sou · GMB361d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Av dagligvarubutikernas totala omsättning svarade supermarkets för . var supermarkets andel . Småbutikerna minskade sin andel från . Även när det gäller omsätt- ningen visar statistiken de mindre butikernas minskade betydelse . I löpande priser ökade livsmedelsdetaljhandeln sin omsättning . Omsättningen i fasta priser, som uttrycker den volymmässiga omsättningen, dvs. i princip kvantiteter, gick däremot ned . För detaljhandeln totalt redovisas en volymm ässig nedgång . Det kan noteras att omsättningen i hotell- och restaurangbranschen minskade i fasta priser mellan 1990 och 1995.11 De tre största partihandelsföretagen står sammantaget för av utbudet på marknaden. Även detaljhandeln med livsmedel är starkt koncentrerad. I tablån nedan beräknas kedjornas respektive andel i förhållande till hela dagligvarumarknaden i detaljistledet. 9Med servicebutiker avses livsmedelsbutiker med dagligvarusortiment och högst 250 m 2 säljyta, öppna och minst /vecka. Servicebutik i anslutning till bensinstation benämes trafikbutik . 10Källa: När mat kommer på tal. En livsmedelsstatistisk översikt 1996. SCB och Livs- medelsekonomiska samarbetsnämnden s. 73. 11Källa: SCBs inrikeshandelsstatistik. Tablå 2.2 Dagligvarumarknaden, andelar i % Källa: Betänkandet Ökad konkurrens i handeln med livsmedel, SOU 1996:144 De olika gruppernas och blockens andelar har varit i stort sett oföränd- rade . Nästa tablå redovisar de olika kedjornas och gruppernas antal butiker, omsättning och andel av omsättningen . Tablå 2.3 Antal dagligvarubutiker och omsättning per grupp i Källa: , redovisad i SOU 1996:144. uppvisade dagligvaruhandeln en ovanligt kraftig tillväxt mätt i fasta priser. Den kraftiga tillväxten beror till stor del på att momsen på livsmedel sänktes från vid Sammantaget uppvisade dock detaljhandeln totalt i genomsnitt ett något sämre resultat jämfört med . har tillväxttakten i dagligvaruhandeln enligt sjunkit under det att fackhandeln uppvisar ökade försäljningsvolymer. Konsumtionen av livsmedel har ett särdrag som skiljer den från all annan konsumtion. Den enskilde konsumenten kan inte konsumera mer än en viss volym. Denna volym uppnås relativt tidigt i ett lands ekono- miska utveckling. Den totala konsumtionen av livsmedel i upp- visar därför mycket små förändringar över tiden; ökningen motsvarar i stort sett folkmängdens svaga ökning. Däremot har det skett och sker förändringar i utbuds- och konsumtionsmönstret. Antalet livsmedels- artiklar i dagligvarubutikerna har ökat från i genomsnitt cirka 2 500 artiklar till drygt 4 000 artiklar genom att nya produk- ter, nya produktvarianter och nya varumärken har tillkommit. Konsumenternas totalutgifter för livsmedel och drycker var , jämfört med 189,7 miljarder . Motsvarande belopp var 158 miljarder. I denna förändring ligger både penningvärdeförsämringen och matmomsens förändring . Sålunda sänktes momsen på mat 1992 från till . Matmomsen höjdes sedan till , för att åter sänkas till . Den största varuposten i konsumenternas utgifter för livsmedel (inklusive drycker) är drycker, som svarar för av de totala livsmedelsutgifterna, vilket är ungefär samma andel som 1990. Kött och köttvaror är den näst största varuposten, . Även den andelen är i stort oförändrad . Bröd och spannmålsprodukter svarade för av livsmedelsutgifterna , vilket innebär en obetydlig nedgång . Fisk svarade för , också en mindre nedgång . Konsumtionsmönstret per person bedöms ha varit tämligen stabilt , men med smärre förskjutningar mellan olika varuslag. Således har konsumtionen av kött, framförallt fjäderfäkött och nötkött samt fläsk ökat något . Konsumtionen av standardmjölk och lättmjölk har minskat . Viss totalökning av konsumtionen kan dock konstateras. ökade köttkonsumtionen i enligt året i 12SOU 1997:25 s 63. 