren förmögenhetsskada kan även ersättas i andra fall. I den mån den skadelidandes möjligheter att försörja sig allvarligt har Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor äventyrats genom skadan eller ersättningen annars framstår som särskilt angelägen kan brottsskadeersättning utgå för sådan skada. Brottsskadeersättning med anledning av personskada bestäms enligt 5 kap. 15 §§ skadeståndslagen. Livränta utgår endast när ersättningen är av väsentlig betydelse för den skadelidandes framtida vård eller försörjning. Livräntan skall värdesäkras enligt lagen (1973:213) om ändring av skadeståndslivräntor. Vad gäller brottsskadeersättning med anledning av sakskada bestäms denna enligt 5 kap. 7 § skadeståndslagen. Vid bestämmande av brottsskadeersättning avräknas skadestånd som har betalts eller bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Dessutom avräknas vid fastställande av brottsskadeersättning med anledning av personskada annan ersättning som den skadelidande har rätt till grund av skadan och som inte har avräknats redan med stöd av 5 kap. 3 § skadeståndslagen. Avräkning sker dock inte i den mån ersättningen motsvarar ett sparande på den skadelidandes sida. Vid bestämmande av brottsskadeersättning med anledning av sakskada eller ren förmögenhetsskada avräknas, förutom skadestånd, annan ersättning som den skadelidande har rätt till på grund av skadan. Från brottsskadeersättning för skada på egendom, som inte var försäkrad mot skaderisken och som den skadelidande måste antagas ha underlåtit att försäkra på grund av omfattningen av sina tillgångar och riskspridningen i sin verksamhet, avräknas försäkringsersättning som skulle ha utgått om försäkring hade funnits. När det gäller brottsskade- ersättning för skada på egendom, som enligt vedertaget bruk borde ha hållits försäkrad mot skaderisken men som den skadelidande har försummat att försäkra, avräknas i skälig omfattning den försäkrings- ersättning som skulle ha utgått om försäkring hade funnits. I fråga om jämkning av brottsskadeersättning är utgångspunkten att 6 kap. 1 § skadeståndslagen skall tillämpas när det gäller jämkning på grund av medverkan genom vållande på den skadelidandes sida. Brotts- skadeersättning kan emellertid även i andra fall sättas ned eller falla bort. Jämkning kan ske om det föreligger särskilda skäl med hänsyn till att den skadelidande eller, om skadan har lett till döden, den avlidne genom sitt uppträdande i samband med brottet eller på annat liknande sätt uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken. När det gäller personskada är det fast praxis att det bara är den ideella delen av skadeståndet som jämkas. Vid sakskada eller ren förmögenhetsskada kan ersättningen också sättas ned eller falla bort, om särskilda skäl föreligger med hänsyn till att den skadelidande genom att underlåta att vidta normala försiktighetsåtgärder uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken. Från brottsskadeersättningen skall ett självriskbelopp avräknas. Beloppet fastställs av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer och beräknas med ledning av de lägsta självriskbelopp som Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor tillämpas här i landet vid konsumentförsäkring som innefattar skydd mot skada till följd av brott. uppgår detta belopp till . Något självriskbelopp skall inte avräknas i fråga om skada till följd av brott i rymlingsfallen, om brottet har begåtts på eller i närheten av anstalt eller annan plats där gärningsmannen var omhändertagen eller fick vård. gäller att avräkning inte skall ske om det i övrigt finns särskilda skäl att inte avräkna något självriskbelopp, t.ex. vid brott riktade mot barn och ungdom. Brottsskadeersättning med anledning av personskada som fastställs i form av engångsbelopp skall utgå med högst tjugo gånger det basbe- lopp enligt lagen om allmän försäkring som gäller då ersättningen bestäms (). När det gäller ersättning som fastställs i form av livränta utgår denna med högst det basbelopp som gäller då ersättningen bestäms (). Beträffande brottsskadeersättning med anledning av sakskada och ren förmögenhetsskada kan den utgå med högst tio gånger det basbelopp som gäller då ersättningen bestäms (). Om den sammanlagda brottsskadeersättningen efter avräkning av självriskbelopp understiger , utbetalas ingen ersättning. Denna bestämmelse infördes för att undvika att allt för små belopp skulle behöva betalas ut. Ett ärende om brottsskadeersättning prövas av