sou · GMB38d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Enligt samma bestämmelse undantas dock från förbudet skri fter som tillhandahålls endast på försäljningsställen för sådana drycker. Tillhandahållandet skulle avse en åtgärd inom ramen för en näringsid- kares marknadsföring. Som en följd av detta synsätt menade departe - mentschefen att det inte skulle finnas några hinder mot att en näringsidkare på uttrycklig begäran också av konsumenter som inte uppehöll sig p å Närmare om en ny lagstiftning fö rsäljningsstället tillställde dem de aktuella skrifterna; initiativet härtil l hade ju då tagits av konsumenten (prop. 1977/78:178 s. 52 f.). För de n aktuella marknadsföringen på försäljnin gsställe skulle givetvis gälla att den endast fick äga rum under iakttagande av kravet på särskild måttfullhet. Det gjorda uttalandet tycks ha lett till att det anses förenligt me d alkoholreklamregleringen att specialtidningar från tillståndshavar e innehåller alkoholreklam om konsumenter beställer eller prenumererar på dem, även för det fall alltså att materialet inte först distribuerats på e n restaurang eller annat försäljningsställe. Det är enligt utredningen inkon - sekvent att tillåta sådan alkoholreklam när samma material hade bedömts falla under annonsförbudet för det fall tidningen sålts i den allmänn a handeln. Det kan vidare enligt utredningens mening ifrågasättas om inte den nuvarande regleringen föranlett att särskilda tidningar med alkoholreklam med distribution på försäljningsställen ges ut. Detta kan tyckas som et t relativt enkelt sätt att kringgå alkoholreklamlagstiftningen. Även o m tidningar på försäljningsställen inte ges ut i sådant syfte tycks de flesta av dem innehålla allmän alkoholreklam, som inte är knuten till sortimentet på det aktuella försäljningsstället där tidningen distribueras. Utredningen s bedöm ning blir med hänsyn till det nu anförda att annonsförbude t fortsättningsvis inte bör inneh ålla något undantag för skrifter och tidningar som tillhandahålls på serveringsställe. Undantag bör dock göras för tidningar som tillhandahålls endast p å Systembolagets försäljning sställen. Det finns nämligen ingen anledning att reglera Systembolagets produktinformation utöver vad som följer av kravet på återhål lsamhet. Bolaget är skyldigt att bedriva detaljhandelsförsäljning till konsumenter och informera kunderna om sina produkter. I förhandling- arna med inför medlemskap i underströks vikten av att bolaget erbjöd konsumenterna fullgod information, särskilt om nya varor. Ett tillhandahållande bör avse endast vad som förekommer p å själva försäljningsstället. En följd av utredning ens förslag blir att alkoholre- klam inte tillåts i specialtidningar som konsumenter kan prenumerera på. Detta bör gälla också tidningar som ges ut av Systembolaget. Genom de särskilda riktlinjer som har utfärdat fö r marknadsföring av spritdrycker, vin och starköl förbjuds användandet av reklamfilm, stillbildsreklam på biografer och teatrar, videogram eller reklam i liknande former (punkten 4.2 c). Den som inte följer vad so m föreskrivs i riktlinjerna anses inte ha iakttagit kravet på särskild måttfullhet. Enligt 1 kap. 12 § första stycket yttrandefrihetsgrundlagen gäller va d som föreskrivs i 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen om att föreskrifter får meddelas i lag i fråga om annonser om alkohol utan hinder av att grundla- gen skall gälla också i fråga om radioprog ram, filmer och ljudupptagningar. Närmare om en ny lagstiftning Eftersom grundlagen föreskriver stöd i lag för ett dylikt förbud är det enligt utredningens mening nödvändigt att, till skillnad från vad som gäller , ett förbud mot kommersiella annonser i filmer meddelas i lag. Det är enligt utredningens mening härvidlag inte tillräckligt att ett sådant förbud följer endast av en allmän