sou · GMB3102 · 1999-01-01 00:00:00 — Lekmannastyre i experternas tid – dokumentation från ett seminarium SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Ordertel: E-post: Internet: Omslag, foto: Grafisk formgivning: , Kan en vanlig, kunnig medborgare verkligen vara delaktig i ett sam- hälle där den tekniska och ekonomiska komplexiteten minskar hennes möjligheter att överblicka och begripa? Är det inte dessutom så att det demokratiska systemet självt utvecklas på ett sätt som försvagar lekmannainflytandet? har vi ju sett hur de som skulle vara demokratins väktare, tjänstemännen, fångas av ekonomistiska synsätt och i stället motarbetar insyn och offentlighet. Kan det vara klok demokratipolitik att nu lämna över fler ekonomiska frågor åt marknaden och därmed inskränka – men intensifiera – de politiska beslutens kraftfält? Skulle det rentav kunna fördjupa demokratin och öka tilliten till folkstyrelsen? På seminarium om Lekmannastyre i experternas tid som hölls på i presenterades och ifrågasattes olika slag av demokratikritik. Med delvis motstridiga demokratiuppfattningar gav några forskare, folkvalda och författare sin syn på förhållandet mellan bl.a. vetenskap och etik, ekonomi och ekonomism, byråkrati och demokrati. De lanserade också mer eller mindre radikala förslag till lösningar. Förhoppningen är att den här skriften nu ska locka andra att utveckla och argumentera för sina idéer. Inlägg är varmt välkomna också på vår hemsida ! ledamöter har inte tagit ställning till skriftens innehåll. Om vetenskapen och demokratin Etik i vetenskap, förvaltning och politik Etik i vetenskap, förvaltning och politik Per , riksdagsledamot (m), ledamot av Jag vill som ledamot av hälsa er alla varmt välkomna till seminarium: Lekmannastyre i experternas tid. Dagens tema är ett av många som vi försöker att fånga in för att i någon utsträckning uppfylla de vida ambitioner som ligger i utredningens mandat. Vi hoppas att den här seminariedagen skall ge oss värdefulla bidrag till utredningens arbete. Frågan om lekmannastyret väcker bl.a. frågan om hur politiken på ett rimligt sätt ska kunna dra nytta av det som de politiska före- trädarna inte själva kan. Det är få politiker som kan någonting expertmässigt om exakt det som de är utsatta att utföra. Jag minns själv när jag första gången valdes in i 1976. Då hälsade de nytillträdande moderata riksdagsledamöterna välkomna och han började med att säga att ni skall veta en sak att här är vi alla nybörjare när vi börjar. Det gick väl an för 27-årige som hade lämnat det men jag funderade över hur från Serafimer- lasarettet, professor, kulturdebattör m.m. kände sig inför denna välkomsthälsning. I sak var det ju emellertid rätt. Vi var valda för att företräda våra väljare, inte för att företräda ett ungdomsförbund eller chefs- kapet på Serafen. Det var en roll som varken eller jag tidigare spelat. Likväl är det naturligtvis också så att politiken har anledning att fundera över hur man drar nytta av den sak- kunskap som faktiskt finns också bland politikerna som individer. Politiska företrädare, även om de inte har expert-kunskap om just det som de normalt sysselsätter sig med i det politiska värvet, har ofta expertkunskap om någonting som har betydelse och som jag misstänker att politiken är dålig på att utnyttja. Detsamma gäller om den expertkunskap som kommer in från utsidan. Ofta ställer sig politiken tvekande inför den därför att det finns en känsla av att man blir näst intill våldtagen av den expertis som kommer utifrån. Det aktualiserar den andra frågan. Hur ska man klara av att på allvar dra nytta av sakkunskap utan att faktiskt råka ut för våld- täktsförsöket? Hur kan vi upprätthålla politikens uppgift att väga, sammanjämka och att leda, och på samma gång dra nytta av all den kunskap som samhället utanför själva politiken rymmer? Jag tror att slutsatserna om denna typ av frågeställningar i hög grad handlar om hur beslutsfattandets former bäst utvecklas för att säkerställa att kunskap