sou · GMB346d2 · 1999-01-01 00:00:00 — I avsnitt 5.1.2 lämnas en redogörelse för gällande rätt. I avsnitt 5.1.3 redovisas vad som framkom vid företrädares för utredningen studieresa till , där besök gjordes vid i . Enligt § 72 i den danska grundlagen får husrannsakan, beslag och undersökning av brev och andra handlingar företas samt post- telegraf- eller telefonhemligheten brytas endast efter domstols beslut, såvida inte undantag härifrån är föreskrivet i lag. Bestämmelser om skydd för den personliga integriteten finns i 27 kap. straffeloven (Freds- og ærekrænkelser). Enligt § 263 första stycket 3 straffas den som "ved hjælp af et apparat hemmeligt aflytter eller optager udtalelser fremsat i enrum, telefonsamtaler eller anden samtale mellem andre eller forhandlinger i lucket møde, som han icke selv deltager i, eller hvortil han uberettiget har skaffet sig adgang" med böter eller fängelse . Vidare stadgas i § 264 a. straffeloven förbud mot oberättigad fotografering och iakttagande med hjälp av kikare eller annan apparatur av personer som befinner sig på en plats som inte är fritt tillgänglig. Med inte fritt tillgänglig plats avses sådana områden som är skyddade enligt bestämmelserna om hemfridsbrott. Därunder faller platser som lägenheter och privata bostadshus, privata trädgårdar, källare, uthus, verkstads- och fabriksområden samt trapp- uppgångar, gårdar och liknande utrymmen som är avsedda för gemen- samt bruk av ett större antal personer. För straffansvar fordras att fotograferingen eller iakttagandet med kikare eller annan apparatur är oberättigat. Bestämmelsen i § 264 c. förbjuder den, som utan att ha medverkat till gärning som avses i §§ 263-264 a., skaffar sig eller oberättigat utnyttjar upplysningar som erhållits vid överträdelsen. Genom bestämmelsen kriminaliseras således vissa efterföljande hand-- lingar som ett slags häleribrott. Som exempel på straffbelagd handling kan nämnas att ett fotografi, som har tagits i strid med § 264 a., utnyttjas för publicering i en tidning. Vidare finns en straffbestämmelse om förbud mot att oberättigat vidarebefordra meddelanden eller bilder som rör någons privata förhållanden eller i övrigt bilder tagna av en person under omständigheter, som uppenbart bör undandras offentlighe- ten (§ 264 d.). Bestämmelsens syfte är att förhindra spridning av person- bilder tagna under sådana omständigheter att det på förhand står klart att ett offentliggörande kommer att vara synnerligen kränkande för den avbildade. Man har här särskilt avsett tillfällen när den enskilde oförvållat hamnat i en för honom pinsam situation. Av de nämnda bestämmelserna följer motsatsvis att det är straffritt att fotografera eller iaktta personer som befinner sig på fritt tillgängliga platser, så länge vidarebefordran inte sker av bilder om deras privata förhållanden eller i övrigt av bilder tagna under omständigheter som uppenbart bör undanhållas offentligheten. Fotografering av personer på fritt tillgängliga platser kan dock vara straffbart enligt Lov nr 278 av om förbud mot privat TV-övervakning m.m., vilken trädde i kraft och är till skydd för privatlivets fred. Lagen gäller dock endast TV-övervakning som anordnas av privatpersoner (fysiska och juridiska) och således inte av myndigheter. I kap. 71 i retsplejeloven (§§ 780-791) finns särskilda regler om "indgreb i meddelelseshemmeligheden". Polisen får - såvitt här är av intresse - enligt § 780 första stycket företa sådana ingrepp genom att 1) avlyssna telefonsamtal eller annan motsvarande telekommunikation (telefonavlyssning), 2) med hjälp av en apparat avlyssna andra samtal eller uttalanden (annan avlyssning) och 3) inhämta upplysningar om vilka telefoner och andra motsvarande kommunikationsapparater som har varit i förbindelse med en viss telefon eller liknande, även om innehavaren av denna inte har lämnat sitt samtycke härtill (teleupplys- ning). Ett beslut om teleupplysning kan ha retroaktiv verkan, dvs. man kan få rätt att ta del av