sou · GMB350 · 1999-01-01 00:00:00 — Med den dominerande roll, som de fabriksframställda läkemedlen intar i läke- medelsförsörjningen, är en kännedom om de förhållanden och vill- kor under vilka de framställs och prissätts av grundläggande bety- delse, Skulle det visa sig att en effektiv kontroll över läkemedels- industrins tillverkning och prissättning samt dess planmässiga inordnande i läkemedelsförsörjningen kan vinnas endast genom ett statligt övertagande av denna industri, bör också denna fråga och dess konsekvenser utredas. Utredningen bör vidare uppta frågan om en rationell organisation av apoteksväsendet. Därvid bör undersökas om icke vissa läkeme- del, som tillverkas på det apotek, där de försäljs, och icke lämp- ligen bör tillverkas inom industrin, med fördel skulle kunna beredas antingen vid ett för hela riket gemensamt laboratorium eller å ett mindre antal därför lämpade apotek (distriktsapotek). Härigenom skulle apoteken komma att i viss mån differentieras, varigenom en del apotek skulle kunna ersättas av filialapotek, läkemedelsförråd eller någon annan lämplig form av inrättning för läkemedels- distribution. Möjligheterna att i de stora städerna i ökad utsträck- ning förlägga försäljningsställena från de med höga hyror belastade lokalerna i affärscentra till bostadsområdena bör undersökas. Frågan om ett helt förstatligande av apoteken bör ingående prövas och skälen för och emot redovisas. 32 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN Bland övriga frågor som skulle utredas nämndes en revision av medici- naltaxegrunderna, en översyn av specialitetskungörelse samt frågan om lagerhållning av läkemedel i beredskapssyfte. Den tillkallade utredningen antog benämningen läkeme- delsutredning. Ett betänkande (SOU 1951:34) med titeln tion av apoteksväsendet i riket m.m. avgavs . Därvid anmäldes att av utredningsuppdraget återstod att företa en översyn av specialitetskungörelsen och framlägga därav föranledda förslag. Ord- föranden och två övriga ledamöter meddelade att de på grund av den frågans speciella karaktär önskade bli befriade från ledamotskap Längre fram redogörs för hur utredningen efter viss rekonstruktion fullgjorde lagstiftningsuppdraget. Det avgivna betänkandet innehöll en kortfattad redogörelse för tidi- gare utredningar, en omfattande historik över utvecklingen av läkeme- delsförsörjningens olika komponenter samt en relativt grundlig beskriv- ning av då aktuella förhållanden. Tekniska utredningar och diskussion av alternativa lösningar förekom mera sparsamt. Däremot lämnades en ganska utförlig redogörelse för hur det enhälligt föreslagna statliga apoteksbolaget skulle konstrueras och fungera. I fråga om läkeme- delsindustrin och grosshandeln föreslogs att en statlig inspektions- verksamhet skulle införas. Två ledamöter föreslog reservationsvis att grosshandeln borde förstatligas. Betänkandet blev föremål för en omfattande remissbehandling. Denna fick ett mycket negativt utfall. En återkommande anmärkning var att utredningen inte i erforderlig utsträckning presenterat bärande undersökningar samt att den underlåtit att närmare behandla flera i di- rektiven anförda betydelsefulla frågor. I flera yttranden påpekades också att materialets trovärdighet belastades av att utredningen på ett mycket tidigt stadium syntes ha bundit sig för ett förstatligande av apoteksväsendet innan några mer djupgående undersökningar gjorts. betänkande föranledde aldrig någon pro- position till . 