från in- och utsidan kan komma till bättre nytta i det politiska livet. Jag misstänker också – och det blir kanske mera politiskt kontroversiellt – att det har att göra med hur politiken uppfattar sitt eget mandat, dvs. vad politikens uppgift är. Eller annorlunda uttryckt: Vad skulle politiken med gott samvete kunna överlämna till andra att sköta inom de ramar som politiken i en demokrati som vår anger? Detta är några av de frågor som jag hoppas att vi kommer att få belysta under det dryga arbetspass som vi nu har framför oss. Ett hjärtligt välkommen, än en gång. Om vetenskapen och demokratin , professor, universitetskansler, Mitt ämne , Om vetenskapen och demokratin skiljer sig rubrikmässigt något från övriga bidrag som verkar ha mer bestäm- da titlar som Demokratins väktare eller Demokratin och kom- petensen. Jag vet inte om titelförfattaren har haft någon avsikt med denna skillnad. Formuleringen av titeln på mitt anförande här påminner mig om ämnesrubrikerna för uppsatsskrivningarna i gymnasiet, nu mycket långt tillbaka i tiden för min del. Jag kommer ihåg en som lydde Om natrium. På detta mycket fantasieggande ämne skrev jag en uppsats. Det kunde ses som något mycket enkelspårigt och enfal- digt. Det var det förvisso också men det fanns faktiskt en uträk- ning med att skriva om s.k. fackämnen. Det svenska språket i en sådan uppsats var tämligen enkelt att behandla eftersom natrium inte leder till alltför svåra språkliga komplexiteter eller svårut- tryckta åsikter. Det räckte egentligen att ungefär komma ihåg vad som stod i kemiboken. Skrev jag en hygglig uppsats om natrium fick jag bra betyg både i ämnet svenska och ämnet kemi. Kanske nämner jag det här minnet för att reflektera något över den tveksamhet som många forskare inom naturvetenskap och teknik känner inför att yttra sig om något som ligger utanför det egna ämnesområdet. Åtminstone många i min generation vill hålla sig till sitt eget område där man är expert. Sedan är det en annan OM VETENSKAPEN OCH DEMOKRATIN sak att det finns den andra ytterligheten. Nobelpristagare i fysik eller kemi som förväntas att kunna yttra sig med någon allmän klokhet inom områden som inte beskrivs som natrium. Det var således med en viss tveksamhet som jag accepterade inbjudan till detta seminarium och att tala om vetenskap och demokrati. Men kanske det i dagens samhälle och i det samhälle som vi nu bygger upp, inte finns en klar distinktion mellan expert- kunnande och ett allmänt kunnande, lekmannakunskapen. Varför betalar dom dig för att göra det? Låt mig börja med att berätta en historia om hur hälsosamt ett lekmannainflytande kan vara på experternas värld genom att ställa direkta och raka frågor till experterna. Jag har tillbringat en stor del av mitt yrkesverksamma liv i . Jag var bl.a. forskningschef under vid det nu mycket välkända eller PARC. Vi som arbetade där, och många andra också, tyckte att det var ett mycket fint och spännande forskningslaboratorium. Mycket av det vi ser i det vi nu ofta kallar IT, informationstekniken, hade sitt idéursprung vid PARC. Jag fick besök av min då 80-åriga mor som i sitt liv flög och som var utanför gränser. Under sitt liv hade hon inte kommit särskilt mycket i kontakt med frågor om forskningsinnehåll och forskningsvillkor. Däremot visste hon åtskilligt om de mänskliga villkoren för överlevnad och om behovet att kunna klara sig själv i livet. Jag visade henne runt i laboratorierna och hon såg en persondator, en laserskrivare och många andra spektakulära uppfinningar. Det som är alldagligt men som då ytterst få människor hade sett. När vi skulle gå vände hon sig till mig och sa: Ja, inte förstår jag mycket av vad det som du egentligen håller på med, men tala om för mig: Varför betalar dom dig för att göra det? Den frågan är nog nyttig för var och en av oss att då och då få och kanske inte minst för forskarna. Varför betalar någon dig för att göra det du gör? Hur angår det du gör någon annan? Några röster – genforskning i och elektriska