upplysningar som ligger i tiden före beslutet (for retsvæsen 1992 s. 638). Det bör noteras att det inte är fråga om teleupplysning om innehavaren av telefonen lämnar sitt samtycke till åtgärden. För att teleföretaget skall vara skyldigt att lämna ut uppgifterna krävs dock - oavsett om samtycke föreligger eller ej - att det finns ett beslut om att upplysningarna skall lämnas ut. Av andra stycket i samma paragraf följer att polisen får göra upptagningar och kopior av de samtal och uttalanden som polisen enligt första stycket har rätt att ta del av. Det är att notera att reglerna om ingrepp i meddelelseshemmeligheden inte är tillämpliga på radiokommunikation som inte har förbindelse med det allmänna telenätet. I betænkning 1023/1984 om politiets indgreb i meddelelseshemmeligheden m.v. (s. 58) uttalades följande i frågan om avgränsningen av telefonavlyssning. Som nævnt befordres mange telefonsamtaler, der foretages i tilknyt- ning til det offentlige telefonnet, efterhånden helt eller delvis via radioanlæg. telefonsamtaler fra skibe eller fra andre mobile telefoner. Det gælder imidlertid også i vidt omfang telefonsamtaler mellem stationære (almindelige) telefoner. I det omfang telefonsamtalen føres trådløst fra skibe eller fra mobile telefoner, må de samtalende forudse muligheden af, at uvedkommen- de kommer til at aflytte samtalerne. gælder derimod icke samtaler mellem almindelige stationære telefoner, selvom de på en del av strækningen - uden at abonnenterne har kunnet erkende det - er befordret via radio. For att gøre reglernes anvendelsesområde så enkelt som mulig foreslår udvalget imidlertid begrebet telefonaflyt- ning afgrænses således, at det omfatter alle indgreb i det offentlige telefonnet - herunder den del af nettet, der betjener sig af radio - mens den radiokommunikation, der ikke har forbindelse med telefonnettet, holdes uden for reglerne. Frågan om avlyssning av mobiltelefoner berördes indirekt av Højesteret i ett beslut (for retsvæsen 1996 s. 1469). Målet gällde frågan om tillstånd till att som ett led i en utredning stänga av en mobiltelefon. Bakgrunden var följande. A, som var intagen i kriminalvårdsanstalt, hade beviljats ledsagad permission för att besöka sin syster. antog att A under permissio- nen skulle per telefon kontakta sina medgärningsmän. Åklagarmyndighe- ten begärde därför tillstånd dels att avlyssna systerns telefon, dels att få stänga den mobiltelefon som A använde. Skälet till begäran att få stänga mobiltelefonen var att det inte var tekniskt möjligt att avlyssna mobilte- lefonen och att det måste antas att A skulle använda systerns telefon såvida mobiltelefonen stängdes av. I sitt beslut uttalade Højesteret bl.a. följande. "Reglerne i retsplejelovens § 780 om telefonaflytning bygger på en forudsætning om, at telefonsamtaler over trådløse mobiltelefoner uden videre kan aflyttes, jfr betænkning 1023/1984 om politiets indgreb i meddelelseshemmeligheden m.v. Som følge af den tekniske udvikling er denne forudsætning ikke længere til stede. Selv om betingelserne for aflytning af mobiltelefonen måtte være opfyldt, ville en kendelse herom derfor ikke tjene noget formål." Eftersom avsikten med avstängningen av mobiltelefonen var uteslutande att avlyssna de samtal som A som en följd av avstängningen förväntades ringa från systerns telefon, fann Højesteret att ingreppet, dvs. att stänga av mobiltelefonen, omfattades av retsplejelovens § 780 första stycket 1 och att det därför endast kunde tillåtas under de i § 781 ff. angivna förutsätt- ningarna. För att ingrepp i meddelelseshemmeligheden skall få ske krävs enligt § 781 första stycket 1 att det föreligger "bestemte grunde" att anta att det "på den pågældende måde gives meddelelser" till eller från en misstänkt. Det är tillräckligt att det kan antas att det över den aktuella teleadressen förmedlas samtal till eller från en misstänkt (betænkning nr 1023/1984 s. 98 f.). Det är utan betydelse vem den avlyssnade telefonen eller lokalen tillhör