sou · GMB384 · 1999-01-01 00:00:00 — ·att pröva om det i samverkan med går att ut- veckla program som produceras i underhållningssyfte och som ock- så går att använda i utbildningssammanhang, samt om det går att med hjälp av digital teknik göra dessa program tillgängliga i utbild- ningssammanhang. ·att pröva bredbandsteknikens möjligheter i utbildningssammanhang. Ansvaret för projektet låg på . Till projektet knöts de lärare som har kompetens inom området. Medverkande lärare fick möjlighet att fullgöra arbetet inom ramen för ordinarie tjänstetid. Kursen vände sig till personal som arbetar med barn och ungdom (lärare, ungdomsledare m.fl.) samt till föräldrar. För att delta i kursen krävdes tillgång till en multimediadator samt till internetuppkoppling. Projektet byggde på skolor som deltagare i projektet. Genom Telias medverkan kom de tekniska förutsättningarna att påverka urvalet av skolor och därmed också av deltagare. Möjligheten att använda bred- bandsteknik som grund för kommunikationen begränsade antalet möjli- ga skolor. Projektet byggde till slut på medverkan från fem skolor i och 25 kursdeltagare. Utgångspunkterna för studierna utgjordes av en serie TV-program för barn och ungdom, där en programledare samtalar med barn i 11–13- årsåldern. Övrigt kursmaterial – kursplaner, presentation av lärare, kur- sens uppläggning m.m. – fanns länkade till högskolans hemsida. Under kursens gång sköttes kommunikationen mellan högskolans lärare och kursdeltagarna i huvudsak via konferenssystemet FirstClass. ar- betade med att få bredbandstekniken att fungera så, att bildkonferenser mellan lärare och kursdeltagare skulle bli möjliga. Under kursens senare del kunde försök göras med bildkonferenser och Video-On-Demand. Eftersom IT-stödet var en central del av projektet inverkade teknis- ka problem på utbildningens organisation. En stor del av projektplane- ringen gick åt till utvecklingen av IT-stödet. Därigenom hamnade ut- bildningsdelen i bakgrunden. Förutsättningarna för att ge utbildningen kommer förmodligen att vara helt annorlunda nästa gång. Kursens struktur var ur de studerandes perspektiv given på förhand. Inga gemensamma träffar ingick i kursen, endast projektledaren har träffat deltagarna. Däremot var några gemensamma tillfällen schema- lagda, då avsikten var att samtliga kursdeltagare skulle vara uppkopp- lade mot högskolans lärare. Några av dessa tillfällen var avsedda för försök med bildkonferenser. I övrigt skötte handledarna fortlöpande kommunikationen med sina respektive grupper. De flesta deltagare var yrkesverksamma vid de skolor som deltog. Möjligheterna att bedriva studier vid sidan av ordinarie verksamhet varierade mellan skolorna. På de skolor där gruppen haft ett ordentligt stöd från skolledningen fungerade utbildningen bättre. Det problembaserade arbetet bygger på gr uppen som arbetsform. Det gör det svårt att utforma en utbildning som för den enskilde är obe- roende både av tid och rum. Det rumsliga oberoendet går att tillskapa genom datorbaserad kommunikation, medan en tidsmässig anpassning till gruppen måste göras av den enskilde. innebär denna ar- betsform att den enskilde har större möjlighet att få hjälp med dragkraften vid studierna. Projektet organiserades och genomfördes av två grupper, en grupp högskolelärare med ansvar för utbildningsdelen och en TV-grupp med ansvar för produktionen av TV-program. Projektledaren samordnade grupperna och skötte alla kontakter med skolorna, , m.fl. I ett projekt med så många delar som skall ut- vecklas och kulturer som skall samverka mot gemensamma mål är projektledarens roll central. Samtliga involverade är enligt rapporten överens om att projektledningen fungerade mycket väl i detta projekt. De fem högskolelärare i didaktik, psykologi och sociologi, som ar- betade med projektet hade i första hand innehållsliga kvalifikationer samt begränsade erfarenheter av problembaserat lärande inom di- stansutbildning. Lärarnas IT-kunnande begränsade sig i början till