9TTERLIGARE EN ORGANISATIONSUTREDNING UTAN RESULTAT Efter vederbörligt bemyndigande tillkallade dåvarande chefen för kesdepartementet statsrådet två utredningsmän att biträda med en översyn av läkemedelsförsörjningen. Ett antal företrä- dare för olika intresseinriktningar inom läkemedelssektorn förordnades att som sakkunniga delta i överläggningar med utredningsmännen. Utgångspunkten för översynen skulle vara det av läkeme- delsutredning framlagda betänkandet samt de konstruktiva förslag som 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN 33 kommit fram i samband med remissbehandlingen av detta. Sådana för- slag hade presenterats främst av Medicinalstyrelsen och av apotekar- organisationerna. Bland de frågor som särskilt borde uppmärksammas av utredningen nämndes följande i direktiven, nämligen apoteksväsen- dets centrala ledning. apotekens avgiftssystem, sjukhusens läkeme- delsförsörjning, gränsdragningen mellan apotekens och läkemedels- industrins tillverkning samt kommunala subventioner vid nyetablering av apotek. Utöver åt dessa ägnade utredningen stor uppmärksamhet åt frågan om droghandelns förhållanden. Utredningen antog benämningen läkemedelskommitté. Uppdraget redovisades i betänkandet SOU 1959:5 betititlat Läkeme- delsförsörjningens organisation. I fråga om apoteksväsendets ledning föreslogs inrättande av en apoteksnämnd. Denna skulle vara ett organ som ledde den ekonomiska utvecklingen i stort beträffande apoteksväsendet. Nämnden skulle bestå av företrädare för det allmänna och apotekarna.. Den skulle svara för de stora linjerna, medan beslut om verkställighet i övrigt skulle ligga hos direktion. Beträffande avgiftssystemet gjordes omfattande ekonomiska utred- ningar. Baserat på dessa lade kommittén fram ett modifierat avgifts- system Detta ansågs bättre än det då gällande systemet ta tillvara såväl det allmännas som den enskildes intressen. Kommitténs behandling av frågan om sjukhusens läkemedelsför- sörjning följde en konservativ linje. Något större behov av att inrätta nya sjukhusapotek ansåg kommittén inte finnas. Flertalet sjukhus borde som dittills betjänas av ett apotek på orten. Sex av de största sjukhusen ansågs dock kunna få medgivande att i egen regi driva sjukhusapotek för att betjäna den slutna vården men inte att tillhandahålla läkemedel för öppenvårdens behov. Frågan om gränsdragning mellan apotekens och läkemedelsindu- strins tillverkning gav främst upphov till vissa förslag om apotekens ACO-verksamhet. Därmed avses tillverkning av standardiserade färdigförpackade läkemedel inom apoteksväsendet. Förslaget gick ut på att ACO-tillverkningen borde ske inom ett av ägt bolag och att vissa närmare angivna typer av ACO-preparat borde underkastas registreringstvång i likhet med industrins produkter. Kommittén konstaterade att kommunala bidrag till drift av apotek inte längre förekom i någon större utsträckning men menade att de kvarvarande borde avvecklas. Stor uppmärksamhet ägnades åt droghandelns förhållanden. För kommitténs räkning utfördes en ekonomisk utredning av professorn om fördelar och nackdelar med en centraliserad grosshandel. Hans slutsats var att en centraliserad droghandel på kort sikt skulle vara 34 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN mest kostnadseffektiv men att denna fördel i det långa loppet i av- saknad av konkurrens skulle gå förlorad. Med hänsyn till detta re- kommenderades inte en monopolisering av droghandeln. I stället före- slog kommittén att skulle starta en kollektiv drog- handel i konkurrens med de redan existerande. läkemedelskommitté avgav sitt betänk- ande offentliggjorde att den övertagit aktiemajori- teten i Apoteksvarucentralen Vitrum som dels drev droghandel dels var en tillverkande läkemedelsindustri. I betänkandet uttalades att detta förvärv sammanföll med kommitténs förslag endast under förutsättning att företagets tillverkningsdel frånskildes. Remissutfallet på kommitténs betänkande blev oenhetligt. Beträff- ande droghandelsfrågan förekom sparsamt med kommentarer till kom- mitténs överväganden och förslag. Många remissinstanser ägnade i stället sort utrymme åt en diskussion av lämpligheten av Apotekar- societetens förvärv av Vitrum. I flera yttranden yppades tvivel om att den föreslagna apoteksnämnden innebar någon lösning på frågan om apoteksväsendets centrala ledning. Inte heller förslaget till nytt avgifts- system ansågs av de sakkunnigaste remissinstanserna vara tillräckligt överlägset det gamla. Någon proposition till avläts inte på basis av