13Jordbruksverkets rapport 1997:15, Livsmedelskonsumtionen 1993-1996, bl.a. s 13. t.o.m. har den svenska köttkonsumtionen, en- ligt förbundet, ökat med , vilket i huvudsak förklaras av sänkta relativpriser på kött. Även konsumtionen av kyckling har ökat efter en bottennivå under campylobakterkrisen . konsumerades bröd och konditorivaror till ett värde av 15,7 miljarder kronor, dvs. av den totala livsmedels- Mjukt matbröd utgjorde av konsumtionsvärdet. Konsumtionen av knäckebröd och mjukt kaffebröd har minskat sedan Enligt Livsmedelsindustriernas översikt över ökade hushållens livsmedelskonsumtion till följd av en inkomster var dock oförändrade . Livsmedelskvalitet är ett sammansatt begrepp. Det avser dels födans sammansättning av näringsämnen, tillsatser och eventuella främmande ämnen och dels födans biologiska status, dvs. innehållet av hälso- vådliga mikroorganismer. Man tar också hänsyn till färskhet, fräschhet och liknande egenskaper. Den statistik som finns om livsmedelskvalitet har tonvikt på icke önskvärda ämnen i livsmedel. har färska frukter och grönsaker systematiskt stickprovs- kontrollerats på rester av bekämpningsmedel och sedan slutet av 1980- talet på halten av bekämpningsmedel i cerealier. Även frukt- och grön- sakskonserver ingår numera i dessa kontroller. Resultaten av mätningar indikerar att den högsta frekvensen partier med bekämp- ningsmedelsrester hade färsk frukt och grönsaker, där närmare hälften av de undersökta partierna innehöll rester av bekämpningsmedel. An- delen partier som innehöll halter överstigande gränsvärdet var dock betydligt mindre. I spannmål var motsvarande andel något lägre. Med storhushåll avses kök 16 som producerar måltider i någon form för konsumtion utanför hemmet. För att klassificeras som storhushåll har en nedre gräns satts vid 30 dagliga gäster. 14När mat kommer på tal, 1997, , . Översikt och siffersammanställningar. 16Storhushåll avser här kök och serveringslokal för att tillhandahålla måltider utanför hemmet. I praxis har den nedre gränsen vid 30 gäster satts för att i samband med statistiska belysningar och liknande göra storheten storhushåll mer entydig och Storhushåll finns dels inom den offentliga sektorn med staten, landstingen och kommunerna som huvudmän, dels i den enskilda sektorn som privata restaurangföretag. Offentliga storhushåll återfinns inom vård och omsorg, dvs. barndaghem, sjukhus och andra vård- inrättningar samt inom skolan, försvaret och kriminalvården. beräknas det totala antalet storhushåll ha ökat och antalet måltider per dag . Den totala livsmedelskostnaden i grossistledet beräknas ha ökat med 15,2 procent.17 Nedanstående tablå ger en sammanfattande bild över storhushålls- marknaden i . Begreppet storkök förekommer även och avser då i regel produktionsdelen i ett storhushåll. 17 Storhushållsguide ´96 s 13. Tablå 2.4 Storhushåll 1995 Förändr rel (%) Källa: Storhushållsguide ´96. Antalet enheter är ungefär oförändrat jämfört med . Inom barn- omsorgen har dock en viss ökning med 200 enheter skett. En viss ökning har även skett inom den privata sektorn vad gäller fast food. Det totala antalet måltider som serverades har ökat med Sjukvården står för en minskning med 5,9 milj måltider . Äldre- och omsorgsvård har ökat med 7,9 milj måltider . Storhushållen sysselsatte 125 000 personer (en minskning med 1 000), varav 89 000 årssysselsatta. Storhushållens andel av den totala livsmedelsförbrukningen mätt i grossistledet beräknas till 1995. finns av skiftande storlek och karaktär. Följande tablå ger en översikt över restaurangföretagens struktur : Tablå 2.5 Restaurangföretagens struktur 1994 Källa: Hotell- och Restaurangföretagare (). Fakta om svenska hotell- och restaurangbranschen 1995. Totalmarknaden för restaurangerna hade enligt SHR en svag utveckling . SHRs Restaurangpanel, som mäter omsätt- ningsförändringarna bland 150 rapporterande anläggningar, visar på en nedgång på . Den totala restaurangmarknaden bedöms sammantaget ha haft en omsättning på . 