ord- behandling o.dyl. Kunnandet om nätverk och datorbaserad kommuni- kation var inte särskilt utvecklat. I initialskedet fick de därför lägga tid på egen kompetensutveckling. Under planeringen av utbildningen arbetade lärarna i ett arbetslag. När utbildningen kom igång delades arbetslaget upp så att två handle- dare med olika innehållslig kompetens fick hand om respektive skolen- het. Vid kommunikationen med skolorna medverkade båda lärarna. En stor del av kommunikationen rörde tekniska problem av olika slag. Allt utbildningsmaterial som utvecklades placerades på högskolans web-sidor och en som producerats för kursen. Det material som behövde uppdateras med jämna mellanrum placerades på web-sidorna, medan mer tidsbeständigt material placerades på CD:n. Kursdeltagarna fick en med vinjetter och information om problembaserat lärande samt dessutom videoband, där programseri- en fanns inspelad. CD-skivan och videobanden togs fram därför att det länge var oklart vilket IT-stöd som skulle vara tillgängligt för projektet. Video-On-Demand som bygger på streamingteknik över bredbands- förbindelse gav möjlighet för kursdeltagarna att vid fritt valt tillfälle kunna se något av de inspelade TV-programmen. Tekniken innebär i korthet att filmmaterialet från videokassett överfördes till digitalt for- mat och laddades in i en dator. Med hjälp av programvaran Streamworks på datorn/servern skickades på begäran, via en web-sida, en utvald film till deltagarens dator, där motsvarande programvara tog emot och spelade upp filmen på skärmen. Överföringen gick via Telias ATM-baserade bredbandsnät. Streaming innebär att man ser filmen direkt, dvs. det förekommer ingen tidskrävande laddning eller lagring i datorn. Digitaliseringen tillsammans med den snabba överföringshas- tigheten medger goda möjligheter för kursdeltagarna att tillsammans med handledaren arbeta med filmmaterial. Grupperna kan, med eller utan handledaren, snabbt och med stor exakthet hoppa mellan olika delar i ett eller flera program. Mot slutet av projektet var det möjligt att göra försök med bildkon- ferenser. Bildkonferenser med direktkommunikation i både rörlig bild och ljud med stöd av bredbandsteknik medger enligt rapporten helt andra handledningsmöjligheter än tidigare former av videokonferenser gjort. Erfarenheterna av det problembaserade arbetssättet var goda. För denna typ av lärande är kontakten mellan handledare och studerandegrupp särskilt viktig. En svårighet ligger i att kommunikationen mellan grupp och handledare blir mer artificiell, när den inte kan ske i både ljud och bild. När kontakter via ATM-baserad bredbandsteknik etablerades upplevde de medverkande helt nya och vida överlägsna möjligheter till handledning och direktkommunikation. En lärarkommentar kan belysa detta: Äntligen, äntligen fungerade Video-On-Demand! Efter blod, svett och tårar lyckades vi få ljud och bild att fungera . ... Samtalet blev ganska långt, vi ville inte sluta när vi nu äntligen fått kontakt. Vi får hoppas att det blir nå- gon form av fortsättning på distansutbildning med Video-On-Demand för tekniken är ett mycket bra komplement. ... finns det saker som kan bli bättre, t.ex. ljudet, där man störs av att alltid få orden man säger upprepade . En större och flimmerfri bild vore också en bra förbättring. Men i ljuset av dagens händelse är dessa små fläckar samt annat strul som hänt som en snöflinga i univer- sum.... Slutet gott allting gott. Ekonomiskt är det ännu omöjligt att jämföra insatserna inom pro- jektet med motsvarande inom en vanlig kurs. Den huvudsakliga delen av lärartiden gick till utveckling och kompetensutveckling. Undervis- ningsinsatserna svarade för en blygsam del av kostnaderna. Med en fungerande ATM-teknik bör utbildningen enligt slutrapporten kunna ges med samma ekonomi som närundervisning. En stor svårighet för projektet var, att med bibehållen säkerhet och utan störningsrisker, komma från Telias ATM-baserade bredbandsnät genom kommundatanäten och fram till