sou · GMB3128d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Statsmakternas mål för forskarutbildningen för- utsätter således ett minsta antal doktorander på (4 x 1 885 =) 7 540, med marginal för studieavbrott minst cirka 8 000 doktorander. Den öron- märkta studiefinansieringen till 4 500 doktorander räcker således till nå- got mer än hälften av detta antal. Den öronmärkta studiefinansieringen motsvarar en ännu mindre andel av dagens faktiska antal aktiva doktorander. finns cirka 16 600 ak- tiva doktorander. De öronmärkta studiefinansieringsmedlen räcker, be- räknat på angivet sätt, till något mer än en fjärdedel av dessa. Relationen mellan öronmärkt studiefinansiering och antalet doktoran- der varierar mellan områdena. Jämförelse mellan examensmål och studiefinansiering via fakultets-anslagen Statsmakterna finansierar således fullt ut det antal doktorander som krävs för examensmålen inom området humaniora-samhällsvetenskap. Statsmakterna finansierar också huvuddelen av det antal doktorander som erfordras för examensmålen inom det naturvetenskapliga området. Däremot räcker de öronmärkta medlen för studiefinansiering endast till en mindre andel av det antal doktorander som erfordras för examensmå- len inom medicin och teknik. Jämförelse mellan antalet aktiva doktorander och studiefinansiering via Eftersom det inom humaniora-samhällsvetenskap finns betydligt fler doktorander än vad som erfordras för att uppnå examensmålen blir an- delen finansierade doktorander bland de aktiva doktoranderna låg trots att studiefinansieringen väl motsvarar examensmålen. Det naturveten- skapliga området har den högsta andelen finansierade av de aktiva dok- toranderna. Dagens doktorander måste i stor utsträckning finna annan finansie- ring än via de av statsmakterna öronmärkta beloppen. De största externa finansiärerna av doktorander är forskningsråden och forskningsstiftelserna. Finansieringen ingår här i regel i den finansiering av forskningsprojekt och forskningsprogram som råden och stiftelserna svarar för. Uppskattningar, som forskningsråden och forskningsstiftel- serna redovisat till Forskning 2000, visar att dessa finansiärer – i regel efter vissa ökningar jämfört med nuläget – sammanlagt kommer att fi- nansiera ungefär 2 500 doktorander . Därav kommer cirka 700 doktorander att vara finansierade av forskningsråd och cirka 1 800 finansierade av forskningsstiftelserna. Den i särklass största finansiären i detta sammanhang är , . Uppskattningsvis finansierar SSF nu och cirka 1 000 doktorander, huvudsakligen inom naturvetenskap och teknik. Det gör SSF till den i särklass största enskil- da aktören inom svensk forskarutbildning. De uppgifter om studiefinan- siering inom fakultetsanslagen som angivits ovan avser samtliga univer- sitet och högskolor. De enskilda universiteten och högskolorna – och givetvis i än högre grad de enskilda fakultetsnämnderna – svarar således för väsentligt mer blygsamma belopp och studerandeantal än SSF. Som exempel kan nämnas att de öronmärkta beloppen för studiefinansiering inom forskarutbildningen inte vid något lärosäte ens för alla fakultetsom- råden tillsammans motsvarar så mycket som 1 000 doktorander, vilket är vad SSF ensam finansierar. För att belysa storleksordningen av univer- sitetens och högskolornas möjligheter att finansiera forskarutbildning redovisas här de öronmärkta beloppen per universitet och högskola: 6.3Behov och utbud av forskarutbildade Formella krav på forskarutbildning är ovanliga utanför universitet och högskolor. Det innebär självfallet inte att behoven av forskarutbilda- de är begränsade till universiteten och högskolorna. Nästan 20 000 av dagens 25 000 yrkesverksamma med forskarut- bildning arbetar inom offentlig sektor. De största arbetsgivarna är uni- versitet och högskolor med över 10 000 anställda med forskarutbildning. Nära 5 000 forskarutbildade arbetar inom hälso- och sjukvård. Inom skolan finns däremot endast ett fåtal personer med forskarutbildning (cirka 250 lektorer med