läkemedels- kommitténs betänkande. Det anmäldes dock för i den propo- sition med förslag till läkemedelsförordning som avgavs 1962 och som kommenteras längre fram. Därvid refererades vissa synpunkter som kommittén haft på frågan om ev. registrering av ACO-preparaten samt på problematiken kring sjukhusens läkemedelsförsörjning. !LLM¤N SJUKF¶RS¤KRING MED ANKNUTEN L¤KEMEDELSF¶RM¥N Vid ingången av 1955 trädde en allmän sjukförsäkring i kraft i . Formellt utom försäkringens ram erhöll medborgarna en läke- medelsförmån. Förslag om allmän sjukförsäkring lades fram av i dess sjunde betänkande SOU 1944:15. Kommittén var medveten om att en läkemedelsförmån skulle förorsaka avsevärda kostnader men ansåg en sådan förmån nödvändig. Bl.a. anfördes föl- jande: Man torde med ganska stort fog kunna göra gällande att det inte är mycket bevänt med en läkarvård som fastställer patientens sjukdom och de för botandet erforderliga åtgärderna, om inte möjlig- het bereds den sjuke att begagna sig av dessa åtgärder. Den ojämförligt vanligaste ordinationen har varit och synes alltmera bli begagnandet av läkemedel. 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN 35 Avsikten hade varit att sjukförsäkringen skulle träda i kraft men av olika skäl – bl.a. en önskan att samordna sjuk- och olycksfalls- försäkringarna – sköts ikraftträdandet upp till 1955. Utformningen av läkemedelsförmånen följde i huvudsak de riktlinjer som dragits upp i ett stencilerat betänkande 1953 av en särskilt tillkallad utredningsman. Detta innebar att läkemedel ordinerade vid någon av de i 15 grupper särskilt förtecknade sjukdomarna erhölls kostnadsfritt, medan övriga läkemedel ersattes till av den del av kostnaden som översteg . Rabatterna förskotterades av apoteken som efter rekvisition erhöll gottgörelse för rabatterade belopp. Stickprovsmässig kontroll av de recept som legat till grund för rabatteringarna utfördes i efterhand av Medicinalstyrelsen och . En översyn av bestämmelserna om läkemedelsrabatteringen gjordes av sjukförsäkringsutredning, som redovisade denna del av sitt uppdrag i betänkandet SOU 1966:28. Resultatet blev att anordningen med kostnadsfria och prisnedsatta läkemedel behölls. Antalet sjuk- domar vid vilka kostnadsfria läkemedel kunde förekomma ökades och tekniken för rabattering ändrades. Sålunda skulle en prisnedsättning utgå på den del av kostnaden för de vid samma tillfälle expedierade läkemedlen som låg och för kost- nad därutöver skulle rabatteringen vara . Detta innebar att ingen behövde betala mer än för de inköpta läkemedlen. Därefter har rabattsatserna ändrats vid ett stort antal till- fällen, så att den minsta kostnaden för ett läkemedelsköp var . Som närmare beskrivs längre fram har läkemedelsförmånen under- gått en drastisk förändring . Som redan nämnts hade läkemedelsutredning i uppdrag att se specialitetskungörelse. Utredningen fann emellertid att en sådan översyn inte skulle bli meningsfull om den inte utsträcktes till att omfatta det större lagstiftningskomplex av vilket specialitetskungö- relsen var en integrerad del. Arbetet kom därför att omfatta en fullstän- dig genomgång av då gällande läkemedelslagstiftning. Resultatet blev ett förslag till läkemedelsförordning som redovisa- des i betänkandet SOU 1955:44. Förslaget var mycket komplett och författningstexten omfattade inte mindre än 104 paragrafer. Avsikten var att läkemedelsförordningen skulle ersätta apoteksvaru- stadgan, specialitetskungörelsen och fem andra äldre författningar. När betänkandet avlämnades framhöll utredningen, att den föreslagna läke- 36 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN medelsförordningen inkluderade föreskrifter om gifter såsom läkeme- del, vilket medförde att om förslaget vann bifall måste dåvarande gift- stadga revideras. Vid remissbehandlingen av betänkandet uttalade ett stort antal remissinstanser betänkligheter mot att sammanföra hela läkemedels- lagstiftningen i en enda förordning. Många förklarade också att det var svårt att ta