skolenhetens lokala nätverk. Även skolornas/kommunnätens publika internetanslutning vållade pro- blem. Systemadministrationen på skolorna sköts också på olika sätt på respektive skolor, vilket gör det svårt att bedöma hur installationer och förändringar kan genomföras på ett effektivt sätt. En noggrann och för varje kommun/skola individuell planering och utrustningsinventering är mycket viktig om kontakterna skall fungera. De viktigaste slutsatserna av projektet är enligt slutrapporten att det är möjligt att tillämpa problembaserat lärande vid distansutbildning och att det med stöd av ATM-baserad kommunikation är möjligt att ge en kvalitativt god handledning. Projektet visar också enligt rapporten att gränsen mellan Utbildningsradions och verksam- het kan bli flytande. En friare tillgång till SVTs produktion utgör en för bildning och utbildning god potential. För att det skall bli möjligt måste dock vissa upphovsrättsliga, etiska och ekonomiska frågor redas ut. Projektet har slutligen, enligt rapporten, visat vilka möjligheter som ligger i en utvecklad samverkan mellan högskolan och externa aktörer av olika slag. Datorn som hjälpmedel vid handledning Vid i använde man e-post och hemsida för in- formation, rapportering, handledning och erfarenhetsutbyten mellan tre lärarutbildare och 20 studenter på grundskollärarprogrammet under skolpraktik. Syftet med projektet var att skapa förutsättningar för täta erfarenhets- utbyten under skolpraktiken för att intensifiera och förbättra handled- ning och kunskapsuppbyggnad, samt att utveckla IT-kompetensen och en ökad datoranvändning såväl hos lärarutbildarna och lärarstuderande som hos lärare och elever i regionens skolor. 20 studenter rekryterades ur tre studiegrupper med inriktning mot årskurserna 1–7 inom grundskollärarprogrammet. Alla var i slutet av utbildningen, hade erfarenhet av tidigare praktikperioder och kunde jämföra med praktik utan elektronisk kommunikation. De förväntades också ha större vana att reflektera skriftligt än de som var i början av utbildningen. I slutet av utbildningen är praktikperioden för de flesta studerande ganska lång, vilket var en fördel. Lärarlaget bestod av tre personer, två undervisare och en utveck- lingsledare. De två undervisande lärarna hade i samverkan med lokala skolhandledare ansvar för stöd, handledning och bedömning av stu- denternas insatser under skolpraktiken. Dessutom assisterade en av högskolans tekniker med teknisk support och viss utbildning. En av de projektansvariga fick i början av projekttiden en s.k. IT-lärartjänst om på i utbildningen, CITU, vid . Denna kontakt utanför den egna organisationen fick stor betydelse för projektets genomförande och resultat. ledning stödde projektet generöst och det togs även i övrigt emot mycket väl. De lärare på grundskollärarprogrammet som inte tillhörde projektlaget ställde gärna studentgrupper till förfogande. IT-stödet i projektet bestod av bärbara Macintosh-datorer med e- postkommunikation och internetanslutning. utöka- des kommunikationen med web-användning, då en av lärarna skaffade sig kompetens att skapa hemsida. Hon insåg då att diskussionsfora på en hemsida gav större inblick för alla medverkande i tankeutbytena än enbart e-postkommunikation. Eftersom högskolan endast kunde bekosta tio bärbara datorer till studenterna fick de dela på datorerna två och två. Det begränsade deras möjlighet att kommunicera , då bara en åt gången hade tillgång till datorn i bostaden. Ett problem som inte kunde lösas var skolhand- ledarnas medverkan i den elektroniska kommunikationen och reflektio- nen. De kunde inte delta eftersom lärarna i de aktuella praktikskolorna vid projektstarten saknade både utrustning och kunskap för ändamålet. Träffar med fysisk närvaro anordnades på före skolpraktiken, dels för att ge studenterna utbildning i da- torkommunikation, dels för att föra en diskussion om vad iakttagelser, reflektion och bearbetning kunde innebära. Efter halva skolpraktiken anordnades en avstämningsträff