och det krävs inte att polisen kan namnge den miss- tänkte. Det krävs vidare enligt § 781 första stycket 2 och 3 att åtgärden kan antas vara av avgörande betydelse för utredningen samt att det är fråga om utredning antingen av ett brott som kan straffas med fängelse eller något av de i paragrafen uppräknade brotten, brott mot statens självständighet och säkerhet, brott mot statsförfattning- en och de högsta statsmyndigheterna, främjande av flykt, skyddande av brottsling, svikande av försvarsplikt, sabotage, olaga hot, grov misshandel, framkallande av fara för annan, utpressning, grov stöld, skattebedrägeri och varusmuggling av särskilt grovt slag, allt under förutsättning att det är fråga om ett uppsåtligt brott, samt brott mot udlændingelovens § 59 tredje stycket, dvs. den som uppsåtligen bistår en utlänning med att olovligen resa in eller uppehålla sig i , den som för skull bistår en utlänning med att resa in i med avsikt att utlänningen därifrån skall resa till ett annat land, från vilket han kommer att bli avvisad eller tillbakasänd samt den som för skull bistår en utlänning med att resa in i ett annat land, från vilket utlänningen kommer att bli avvisad eller tillbakasänd. Brotten grov misshandel, framkallande av fara för annan och grov stöld infogades genom lagstiftning som trädde i kraft . På dessa brott kan följa fängelse i högst . Denna utvidgning av brottskatalogen i § 781 första stycket 3 var en del av ett lagförslag som syftar till att förbättra polisens möjligheter att utreda allvarlig brottslig- het, bl.a. kriminalitet som begås av flera personer i förening. Även brott mot udlændingelovens § 59 tredje stycket infogades genom lagstiftning som trädde i kraft . På det brottet kan följa fängelse i högst . Under förutsättning att rekvisiten i § 781 första stycket 1 och 2 är uppfyllda, kan telefonavlyssning och teleupplysning dessutom användas, såvida misstanken gäller fredskränkningar enligt straffelovens § 263 andra eller tredje stycke (den som uberettiget skaffer sig adgang til en andens oplysninger eller programmer, der er bestemt til at bruges i et anlæg til elektronisk databehandling). Teleupplysning kan därutöver, under förutsättning att rekvisiten i § 781 första stycket 1 och 2 är uppfyllda, användas vid upprepade freds- kränkningar enligt § 265 straffeloven (Den, der krænker nogens fred ved trods forbud af politiet given advarsel at trænge ind på ham, forfølge ham med skriftlige henvendelser eller på anden lignende måde forulem- pe ham, straffes med bøde eller hæfte eller under skærpende omstæn- digheder med fængsel indtil 6 måneder. En af politiet meddelt advarsel har gyldighed for ) samt om misstanken gäller överträdelse av straffelovens § 279 a (databedrägeri) eller § 293 första stycket (olovligt brukande), om överträdelsen begåtts genom användning av en telekommunikationstjänst. Eftersom avlyssning enligt § 780 första stycket 2 (annan avlyssning) anses vara ett allvarligare ingrepp i meddelelseshemmeligheden än de övriga ingreppen, får sådan avlyssning företas endast när misstanken rör ett brott som har medfört eller kan medföra fara för människors liv eller välfärd eller för betydande samhällsintressen (§ 781 femte stycket). Annan avlyssning har i rättspraxis godtagits bl.a. i utredningar om var- usmuggling av större kvantiteter cannabisharts (for retsvæsen 1990 s. 713). § 782 innehåller bestämmelser som i viss mån ytterligare begränsar möjligheten att göra ingrepp i meddelelseshemmeligheden. I första stycket är proportionalitetsprincipen lagfäst. Andra stycket innebär att telefonavlyssning och annan avlyssning inte får ske av samtal mellan den misstänkte och den som enligt reglerna i § 170 retsplejeloven inte får vittna i saken, dvs. präst, läkare, försvarare eller advokat, när fråga är om uppgifter som de har erhållit vid utövandet av sin verksamhet. Beslut om ingrepp i meddelelseshemmeligheden fattas som regel av rätten (§ 783). I beslutet skall anges de telefonnummer eller