ställning till vissa begreppsbestämningar och dessas kon- sekvenser i avsaknad av en modifierad giftlagstiftning. I övrigt förekom åtskilliga synpunkter för och emot de framförda förslagen men total- bedömningen var att betänkandet borde kunna tjäna som utgångspunkt för en ny lagstiftning. tillkallades en utredningsman för att företa en över- syn av giftlagstiftningen (). Uppdraget redovisa- des i betänkandet SOU 1961:41. Förslaget utgick ifrån att alla bestämmelser om läkemedel skulle meddelas inom läkemedelslagstiftningens ram och att de materiella bestämmelserna om gifter som inte utgjorde läkemedel skulle fördelas mellan en giftförordning och en bekämpningsmedelsförordning. Betänkandet fick ett mycket positivt mottagande av remissinstan- serna. Genom propositionen 1962:184 inhämtades yttrande över fyra inom utarbetade förslag till förordningar angående läkemedel, gifter och andra hälsofarliga varor, bekämpnings- medel respektive narkotika. I överensstämmelse med de under remiss- behandlingen framförda kraven hade förslaget till läkemedelsförord- ning utformats som en kort ramförfattning avsedd att kompletteras med tillämpningskungörelser. Förslagen till giftförordning och bekämp- ningsmedel, även de avsedda att kompletteras med tillämpningskungö- relser, stod i nära överensstämmelse med för- slag. Förslaget till narkotikaförordning innefattade relevanta regler i de konventioner på området biträtt. anslöt sig till förslagen i propositionen. Förordningarna utfärdades och trädde liksom senare utfärdade tillämpningskungörelser i kraft vid ingången av . En särskild tillsynsmyndighet för den nya giftlagstiftningen, , inrätta- des från . Genom läkemedelsförordning blev kontrollbestämmelserna tillämpliga även på diagnostiska preparat som skulle appliceras på eller tillföras organismen. En annan väsentlig nyhet var att biverknings- problematiken kom i fokus. Sålunda infördes det generella kravet att läkemedel inte fick ha biverkningar som stod i missförhållande till den avsedda effekten. 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN 37 stadgades att apoteken inte fick tillämpa högre priser än vad som angavs i en officiell medicinaltaxa. Den första taxan utfärda- des 1699. första hälft utfärdades medicinaltaxor av Medicinalstyrelsen. Taxorna hade utarbetats med ledning av de medicinaltaxegrunder som Kungl. Maj:t meddelat 1901 respektive 1925 och med hänsynstagande till de modifikationer som vidtagits i dessa grundregler. Principiellt föll bestämmelserna från såväl 1901 som 1925 tillbaka på föreskrifter som fastställdes . blev medicinaltaxegrunderna alltmer orationella. Be- lopp som angivits i kronor och ören hade inte justerats trots penning- värdets förändringar, tillräcklig hänsyn togs inte till mekaniserade me- toder som tillämpades både på apotek och inom industrin. Därjämte var reglerna genom sin detaljrikedom tungrodda att arbeta med. En tillsatt utredning, , lade fram förslag till nya medicinaltaxegrunder 1954. I kommittén ingick före- trädare för Medicinalstyrelsen, , Landstingsför- bundet, samt . Det avgivna förslaget innebar väsentligt förenklade tekniska regler. Dessa byggde på att varje varugr upp och helst varje varuslag skulle bära sina egna kostnader. Målsättningen skulle vara att med tillgodo- seende av kostnadstäckning för apotekskollektivet och skälig ersättning till apoteksinnehavarna skulle staten, sjukvårdens övriga huvudmän och allmänheten tillförsäkras lägsta möjliga priser på läkemedlen. I nära överensstämmelse med kommitténs förslag fastställde Kungl. Maj:t nya medicinaltaxegrunder att tillämpas från och med ingången av . De första bestämmelserna om sjukhusens läkemedelsförsörjning med- delades genom en kungörelse 1938. Enligt denna skulle vid varje sjuk- hus med flera avdelningar finnas antingen ett sjukhusapotek eller ett centralförråd. Sjukhusapoteket var del av apotek i orten och förestods av en apotekare, medan centralförrådet var en del av sjukhuset och förestods av en sjuksköterska. fanns