lagbestämmelse med krav på återhållsamhet. Me d filmer avses enligt yttrandefrihetsgrundlagen inte bara filmer utan även videogram och andra upptagningar av rörliga bilder, se 1 kap. 1 § tredj e stycket. I analogi med vad som föreskrivs för komm ersiella annonser i tidningar, radio och TV bör enligt utredningens mening i lag föreskrivas ett förbu d mot alkoholreklam i kommersiella annonser i filmer som visas offentligt. Undantag bör dock göras för filmer som visas på s försäljningsställen. I den mån alkoholreklam ann ars förekommer i filmer får den bedömas mot det allmänna kravet på återhållsamhet. Oavsett var gränsen för vad som bör anses tillåtet dras kan det göra s gällande att det är ologiskt. Eftersom det råd er förbud mot att annonsera för alkoholdrycker i tidningar, radio och TV kan det hävdas att detta också bör gälla videogram som säljs eller hyrs ut till enskilda. Till skillnad från de förstnämnda medierna är dock konsumenterna beträffande informationen på ett videogram för enskilt bruk på ett helt annat sätt, precis som är fallet med Internet, aktiva för att få tillgång till informationen eller att ta del av innehållet. Den som vill läsa en tidning, lyssna eller se på ett radio- eller TV-program eller gå på bio gör det i första hand för att ta del av nyhets - eller underhållningsprogram eller för att se en film. De gör det således av primärt annat skäl än att ta del av alkoholreklam. Alkoholreklam i de nu nämnda medierna bör dessutom anses mer påträngande. Enligt 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen gäller utan hinder av de n grundlagen vad som stadgas i lag om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker. Inte alla uppgifter som kan tänkas främja konsumtion av alkoholhaltiga drycker som förekommer i tryckt skrift undantas från tryckfrihetsförordningen s tillämpningsområde (prop. 1973:123 s. 46). Framställningen måste för att träffas av undantaget ingå i vad som kallas kommersiell annons. Vad som främst åsyftas härmed är tidningsannonser, men även reklammeddelanden på affischer och broschyrer hör hit. Redaktionell text är således trygga d genom bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen. Den rent yttre forme n av en text är dock inte ensamt utslagsgivande. Detta har också bekräftats i praxis, se NJA 1977 s. 751 där dock inte tog slutli g ställning till frågan om texten ifråga ansågs utgöra kommersiell annon s Närmare om en ny lagstiftning eller ej (se avsnitt 7.3.1). Det skall erinras om att marknadsföringslage n numera uttryckligen föreskriver att all marknadsföring skall utformas och presenteras så att det tydligt framgår att det är fråga om marknadsförin g och att det skall framgå vem som svarar för marknadsföringen (5 §). Härav följer att kommersiella annonser inte får presenteras som redaktionell text och att reklamblad inte får se ut som en tidning. Annonsen måste således vara kommersiell för att träffas av annonsför- budet. Detta innebär dels att annonsen skall utgöra ett medel för marknads- föring, dvs. vara avsedd att främja avsättningen av varan, dels att annons- meddelandet har rent kommersiella förhållanden till föremål, dvs. avse r näringsidkarens näringsverksamhet eller där tillhandahållen vara. Om ett företag som handlar med alkoholdrycker står bakom en annons bör sålunda ingripanden kunna ske om bolag et har ett kommersiellt intresse av att främja avsättningen av just den alkoholdryck som annonsen omfattar. En för utsättning är emellertid att alkoholdrycken framhävs i annonsen . Marknadsföring av någon som inte har koppling till ett företag i alkohol- branschen kommer normalt inte att omfattas av annonsförbudet. På sådana ställen som konsumenter själva uppsöker för att handla elle r skaffa sig information om alkoholdrycker bör alkoholreklam alltjäm t tillåtas. De motiv som har framförts