doktorsexamen /95). sektor kommer hälften av de 5 000 forskarutbildade från teknisk fakul- tet. Tre av fyra av dessa arbetar med FoU. har gjort bedömningar av industrins behov av forskarutbildade. Den senaste redovisningen (Kunskap och kompetens, 1997) avser perioden –2001. Industriför- bundet gör i detta sammanhang ingen skillnad mellan licentiatexamen och doktorsexamen. Rekryteringen till näringslivet av personer med ut- bildning ovanför grundläggande högskoleutbildning har i stor ut- sträckning gällt teknologie licentiater. framhåller att examinationen av licentiater och doktorer inom industrirelevanta områden är otillräcklig. För perioden –2001 redovisar ett beräknat underskott på cirka 100 forskarutbildade inom snabbrörliga tillväxtområden, mestadels IT- relaterade. Ett ungefär lika stort överskott finns inom övriga områden. En ökad forskarutbildning inom sådana tillväxtområden bör således, åt- minstone till viss del, kunna ske genom omprioritering inom det tekniska området. (Kunskap och kompetens s. 41) har låtit göra en utred- ning av universitetens och högskolornas behov av forskarutbildade för att ersätta universitets- och högskolelärare, som går i pension, och för att möta beslutad expansion vid universitet och högskolor. (Får vi nog av doktorer?, ) Med forskarutbildning avser förbundet här en- dast utbildningen till doktorsexamen. Universitets- och bedömning av behov av nyrekrytering av forskarutbildade till universitet och högskolor Jord, skog, Enligt förbundets bedömningar skulle det således behöva nyrekryteras sammanlagt cirka 11 000 forskarutbildade till universitet och högskolor –2015 för att täcka pensioneringar och känd Detta behov kan ses i relation till att det enligt de nu av statsmakterna angivna examensmålen ska examineras cirka 20 000 re- dan fram , dvs. , och i relation till att antagningen till forskarutbildningen nu ligger på en nivå som antyder att examensmålen borde kunna överskridas. Om examinationen inom forskarutbildningen –2015 fortsätter att ligga på samma nivå som den som angivits för perioden –2005, dvs. cir- ka 2 400 examina , kommer det som Universitets-. och högskoleförbundets bedömningar avser att avläggas sammanlagt cirka 44 000 examina inom forskarutbildningen. Det är fyra gånger så många som enligt förbundets beräkningar behöver rekryteras till universitet och högskolor . Även en mer försiktig beräkning, som utgår enbart från det senaste antalet avlagda doktorsexamina och från att denna examensnivå bibe- hålls , innebär att det totala antalet doktorsexami- na skulle bli så stort (1 720 x 20 = 34 400 doktorsexamina) som det av Universitets- och högskoleför- bund bedömda behovet av cirka 11 000 nyrekryteringar. Långt ifrån alla lärare vid universitet och högskolor har forskar- utbildning. uppskattar att det skulle behöva rekryteras ytterligare mer än 3 000 forskarutbildade för att öka andelen forskarutbildade lärare till vid universitet och större högskolor och till vid mindre och medelstora hög- skolor. Universitet och högskolor kan dock inte säga upp redan befintliga lärare med hänvisning till att de saknar forskarutbildning. Totalt sett pekar således Universitets- och högskoleförbundets be- hovsbedömningar och, även försiktiga, bedömningar av den kommande examinationen inte på någon brist på personer med behörighet för lärar- tjänst vid universitet och högskolor. Viss reservation måste självfallet göras med hänsyn till att ytterligare utbyggnad av den grundläggande högskoleutbildningen beslutats efter det att förbundets rapport lades fram. Hur ser det då ut i fråga om tillgång och behov inom olika områden? Universitets- och högskoleförbundets behovsbedömning pekar på ett mycket stort behov av nyrekryteringar inom området humaniora och samhällsvetenskap både för att ersätta pensionsavgångar och till följd av expansion inom den grundläggande högskoleutbildningen. Pensionsavgångarna avspeglar den befintliga strukturen vid de svens- ka universiteten och högskolorna, där framför allt