18 (SHR), Verksamhetsberättelse 1996, s 11. minskade antalet produktionsställen i livs- medelsindustrin med 40 procent.19 Denna koncentration möjliggjordes bl.a. genom att företagen utnyttjade ny processteknik samt ny förpack- nings- och distributionsteknik. Dagligvaruhandeln inom såväl parti- som detaljhandel kännetecknades av en mycket stark koncentration. fanns det knappt 21 000 storhushåll som tillsammans serverade drygt 4 000 000 måltider per dag. var antalet drygt 27 000 storhushåll som serverade drygt 4 400 000 måltider per dag. 20 Storhushållsektorn uppvisade således ett avvikande mönster jämfört med livsmedelssektorn i övrigt. Kännetecknande för livsmedelssektorn för tiden angavs i propositionen 1988/89:68 om livsmedelskontrollen vara en utveckling mot mer storskaliga och komplicerade produktions- processer och produktionssystem. Denna utveckling kan i viss mån sägas ha fortgått även därefter. Livsmedelsindustrin består av ett tiotal branscher som sinsemellan har mycket olika struktur och arbetsförhållanden, från små hantverksföretag till stora processindustrier. har företagen blivit färre och större och dessutom förekommer ett starkt inslag av internationalisering. Livsmedelsindustrier slås samman inom , men samgående sker också med företag i andra länder. har utvecklingen inom dagligvaruhandeln inneburit effektivisering och pressade priser där man satsar på stora centrala en- heter. Det blir färre lager och längre transporter - transporter är billigare än lagerhållning. Följden blir att mindre kvantiteter transporteras oftare. En motsatt tendens kan också iakttagas där den lokala marknaden får ökad betydelse - torghandel, gårdsbutiker och enskilda butiker som säljer varor producerade i trakten. Det förekommer också att detaljister bryter kedjetroheten och handlar frukt och grönsaker av lokala handlare. kom de offentliga storhushållen allt mer att präglas av en industriell syn. Varm kantinmat var vanligt förekommande. svängde emellertid pendeln och många ansåg det vara bäst att laga maten så nära serveringen som möjligt. Decentraliseringen tog fart , men tycks en ny våg av centralisering och personalnedskärningar karaktärisera de 19År 1960 fanns det 449 mejerier (varav 414 kooperativt ägda). De hade 1990 minskat till 83 stycken. 20Kontroll av livsmedel (SOU 1986:25). 21Fakta om matsverige 1995 SLU, LRF, UR. För storhushållsbranschen totalt gäller att drygt 28 500 enheter serverar mer än 4 800 000 måltider per dag; , serverade drygt 27 000 storhushåll mer än4 400 000 måltider per dag. Dessa siffror tyder på att den totala storhushållssektorn i huvudsak har likartad struktur som . Sammanfattningsvis har koncentrationstendensen fortgått, men i långsammare takt. kan en marginell motsatt tendens iakttas där produktionen börjar decentraliseras. När- producenter börjar dyka upp t.ex. beträffande bagerier, slakterier, yste- rier, bryggerier och i viss mån storhushåll. Vid tiden beslut om livsmedelstillsynen fokuserades problemen inom den storskaliga livsmedelsindustrin. Problemen inom livsmedelsförsörjningen och livsmedelskontrollen har därefter flyttats närmare konsumenten. återfinns de dominerande problemen inom storhushåll och mindre livsmedelsbutiker. Den samlande benämningen på statliga och kommunala myndigheters åligganden att se till att livsmedelslagstiftningen efterlevs har omväx- lande varit livsmedelskontroll och livsmedelstillsyn. beslut om livsmedelskontrollen har livsmedelstillsyn blivit den domine- rande benämningen. Tillsyn är det ord som används i livsmedelslagen. Livsmedelslagen ger regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer befogenhet att meddela föreskrifter om livsmedels beskaffenhet, hantering, märkning m.m. Under regeringen har endast normgivningsuppgifter enligt livsmedelslagen (och generalläkaren i fråga om lagens tillämpning på försvarsmakten). En annan myndighetsuppgift enligt livsmedelslagen är att godkänna livsmedelslokal och att pröva ansökan om tillstånd enligt livsmedels- förordningen 16 §. En grundtanke i livsmedelslagen och -förordningen är att livsmedel så långt möjligt ska hanteras i