ålar i Betydelsen och aktualiteten av frågan om förhållandet mellan vetenskap, forskning, teknik och demokrati kan jag belysa med ett par exempel. genomfördes en folkom- röstning i om huruvida genforskning och genmanipula- tion skulle förbjudas i . I ett demokratiskt val skulle man alltså avgöra om viss forskning skulle vara tillåten eller ej. Resul- tatet blev att 2/3 röstade för att denna forskning skulle fortsätta att vara tillåten i . Med tanke på hur betydelsefull läke- medelsindustrin är i skulle ett förbud ha kunnat haft stora ekonomiska konsekvenser för landet. Det kan vara av intresse att påpeka att faktiskt har en lag som förbjuder viss forskning och utveckling, nämligen den om kärnkraft – en internationellt sett unik lag. Ett aktuellt exempel från gäller den s.k. Polenkabeln mellan i och . ansågs för endast som en avkrok av med en dyster framtid med rekord endast inom arbetslöshet och avfolkning. är samma landskap en av de mest dynamiska regionerna i inom områden som telekommunikation med i och datortillämpningar med Soft Center i . avser att förbinda med för överföring av elektrisk energi. Den ursprungliga planen var att också här utnyttja en teknik, som har varit ett pionjärland att utveckla och som används på andra håll i och utom- lands. Den går ut på att använda havsvattnet och havsbotten som en av ledarna för den elektriska strömmen. Men yrkesfiskarna sade nej med tanke bl.a. på det betydelsefulla ålfisket. Man befarade att de magnetfält som uppstår och elektrolysen, med bl.a. utveckling av klorgas, skulle kunna påverka fisket. Trots att energikonsortiet bakom kabeln gick med på att an- vända sig av den dyrare lösningen med att leda tillbaka strömmen i en särskild kabel och därmed så gott som eliminiera extra magnetfält och helt komma undan elektrolysproblemen, sade OM VETENSKAPEN OCH DEMOKRATIN befolkningen, med fiskarna i spetsen, nej också till en sådan lösning. Man krävde en folkomröstning. I skrivandets stund har näringsministern sagt nej till en folkomröstning och beslutat att kabeln skall få läggas ut. Men den ligger ännu inte på havsbotten så vi får väl se om denna fråga fortfarande kan elektrifiera folkopinionen. Karlshamnsproblemet är ett intressant problem ur miljösyn- punkt. När kabeln väl finns på plats skulle det möjliggöra energi- transport till och därmed andra delar av från ett av renaste kolkraftverk med en kapacitet på 7000 mega- watt – förvisso en miljövinst för dem som anser att kärnkraften är en miljöfara. Och kärnkraft från nedsmutsande och nedsmutsade kärnkraftverk av gammal östeuropeisk model är säkerligen en miljöfara. Som ett sidospår kan nämnas att Polenkabeln och dess in- länkande i större energisystem också är högeligen intressant ur IT- synpunkt, på vilket område nu söker att erövra en ledar- position i . – en angelägenhet för eller för högenergifysiker? Världens största högenergiforskningslaboratorium, , spelar givetvis en vital roll för forskningen inom detta område och för möjligheten för att kunna hänga med och i vissa fall också leda utvecklingen på detta område. Men är också ett viktigt utrikespolitiskt instrument för att förena i ett stort gemensamt vetenskapligt projekt som inte skulle kunna vara möjligt att bedriva på nationell nivå. Genom de stora sparkrav som staten nu pålägger all offentligt finansierad verksamhet har frågan om medlemskap i aktualiserats. Har vi råd med att hålla på med forskning som även enligt de engagerade forskarna inte torde ge några direkt praktiska resultat? Visserligen föddes konceptet med World , www, på som svar på fysikernas behov. Men veder- sakare till brukar snabbt påpeka att det var en ren tillfällig- het. Förutom det gemensamma europeiska laboratoriet, , finns ett antal mindre nationella laboratorier i som bedriver fysikforskning. Om nu besparingskraven är så hårda att vi inte kommer att ha råd med alla dessa satsningar uppkommer frågan vem som skall ta nedläggningsbesluten. Är det enbart en fråga för fysikerna att ensamma