samhällsvetenskap sedan den kraftiga utbyggnaden har stor omfattning och där 1960-talets nyanställda lärare nu börjar närma sig pension. Univer- bedömer därtill att kommande expansion ska innebära ett stort behov av samhällsvetare som lärare inom den De bedömda rekryteringsbehoven ligger här över bedömningarna med avseende på expansion inom området teknik. Prioriteringarna inom utbildningspoliti- ken anger emellertid att tyngdpunkten i kommande utbyggnad ska ligga inom naturvetenskap och teknik. Eftersom förbundet bara bedömt behoven per område för tiden fram måste jämförelsen begränsas till . Examinatio- nen är uppskattad med summan av faktisk examination , exa- mensmål för åren 1997–1999 samt en tredjedel av de preliminära exa- mensmålen för åren 2000–2002. (Här måste dock erinras om att exa- mensmålen kan omfatta också licentiatexamina, medan förbundets be- hovsbedömning enbart gäller doktorsexamina.) Jämförelse mellan beräknad examination utifrån examensmålen och beräknat nyrekryteringsbehov per vetenskapsområde vid universitet och högskolor åren 1996–2000 En jämförelse mellan de bedömda nyrekryteringsbehoven och kommande examination kan också göras utifrån de senast uppgifterna om antalet avlagda doktorsexamina. Jämförelse mellan beräknad examination utifrån nuvarande examenstal och be- räknat nyrekryteringsbehov per vetenskapsområde vid universitet och högskolor åren 1996–2000 (doktorsexamina 1996/97 För det humanistisk-samhällsvetenskapliga forskningsområdet ligger examinationen ungefär på den nivå som Universitets- och högskoleför- bundets bedömningar anger: ett mindre överskott om examinationen be- räknas utifrån examensmålen, ett mindre underskott om utgångspunkten är nuvarande antal examina. Vare sig den kommande examination uppskattas utifrån de av stats- makterna angivna målen eller mer försiktigt utifrån senaste kända upp- gifter om faktisk examination, överstiger den nyrekryteringsbehoven vid universitet och högskolor. Det gäller såväl det totala behovet som beho- ven för de medicinska, naturvetenskapliga och tekniska vetenskapsområ- den. En examination från forskarutbildningen på dessa nivåer ger således betydande utrymme för att rekrytera forskarutbildade också till andra delar av arbetsmarknaden. Utifrån nuvarande uppgifter om behoven inom universitet och hög- skolor kommer antalet forskarutbildade på arbetsmarknaden i övrigt att kunna mer än fördubblas . Antalet doktorsexamina inom medicinsk fakultet är till exempel mycket stort i förhållande till vad universitet och högskolor kommer att behöva. Det ger totalt sett stora möjligheter för rekrytering av forskarutbildade till bland annat sjukvården. 6.4Forskning 2000:s bedömningar och förslag 6.4.1Forskarutbildningens syften och uppläggning Forskarutbildningen i sig ingår inte i Forskning 2000:s uppdrag. Upp- draget omfattar endast dimensionering, styrning och finansiering av forskarutbildningen. Utan en uppfattning om syftena med forskarutbild- ningen är det dock knappast rimligt att behandla utbildningens dimensio- nering. Uppläggningen och genomförandet av utbildningen har likaså stor betydelse för utbudet, examinationen, och därmed för dimensione- ringsfrågan. En huvuduppgift för forskarutbildningen är att utbilda lärare och forskare vid universitet och högskolor. Forskarutbildning har dock länge också varit grunden för dem som gått till olika arbetsuppgifter utanför universitet och högskolor och till arbetsuppgifter utan direkt anknytning till forskning eller högre utbildning. Det har gällt vissa arbeten, som i varje fall tidigare haft forskarutbildning som formellt behörighetskrav, t.ex. lärartjänster inom skolan eller tjänster inom museer, arkiv m.m. Det har också gällt arbeten, där forskarutbildningen om än inte formellt ändå i praktiken närmast varit ett behörighetskrav, framför allt vissa läkar- tjänster inom den offentliga sjukvården. I ökande utsträckning har fors- karutbildade också gått till arbetsuppgifter där forskarutbildningen inte varit ett