lokaler som ingreppet angår. Vidare skall anges de konkreta omständigheter varpå beslutet grundas. Beslutet kan när som helst ändras. I beslutet skall dessutom anges den tid inom vilken ingreppet får företas. Tiden får inte bestämmas längre än nödvändigt och får inte överstiga . Tiden kan förlängas genom ett nytt beslut, dock med högst åt gången. Vid fara i dröjsmål får beslutet dock fattas även av polisen. Polisens beslut skall möjligt och senast från det att beslutet verkställdes underställas rättens prövning. Om rätten vid sin prövning finner att beslutet inte borde ha fattats, skall rätten underrätta . Innan beslutet fattas av rätten skall det utses en advokat som skall företräda den som beslutet angår (§ 784). En utförlig redovisning av det danska systemet med offentligt ombud har lämnats i avsnitt 3.3.2. Enligt § 786 är post- och telegrafväsendet, teleföretag och andra offentliga eller privata verksamheter skyldiga att bistå polisen vid genomförandet av ingrepp i meddelelseshemmeligheden (telefonav- lyssning och teleupplysning). Efter det att ett sådant ingripande som avses här har genomförts skall som regel underrättelse lämnas om ingreppet (§ 788). En närmare redogörelse för reglerna om underrättelse har lämnats i avsnitt 3.2.6. I § 789 finns vissa bestämmelser om överskottsinformation. Om polisen vid ett ingrepp i meddelelseshemmeligheden får information om ett annat brott än det som låg till grund för beslutet och detta brott inte är sådant att det skulle ha kunnat föranleda ett sådant ingripande, får polisen likväl utnyttja informationen för att utreda brottet i fråga. Sådan information får dock användas som bevis i rätten endast om rätten tillåter det. Sådan tillåtelse får lämnas bl.a. såvida andra efterforsknings- metoder inte skulle vara ägnade att skaffa bevis i saken och saken angår ett brott som kan medföra fängelse och eller mer. Denna möjlighet att använda överskottsinformation som bevis för brott som inte i sig kunnat föranleda ett beslut om ingrepp i meddelelseshem- meligheden infördes genom lagstiftning som trädde i kraft . fick sådan överskottsinformation över huvud taget inte åberopas som bevis i domstol. Bandupptagningar, fotokopior och annat som innehåller det material som genom ingreppet har kommit till polisens kännedom, skall förstöras om det inte väcks åtal eller om åtalet läggs ned (§ 791). Polisen skall underrätta den utsedde advokaten om att materialet har förstörts. Skulle materialet ändå ha betydelse ur utredningssynpunkt kan rätten, med stöd av andra stycket i paragrafen, på begäran av polisen besluta att materialet inte skall förstöras eller att det skall förstöras först vid en viss senare tidpunkt. Innan sådant beslut fattas skall den utsedde advokaten få tillfälle att yttra sig. Om polisen vid telefonavlyssning eller annan avlyssning får kännedom om uppgifter som rör den misstänktes förhållande till en präst, läkare, försvarare eller advokat, skall materialet förstöras. Detta gäller dock inte om informationen ger anledning att misstänka prästen, läkaren, försvararen eller advokaten för brott eller att frånta försvararen hans uppdrag. I fjärde stycket föreskrivs slutligen att allt material som visar sig sakna betydelse ur utredningssynpunkt skall förstöras. Avslutningsvis kan nämnas att montering och användning av en radiosändare på en misstänkts bil, vilken gjorde det möjligt att följa hans färd (pejling), i ett publicerat hovrättsavgörande (Vestre Landsret) ansågs inte utgöra ett straffprocessuellt tvångsmedel utan en "skuggning" med tekniska hjälpmedel som inte kräver lagstöd och därmed inte heller tillstånd av domstol (for retsvaesen 1996 s. 1496). Domstolen fäste i sitt avgörande vikt vid att monteringen av radiosändaren hade skett utanpå den misstänktes bil och medan bilen befann sig på en offentlig plats samt att polisens användning av signalerna likaså skedde medan bilen befann sig på allmänna vägar. Vid samtalen med företrädare för i , Strafferet og