bestämma vad som är bäst ur fysikforskningens synvinkel? Eller är det ett viktigt utrikespolitiskt beslut eftersom har ett mycket stort symbolvärde för ett enat och EU? Tredje uppgiften – hot eller möjlighet för vetenskap och demokrati i samverkan Ett annat exempel från röster jag hört under är ett seminarium som jag deltog i med titeln: What can we learn from ?. Det gällde den framgångsrika samverkan mellan näringsliv och universitet, speciellt vid mitt universitet, , som har gett upphov till fenomenet med dess spektakulära kommersiella, tekniska och vetenskapliga fram- gångar. För att skapa en bättre och effektivare samverkan mellan universitet och högskolor och det omgivande samhället har riks- dagen nu skrivit in det som en särskild uppgift i Högskolelagen. Förutom undervisning och forskning, de två första uppgifterna, är nu varje universitet och högskola tvungen att som tredje uppgift åstadkomma denna samverkan. Det råder ingen tvekan om att vi har mycket att lära av de amerikanska forskningsuniversiteten och med kanske som paradexemplet hur vi kan åstadkomma en bättre sam- verkan mellan den akademiska världen och samhället. Ett sätt för företagen är att ge donationsprofessurer som, om ock i betydligt blygsammare omfattning, också sker i . En viktig uppgift för universitet är att stå rimligt fria från kommersiella intressen och påtryckningar. Ett litet axplock från listan av namnen på de hundratals dona- tionsprofessurer som finns vid amerikanska universitet gör mig dock kanske något betänksam om den fullständiga objektiviteten i OM VETENSKAPEN OCH DEMOKRATIN I listan hittar vi t.ex. följande: chair in aeronautics at CalTech (en mycket berömd teknisk hög- skola i ), professorship of chemical vid MIT, distinguised professor of marketing vid . Listan kan göras lång, mycket lång. Det är helt riktigt att vi måste finna former för bättre, bredare, djupare och effektivare samverkan mellan näringsliv och universi- tet och högskolor men denna samverkan måste ha en solid demo- kratisk grund att stå på. Vetenskap och/eller demokrati Det kan synas som att vetenskapen huvudsakligen hör hemma i forskningens och forskarnas värld medan demokrati handlar om politiska värdesystem. Båda världarna är baserade på idéer och bygger på att nå en acceptans för idéer. I den politiska demokratin har denna acceptans fått ett mätbart instrument i röstningen och det är majoritetens åsikt som blir den rätta. Vi röstar med hand- uppräckning eller valsedlar och sedan räknar vi. Så länge vi är överens om att fem myror är fler än fyra elefanter så fungerar systemet bra. I vetenskapens värld råder också en demokrati. En demokrati som växte fram i de grekiska akademierna och med idétorget som marknadsplatsen att föra fram idéerna. I den vetenskapliga demo- kratin avgörs inte majoriteten genom rösträkning men däremot genom övertygelse. Den idé och de forskningsresultat som får den största acceptansen genom en komplicerad övertygandeprocess blir dagens vetenskapliga sanning. Dagens idétorg kan ha formen av seminarier, vetenskapliga tidskrifter och konferenser, och inte minst Internet. som vi kommer fram till en vetenskaplig sanning så uppmanar vi forskarsamhället, särskilt dess yngre medlemmar, att försöka att attackera denna sanning. Det ständiga ifråga- sättandet, argumentationen, den ständiga kritiken av vetenskapliga sanningar har vi lärt oss, genom ibland mycket dyrköpt erfarenhet, är själva grundidén i god forskning. Det är fundamentet i den vetenskapliga demokratin. Industrisamhället – division of labour – ingenjörens samhälle Demokratin i den form vi upplever den i västerlandet växte fram med industrisamhället delvis som ett svar på de ekonomiska problem och rättviseproblem som blev en följd av industrialise- ringen. Det kanske viktigaste framgångsreceptet för industrisam- hället var tes om Division of Labour. Genom att dela Demokratin i den form vi upplever den i upp en arbetsuppgift i ett antal delar med klart definierade uppgifter