fem sådana sjukhusapotek i . Alla läkemedel som reglerades av apoteksvarustadgan måste ur- sprungligen införskaffas till sjukhus från apotek. Genom en ändring i stadgan 1952 medgavs emellertid att fabrikant av infusionslösningar 38 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN efter särskilt tillstånd kunde få sälja sådana lösningar direkt till sjuk- hus. Genom en föreskrift i tillämpningskungörelsen till läkemedelsför- ordningen vidgades senare detta medgivande till att avse läkemedel som användes företrädesvis vid sjukvårdsinrättning och i allmänhet levereras i förpackning av mera avsevärd tyngd eller skrymmande volym. I praktiken innebar detta i huvudsak att infusionslösningar och vissa röntgenkontrastmedel kunde säljas direkt till sjukhus. Som framgått av redogörelsen läkemedelskommitté har också diskuterats huruvida en sjukhushuvudman i egen regi skulle kunna driva sjukhusapotek. Enligt kommittén borde detta kunna komma i fråga endast om vinsten för sjukvårdshuvudmannen blev större än förlusten för apotekskollektivet. Medicinalstyrelsen hade vid tre olika tillfällen uttalat sig till förmån för sjukhusapotek i sjukvårdshuvudmännens regi. Uttalanden i samma riktning hade förekommit från läkarsällskapet, landstingsförbundet och dåvarande stadsförbundet. Frågan togs upp i den förut nämnda lagstiftningspropositionen 1962:184. Föredragande departementschefen statsrådet an- förde bland annat följande. Vid ett bedömande av frågan hur sjukhusens läkemedelsförsörjning för framtiden skall ordnas torde man först ha att ta ställning till huruvida spörsmålet bör bedömas uteslutande från ekonomiska ut- gångspunkter. Den frågan sammanhänger i sin tur med om det är be- rättigat att betrakta läkemedelsförsörjningen på sjukhusen blott och bart som en fråga om lagerhållning och distribution. Enligt min me- ning kan så inte vara fallet. De senaste årtiondenas utveckling på läkemedelsområdet har visat vad effektivare medel betyder för indi- vid och samhälle men har också uppdagat tidigare okända risker vid läkemedelsbehandling. Det är av största betydelse från allmän- mänsklig och samhällsekonomisk synpunkt, att ett intensifierat forskningsarbete kommer till stånd för att ytterligare öka läkeme- delsterapins möjligheter och minska dess risker. Ett sådant arbete kan inte bedrivas med framgång utan aktiv medverkan från sjukhus- ens sida. Vid ett sådant arbete måste en samverkan äga rum mellan företrädare från olika ämnesområden och därvid inte minst från farmacin. Jag anser det därför lämpligt att de större sjukhusen, främst undervisnings- och regionsjukhusen, utrustas med farma- ceutiska avdelningar, som inte blott har att förse klinikerna med läkemedel för den dagliga sjukvården utan också har resurser att från farmaceutiska utgångspunkter deltaga i forskningsarbetet på läkemedelsområdet och i övrigt medverka vid lösning av sjukvårds- problem som står läkemedelsfrågorna nära. Som exempel på sådana vill jag blott nämna de mångskiftande problemställningarna på steriliseringsteknikens område. Även för den praktiska sjukvården är omedelbar tillgång till farmaceutisk sakkunskap av stort värde. En sådan samordning mellan medicin och farmaci, som den jag här skisserat, existerar vid , där det statliga militärapoteket är sjukhusapotek. 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN 39 Efter ytterligare argument till förmån för sjukvårdshuvudmannaägda sjukhusapotek förklarade sig departementschefen böra tillstyrka att sjukhusen i viss utsträckning och på vissa villkor efter Kungl. Maj:ts prövning i varje särskilt fall medgavs rätt att genom egna sjukhusapo- tek svara för sin läkemedelsförsörjning. Som allmänna förutsättningar borde gälla att sjukhuset hade tillräcklig storlek och att gavs erforderliga resurser. Departementschefens yttrande föranledde ingen erinran från riks- dagens sida. Endast ett fåtal sjukvårdshuvudmän begärde och fick medgivande att i egen regi driva sjukhusapotek. Departementschefens uttalande i propositionen