godkänd livsmedels- lokal. Försäljning på annat ställe än i livsmedelslokal kräver särskilt tillstånd. Uppgiften att pröva godkännande av livsmedelslokal har enligt livs- medelsförordningen 38 § fördelats mellan , som svarar för ca 400 slakterier och större anläggningar samt vissa mobila lokaler, och kommunerna, som godkänner övriga livsmedelslokaler, nu ca 50 000 till antalet.22 I kommunerna är det enligt livsmedelslagen den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet som har till uppgift att pröva godkännandet av livsmedelslokal. Vidare har vissa ärenden om dispenser, godkän- nande av livsmedel m.m. Sammanfattningsvis kan uppgiften benämnas prövning i enlighet med den terminologi som regeringen föreslår ska Närmare uppgifter om ansvarsfördelningen redovisas nedan i tablå 6.1. användas i livsmedelslagen 29 a §. 23 Ändringen avses förtydliga inne- börden i bemyndigande att meddela föreskrifter om avgifter. Den närmare tillsynen inom länet utförs enligt livsmedelslagen av , som dock inte har fått några beslutsbefogenheter enligt livsmedelsförordningen. Beslut av en nämnd eller av en besiktningsveterinär får överklagas till . Den myndighet som prövar godkännande av livsmedelslokal utövar också tillsynen där. Tillsyn, den tredje myndighetsuppgiften vid sidan av normgivning och prövning, är således den aktivitet som normalt tar vid, när en lokal har godkänts och hantering av livsmedel börjar i lokalen. Tillsyn innebär att se till att de regler följs som anges i livsme- delslagstiftningen inklusive de bestämmelser som har angivits för den lokal där livsmedelshanteringen sker. (En konsekvens av definitionen är att ordet tillsyn bör förbehållas myndigheternas verksamhet, medan företagen bedriver egenkontroll). Grundbetydelsen av tillsyn är således kontroll i efterhand av att be- stämmelser följs. Tillsyn i denna mening är myndighetsutövning , vars kärna är att bedöma om bestämmelserna följs. Om en överträdelse konstateras, ska myndigheten ta ställning till vilken sanktion som ska tillgripas. En tillsynsmyndighet förfogar enligt livsmedelslagen (LL) eller -förordningen (LF) över följande administrativa sanktioner: -föreläggande eller förbud, ev med vite (LL 25 §) -omhändertagande av vara (LL 27 §) -förordnande om rättelse (LL 25 §) -återkallelse av godkännande av livsmedelslokal (LF 44 §) och av tillstånd (LF 16 §), om det finns ett förbehåll om återkallelse. Om en överträdelse inte är så allvarlig att ett ingripande krävs, kan det finnas visst utrymme att ge råd för att ge företagaren möjlighet att vidta förändringar. Denna tillsynsaktivitet, kallad råd- givning, är knuten till ett visst ärende och ett visst problem men är inte myndighetsutövning. Det återgår åtgärden till att bli, om det konstateras att rådgivningen inte har lett till önskat resultat. Tillsynsmyndigheterna ska verka för att överträdelser av lagen beivras (livsmedelslagen 25 a §). Regeln är att en överträdelse ska polisanmälas vid misstanke om brott. Anmälan utesluter inte att administrativa ingripanden företas enligt livsmedelslagen. I praktiken torde anmälan aktualiseras vid brottsmisstanke, när administrativa ingripan- den inte kan eller bör användas eller inte leder någon vart. 23 /98:48 Ändringar i livsmedelslagen m fl lagar. Vid sidan av rådgivning, som föranleds av en preciserad frågeställning, kan myndigheter på eget initiativ eller efter förfrågan lämna infor- mation av mer allmän karaktär till företagarna. Varken rådgivning eller information är myndighetsutövning utan s.k. faktisk förvaltnings- verksamhet, som här syftar till att underlätta tillsynsarbetet. Enligt det språkbruk som har, delas tillsynsverk- samheten upp i direkt och indirekt tillsyn. Den direkta tillsynen utövas dels av de kommunala nämnderna, dels av . Det som benämns indirekt tillsyn är uppgift att utöva tillsyn över kommunernas direkta tillsynsverksamhet. Även , som utövar den närmare tillsynen inom länet, får med den terminologin anses bedriva indirekt tillsyn