krav enligt vare sig regler eller praxis. Exempel på detta är bland annat den relativt snabbt växande gruppen av personer med tek- nologie licentiatexamen. Forskarutbildningen ger utöver meriter inom ett visst forskningsom- råde också generella färdigheter, något som ofta framhålls när diskus- sionen gäller rekrytering av forskarutbildade till nya typer av arbeten. Vad som då betonas är sådant som erfarenheter av att hålla samman en stor arbetsuppgift och av att arbeta långsiktigt och självständigt men också kontakter med den akademiska världen både nationellt och inter- nationellt och inblick i kunskapsutvecklingens villkor. Kraven på kvalificerad utbildning kommer generellt att öka såväl från arbetsmarknadens som studenternas sida. Det gör att forskarutbildningen i allt större utsträckning kan väntas efterfrågas för andra arbeten än de traditionella. Den allmänna utbildningsnivån har höjts från folkskola till nu i praktiken tolvårig utbildning med gymnasieskola för alla. Antagningskapaciteten till den grundläggande utbildningen vid universitet och högskolor kommer med nu beslutad utbyggnad att motsvara av en normalstor årskull. Med fortsatt utbyggnad är det inte omöjligt att i stort sett alla kan komma att ha tillgång till grundläggande högskoleutbildning. Ambitionerna kan därefter nästan automatiskt komma att riktas mot nästa steg i utbild- ningstrappan. Forskning 2000 anser dock att forskarutbildningens karaktär av yr- kesförberedelse för arbete som lärare inom högre utbildning och forsk- ning eller inom därtill anknytande arbetsuppgifter måste bibehållas. Am- bitionen måste vara att så långt möjligt möta kraven på allmänt höjd kunskaps- och kompetensnivå genom den grundläggande högskoleutbild- ningen. Det kan gälla åtgärder som ytterligare utbyggnad av de längre utbildningarna, förstärkning av forskningsinslagen inom grundutbild- ningen, större utbud av fördjupningskurser etc. Forskarutbildningen är för dyrbar och med nödvändighet för specialiserad för att vara formen för ytterligare ambitionshöjningar när det gäller den allmänna utbild- ningsnivån. Mycken värdefull forskning utförs genom doktorandernas avhand- lingsarbete. Den principiella utgångspunkten måste dock vara att fors- karutbildningen är just en utbildning. Individernas viktigaste insatser ska inte göras . Den ska vara en lärotid, som förbere- der för kommande yrkesarbete. Det är angeläget att doktoranderna blir klara och att deras kunskaper kan utnyttjas inom olika delar av arbets- marknaden. binds doktoranderna genom forskarutbildningen under till en och samma miljö. En kortare forskarutbildning följd av till exempel en post-doc-anställning i någon form skulle göra det möj- ligt för doktoranderna att snabbare pröva på arbete i olika miljöer såväl inom som utanför universitets- och högskolevärlden och inom och utom med de vidgade erfarenheter och kontakter som ligger i detta. En sådan uppläggning skulle sannolikt också långsiktigt bidra till ökad rör- lighet inom universitets- och högskolesystemet. Forskarutbildningen har i mycket fått en paradoxal behandling vid universitet och högskolor. Forskarutbildning framhålls som det centrala i universitetens och högskolornas verksamhet. Förekomsten av forskarut- bildning betraktas som själva kännetecknet på att ett lärosäte uppfyller högt ställda krav i fråga om både omfattning och kvalitet i sin verksam- het. har forskarutbildning ofta varit den verksamhet som be- handlats mest styvmoderligt i lärosätenas planering och resursfördelning. Detta har kommit till uttryck inte minst i att många doktorander antagits utan att det egentligen funnits några resurser för deras utbildning. I vissa ämnen förekommer knappast någon undervisning alls för doktoranderna. Handledare förutsätts ansvara för orimligt många doktorander. Dokto- förfogar inte över adekvata resurser för att genomföra fältarbeten, undersökningar, analyser eller annat som skulle behövas som underlag för avhandlingsarbetet. Doktorander har inte möjligheter