kom emellertid att initiera utredningar såväl inom den dåvarande centrala sjukvårdsberedningen (en föregångare till SPRI) som inom Apotekarsociteten om sjukhusapotekens resursbehov. Dessa utredningar fick stor betydelse för den senare omfattande utvidgningen och upprustningen av sjukhusfarmacin i . Avlösningen av privilegiesystemet av ett apoteksbolag är utan tvivel den mest genomgripande förändringen inom svensk farmaci . Därför har tidpunkten för tillkallandet av Läkemedelsför- sörjningsutredningen och slutåret för bolagets första avtalsperiod fått begränsa detta tidsavsnitt. engagerade sig staten i läkemedelsindustrin genom förvärven av läkemedelsföretagen , som bildade kärnan i den statliga läkemedelskoncern som ska- pades. Läkemedelskontrollen förstärktes och läkemedelsinformationen byggdes ut. Bland annat tillkom och Apoteksbolagets läkeme- delsbok. 9TTERLIGARE EN ORGANISATIONSUTREDNING TILLKALLAS bemyndigades chefen för att tillkalla en sakkunnig för att göra en utredning om läkemedelsförsörjningen och lägga fram därav föranledda förslag. Direktiven för utredningen var mycket omfattande. En relativt utför- lig redogörelse gavs för de förslag som lagts fram av läkeme- delsutredning och läkemedelskommitté. Det konstaterades att dessa utredningar pågått hade en utveckling och moderni- sering skett inom såväl läkemedelsindustri och droghandel som apo- 40 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN När det däremot gällde att tillgodose de samhälleliga intressena av såväl ekonomisk som annan art, sades problem i allt väsentligt kvarstå olösta. Hänvisning gjordes till att av läkemedelsutgifterna bestreds av sjukförsäkringsmedel eller av stat och kommun, en andel som hade stigit till 2/3 när utredningen lade fram sitt betänkande. Vidare nämndes den möjlighet som genom det refererade initiativet i proposition 1962:184 öppnats för sjukhusen att i viss mån öppna apotek i egen regi. Angelägenheten av att läkeme- delsförsörjningens organisation ytterligare reformerades mot ett större samhällsengagemang slogs fast. Det konstaterades också att de tidigare nämnda utredningarna inte kunde läggas till grund för önskvärda re- former. Vägledande synpunkter för utredningens bedrivande gavs beträffan- de såväl industri som droghandel och apotek. I fråga om industrin uttalades att anledning saknades att aktualisera kravet på ett förstatligande. Beträffande insyn i verksamheten och kon- troll av produkterna hänvisades till att den nya läkemedelslagstift- ningen gav ökade möjligheter. Det borde dock undersökas om inte från konkurrenssynpunkt en viss ökad läkemedelstillverkning borde ske i allmän regi. Det borde allvarligt övervägas att centralisera droghandelns verk- samhet till ett statligt monopolföretag. En ny ordning för detaljhandeln med läkemedel borde övervägas. Mycket torde därvid tala för att sjukvårdens huvudmän fick ett ökat ansvar för läkemedelsförsörjningen. Parallellt kunde privatägda apotek tänkas. Alternativt borde övervägas ett system med apoteken anknutna till ett statligt företag. Oavsett vilket system som valdes borde ses till att allmänhetens behov av service på området blev väl tillgodosett. Om en lösning enligt de angivna principerna inte kunde förordas se- dan de erforderliga detaljundersökningarna gjorts, borde andra vägar prövas som kunde ge samhället ökat grepp om läkemedelsfrågorna. Utredningen antog benämningen Läkemedelsförsörjningsutred- ningen I utredningens slutskede uppdrog Kungl. Maj:t åt utredningsmannen att jämte tre tjänstemän inom uppta de förhandlingar rörande organisationen m.m. av läkemedelsförsörjningen som kunde påkallas av utredningens arbete. Med anledning härav inleddes för- handlingar med om formerna för avlösning av då- varande apotekssystem, därest staten genom lagstiftning införde princi- piell ensamrätt för staten att från driva detaljhandel med läkemedel och upplät sin ensamrätt på ett för ändamålet bildat apoteksbolag. 5TREDNINGAR SOM P¥VERKAT L¤KEMEDELSF¶RS¶RJNINGEN 41