sou · GMB3111 · 1999-01-01 00:00:00 — Det kan vara upplysningar om namn, personnummer, födelsedatum, nationalitet, utbildning, familj och anställningsförhållan- den. Med personregister förstås register, förteckning eller andra anteck- ningar som förs med hjälp av automatisk databehandling (ADB) och som innehåller personuppgift som kan hänföras t ill den som avses med uppgiften. Det är alltså bara register som förs med hjälp av ADB som omfattas av datalagen. Bara den som har anmält sig till Datainspektionen och fått licens får inrätta och föra personregister (2 §). Datainspektionen granskar inte an- mälan i sak utan ger bara den registeransvarige ett bevis (licens) om att anmälan har gjorts samt ett särskilt licensnummer (10 § dataförordning- en). En licens berättigar den registeransvarige att föra ett eller flera per- sonregister. För vissa typer av register med känsliga uppgifter krävs utöver licens även ett särskilt tillstånd från Datainspektionen (2 § 2 st. datalagen). Känsliga uppgifter som avses här är bl.a. uppgifter om brottsmisstanke, straff, tvångsingripanden m.m. (4 §) samt personuppgifter som utgör omdöme eller annan värderande upplysning om den registrerade (6 § 2 st.). För vissa personregister behövs dock inte tillstånd. Det gäller t.ex. register vars inrättande beslutats av eller regeringen (s.k. statsmaktsregister) eller för register som har tagits emot för förvaring av en arkivmyndighet (2 a § 1 st.). För sådana personregister som ofta fö- rekommer inom en viss verksamhet för ett visst ändamål kan det medde- las särskilda föreskrifter (19 §). Följer den registeransvarige sådana fö- reskrifter, behövs inte något tillstånd (2 a § 1 st. 2). Föreskrifter enligt 19 § får meddelas av regeringen eller, efter rege- ringens bemyndigande, Datainspektionen. Med stöd av denna bestäm- melse har regeringen i 14 § dataförordningen bemyndigat Datainspektio- nen att för personregister av det nämnda slaget meddela erforderliga fö- reskrifter. Datainspektionen har med stöd härav utfärdat vissa föreskrif- ter för personregister på webbsidor (1997-7). SOU 1998:111 Kapitel 9 117 Regeringen har i proposition 1997/98:44 Personuppgiftslag lagt fram förslag till en person uppgiftslag. Lagen skall ersätta den nuvarande da- talagen och genomför och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana upp- gifter. Förslaget bygger på det av avgivna betänkandet Integritet – Offentlighet – Informationsteknik (SOU 1997:39). Den nya lagen föreslås träda i kraft . Lagen, som i huvudsak följer EG-direktivets text och disposition, om- fattar all automatiserad behandling av personuppgifter och be- handling av personregister. Syftet med lagen är att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter (1 §). Om det i en annan lag eller i en förordning finns bestämmelser som avviker från la- gen skall de bestämmelserna gälla (2 §). Med personuppgifter avses enligt lagen all slags information som di- rekt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet. Med behandling av personuppgifter avses i lagen varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, vare sig det sker på automatisk väg eller inte, t.ex. insamling, registrering, organisering, lagring, bearbetning eller ändring, återvinning, inhämtande, användning, utlämnande genom översändande, spridning eller annat tillhandahållande av uppgifter, sammanställning eller samkörning, blockering, utplåning eller förstöring. Med personuppgiftsansvarig avses den som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen av personuppgifter. Lagen innehåller inget krav på att de uppgifter som behandlas på automatisk väg skall vara strukturerade i ett register eller liknande. Da- toriserad ord- och textbehandling eller liknande av löpande text som in- nehåller personuppgifter omfattas därför av lagen. I 10 § finns bestämmelser om i vilka fall behandling av personupp- gifter över huvud taget är tillåten. Om känsliga person uppgifter, uppgif- ter om lagöverträdelser m.m. eller personnummer skall behandlas, måste behandlingen dessutom vara tillåten i enlighet med bestämmelserna i 13– 22 §§. När behandling av personuppgifter är tillåten Den grundläggande bestämmelsen i 10 § har följande lydelse. Personuppgifter får behandlas bara om den registrerade har läm- nat sitt samtycke till behandlingen eller om behandlingen är nödvän- dig för att a)ett avtal med den registrerade skall kunna fullgöras eller åtgär- der som den registrerade begärt skall kunna vidtas innan ett avtal träf- fas, b)den personuppgiftsansvarige skall kunna fullgöra en rättslig skyldighet, c)vitala intressen för den registrerade skall kunna skyddas, d)en arbetsuppgift av allmänt intresse skall kunna utföras, e)den personuppgiftsansvarige eller