med en högt driven specialisering av arbetskraften kunde man erhålla en mycket effektiv produktionsapparat. Detta är en av förklaringarna till hur som ett mycket fattigt land kunde utvecklas till en av de mest framgångsrika industrinationerna i världen på . Samma princip av uppdelning av arbetet tillämpades också inom utbildningen. Den allmänna läskunnigheten var givetvis en förutsättning för industrisamhället men det tycktes räcka att de flesta fick en relativt kort allmän skolutbildning. Som belysande exempel kan jag ta min egen skolgång. Jag tog studentexamen vid kommunala gymnasium 1952. Av de 100 000 ungdomar som föddes tog ungefär 5 000 student- examen, dvs. Av dessa kom ungefär hälften att fortsätta vid universitet och högskolor. Inom ingenjörsområdet fanns det en klar uppdelning av arbetsuppgifterna och därmed av utbildnings- behovet. De tekniska högskolorna producerade civilingenjörer, de tekniska skolorna och gymnasierna utexaminerade gymnasie- ingenjörer och institutsingenjörer. Det samhälle som då byggdes upp och som vi nu kallar industrisamhället hade ingenjören som byggmästare. Ett väl- planerat och förutsägbart samhälle. De noga framtagna planerna gick över till att bli verklighet. Den enorma fram- gången av industriuppbyggnaden på detta sätt ledde till att den överfördes till andra sektorer av samhället. OM VETENSKAPEN OCH DEMOKRATIN var ingenjörernas gyllene tid, inte enbart inom den tekniska sek- torn utan mer och mer inom andra samhällssektorer som skola, utbildning och vård. Det var ett samhälle som var teknikdrivet med teknik som var förklarlig. En teknik som kunde förklaras och förstås. Även inom forskningens värld tycktes ingenjören ha ett före- träde. Genom att tillämpa ingenjörsfilosofin kunde världens ge- nom tiderna största enskilda forskningsprojekt genomföras genom att snabbt överföra ett grundforskningsresultat till en teknisk till- lämpning. Tyvärr den mest destruktiva tillämpningen som mänsk- ligheten upplevt. Atombomben togs fram som beställd forskning. Men den visade sig vara ett undantag för framgångsrik beställd forskning. Misslyckanden av från samhället beställd forsk- ning är många. Någon amerikansk president hade viljan att gå till historien för att genom beställd forskning komma åt cancerns gåta. Trots stora forskningsanslag blev resultatet magert. Utforskningen av alternativa energikällor har likaså haft mycket måttliga framgångar. Däremot kännetecknas inte av uteblivna forsknings- resultat. har vi upplevt en så dynamisk tid i forsk- ningen inom t.ex. naturvetenskap, medicin och teknik som . Men framstegen har inte följt ingenjörssam- hällets välplanerade och förutsägbara mönster. Det är inte bara på forskningens område som vi ser denna av- vikelse mellan planer och verklighet. Inom det ena området efter det andra i samhället tycks samma regel gälla. Kunskapssamhället – forskarens samhälle Även om det givetvis inte går att beskriva en så komplex utveck- ling som samhällets i enkla och förenklande termer kan det kanske vara av pedagogiskt intresse att söka beskriva samhällsutvecklingen i form av en övergång till ett kunskapssamhälle. Industrisamhället finns givetvis kvar med dess produktion av varor och förnöden- heter. Kunskapssamhället skall ses som en ytterligare dimension av samhällsutvecklingen. Det är i denna nya dimension som förändringskraften och de framträdande karakteristiska dragen i samhället finns. Om industrisamhället bygger på kända fakta och principer så är det okända en stark drivkraft i kunskapssamhället. Som exempel kan vi se framgångsrika företag som och . De har gång efter annan redovisat rekordvinster och ökande omsättningar. Likväl orsakar ofta deras rapporter kursfall på börsen för dessa företag. Aktiekursen är inte enbart ett mått på utförda prestationer utan i ännu högre grad ett mått på förväntan . Det är inte existerande mediciner, hur framgångsrika de än må vara, som är den avgörande faktorn för aktiekurs utan styrkan ligger i de ännu inte lanserade