Brottsoffermyndig- heten. Regeringen kan dock i vissa fall föreskriva att annan myndighet skall pröva ärenden om brottsskadeersättning om ansökan gäller ersättning med högst . Ett beslut av en sådan myndighet överklagas hos . Någon sådan föreskrift finns inte. beslut får inte överklagas. Ärenden om brottsskadeersättning som är av principiell betydelse eller annars av större vikt skall avgöras av . Ordföranden och vice ordförandena i nämnden skall vara lagfarna och erfarna i domarvärv. Nämnden utses av regeringen. En ansökan om brottsskadeersättning skall göras från det att brottet begicks. Föreligger särskilda skäl kan ansökan prövas även om den har kommit in . En ansökan prövas endast om brottet har anmälts till åklagare eller polismyndighet eller om sökanden visar giltig anledning till att sådan anmälan inte har gjorts. Det är som har ansvaret för att utredningen i varje ärende blir fullständig. Normalt anses därför den skadelidande sakna behov av biträde. Om det föreligger särskilda skäl med hänsyn till sökandens ekonomiska förhållanden och övriga omständigheter kan emellertid kostnaden för biträde eller utredning i ärende om brottsskade- ersättning ersättas av allmänna medel. Anspråk på brottsskadeersättning kan inte överlåtas innan ersätt- ningen är tillgänglig för lyftning. Vidare får anspråk på brottsskadeer- Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor sättning med anledning av personskada inte tagas i mät för den skadeli- dandes skuld. Utmätning av livräntebelopp kan dock ske enligt vad som föreskrivs i 7 kap. utsökningsbalken. I fråga om förbud mot utmätning sedan ersättning har betalats ut tillämpas 5 kap. 7 § andra stycket utsökningsbalken. När brottsskadeersättning har utgått inträder staten intill det utgivna beloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd till den del detta ej har avräknats vid bestämmande av ersättningen. Eftersom gäringsmannens bristande förmåga att betala skadestånd är en förutsättning för att brotts- skadeersättning skall utgå blir denna regressrätt endast aktuell om gärningsmannens ekonomiska situation förbättras. Staten inträder även beträffande annan förmån på grund av skadan som hade bort avräknas vid ersättningens bestämmande men som då inte var känd. I brottsskadeförordningen (1978:653) finns vidare ett par bestämmel- ser som bör nämnas. Av 2 § framgår att en ansökan om brottsskadeer- sättning skall göras på särskild blankett och ges in till Brottsoffermyn- digheten. Där stadgas också att det till ansökan bör fogas polisrapport, läkarutlåtande och andra handlingar som behövs för prövningen. I de fall skadevållaren har dömts för brott som avses med ansökan eller dömts till skadestånd, bör också domen bifogas. Om polisutredning inte ägt rum skall den skadelidande lämna in annan utredning om skadans uppkomst. I 4 § anges att brottsskadeersättning och kostnadsersättning enligt brottsskadelagen betalas ut av . Det kan nämnas att ränta på brottsskadeersättning lagligen inte kan utgå. 7.5Ersättning för kränkning genom brott, delbetänkandet av Kommittén om ideell skada, (SOU 1992:84) Kommittén konstaterar att ersättning för kränkning genom brott skiljer sig från den ersättning för ideell skada i samband med personskada som regleras i 5 kap. 1 § skadeståndslagen. Förutom att kränkningsersätt- ningen har till syfte att lindra verkningarna av kränkningen och ge den skadelidande en möjlighet att förändra sin livssituation har den inslag av upprättelse för den förnedrande och kränkande behandling eller den oförrätt som den skadelidande har utsatts för. Själva kränkningen bör enligt kommittén ersättas särskilt för sig, vid sidan av den ersättning för sveda och värk etc. som den skadelidande kan ha rätt till om han eller hon har tillfogats en personskada. En utgångspunkt för kommitténs överväganden har varit att brottsof- frens ställning bör stärkas, vilket inte minst gäller kvinnor och barn som utsätts för sexualbrott eller annat våld i hemmet. Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor därför inriktade enbart på ersättning för kränkning genom brottsliga handlingar. Kommittén konstaterar att den som har kränkt någon genom brott i regel saknar möjlighet att ersätta denna kränkning med egna medel och att ersättningen därför ofta utges från överfallsskyddet i den skadelidan- des hemförsäkring eller, i de fall sådant skydd saknas, från . Enligt kommitténs mening bör ersättning komma i fråga endast vid allvarligare kränkningar, dvs. sådana som förorsakar ett lidande, och bara när kränkningen har tillfogats genom vissa brott som typiskt sett framstår som särskilt integritetskränkande. I kommitténs lagförslag beskrivs dessa brott som brott mot annans person, frihet, frid eller ära, vilket innebär att bl.a. sexualbrott och andra våldsbrott liksom ärekränkningsbrott omfattas av förslaget. Kommitténs förslag omfattar däremot inte t.ex. förmögenhetsbrott. Enligt kommittén bör den kränkning som ett brottsligt angrepp på någons egendom kan innebära lika litet som grunda rätt till ersättning av ideell natur, såvida inte brottet innebär en kränkning av den skadelidandes personliga integritet. Som exempel på sådana integritetskränkande brott nämner kommittén rån, s.k. väskryck- ning och utpressning. Även inbrottsstölder av allvarligare slag bör enligt kommittén ersättas. Kommittén menar att kränkningsersättning bör utgå inte bara när den skadelidande har varit hemma vid inbrottsstölden utan även när denne vid hemkomsten har funnit bostaden skövlad eller utsatt för omfattande förstörelse. Också när inbrottsstölden har haft andra särskilt skändliga inslag av liknande beskaffenhet bör kränkningsersätt- ning kunna utgå. Kommittén föreslår att vissa omständigheter, som särskilt bör beaktas när kränkningsersättningen bestäms, skall anges i lagen. Dessa om- ständigheter är att kränkningen har haft förnedrande eller skändliga inslag, varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa, riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet, inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeför- hållande eller varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. Enligt kommittén kan en markering av dessa omständigheter ses som ett uttryck för kommitténs uppfattning att skadestånden i dessa fall bör utgå med högre belopp än . Delbetänkandet liksom kommitténs slutbetänkande Ersättning för ideell skada vid personskada (SOU 1995:33) har remissbehandlats och bereds tillsammans inom med sikte på en proposi- tion . Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor 7.6Ersättning för ideell skada vid personskada, slutbetänkandet av skada, (SOU 1995:33) I detta betänkande redovisas kommitténs överväganden beträffande ideell skada i samband med personskada, dvs. sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men samt olägenheter i övrigt. Utvecklingen med en minskning av den allmänna försäkringens förmåner har enligt kommittén medfört att skadestånd har fått en ökad betydelse även för ekonomiska skadeföljder till följd av en personskada, varför även dessa i viss utsträckning behandlas i betänkan- det. En utgångspunkt för kommittén har varit att den skadelidande skall få full ersättning för sin skada. Vidare är kommitténs grundinställning i fråga om skadestånd för ekonomiska skadeföljder att skadan inte skall bestämmas med ledning av schabloner utan att den verkliga förlusten skall ersättas även om den kan vara svår att uppskatta. När det gäller skadeföljder av ideell natur anför kommittén att ersätt- ningsnivån för en viss ideell skada i grunden är en rättspolitisk fråga, men att det dock är viktigt att skadeståndsbeloppen i dessa fall bestäms efter så fasta kriterier som möjligt. Enligt kommittén kan sådana kriterier vara den tid som skadan gett sig till känna, smärtans intensitet och den nedsättning av kroppens funktioner som skadan medför. Kommittén ställer sig därför bakom den nuvarande ordningen som innebär att standardiserade normer av detta slag används för att värdera ideella skadeföljder vid personskada. Vad gäller ersättningsnivåerna anser kommittén att man främst bör inrikta sig på att höja ersättningsni- våerna vid de allvarligaste skadorna. Beträffande skadeståndsposten kostnader i 5 kap. 1 § skadeståndsla- gen anser kommittén att rätten till ersättning för anhörigas kostnader för besök och annan stimulans till samt omvårdnaden av den skadade bör utvidgas. Skadestånd för inkomstförlust bör enligt kommittén motsvara den verkliga förlust som kan antas uppkomma och inte uppskattas efter t.ex. en sådan schablon som den skadelidandes medicinska invaliditetsgrad. De normer som tillämpas för att bestämma ersättning för sveda och värk bör enligt kommittén kompletteras så att de på samma sätt som beträffande fysiska skador ger anvisning om vad som är att anse som svår psykisk skada, liksom vilka olika former av psykiatrisk behandling som skall leda till höjd grundersättning. Vidare menar kommittén att normerna bör ändras så att ersättningsbeloppen till svårt skadade inte sjunker lika snabbt som . Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor Vad gäller skadestånd för stadigvarande men bör detta enligt kommittén även fortsättningsvis bestämmas huvudsakligen med hänsyn till den skadelidandes medicinska invaliditet och ålder för invaliditetens inträde. Kommittén anser dock att nya och mer ändamål- senliga tabeller för beräkningen bör användas. Beträffande skadeståndsposten olägenheter i övrigt anser kommittén att det standardbelopp som lämnas vid skaderegleringen skall ingå i ersättningen för lyte och men, vilken alltså höjs. Om den skadelidande på grund av särskilda förhållanden anses ha tillfogats olägenheter som överstiger den höjda ersättningen för lyte och men, föreslår kommittén att detta skall kompenseras med en ny skadeståndspost benämnd särskilda olägenheter. olägenheter i övrigt bör således enligt kommittén utgå. När det gäller nivåerna på den ideella ersättningen föreslår kommit- tén att skadestånden för ideell skada skall höjas betydligt beträffande de allvarligaste skadorna. Vad gäller inte fullt så allvarliga skador anser kommittén att en viss höjning bör ske. Däremot menar kommittén att ersättningsnivån vid skador av mer lindrig natur bör vara i princip oförändrad. Enligt kommittén är det främst beträffande ersättningsposten lyte och men som höjningen bör göras och man föreslår en höjning med 50 pro- cent vid de allvarligaste skadorna. Höjningen menar man skall ske etappvis . När det gäller ersättning för anhörigas kostnader till följd av ett dödsfall räknar kommittén med att den för de skadelidande liberala rättspraxis som har utvecklats kommer att fortsätta. Kommittén har vidare inget att erinra mot att skadestånd för förlust av underhåll uppskattas efter vissa schabloner under förutsättning att den som styrker ett större underhållsbehov kan få högre skadestånd än enligt schablonen. Kommittén föreslår att de principer som gäller ändras så att rätten till skadestånd för ideell skada som regleras i skadeståndsla- gen går över på den avlidnes arvingar, om krav på sådant skadestånd har framställts innan den skadelidande avled. Enligt kommittén bör rätten till skadestånd för psykiska besvär till följd av att en nära anhörig har dödats genom en skadeståndsgrundande handling inte begränsas till fall då dödandet har skett uppsåtligen. Frågan i vad mån ersättning skall kunna utgå även då någon har åsamkats psykiska besvär till följd av att en nära anhörig har skadats allvarligt genom en skadeståndsgrundande handling överlämnar kom- mittén till rättstillämpningen. Det finns enligt kommittén inte någon anledning att vid sidan av de förslag som lämnats om skadestånd för psykiska besvär införa en rätt till skadestånd för kränkning eller sorg och saknad med anledning av att någon har dödats genom en skades- tåndsgrundande handling. Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor Kommittén förordar att det införs en möjlighet att ompröva även skadestånd för kostnader och ideell skada om de förhållanden på den skadelidandes sida som legat till grund för ersättningens bestämmande har ändrats väsentligt. Vad gäller jämkning på grund av medvållande vid skadestånd med anledning av personskada anser kommittén att detta liksom för när- varande bör komma i fråga endast om den skadelidande själv uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet medverkat till skadan. Om jämkning kommer i fråga bör skadestånd för kostnader och inkomstförlust inte jämkas enligt kommittén, om denna ersättning är av väsentlig betydelse för den skadelidandes framtida vård eller försörjning. Den allmänna jämkningsregeln föreslås därför ändras så att det uttryckligen framgår att den skadelidandes behov av försörjning skall beaktas vid bedömning- en av vad som kan anses utgöra en skälig jämkning. Enligt kommittén bör de standardiserade normer som används för att bestämma ersättningen för sveda och värk samt lyte och men inte styras av detaljerade lagregler utan som utbildas i den praktiska rättstillämpningen. Kommittén påpekar att de rådgivande nämnderna, främst och , behandlar en överväldigande majoritet av anspråk på skadestånd. Mot detta system att lösa eller förebygga konflikter om personskadeersättning anser kommit- tén att någon befogad kritik inte kan riktas. För att stimulera de skadelidande att i fall av principiell betydelse föra saken till domstol och på så sätt främja prejudikatbildningen menar kommittén att nämnderna bör avsluta sina yttranden till försäkringsbolagen i sådana fall med en rekommendation till dem att oavsett utgången stå såväl sina egna som den skadelidandes rättegångskostnader. Som tidigare nämnts bereds betänkandet inom Justitie- departementet. 