en tredje man till vilken per- sonuppgifter lämnas ut skall kunna utföra en arbetsuppgift i samband med myndighetsutövning, eller f)ett ändamål som rör ett berättigat intresse hos den personupp- giftsansvarige eller hos en sådan tredje man till vilken person uppgif- terna lämnas ut skall kunna tillgodoses, om detta intresse väger tyngre än den registrerades intresse av skydd mot kränkning av den personli- ga integriteten. Uppräkningen i paragrafen stämmer överens med den uppräkning som i detta hänseende finns i artikel 7 i EG-direktivet. Uppräkningen är uttömmande. Behandling av känsliga personuppgifter Enligt 13 § är det förbjudet att behandla känsliga personuppgifter. Här- med avses dels personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, eller medlemskap i fackförening, dels personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. I 15–19 §§ anges vissa undantag från förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter. Av intresse i det här sammanhanget är enbart det undantag som regleras i 19 §. Enligt den bestämmelsen får känsliga personuppgifter behandlas för forsknings- och statistikändamål, om be- handlingen är nödvändig på sätt som sägs i 10 § och om samhällsintres- set av det forsknings- eller statistikprojekt där behandlingen ingår klart väger över den risk för otillbörligt intrång i enskildas personliga integri- tet som behandlingen kan innebära. Personuppgifter får lämnas ut för att användas i sådana projekt, om inte något annat följer av regler om sek- retess och tystnadsplikt. I 20 § bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer att i fråga om automatiserad behandling av personuppgifter meddela föreskrifter om ytterligare undantag från förbudet mot behand- ling av känsliga personuppgifter, om det be hövs med hänsyn till ett vik- tigt allmänt intresse. Enligt EG-direktivet, artikel 8.4, får undantag be- slutas under förutsättning att lämpliga skyddsåtgärder vidtas, vilket ock- så framhålls i förarbetena till lagen (prop. s. 69). Denna förutsättning för beslut om undantag har dock inte kommit till uttryck i 20§. Undantaget i 19 § saknar uttrycklig motsvarighet i EG-direktivet. Där faller forskning och statistik in under ett sådant viktigt allmänt in- tresse beträffande vilket medlemsstaterna kan fatta särskilda beslut om undantag. Regeringen anser emellertid i propositionen att forskning och statistik är ett så viktigt område att det bör regleras redan i den nya lagen (prop. s. 69). Uppgifter om lagöverträdelser m.m. och behandling av personnummer Enligt 21 § är det förbjudet för andra än myndigheter att behandla per- sonuppgifter om lagöverträdelser. Slutligen får enligt 22 § uppgifter om pers onnummer utan samtycke behandlas bara när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beak- tansvärt skäl. Vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgifter I 9 § anges vissa grundläggande krav på behandlingen av personuppgif- ter. Den personuppgiftsansvarige skall således bl.a. se t ill att personupp- gifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål (1 st. c), att personuppgifter inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in (1 st. d), att de personuppgifter som behandlas är riktiga och, om det är nödvändigt, aktuella (1 st. g), att alla rimliga åtgärder vidtas för att rätta, blockera eller utplåna sådana personuppgifter som är felaktiga eller ofullständiga med hänsyn till ändamålen med behandlingen (1 st. h), och att perso- nuppgifter inte bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med b ehandlingen (1 st. i). I överensstämmelse med EG-direktivet är lagring och annan behand- ling av personuppgifter för historiska, statistiska och vetenskapliga än- damål särskilt gynnad. behandling för sådana ändamål skall inte anses oförenlig med de ursprungliga ändamål för vilka uppgifterna samlades in (9 § 2 st.) och det är också tillåtet att för sådana ändamål spara personuppgifter , dock inte längre än vad som be- hövs för de angivna ändamålen (9 § 3 st.). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt 50 § meddela närmare föreskrifter om vilka krav som ställs på den per- sonuppgiftsansvarige vid behandling av personuppgifter. Min bedömning: De mål och syften för pliktexemplar som anförts av tidigare utredningar är fortfarande giltiga. Det finns stora mängder elektroniskt publicerat material som väl uppfyller de allmänna förutsätt- ningarna för leveransplikt. För att det inte skall uppstå stora luckor i vårt framtida kulturarv är det därför motiverat med ett systematiskt in- samlande och bevarande av dagens utbud av online-information. 