med erfarenhetsutbyte kring teknik och pedagogik. Efter skolpraktiken anordnades dels en uppföljningsträff, dels en redovisnings- och utbildningsträff, då man bl.a. tränade att an- vända datorn som hjälpmedel vid presentation inför ett auditorium. Avsikten med projektet var att utöka kommunikationen och erfaren- hetsbearbetningen mellan lärarna och studenterna men även mellan studenterna under skolpraktiken. Normalt förekommer ingen kontakt mellan högskolans lärare och studenter under skolpraktiken med un- dantag för enstaka praktikbesök med lektionsavlyssning och bedöm- ning. I projektet genomfördes en omfattande handledning via dator- kommunikation. För lärarna innebar detta en annorlunda och större insats än i ordinarie lärarutbildning. Den mest aktiva läraren läste och skrev på nätet i genomsnitt per dag inkl. . Erfarenhetsutbyten och reflektioner kring några undervisningsrela- terade ämnen fördes i början via e-post och senare på hemsidan. På hemsidan skapades dels en anslagstavla, dels ett informationsrum, där lärare och studenter kunde ta del av varandras presentationer av den egna praktikskolan, av undervisningsplaneringen m.m. Inläggen tende- rade enligt lärarna att inledningsvis vara beskrivande och relativt ytliga. Lärarna påtalade detta vid de digitala handledningstillfällena och beto- nade vikten av reflektion och analys. utspann sig dialoger med inlägg, kommentarer, nytt inlägg och nya kommentarer. Efterhand ut- vecklades studenternas förmåga att relatera sina erfarenheter inte bara till egna tidigare upplevelser och iakttagelser utan även till framställ- ningar i pedagogisk facklitteratur. Projektledningen trycker i slutrapporten på att detta inte i första hand var ett IT-projekt. Informationstekniken bör som de ser det inte vara målet utan medlet att utveckla högskolepedagogiken. I rapporten pekar de på en rad möjlighete r. Elektronisk kommunikation fungerade som stöd under skolpraktiken i lärarutbildningen. Lärarstuderande kunde lyfta fram olika problem och frågeställningar och de kunde frigöra diskussionen från den lilla kontext de befann sig i på sin praktikskola. Det är viktigt att man kan få igång kommunikation och reflektion även när man inte delar samma fysiska rum. Elektronisk kommunikation fungerar gränsöverskridande. I projek- tet möttes på ett enkelt sätt studenter med olika studieinriktningar och från skilda grupper till erfarenhetsutbyten och dialog, vilket annars är svårt eller omöjligt. Strukturer på tvären med enbart fysiska träffar kräver normalt så mycket organisation att arbetet med innehållet får litet utrymme. Elektronisk kommunikation stimulerar och tränar deltagarnas skriftliga analysförmåga. Skrivandet i sig bringar reda i tankarna, vilket leder till nya insikter. Studenterna blir vidare medvetna om att det finns fler läsare, inte bara en som är vanligt vid en skriftlig redovisning till läraren. Eftersom andra skall läsa det skrivna tvingar det till noggrann- het, eftertanke och stringens. Studenterna ansåg att datorkommunikationen mellan lärare och stu- denter och mellan studenterna inbördes var till stor nytta. Man kunde via hemsidan ta del av pedagogiska erfarenheter och reflektioner som man inte tidigare funderat över. Man fick hjälp av andra vilket gav nya infallsvinklar på tekniska och pedagogiska problem. Det var särskilt positivt att ta del av erfarenheter från vardagen i skolor som inte alls såg ut som den egna praktikskolan. Det var bra att stå i nära kontakt med lärarlaget, att snabbt få svar på frågor och hjälp att komma vidare. Jämfört med tidigare praktik gav denna praktik större socialt nätverk. praktik kändes mer som skyddad verkstad. Datoranvändandet gav ökat självförtroende. Det mest positiva var att man enkelt och snabbt kunde kommunicera från bostaden. Det var en stor tillgång att kunna utnyttja informationssökning och kommuni- Det var också mycket positivt att vara i tiden i datorutveck- lingens tidevarv. Elektronisk kommunikation med mindre grupper