7.7Departementspromemorian Några frågor om brottsskadeersättning (Ds 1997:45) har haft promemorian på remiss och remissvaret finns med som bilaga 9. Nedan ges en sammanfattning av de över- väganden och förslag som promemorian innehåller. Promemorian bereds inom . Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor Ersättning för brottsskada som uppkommit i arbetet I promemorian redovisas de allmänna försäkringar som ger rätt till ersättning vid arbetsskada (i förevarande fall skador som har uppkommit genom brott) liksom olika kollektiva försäkringar som ger sådan ersätt- ning. Det konstateras att i de fall då den som skadats genom brott i arbetet inte får lika stor ersättning som skulle ha utgått enligt skades- tåndsrättsliga regler kan den skadade få ersättning enligt brottsskadela- gen. uppgick den ersättning som lämnade i sådan fall till . Beloppet har nästan ute- slutande avsett ersättning för kränkning. Vidare anges att brottsskador som uppkommer i arbetslivet till stor del täcks av den allmänna försäkringen och arbetsskadeförsäkringen. Vad gäller frågan vem som skall täcka den resterande delen anses i promemorian att flera omständigheter talar för att arbetsgivaren bör ansvara för den delen. Enligt promemorian är den lämpligaste lösningen att arbetsmarkna- dens parter ser till att trygghetsförsäkringarna och PSA (Statens person- skadeavtal) kompletteras så att ersättningen från dessa inte understiger vad som utgår enligt brottsskadelagen. Det fordras vidare för ett tillfredsställande skydd att de arbetsgivare vars anställda inte omfattas av någon trygghetsförsäkring eller av TFA eller PSA skaffar sig ett frivilligt försäkringsskydd som täcker brottsskador som uppkommer i verksamheten. Brottsskadelagen skulle då inte behöva ändras och några olägenheter skulle inte uppkomma för de skadelidande. Mot denna bakgrund bör enligt promemorian frågan om arbetsskador skall undantas från brottsskadelagens tillämpningsområde inte slutligt avgöras förrän utvecklingen beträffande kollektiva och privata försäk- ringar har avvaktats . Promemorian innehåller en redovisning av bakgrunden till skadestånds- lagens medvållanderegler, gällande rätt avseende skadeståndslagens och brottsskadelagens jämkningsregler, praxis och om ersättning till offer för våldsbrott. Enligt promemorian är det naturligt att utgå från skadeståndslagens medvållanderegler när det gäller jämkning av brottsskadeersättning på grund av medvållande. Med hänsyn till bl.a. de kriminalpolitiska aspekter som kan läggas på brottsskadeersättningen bör det dock vara möjligt att reducera ersättningen mer än vad som följer av de skades- tåndsrättsliga reglerna. Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor Det föreslås att kravet på att det skall föreligga särskilda skäl för att brottsskadeersättning skall kunna jämkas i de fall då den skadelidande uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken tas bort vid personskada och ersätts av ett allmänt skälighetsrekvisit. Avsikten är att jämkning vid personskada skall ske i något större utsträckning än enligt nuvarande praxis. Vad gäller sakskador och rena förmögenhetsskador föreslås i prome- att kravet på särskilda skäl för jämkning av brottsskadeersättning slopas i de fall där den skadelidande uppsåtligen eller av oaktsamhet har ökat skaderisken och ersätts av ett allmänt skaderekvisit. På detta sätt skulle 9 § andra stycket brottsskadelagen komma att överensstämma med nuvarande rättstillämpning. Prövning av ärenden om brottsskadeersättning I promemorian diskuteras om den prövning som sker av brottsskade- ärenden är i överensstämmelse med den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna (). Det görs den bedömningen att artikel 6.1 i är tilllämplig vid prövning av ärenden om brottsskadeersättning, dvs. att det är fråga om en prövning av en persons civila rättigheter och skyldigheter. Att artikeln är tillämplig innebär att den som gör gällande en rätt till brottsskadeersättning har rätt till domstolsprövning och till en rättvis och offentlig förhandling. Han har vidare rätt att få saken avgjord inom skälig tid. Vad gäller rätten till domstolsprövning görs bedömningen att denna tillgodoses i de fall prövning av brottsskade- ersättningsärenden sker av myndighetens nämnd.