retsplejekontoret, i vilka även representanter för Polismyn- digheten i deltog, framkom bl.a. följande. Annan avlyssning (anden aflytning eller rumaflytning - buggning -) är ett tvångsmedel som används vid utredningar om allvarlig organiserad kriminalitet, främst vid narkotikabrott och vid s.k. rockerkriminalitet, dvs. vid brottslighet som begås av kriminella mc-gäng. Buggning har kommit att användas allt mer, eftersom det inte har varit tillräckligt med telefonavlyssning, främst beroende på att det har varit svårt att avlyssna mobiltelefonerna. Från polisen framhölls att det är svårt att förstå hur man i länder som inte tillåter buggning kan bekämpa den allvarliga organiserade kriminaliteten. Polisen menade att det inte är möjligt att bekämpa denna brottslighet om man inte kan ta del av den kommunikation som sker mellan de kriminella. Genom att använda buggning kan polisen få upplysningar om t.ex. brottsplaner, hur medel som skall finansiera ett narkotikainköp skall anskaffas eller var dessa medel, som ofta kan röra sig om många , förvaras. I åtskilliga utredningar har man fått fram avgörande bevisning genom att använda buggning. Polisen påpekade dock att buggning är ett mycket resurskrävande tvångsmedel, vilket i sig sätter gränser för hur ofta det kan användas. Det går åt mycket personal, eftersom det praktiskt taget alltid krävs att det sker en direktavlyssning. Det är oftast inte tillräckligt att ta upp samtalen på band och sedan lyssna av dem . På grund härav används buggning bara vid mycket allvarliga brott och endast om det verkligen är nödvändigt för att föra utredningen framåt. Vid narkotikabrott får det röra sig om mängder på i vart fall amfetamin, heroin eller kokain. Buggning kan användas i stort sett överallt, bl.a. i bostäder, på hotellrum eller ute i det fria. Givetvis finns det en rad olika störkällor och resultatet av buggningen blir inte alltid lyckat. I de allra flesta fall går det dock att uppfatta vad som sägs. Ljudkvaliteten kan även förbättras på teknisk väg. De kriminella är säkerligen medvetna om att buggning används i det polisiära arbetet, men det är mycket svårt att i längden skydda sig mot tvångsmedlet. De kan inte ständigt gå runt och tiga med tanke på att de möjligen kan vara buggade. För att det skall vara aktuellt med ett ingrepp i meddelelseshemmelig- heden måste det finns konkreta omständigheter - det räcker inte med intuition - som tyder på att någon ägnar sig åt brott som är av så allvarligt slag att den kan föranleda ett sådant ingrepp. Det är således inte tillräckligt om polisen misstänker att en viss grupp av människor träffas för att planera någon typ av brott. Man måste nämligen känna till vad det är fråga om för typ av brott. I annat fall kan man inte avgöra om det finns formella förutsättningar för t.ex. bug- gning. När dessa konkreta omständigheter väl är för handen är det oftast inget problem att få ett beslut om ingrepp i meddelelseshemmeligheden, eftersom de danska reglerna om försök, förberedelse och stämpling till brott är mycket vida och därför oftast kan tillämpas. De nämnda konkreta omständigheterna får man oftast fram genom uppgiftslämnare eller som överskottsinformation i andra avlyssningsärenden. Polisen har inget behov av att använda buggning eller telefonavlyssning i andra situationer än dem som täcks av den danska lagstiftningen, dvs. det finns inget behov av att använda tvångsmedlen i rent preventivt syfte. Telefonavlyssning är fortfarande ett oumbärligt hjälpmedel i polisens arbete. Visserligen får man inte fram lika mycket upplysningar som man fick , men polisen kan absolut inte undvara telefonavlyssningen. Genom den får polisen fram upplysningar om bl.a. vilket umgänge en viss person har, mötesplatser och tidpunkter. Även om de kriminella är medvetna om att polisen kan lyssna, ligger det i sakens natur att de på något sätt måste kommunicera. blir de ivriga och glömmer då bort att vara försiktiga. Den allt mer utbredda användningen av mobiltelefoner