av studenter ger läraren större insikter i studenternas tänkande och erfarenheter än vad som är möjligt i klassbaserad undervisning med föreläsningar. I rap- porten framhålls dock att detta sannolikt inte kan minska lärarens insats . I lärarens tjänsteunderlag måste handledning och inte bara klass- rumsbaserad undervisning tillgodoräknas. Arbetsbördan blir annars orimlig. Att kommunicera skriftligt är en social interaktion. Lärarnas känne- dom om studenterna och studenternas om varandra inbördes ökar inte bara på kunskapsplanet utan även mänskligt. Detta i sin tur genererar trygghet och en känsla av säkerhet som kan stimulera till friska initia- tiv. Under gynnsamma omständigheter kan därför studenternas själv- kännedom, sociala kompetens och personliga utveckling främjas med elektronisk kommunikation. Ett positivt resultat av projektet är att man inte bara med framgång har lyckats lösa tekniska problem med datorer och program. Man har även blivit medveten om de pedagogiska konsekvenser som digitala möten har jämfört med fysiska. Innehållet kan kontinuerligt relateras till en upplevd verklighet, problematiseras, breddas och fördjupas. Re- lationerna lärare – studenter förändras radikalt. Lärarna behöver allt mindre bli givare och studenterna mottagare. Relationen kan utvecklas till att båda ömsesidigt blir dialogpartners, kunskapssökare och upp- täckare. Lärarna kan lätt avläsa enskilda studenters prestationer och kursens förlopp på en hemsida. Examination är därmed möjlig. Uppgifterna på hemsidan bör vara problematiserande och utmanande. I projektet blev den pedagogiska historien i kursavsnittet synlig. Studenternas och lärarnas texter på nätet belyste tydligare än i vanlig undervisning vad som faktiskt hade förekommit. Varianter av den modell som använts i projektet skulle enligt slutrapporten kunna bli murbräckor för att bryta upp en klassbaserad utbildningsstruktur och skapa mer flexibla lösningar med t.ex. mentorer för mindre studiegrupper. En förutsättning är då att man löser proble- met med datorutrustning. Problemen har enligt slutrapporten varit få och delvis beroende av en infrastruktur som inte helt har anpassats till den snabba utveckling- en. Personalen har tillgång till utrustning men flertalet studenter är än- nu så länge hänvisade till högskolans fåtaliga datorsalar. Kompetensut- vecklingen hos de flesta lärare har inte hållit jämna steg med teknik- och programvaruutbudet. Den personal som banar nya stigar måste själva lära och träna nya färdigheter tillsammans med studenterna. särskilt utvecklingsstöd skulle sannolikt detta projekt inte kunnat ge- nomföras. Projektledningen pekar slutligen på att distansutbildning och dator- kommunikation visserligen kan ge allt fler tillgång till studier, men att det också finns risker för ojämlikhet och nya klyftor. Rika länder har försteg framför fattiga, tekniskt utvecklade före mindre utvecklade. Välbärgade institutioner och individer har försteg framför mindre väl- bärgade, män ofta före kvinnor, yngre före äldre och arbetstagare före arbetslösa. Det är ett privilegium att tidigt i livet få till- gång till datorkraft av senaste snitt. Två distansprojekt inom området musikundervisning utvecklades och genomfördes på och fyra andra folkhögskolor i samarbete med . Det ena projektet hade som mål att träna musikstuderande att framträda på scen. Det andra projek- tets mål var att utveckla en beredskap hos musiklärare att använda mu- sikdatorer och sequencerprogram som ett redskap för att arrangera musik. Bägge projekten hade en flexibel pedagogik och använde olika medier för distanslärande: demonstrationer via TV/video, praktiska gruppövningar och diskussioner, datorstödd handledning och material för självstudier och självtest. De studerande var inriktade mot att arbeta som musiker och/eller musiklärare. Det ena projektet, Scenisk beredskap, riktade sig till folkhögskole- elever och lärare med en professionell ambition när det gäller att möta en publik. Kursen innehöll