som innebär att lämna expertstöd i den direkta tillsynen genom rådgivning och information. Myndighet, som enligt lag eller förordning har ansvar för att t.ex. kontrollera viss verksamhet, kan inte utan bemyndigande i lag överlåta den del av denna uppgift, som utgör myndighetsutövning, till någon annan. Däremot bör det i princip vara möjligt att uppdra åt annan - myndighet eller enskild - att ta fram underlag för beslut som innebär myndighetsutövning eller att utföra preciserade förvaltningsuppgifter - t.ex. information eller utbildning. Huvudsyftena i livsmedelslagstiftningen är att dels skydda konsument- ernas hälsa genom att se till att de erhåller säkra livsmedel, dels sörja för redlighet i handeln, dvs att konsumenterna får den vara de har rätt att förvänta sig med ledning av märkningen på produkten. Förutom de regler som fastställer detaljnivån för skyddet finns regler för hur kontrollen av reglerna ska gå till. EGs inre marknad etablerades med fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital. trädde EES- avtalet i kraft. blev medlem i EU. Som en följd av och EU-medlemskapet har EG-direktiven på området införlivats i den svenska livsmedelslagstiftningen. Det är medlemsstaternas ansvar att se till att direktiven införlivas. I allmänhet har det varit fråga om detaljjusteringar, eftersom en harmonisering på internationell nivå ägt rum inom ramen för . Då började gälla tog i princip över EGs bestämmelser på livsmedelsområdet. Harmoniseringen, dvs. utarbetandet av gemensamma bestämmelser, är långt framskriden inom livsmedelsområdet. Som medlem i EU kommer nu fortlöpande att införliva de bestämmelser som gemensamt antas av medlems- staterna24. Sedan började gälla har över 100 EG-direktiv som berör livsmedelsområdet överförts till svensk lag- stiftning i form av kungörelser. Direktiv anger vilka resultat som ska uppnås; medlemsländerna har frihet att själva bestämma hur det ska gå till. Därutöver gäller ett stort antal EG- förordningar som gäller som sådana. Detta innebär att texten inte får skrivas om i nationell lagstiftning. Dessa förordningar publiceras i Europeiska gemenskapernas officiella tidning (EGT). Som en följd av regeringens proposition (prop. 1988/89:68, JoU 14, rskr. 263) om livsmedelskontrollen gjordes en genomgripande för- ändring av livsmedelslagstiftningen med avsikt att skärpa livsmedels- kontrollen och göra den mer enhetlig. roll som central tillsynsmyndighet med ett uttalat uppdrag att i högre grad än dittills meddela föreskrifter som styr livsmedelstillsynen. På livsmedelsområdet återfinns således den abso- luta majoriteten av alla EG-regler i föreskrifter som har utfärdats av . De grundläggande reglerna för livsmedel finns dock - nu som förr - i livsmedelslagen och livsmedelsförordningen men också i ett antal andra lagar och förordningar. Förutom reglerna kungörelser, som införlivat bestämmelser i och i EG-förordningar, tilllämpas också regler som finns i . Dessa regler syftar till att skydda den fria rörligheten för varor. Denna princip brukar kallas Cassis de Dijon- principen efter det rättsfall i där den först kom till uttryck, och den gäller på det område där EG inte har utfärdat gemen- samma regler, dvs. på det icke harmoniserade området. Principen inne- bär i korthet att att varor som tillverkas och saluhålls i ett EU-land - med vissa undantag - också får säljas fritt i andra EU-länder. 