10.1Traditionella motiv för att samla in och bevara redovisade i sitt betänkande Pliktleverans (SOU 1992:92) följande övergripande mål för pliktexemplarslagstiftningen (s. 85): 1Vi skall bevara och tillhandahålla yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur för eftervärlden. 2Materialet skall så vitt möjligt kunna nyttjas av alla. 3Målen skall ges lagform under hänsynstagande till tidigare svensk och internationell lagstiftning och erfarenhet. 4Lösningarna skall ta hänsyn till den senaste tekniska utvecklingen och finna tillfredsställande organisatoriska former. Med detta synsätt blir det självklart att den ena typen av doku- ment, det må vara text-, ljud- eller bilddokument, inte i sig kan anses vara mera värd att bevara än den andra. Kvalitetskriterier är omöjliga att uppställa, då det dåliga belyser vårt samhälle lika väl som det go- da. Strävan måste i stället vara att behålla så mycket som möjligt av det material som innehåller mycken och unik information. tioner på bevarande och tillhandahållande som måste uppställas är följaktligen av ekonomisk natur. Som konkreta mål för pliktleveranserna anger utredaren att såväl myndigheter som enskilda har behov av att kunna bilda sig en uppfatt- ning om samhället. De har också behov av insyn, exempelvis för att kunna kontrollera att lagar efterlevs. Som exempel på det sistnämnda nämner utredaren att upphovsmän till litterära eller konstnärliga verk skall ha möjlighet att jämföra sina verk med eventuella plagiat. För att kunna arbeta för att förändra samhället, exempelvis i form av opinions- bildning, är det nödvändigt att det i riket så långt det är praktiskt möj- ligt finns tillgång till de dokument som är allmänt tillgängliga(s. 86). Att materialet tillhandahålls på flera håll i landet är enligt utredaren ett rättvisekrav. Forskning och studier främjas genom att även universi- tetsbiblioteken erhåller pliktleveranser. Därutöver framhåller utredaren den s.k. kulturarvsaspekten, nämligen att man önskar bevara för eftervärlden och tillhandahålla allmänt till- gängliga dokument som belyser svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur. Kulturarvet skall tillhandahållas för att utnyttjas vid forskning, utredningsverksamhet och studier. I regeringens proposition 1993/94:10 om pliktexemplar av dokument instämde det föredragande statsrådet i vad utredningen anfört beträffan- de det sistnämnda syftet. Föredraganden anför således (s. 17) att Pliktleverans skall ske för att bevara och tillhandahålla yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur för forskning och studi- er. Ovanstående övergripande mål och syften för leveransplikt samman- fattar väl den svenska traditionen på området och står i överensstämmel- se med internationellt vedertagen praxis. De kommer därför att tjäna som utgångspunkt för mina överväganden och förslag. 10.2Skall vi bevara online-informationen? Dagens utbud, produktion, distribution och konsumtion av elektroniskt publicerad information beskrivs översiktligt i avsnitt 6 och mer utförligt i bilaga 2. Där framgår klart att det finns stora mängder elektroniskt publicerat material som väl uppfyller de kriterier som anges i de allmän- na förutsättningarna för leveransplikt. Informationen är allmänt tillgäng- lig i landet och rör i många fall svenska förhållanden. Här finns också mycken och unik information. Uppfattningen att det som publiceras på nätet enbart är skräp och meningslösheter framförs ibland i debatten. Nätet har liknats vid ett klotterplank, vid tonåringars telefonpratande eller vid ett forum för spri- dande av bombrecept och uppmaningar till illegal verksamhet. Min kartläggning visar att en sådan uppfattning är felaktig. Mä ngden privat information, dvs sådan information som i första hand är avsedd för producentens familj och närmaste vänner, är visserligen långt mycket större på Internet än vad som varit möjligt i den tryckeribaserade utgiv- ningen. Som en konsekvens av detta ökar också möjligheten att sprida sådan information som exempelvis faller under bestäm- melser om hets mot folkgrupp, uppvigling eller barnpornografibrott. Långt viktigare är dock att det sprids mycket stora mängder in- formation i samhälleliga, vetenskapliga och kulturella frågor. Det som publiceras på nätet har i vissa fall en tryckt motsvarighet, men lika ofta är online-publikationerna unika. I sammanhanget kan det vara värt att påminna om att det utgivits ett stort antal tryck som av samtiden ansetts vara av ringa eller intet värde. Paradoxalt nog är det ofta just det materialet, det udda och svåråtkomliga, som är av särskilt intresse för forskningen. en stor tillgång hos nationella minnesinstitutioner som KB, , Lunds universitetsbibliotek och övriga mottagare av pliktexemplar att de beva- rat de dokument som ingen annan brytt sig om att bevara. Mycket av det som tidigare publicerades