i tidigare lagstiftningsärende fö r tillåtligheten av alkoholreklam på försäljningsställen äger enligt utredning- ens mening alltjämt giltighet (se prop. 1977/78:178 s. 40). Utredningens uppfattning är emellertid att alkoholreklamen på försäljningsställen ha r ökat i omfattning och att den tänjer på gränserna för vad som kan anses tillåtet enligt gällande bestämmelser. Härtill kommer att undantaget från annonsförbudet i 2 § tredje stycket alkoholreklamlagen enlig t utredningens bedömning lett till marknadsföringsåtgärder som inte ka n anses förenliga med syftet bakom alkoholreklamregleringen eller kraven på att lagstiftning skall präglas av tydlighet och konsekvens. Utredningen föreslår därför dels att annonsförbudet i tidningar inte förenas med annat undantag än det för annonser i skrifter som tillhandahålls på försäljnings- ställen för Systembolaget, dels att marknadsföri ng på försäljningsställen får avse endast de alkoholdrycker som säljs eller serveras där. Härigenom blir det inte heller möjligt för konsumenter att prenumerera på specialtidningar med alkoholreklam. Närmare om en ny lagstiftning 14.4.1Vad är försäljningsställen? Försäljningsställen för spritdrycker, vin och starköl är i huvudsa k restauranger, pubar och barer samt Systembolagets butiker. Även andr a platser där det med vederbörligt tills tånd säljs spritdrycker, vin eller starköl till konsumenter eller där det föreligger rätt till försäljning av öl i enlighet med bestämmelserna i 5 kap. 6 § och 6 kap. 1 § andra och tredje stycket alkohollagen är försäljning sställen. Försäljningsställen är således vid sidan av de nämnda ställena också sådana som livsmedelsbutiker, mässor, hotellrum med minibar och restaurangvagnar på tåg. En förutsättning för att ett ställe skall bedömas som försäljningsställe och därmed fö r tillåtligheten av alkoholreklam är att det finns en på tillstånd eller en i enlighet med alkohollagen grundad rätt att sälja eller servera alkoholdrycker till konsumenter. Från vad som i förevarande sammanhang avses med försäljningsställe undantas dock ställen där tillfälligt serveringstillstånd gäller, t.ex . förenings- eller företagsfester. 14.4.2Vilka marknadsföringsåtgärder är tillåtna på försäljningsställen? Det allmänna kravet på att all marknadsföring skall ske med återhållsamhet bör gälla samtliga marknadsföringsåtgärder på förs äljningsställen. Vad som närmare ingår i detta krav bör dock enligt utredningen vara beroende a v dels vilken typ av alkoholdrycker försäljningen avser, dels vilken typ av försäljningsställe det är fråga om. Det bör således inte komma ifråga att det på ett försäljningsställe görs reklam för alkohol drycker som överhuvudtaget inte saluförs eller serveras där. Reklamen bör alltså ha anknytning endast till de alkoholdrycker som ingår i sortimentet på det aktuella försäljnings- stället. Utredningen gör härvidlag följande särskilda överväganden. I livsmedelsbutiker och andra försäljningsställen för öl bör följande gälla. Marknadsföringen bör ske främst gen om själva saluhållandet i eller i direkt anslutning till lokalen. I skyltfönster bör endast få upplysas om vilket ö l som säljs och till vilket pris det utbjuds. Marknadsföringen bör ske me d beaktande av att öl är en av många varor som utbjuds till försäljning och med utgångspunkt från att konsumenterna besöker försäljningsstället i första hand för att handla annat än öl. Vid utformningen av marknadsfö - Närmare om en ny lagstiftning ringen måste också beaktas att det finns konsumenter som inte vill eller kan dricka alkohol. Den marknadsföring som bedrivs av Systembolaget äger rum bl.a . genom skyltning i skyltfönster och annat saluhållande inne i butikerna samt i skrifter såsom Uppdraget och Varunytt. Vid bedömning av denn a marknadsföring måste beaktas Systembolagets särskilda ställning oc h skyldighet