att göra studie- resor eller på annat sätt skaffa och upprätthålla internationella kontakter. När det gäller forskarutbildningen har det ansetts acceptabelt eller till och med normalt med förhållanden som man inte skulle godta inom den grundläggande högskoleutbildningen eller för de seniora forskarnas ar- bete. Situationen håller dock på att ändras. Det avsätts mer resurser för forskarutbildningen. Särskilda forskarskolor ordnas för att kunna ge mer sammanhållen och systematiserad utbildning till större grupper av dokto- . Det innebär bland annat ett mer omfattande utbud av kurser och andra undervisningsmoment. De nya forskarskolorna är både en följd av och förutsätter ett större antal doktorander. Systemet med forskarskolor bör vidareutvecklas och i ökad utsträckning ligga till grund för plane- ringen och resurstilldelningen till forskarutbildningen. Mycket återstår dock innan all forskarutbildning och alla doktorander har rimliga arbets- villkor. Forskning 2000 vill betona att ökad uppmärksamhet måste ägnas forskarutbildningens innehåll och uppläggning samt doktorandernas si- tuation, bl.a. berättigade krav på handledning. För- och nackdelar med att organisera forskarutbildningen i form av forskarskolor bör analyse- ras. Det måste bevakas att rimliga krav ställs på avhandlingarnas om- fattning. Forskning 2000 vill i detta sammanhang också framhålla ange- lägenheten av att de förändringar som genomförts i fråga om kraven för antagning till forskarutbildningen följs och utvärderas. I detta sammanhang måste också uppmärksamhet ges åt möjligheterna för privatister att kunna få en avhandling prövad. 6.4.2Forskarutbildningens omfattning och inriktning Forskarutbildningen är inte en utbildning. Med en viss tillspetsning kan forskarutbildningen enbart i sägas vara mer än 20 000 olika ut- bildningar, lika många som det finns registrerade doktorander, dvs. fors- karutbildningen är en individuell utbildning. Högskoleförordningen be- kräftar detta genom att föreskriva att det för varje doktorand ska upp- rättas en individuell studieplan. Forskarutbildningen är närmast defini- tionsmässigt så specialiserad att de forskarutbildade inom sina respekti- ve fackområden inte är utbytbara. Leveranstiden för färdigutbildade doktorer är mycket lång. I forskarutbildningens karaktär ligger således uppenbara begräns- ningar för eventuella planeringsambitioner. Till detta kommer omöjlig- heten att bedöma nyexaminerade doktorers personliga preferenser på arbetsmarknaden. Det är naturligtvis ett problem också när det gäller den grundläggande högskoleutbildningen, men i fråga om forskarutbild- ningen gäller det för varje område ett så begränsat antal personer att det inte finns några marginaler för att individuella preferenser ska ta ut var- andra. Ytterligare svårigheter för en planerad dimensionering av forskarut- bildningen ligger i att forskarutbildningen bedrivs vid ett stort – och ökande – antal lärosäten. En överordnad planering av forskarutbildning- en måste också avse fördelningen av utbildningsinsatserna mellan läro- säten med forskarutbildning. Någon centralstyrning av forskarutbildningens omfattning och inrikt- ning är således knappast möjlig – och inte heller önskvärd. Det är inte minst genom doktoranderna och deras val av forskningsinriktning som förnyelsen inom forskningen sker. Det kan i detta sammanhang också påminnas om att inte heller den grundläggande högskoleutbildningen längre är föremål för några mer ingående styrambitioner. Erfarenheterna har där visat på det fruktlösa i att försöka planera för att tillgodose arbetsmarknadens behov – ens inom skenbart lättöverblickbara områden som t.ex. skolan. Även om meningsfullheten i mer ingående styrning således definitivt måste ifrågasättas är Forskning 2000:s slutsats dock inte att alla ambi- tioner i fråga om att påverka omfattningen och inriktningen av forskar- utbildningen ska överges. Följande utgångspunkter bör, enligt kommit- tén, gälla för forskarutbildningens dimensionering: ·Liksom