har försämrat möjligheten att använda telefonavlyssning. Bl.a. därför har buggning fått tillgripas i allt större utsträckning. Bekymret har varit att den misstänkte använder sig av ett stort antal kort/teleadresser, som han ständigt byter i sin mobiltelefon. Däremot har man i i princip inte stött på problemet med krypterade telemeddelanden. Som framgår av den danska lagstiftningen får ingrepp i meddelel- seshemmeligheden ske även vid vissa brott som inte är så allvarliga, dvs. straffmaximum uppgår kanske till endast fängelse. Buggning förekommer emellertid inte vid mindre allvarliga brott, eftersom sådan avlyssning får ske endast vid misstanke om ett brott som har medfört eller kan medföra fara för människors liv eller välfärd eller för betydande samhällsintressen (§ 781 femte stycket retsplejeloven). Däremot kan, som har nämnts, telefonavlyssning användas vid utredning av vissa inte alltför allvarliga brott, t.ex. vid olaga hot. Andra regler som har till syfte att begränsa användningen av ingrepp i meddelelseshemmeligheden är kraven på proportionalitet, på att en advokat skall medverka samt på att underrättelse skall lämnas efter avslutad avlyssning. Erfarenheten visar att proportionalitetsprincipen verkligen tillämpas av domstolarna. Polisens möjlighet att fatta beslut om ingrepp i meddelelseshemmelig- heden används förhållandevis sällan (i kanske ). Polisen har dock ett behov av att kunna fatta interimistis- ka beslut. Det är nämligen svårt att med kort varsel få ett beslut av domstol, dels beroende på att byret inte fattar beslut utom kontorstid, dels beroende på att saken som regel avgörs vid en för- handling där advokaten skall vara närvarande. Användningen av pejling är oreglerad i . En lagreglering av pejling skulle innebära ett svårt avbräck för polisens brottsbekämpande arbete, eftersom det inte bör bli allmänt känt att metoden används. Pejling är ett oumbärligt hjälpmedel vid efterföljande av fordon. De personer som polisen spanar på, t.ex. i samband med en kontrollerad leverans, är nämligen mycket uppmärksamma och det är inte möjligt att ha visuell kontakt med fordonet. Det är något osäkert om huruvida det krävs lagstöd för att polisen skall ha rätt att bryta sig in i ett fordon för att placera ut pejlingsutrustning. Från polisens sida menade man dock att det är sällan som det finns tid och tillfälle att ta sig in i en bil för att placera pejlingsutrustning. I praktiken finns det sällan tid att använda annan pejlingsutrustning än sådan som fästs med en magnet under fordonet. Inte heller användningen av dolda kroppsmikrofoner är reglerad i . Rätten att använda sådana metoder kan jämställas med att spela in ett telefonsamtal som man själv deltar i. Vid företrädares för utredningen besök i lämnades vidare information om utredningsbetänkande nr 1298/95 om fotoforevisning, konfrontation. efterlysning og observation, avgett av Strafferetsplejeudvalg . Betänkandet var för ut- redningens besök () föremål för överväganden i . Här skall i korthet beröras de delar som kan vara av intresse för utredningens arbete. Betänkandet innehåller förslag till lagreglering av polisens möjligheter att som ett led i en brottsutredning använda sig av fotoförevisning, dvs. när polisen visar fotografier på misstänkta personer, konfrontation, efterlysning och observation. Dessa arbetsmetoder, som är vanligt förekommande i det polisiära arbetet, är oreglerade. Ett genomfö- rande av udvalgsförslaget innebär att det i retsplejeloven förs in bestämmelser, som reglerar under vilka förutsättningar dessa metoder kan användas. Förslaget innebär en begränsning av polisens möjligheter att använda arbetsmetoderna vid en brottsutredning. I det följande redovisas endast de delar av betänkandet som berör observation. I betänkandet görs åtskillnad mellan kvalificerade och icke kvalificerade ingrepp. Med kvalificerade ingrepp avses observation med optisk utrustning av personer, som befinner sig på en inte fritt tillgänglig plats.