att informera om sina produkter. Som anmärkts ovan bör även fortsättningsvis tillåtas alkoholreklam i bolagets skrifter som tillhandahålls i butikerna. Marknadsföring av alkoholdrycker på restauranger och andra liknande försäljnin gsställen bör tillåtas endast om den avser sådana alkoholdrycker som serveras där. På andra försäljnin gsställen bör få finnas i princip endast en upplysning att alkoholdrycker erbjuds och vilka priser de håller. I övrigt bör alkoholreklamen bedömas mot ett allmänt krav på återhållsamhet. En mer liberal bedömning av detta krav kan ske för alkoholreklam på mässor där det säljs alkoholdrycker. I vad mån sådan reklam skall bedömas so m återhållsam beror på bl.a. mässans tema och vilka som deltar i den. Frågan om den svenska lagstiftningens tillämpning på marknadsföring med internationell marknadsföring på Internet anses böra prövas enligt samma principer som annan gränsöverskridande marknadsföring exempelvis i tidningar och i radio och television. Utgångspunkten är att den svenska lagstiftningen är tillämplig på sådan marknadsföring som riktar sig til l svensk publik. Huruvida en viss marknadsföring riktar sig mot den svenska marknaden eller inte blir beroende av bl.a. vilket språk som används och vem eller vilka som är avsändare. Den svenska marknadsföringslagstift - ningen kan sålunda bli tillämplig på marknadsföring som bedrivs frå n utlandet av ett utländskt bolag. Svenska innehavare av s.k. websidor eller webtorg kan således ha ett medverkansansvar för sådan marknadsförin g som ligger på deras servrar eller som via länkar är tillgängliga från dera s s.k. siter. En jämförelse kan här göras med det ansvar för innehållet i s.k. elektroniska anslagstavlor som föreslås i regerin gens prop. 1997/98:15 med förslag till lag om ansvar för elektroniska anslagstavlor. Närmare om en ny lagstiftning Frågan om hur förekomsten av alkoholrek lam på Internet skall bedömas har av naturliga skäl inte berörts i de ursprungliga förarbetena til l alkoholreklamlagen. Sådan reklam har inte heller berörts i samband me d införandet av reklamförbuden i radio och television. Tillåtligheten av den har emellertid kommit att aktualiseras , bl.a. genom förfrågningar och anmälningar hos . besvarade sålunda en förfrågan a v om bedömning av en av Systembola- get planerad information på Internet. anförde därvid bl.a. följande. Reklam på Internet kan inte direkt anses omfattas av annonsförbude t som det är avgränsat i 2 § 3 st alkoholreklamlagen. Reklammediet bär dock stora likheter med annonsering i tidningar eller i radio/TV (som förbjuds i 2 § 2 st). Annonsering på Internet har stor spridning och är tillgängligt efter ett mycket begränsat aktivt handlande från den som har tillgång till nätet. Oavsett hur reklammediet som sådant kommer att bedömas i framtida lagstiftning eller praxis gäller kravet på särskild måttfullhet för denna alkoholreklam. Vi anser här att det har stor betydelse att mediet är, eller i vart fall kommer att vara, tillgängligt för e n mycket bred allmänhet efter ett mycket begränsat initiativ. Till detta hör också att reklamen blandas med information på Internet på ett sätt som kan leda till en stark indirekt påverkan. Enligt borde inte Systembolagets information om nya varor i Varunytt läggas ut på nätet. Verket anmärkte också att det me d hänvisning till den genomslagskraft som innehållet i bolagets prislista kunde få kunde ifrågasättas om prislistan på Internet var förenlig me d alkholreklamlagens intentioner. har i skrivelser till bland annat och till några bryggerier ifrågasatt den marknadsfö- ring av sina varor som dessa företag bedrivit på Internet. har därvid gjort gällande att marknadsföringslagen är tillämplig på dess a marknadsföringsåtgärder och att marknadsföringen redan genom si n förekomst på Internet strider mot