produkterna. Det är det som finns i forskningslaboratorierna som marknaden försöker att bedöma och värdera. Medvetandet att styrkan ligger i det okända, i det ännu inte upptäckta, karakteriserar just forskningen i allmänhet. Det är givet att forskning har en central betydelse i kunskapssamhället. Men så är också fallet för industrisamhället. Många av de produkter som är typiska för industrisamhället har kommit fram genom satsningar på forskning. Skillnaden, och som kan motivera talet om ett paradigmskifte, är att i industrisamhället är det forsknings- resultaten, oberoende eller åtminstone nästan oberoende, av fors- karen, som står i centrum. I kunskapssamhället däremot är det forskningsprocessen, arbetssättet och därmed forskaren som står i centrum. Den allmänna arbetskulturen i kunskapssamhället liknar i hög grad den kultur som forskaren arbetar i. Detta synsätt har betydelsefulla konsekvenser för ett litet land som som endast kan producera av all den nya kunskap som produceras världen över genom forskning. Om vi normerar denna produktion till befolkningsmängden intar dock en av de ledande platserna inom naturvetenskap, medicin och teknik. Så länge vi koncentrerar oss på forskningsresultaten i industri- samhället kan vi ta åt oss nya kunskapsresultat i form av patent, licenser, rapporter och tekniskt samarbete genom att ha en rimlig mottagarkompetens. Det har visat sig vara bra på. Och vår grundutbildning vid universitet och tekniska högskolor har gått ut OM VETENSKAPEN OCH DEMOKRATIN på detta och lyckats väl. Det betyder att i svensk industri har vi många människor med god grundutbildning men mycket få med forskarutbildning. Om vi däremot, som i kunskapssamhället, fokuserar på forsk- ningen som en kultur och ett arbetssätt, måste vi sätta forskaren i centrum. Vi måste skapa en omgivning som är attraktiv för forska- re både från och från utlandet. För att förstå styrkan i nya revolutionerande idéer som har potentialen att förändra samhället måste vi vara närvarande vid idéernas födelse. Det räcker inte med att av en årskull går till högre utbildning och forskning. Forskarens sätt att arbeta liknar mer och mer det arbetssätt som har allmän tillämp- barhet i kunskapssamhället. Lika viktigt som det är att attrahera forskare hit, lika viktigt är att svenska forskare engagerar sig i dynamiska forskningsmiljöer världen över. Forskning inte endast för forskare Det arbetssätt som kännetecknar forskarvärlden har emellertid en mer allmän tillämpbarhet utöver forskarsamhället. I och med att forskningen blir mer och mer betydelsefull måste detta arbetssätt också tränga in i grundutbildningen. Även om den har förändrats så grundar den sig fortfarande i stor utsträckning på föreläsningar av olika slag. Den förändring som måste ske kanske bäst kan uttryckas i de anglosaxiska termerna from teaching to learning. Vi måste gå från den kollektiva föreläsningssalen med dess lika behandling av alla till den individuella inlärningen där vi inte bara tolererar olik- heter hos studenterna utan befrämjar dessa olikheter. Lärarens roll blir inte enbart som föreläsare utan i ännu högre grad som råd- givare och vän, tutor. Denna personliga inlärning har stora likheter med forskningen. För studenten blir det ett individuellt skapande av för studenten ny kunskap medan i forskningen är den nya kunskap som skapas en kollektiv kunskap, tillgänglig för alla. Kanske att det är denna forskningsfilosofi som kommer att känneteckna kunskapssamhället som en allmän samhällssyn. Styrkan i kunskapssamhället ligger, som i forskningen, i hög grad i det okända. Forskningens uppgift är inte enbart att söka lösa pro- blem utan i ännu högre utsträckning att upptäcka helt nya möjlig- heter. Detta är också en uppgift för samhället i stort. Denna samhällssyn skapar också en viss ödmjukhet inför pro- blemen. Forskaren söker att finna lösningar på problem och pro- blemställningar. Att inom t.ex. naturvetenskapen finna rationella förklaringar till fenomen i naturen.