i form av fixerade doku- ment, antingen det är fråga om skrift, ljud eller rörliga bilder, distribue- ras även i online-form. I vissa fall har online-versionen helt ersatt den tryckta utgåvan. Tack vare att dessa tidigare dokument omfattats av pliktexemplars- systemet har de samlats in av KB, sex universitetsbibliotek och . De har därmed gjorts tillgängliga för forskning och studier och kommer även att bevaras för framtiden. För att det inte skall uppstå besvärande luckor i vårt framtida kulturarv är det därför väsentligt att även det elektroniska material som ligger utanför dagens pliktexemplarslag sam- las in och bevaras. Som exempel på sådan information som riskerar att gå förlorad kan här anföras den svenska nationaldiskografin Svensk fonogramförteck- ning. Denna publikation, som förtecknar alla i utgivna fono- gram, producerades tidigare i en tryckt version. finns den bara tillgänglig som en databas via Internet. Den tryckta versionen levererades till KB och universitetsbiblioteken, medan online- versionen med nuvarande system inte kommer att samlas in och bevaras för framtiden. Ett annat exempel är dagstidningarnas webbplatser, som ofta omfat- tar en mängd material som inte publiceras i den tryckta tidningen. Det finns också exempel på dagstidningar ( ) som enbart publiceras När det gäller tidskrifter är utbudet av unika publikationer långt större. Naturligtvis är den nätpublicering som helt saknar en tryckt motsva- righet allra mest intressant att bevara. Men jag menar att vid parallellpublicering, dvs. när en publikation utkommer såväl i tryckt form som i elektronisk, kan det vara önskvärt att samhället bevarar båda uttrycksformerna, eftersom de sannolikt skiljer sig åt i fråga om layout, spridningsform m.m. Man kan därför utgå från att framtidens forskare kommer att ha behov av att studera båda utgåvorna. De förslag jag avser att lägga fram innebär således inte på något sätt att publicering eller ut- sändning via Internet skulle fungera som ersättning för pliktleverans av sådana dokument som omfattas av dagens pliktexemplarslag. Exemplen som anförts ovan visar att kontinuiteten i de nationella samlingarna kommer att brytas och att stora irreparabla luckor kommer att uppstå, om inte den elektroniska information som är allmänt t illgäng- lig via online-förbindelse systematiskt samlas in och bevaras. Jag menar att pliktexemplarssystemet är det bästa instrumentet för insamling och bevarande av offentliggjord information, vilket också all svensk och in- ternationell erfarenhet visar. Därför bör generellt sett även insamlande och bevarande av sådan elektronisk information som är allmänt tillgäng- lig via online-förbindelse omfattas av lagstadgade regler. 11Vilken elektronisk information bör samlas in och bevaras? Mitt förslag: Beträffande den elektroniska online-informationen bör det material som är tillgängligt här i landet och rör svenska förhållanden samlas in. För det material som är avsett att spridas i en större krets bör strävan vara att det samlas in så fullständigt som möjligt. Informa- tionsintresset för övriga kategorier av online-information (privat- personers hemsidor, lokal föreningsinformation och liknande) är lägre och av resursskäl kan inte ett fullständigt bevarande motiveras. Ett urval bör här vara tillräckligt och jag föreslår en insamling . Ett urval av de online-databaser som inte levereras som pliktexemplar i annan form bör samlas in en gång i den form och med det innehåll de har . Fler datorprogram och datorspel bör samlas in än vad som är fallet . Elektroniska förlagor till tryckta skrifter bör inte in- kluderas i pliktexemplarslagen, men KB bör här verka för insamling ge- nom frivilliga överenskommelser. I likhet med de allmänna förutsättningarna för leveransplikt, som angetts ovan, är min utgångspunkt för vad som skall samlas in att informationen skall belysa svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kultur. Nuvarande leveransplikt bygger på att dokumenten är framställda i , är all- mänt tillgängliga här i landet och rör svenska förhålla nden. Frågan om vad som är framställt i är svår att besvara när det gäller elektronisk online-information. Den information som distribueras via Internet är till sin natur internationell. Det är för användaren likgiltigt var informationen fysiskt är belägen. En webbsida som har sitt ursprung i kan läggas på en server i vilket land som helst och vara till- gänglig över hela världen. Det kan därför vara svårt att avgöra om ett dokument är framställt i eller inte. En webbsidas adress, den s.k. URL:en, kan ge en viss vägledning. Den är oftast uppb yggd så att ser- verns nationalitet framgår av ett suffix, som anger en s.k. toppdomän. För del är suffixet .se. I har man