alkoholreklamlagen. Marknadsföringen kan enligt närmast jämföras med annonser i periodiska skrifter. De berörda företagen har i yttranden till bestritt att de bedrivit marknadsföring på Internet s om strider mot alkoholreklamla- gen. har ännu inte avgjort de aktuella ärendena. Frågan om det grundlagsmässiga skyddet för information på Interne t behandlades av i betänkandet SOU 1997:149, Grundlags- Närmare om en ny lagstiftning skydd för nya medier. Kommittén fann att Internet inte nu kan betrakta s som ett medium i sig utan får betraktas som ett system som möjliggör olika former av datorkommunikation och att varje tillämpning får betraktas för sig när det gäller att avgöra om grundlagsskydd föreligger eller inte . Kommittén ansåg att Internet knappast funnit sina former på ett sådant sätt att det nu finns anledning att överväga särskilda regler för just Internet till skydd för yttrandefriheten på nätet. Enligt kommittén var det emellerti d viktigt att utvecklingen noggrant följs så att lagändringar kan vidtas om det blir motiverat. Under remissbehandlingen av betänkande framkom bl.a. synpunkten att Internet borde betraktas som ett medium och att kommittén borde ha övervägt grundlagsskydd. 1997/98:43 om bl.a. tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens tillämpnings- områden, som f.n är föremål för prövning, ansluter si g regeringen i huvudsak till vad anförde rörande frågan om lagstiftning när det gäller grundlagsskyddet för Internet. Utvecklingen inom de s.k nya medierna har varit utomordentligt snabb och den kommer säkerligen också fortsättningsvis att leda till stora förändringar av förutsättningarna för marknadsföring a v varor och tjänster. Utredningen har inte förutsättningar att analysera denna utveckling närmare. Vad som emellertid beträffande marknadsföringen av alkoholdrycker står klart är att sådan marknadsföring förekom- mer i mycket stor utsträckning på Internet. Den är till sin allra största del inriktad på internationell publik men viss marknadsföring förekomme r också som är direkt inriktad på den svenska publiken. Den sistnämnd a marknadsföringen har naturligtvis många gemensamma drag med marknadsföringen i periodiska skrifter eller i radio och TV. I sammanhang- et brukar man peka på den principiella skillnaden som ligger däri att kunden/internetanvändaren själv söker upp informationen om varorna och tjänsterna istället för att passivt ta emot vissa budskap. Denna omständig- het skulle leda till att mediet inte likt tidningar och Radio/TV skulle vara så påträngande att direkt förbud bör övervägas. Såvitt utredningen har erfarit går dock utvecklingen mot en allt större integration mellan exempelvis TV- mediet och de s.k. multimedierna. Enligt utredningens mening är det utifrån de alkoholpolitiska hänsy n som är bestämmande för lagstiftningen om alkoholreklam självfalle t önskvärt att marknadsföringen av alkoholdrycker över Internet i så sto r utsträckning som möjligt tillåts bara inom de gränser som annars satts upp för sådan marknadsföring. Det står klart att en reglering måst e ske med beaktande av internationella förhållanden, vilket i hög gra d begränsar mö jligheterna att ingripa mot sådan marknadsföring på Internet som inte är särskilt inriktad på den svenska publiken. Även om den skulle vara inriktad på svensk publik kan ett ingripande med stöd av svensk a regler inte alltid fullföljas. Närmare om en ny lagstiftning En begränsning i lag, utöver vad som följer av ett allmänt krav p å återhållsamhet, av tillåtligheten av marknadsföring på Internet måste sk e med beaktande av det grundlagsskydd som eventuellt föreligger fö r systemet. Ett förbud kan införas endast om det på motsvarande sätt so m annonsförbudet i tidningar och radio/TV har stöd i grundlagen. Under det pågående lagstiftningsarbetet om grundlagsskydd för nya medier har som