i fråga om forskningsresurserna bör i fråga om forskarut- bildningen vissa övergripande avvägningar göras mellan olika veten- skapsområden. ·Dokumenterade behov inom olika områden ska kunna beaktas vid planeringen av forskarutbildningen. Härvid måste inte minst den in- ternationella vetenskapliga utvecklingen beaktas. ·Så långt möjligt ska eftersträvas att bristsituationer inte uppstår. ·Med hänsyn till värdet av kunskapsutveckling och tillgång till perso- ner med kvalificerad utbildning bör i övrigt forskarutbildning kunna bedrivas i den omfattning som tillgängliga resurser, framför allt handledningsresurserna, medger. Universitet och högskolor är de i särklass största arbetsgivarna för fors- karutbildade. Med hänsyn till att forskningen vid universitet och hög- skolor, enligt statsmakternas fattade beslut, i fortsättningen kommer att övergripande styras och planeras i termer av vetenskapsom- råden, är det enligt Forskning 2000:s mening, rimligt att använda indel- ningen i vetenskapsområden också för övergripande riktlinjer avseende dimensioneringen av forskarutbildningen. Bedömningar av behoven av forskarutbildade och av forskarutbild- ningens situation bör ingå i de nya typer av dokument som kommittén förordar, kunskapsstrategier och forskningsstrategier (se kapitel 9). Uti- från bland annat dessa underlag bör statsmakterna besluta om mål för examinationen inom de olika vetenskapsområdena. Även berörda myn- digheter bör få kunna få värdefullt material ur dessa strategidokument. Universitet och högskolor ska ha det direkta ansvaret för forskarut- bildningen. Forskningsråden ska ha ansvar för att ta initiativ till och för- stärka forskarutbildning där detta bedöms angeläget med hänsyn till den vetenskapliga utvecklingen. Andra finansiärer bör kunna svara för fors- karutbildning inom områden som de bedömer särskilt angelägna. Det är, enligt Forskning 2000:s mening, omöjligt att göra någon form av objektiv behovsbedömning avseende antalet forskarutbildade inom olika samhällsområden för att därefter låta denna ligga till grund för någon form av styrning och planering av verksamheten vid universitet och hög- skolor. De forskarutbildades traditionella arbetsmarknad är universitet och högskolor. För lärartjänst vid universitet eller högskola krävs normalt doktorsexamen. Forskarutbildade efterfrågas i ökande utsträckning ock- så inom andra delar av arbetsmarknaden utan att detta är ett behov i den snäva bemärkelsen att doktors- eller licentiatexamen är ett formellt behörighetskrav för anställningarna. Forskning 2000 har behandlat dimensioneringsfrågan på så sätt att kommittén försökt ge en bild av forskarutbildningens nuvarande och pla- nerade omfattning, totalt och per vetenskapsområde, i relation till beho- ven inom universitet och högskolor, för att utifrån detta se vilket utrym- me som ges för rekrytering till den övriga arbetsmarknaden. De mål, preliminära mål och planeringsförutsättningar för forskarut- bildningen som statsmakterna angivit innebär att sammanlagt ungefär 20 000 examina ska avläggas inom forskarutbildningen fram . Behoven av forskarutbildade inom universitet och högskolor förefal- ler, som framgått av det föregående, totalt sett mer än väl kunna täckas av den examination från forskarutbildningen som kan förutses. I detta ligger självfallet inga garantier för att inte enskilda ämnen eller lärosäten kan få rekryteringsproblem. Det är emellertid knappast möjligt att skapa garantier för att något sådant inte kan inträffa. Den nu förutsebara examinationen av forskarutbildade kommer där- till att medge en omfattande nyrekrytering av forskarutbildade till ar- betsmarknaden utanför universiteten och högskolorna. Utifrån nuvarande uppgifter om behoven inom universitet och högskolor kommer antalet forskarutbildade på arbetsmarknaden i övrigt att kunna mer än fördubb- las . Antalet doktorsexamina inom medicinsk fakultet är till exempel mycket stort i förhållande till vad uni- versitet och högskolor kommer att behöva.