24I skapades EU genom Unionsfördraget. omfattar samarbetet tre huvudsakliga delar. Det brukar sägas att EU bygger på tre pelare. EG (Europeiska gemenskapen) finns kvar som en del av EU. Första pelaren består i huvudsak av det ursprungliga EG-samarbetet. Inom första pelaren antar medlemsländerna regler som de är skyldiga att följa. EG kallas för en rättsgemenskap och reglerna för EG-rätt. EU kan inte stifta lagar - det kan bara EG göra. EU betecknar däremot helheten och används i frågor som rör t.ex. utrikespolitik och asylfrågor. I enlighet med tillämpas gemenskapens livsmedelslagstiftning också i och . Livsmedelslagen (1971:511)25 är en ramlag som innehåller de grundläg- gande bestämmelserna om livsmedel och livsmedelshantering samt om myndigheternas tillsyn och om sanktioner, när föreskrifterna inte följs. har till regeringen eller myndighet som regeringen bestäm- mer delegerat befogenheter att meddela närmare bestämmelser om lagens tillämpning och om hantering, märkning, saluhållande, hygien, lokaler, tillsyn och avgifter för tillsyn. Regeringens föreskrifter finns i första hand i livsmedelsförordningen (1971:807). Den har samma rubrikindelning som lagen. Regeringens föreskrifter om avgifter finns i förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn m.m. Regeringen har i sin tur gett befogenhet att med- dela detaljerade regler om livsmedelslagens tillämpning. Livsmedels- verket har med stöd av dessa bemyndiganden beslutat en rad kungör- elser med föreskrifter och allmänna råd, som publiceras i Livsmedels- verkets författningssamling (SLV FS). Det samlade regelverket inne- håller ett hundratal kungörelser. Föreskrifterna är bindande, medan de allmänna råden ska ses som rekommendationer om hur en föreskrift bör tillämpas. offentliggör en förteckning över de författningar som verket har utfärdat med stöd av och regeringens bemyndiganden (senast SLV FS 1998:1). I den förtecknas följande gällande SFS-författningar (antal gällande ändringar inom parentes): -livsmedelslagen (1971:511), omtryck 1989:461 (5) -livsmedelsförordningen (1971:807), omtryck 1990:310 (17) -förordning (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn m.m. (6) -förordning (1994:1717) om kontroll av livsmedel som importeras från tredje land -kungörelse (1974:271) om kontroll vid utförsel av livsmedel (4) -förordning (1996:147) med instruktion för . Några volumuppgifter om regelmängden redovisas i kapitel 9. Livsmedelslagen kompletterar numera uttryckligen sådana EG- förordningar, som faller inom lagens tillämpningsområde. Detta kan gälla en förordning i dess helhet eller enbart vissa delar. 25 De viktigaste förarbetena finns i SOU 1970:6 och SOU 1970:7, prop. 1971:61 och prop 1971:62, JoU 1971:41 och JoU 1971:42, SOU 1986:25, prop. 1988/89:68, 1988/89:JoU14 samt prop 1992/93:119 och 1992/93:LU11. ningar som avses är främst vissa förordningar som faller inom ramen för EGs gemensamma jordbruks- eller fiskepolitik, t.ex. förordningarna om fjäderfä och ägg. Dessutom omfattas förordningar som, för att skydda folkhälsan, fastställer gränsvärden för högsta tillåtna halter av olika ämnen i livsmedel. Andra förordningar lägger fast vilka proce- durer som ska tillämpas när kommissionen utfärdar godkännanden, t.ex. av nya livsmedel. 3.2.3Övrig lagstiftning med anknytning till livsmedelsområdet Livsmedelslagen är den centrala lagen på området, men det finns också ett antal andra lagar som i större eller mindre utsträckning berör livs- medel. Även dessa har till syfte att skydda konsumenternas hälsa, sörja för redlighet i handeln och fastställa regler för kontrollen. Regler som syftar till att skydda hälsan finns bl.a. i smittskydds- lagen, hälsoskyddslagen och lagen om genetiskt modifierade organis- mer med kompletterande regeringsförordningar. Smittskyddslagstift- ningen reglerar samhällets skydd mot smittsamma sjukdomar. 26 I lagen framgår vid vilka sjukdomar samhället får vidta åtgärder mot den enskildes vilja och vilket intrång i den enskildes integritet som får göras. Miljö- och hälsoskyddsnämnderna ansvarar för att åtgärder vidtas mot bl.a. livsmedel som sprider eller kan misstänkas sprida smittsamma sjukdomar. Hälsoskyddslagstiftningen reglerar de åtgärder som kan vidtas för att förhindra uppkomsten av och undanröja sanitära olägenheter. Bl.a. anges att bostäder särskilt ska ha tillgång till vatten i erforderlig mängd till dryck och matlagning m.m. Lagstiftningen om genetiskt modifierade organismer avser att genom ett noggrant reglerat tillståndsförfarande säkerställa att människor och djurs hälsa samt miljön skyddas.