föreläsning via s.k. affärs-TV, i samarbete med , . Kursdeltagarna kunde komma in med frågor och kommentarer i direktsändningen. Vid några punkter i sänd- ningarna genomfördes praktiska övningar parallellt ute hos deltagarna. Varje sändning föregicks av en period med förberedelser via projektets hemsida. Efter sändningarna förutsattes deltagarna pröva och tillämpa momenten i verkliga situationer. Det andra projektet, Datorn och musiken, var en nybörjarkurs i mu- sikdatoranvändning som vände sig till musiklärare med viss datorvana. Kursen bestod till stor del av självstudier, kompletterade med lektioner och diskussioner via videokonferenser. Kommunikationen med kurs- ledningen skedde i övrigt via . Där skedde såväl individuell handledning som diskussion kring gemensamma problem. Syftet var bl.a. att pröva distanspedagogikens och teknikens möjlig- heter när det gäller musikundervisning. Genom att genomföra två kur- ser med olika innehåll och medium kunde projekten jämföras och på så sätt ge ett kunskapstillskott när det gäller distansundervisning i musik. Kurserna skulle fylla ett utbildnings- och fortbildningsbehov som de enskilda folkhögskolorna inte kunde svara mot. Projektet anlitade en utomstående lärare med unik kunskap inom området, som ansvarade för utformningen av inne- hållet och kursmaterialet. Även programledaren hämtades utifrån för att få en professionell kompetens. Kursdeltagarna var musikstuderande på , , , och Lunnevads folkhög- skolor. Det andra projektet och musiken använde sig av en relativt sett enklare teknik och krävde därför mindre inblandning av extern tek- nisk expertis. Kursmaterialet var dock mer omfattande och tekniskt utarbetat, bl.a. en egenproducerad interaktiv . Den pedagogiska tanken var den som normalt tillämpas i dessa folk- högskolors musikundervisning, kunskapsutveckling genom praktiskt handlande i autentiska miljöer. Bägge kurserna hade en fast struktur och ett tydligt förlopp, beskriven i studiehandledningar. Kursen i Scenisk beredskap hade inte någon examination, medan den andra kursen hade en väldefinierad examination i form av en slutuppgift som skulle skickas in. Vid tiden för slutrapporten hade bara 10 deltagare fått slutintyg från den första kursen, medan halva gruppen fått sin exami- nationsuppgift godkänd i den andra kursen. Deltagaraktiviteten var i båda kurserna mindre än vad anordnarna hade väntat sig. I musiklärarnas kurs var materialet i stort sett självinstruerande och tillämpningsuppgifterna var möjliga att genomfö- ra på egen hand. Deltagarna förväntades därutöver komma med frågor och kommentarer till den gemensamma frågelådan. Dessa förväntning- ar uppfylldes inte på grund av för låg aktivitet. I båda kurserna ingick tre obligatoriska träffar varde- ra. Dessa träffar genomfördes dels på distans via TV eller videokonfe- rens, dels fysiskt på hemorten inom den lokala studiegruppen. TV- programmen och videokonferenserna fungerade tillsammans med da- tum för vissa insändningsuppgifter som tidsmässiga hållpunkter. I öv- rigt kunde de studerande arbeta i sin egen takt. De studerande uppgav att de hade stor nytta av datorkommunikatio- nen med lärarna men generellt sett mycket liten nytta av datorkommu- nikationen med andra studerande. På distansskolorna fanns s.k. satellitlärare, som skulle vara länkar mellan utbildningsledningarna/lärarna och deltagarna. Enligt rapporten skulle inget av projekten kunna genomföras utan dessa satellitlärare. Man poängterar att det var viktigt att deras uppgifter preciserades och att samarbetet med dem fick en officiell prägel. IT-stödet i projektet bestod av affärs-TV och hemsida med kommunikationsmöjligheter. I Datorn och musiken användes instruktionsvideo, videokonferens, och en egenproducerad interaktiv . Olika medier valdes för att kunna jämföra dem, t.ex. utifrån antaganden om innehållets natur. Man ansåg det logiskt att satsa på TV-sändningar med hög kvalitet när det gällde att förmedla och träna kunskaper i scenisk beredskap.