utgått från URL:en och i första hand samlat in webbsidor med suffixet .se. Många väljer dock att registrera sina webbplatser under andra do- männamn. Det är därför inte möjligt att endast använda detta som urval- sinstrument. Inom har man med framgång spårat upp tusentals svenska webbplatser utanför .se. Sa nnolikt kommer meto- der för bl.a. metadata och identifiering av elektronisk information att utvecklas vilket gör det möjligt att bättre ur- skilja det svenska materialet. För en utförligare redovisning av ovanstående problem hänvisas till avsnitt 6.7 och bilaga 3. I 3 § pliktexemplarslagen anges att ett dokument görs tillgängligt för allmänheten när exemplar bjuds ut till försäljning, uthyrning eller utlå- ning eller annars sprids till allmänheten eller när informationen i doku- mentet återges offentligt eller i förvärvsverksamhet inför en större sluten krets. Om man överför denna bestämmelse till elektroniskt lagrad in- formation, så torde det innebära att den information som är åtkomlig för i princip vem som helst via Internet är att betrakta som allmänt tillgäng- lig. Därvidlag är det ointressant om informationen tillhandahålls gratis eller mot avgift. För många informationstjänster på Internet gäller att användaren måste uppge ett lösenord för att få t illgång till tjänsten. I vissa fall är tillgången förknippad med en avgift. Det finns flera skäl för att upprätta en spärr med lösenord. Ett kan vara att man vill registrera dem som tar del av informationen av statistiska skäl eller för att upprätta en kund- kontakt. Ett annat skäl kan vara att man faktiskt vill begränsa tillgången till informationen till en sluten krets. I det förra fallet bör informationen betraktas som allmänt tillgänglig. I det andra fallet blir avvägningen svå- rare. Många företag bygger nu upp interna kommunikationsnät, s.k. in- tranät. Dessa innehåller en blandning av intern och mer allmän informa- tion. Även här kommer man till svåra gränsdragningar, som emellertid bör kunna avgöras av den insamlande institutionen efter kontakt med producenten. Elektroniska nätverk används också som rent privata kommuni- kationskanaler. Även om det kan finnas ett stort forskningsintresse för det material som förmedlas via nätverken är det naturligtvis inte rimligt att t.ex. e-postmeddelanden eller slutna diskussionslistor samlas in. Då det slutligen gäller att bedöma om informationen rör svenska för- hållanden måste utgångspunkten enligt min bedömning vara 4 § pliktex- emplarslagen, som lyder: Ett dokument skall anses röra svenska för- hållanden, om informationen i dokumentet helt eller delvis är avfattad på svenska språket eller dokumentet helt eller delvis innehåller verk av svensk upphovsman eller framförande av svensk konstnär eller, om inte någon av dessa förutsättningar föreligger, dokumentet ändå huvudsakli- gen är avsett att spridas inom landet. Enbart en schablonmässig auto- matiserad översättning till svenska språket medför dock inte att informa- tionen skall anses röra svenska förhållanden. Som framgått ovan är det svårt att avgöra i vilket land elektronisk online-information skall anses vara framställd. Jag föreslår därför att insamlandet bör gälla sådan information som är allmänt tillgänglig här i landet och som rör svenska förhållanden. Det elektroniska online-materialet, framför allt det som görs tillgängligt via World (www) innehåller information av mycket varieran- de slag. Det rör sig om professionella medieföretags publikationer, stat- lig och information, vetenskapliga rapporter men också så- dant som är av mer privat eller lokal karaktär, såsom tonåringars hemsi- dor, amatörforskares skrifter, det lokala föreningslivets medlemsblad m.m. Även om pliktexemplarssystemet bygger på det faktum att något kvalitetsmässigt urval inte skall göras (det dåliga skall bevaras sida vid sida med det goda) har ändå, som framgår av avsnitt 5.1.1, vissa enklare kategorier av tryck alltid varit exkluderade från pliktexemp- larslagen. Om man vid insamlingen av den information som publiceras på In- ternet strävar efter en så hög täckningsgrad som möjligt, kommer stora mängder information av en typ som faller utanför pliktexemplarssys- temet att samlas in och bevaras. Det professionellt framställda materia- let, som är avsett att spridas i en större krets, bör enligt min åsikt själv- fallet samlas in och bevaras i så stor utsträckning som möjligt, men jag vill framhålla att det tveklöst är av intresse för framtida forsk- ning att få tillgång även till det som är av mer privat eller lokal karaktär. Däremot anser jag inte att informationsintresset för var och en av dessa sistnämnda kategorier motiverar ett totalt bevarande, med hänsyn till de resurser som i så fall skulle krävas.