nämnts inte föreslagits något särskilt grundlagsskydd för Internet . Vissa regler i tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen kan dock bli tillämpliga (huvudregeln om radioprogram i 1 kap. 6 § yttrandefri- hetsgrundlagen, den särskilda regeln om databaser hos vissa medieföretag m.m. i 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen och den s.k bilageregeln i 1 kap. 7 § andra stycket tryckfrihetsförordningen, se SOU 1997:49 s. 181). Med hänsyn till de svåröverskådliga rättsreglerna p å området och till vad som i övrigt har förekommit rörande lagstiftningen på detta område är det enligt utredningens mening inte meningsfullt att inom ramen för lagstiftningen om marknadsföring av alkoholdrycker överväg a särskilda bestämmelser om sådan marknadsföring på Internet. Införs inte några sådana bestämmelser följer enligt utredningen av det ovan sagda att marknadsföring av alkoholdrycker på Internet, kan prövas mot en allmänt hållen regel om återhållsamhet. I den mån reklamen förekommer inom det grundlagsskyddade området får önskemålet om en restriktiv hållnin g anpassas till grundlagsskyddet. Av tradition har den svenska alkoholpolitiken syftat till att skydda framför allt ungdomen från alkoholkonsumtionens negativa följder. Det har härvid ansetts särskilt angeläget att bl.a. alkoholdebuten sker . Det finns sålunda en risk att den som gör en tidig alkoholdebut och vänjer sig vid alkoholsmaken i högre grad konsumerar och missbrukar alkohol som vuxen. Enligt utredningens mening är mot denna bakgrund barn och ungdomar en särskilt skyddsvärd grupp att ta hänsyn till vi d utformningen av alkoholreklamregleringen. Som utredningen har redogjort för (avsnitt 13.2) bör också beaktas Europadeklarationen o m alkohol som anslöt sig till . I den slogs fast bl.a. att alla barn och ungdomar har rätt att växa upp i en miljö som är skyddad från alkoholkonsumtionens negativa följder, och som i möjligaste mån är fredad mot marknadsföring av alkoholhaltiga drycker. Närmare om en ny lagstiftning Alkoholreklamen är redan enligt gällande regelsystem omgärdad med starka restriktioner. Möjligheterna att marknadsföra alkoläsken är därfö r begränsade. Såvitt utredningen har kunnat finna har det vid marknadsfö - ringen av alkoläsk inte förekommit att reglerna om marknadsföring av alkoholdrycker har överträtts i anmärkningsvärt många fall. Det stå r dock klart att produkten attraherar barn och ungdomar redan genom sin smak och utformning, dvs. redan genom sin image. Alkoläsken vänder sig i första hand till barn och ungdomar. Det är enligt utredningens menin g framför allt dessa omständigheter som förklarar försäljningsframgånge n och alltså inte marknadsföringsåtgärder i traditionell mening (annonser , direktreklam m.m.). Det finns därför skäl att överväga ändringar i lagstiftningen i syfte att motverka denna typ av marknadsföring. Alkoläsken är en laglig alkoholdryck, som får säljas i enligt de bestämmelser som finns om sådan försäljning. Den finns intagen i Systembolagets grundsortiment. I dessa hänseenden finns det inte anledning att frångå på gemenskapsrätten grundad e bedömningar. Det som särskiljer alkoläsken från andra alkoholdrycker är att den på ett försåtligt sätt underlät tar övergången från konsumtion av läsk och andra alkoholfria drycker till alkoholdrycker, vilket naturligtvis framför allt innebär en risk för ökad alkoholkonsumtion bland barn och ungdomar. Det är alkoläskens popularitet bland barn och ungdomar som ger motiv för utredningens överväganden i det följande. Att alkoläsken också konsumeras av vuxna och marknadsförs bland dem medför således inga särskild a överväganden från utredningens sida. När utredningen i det följande talar om barn och ungdomar avse r utredningen med barn dem som inte fyllt och med ungdomar yngre människor som uppnått . Ett totalförbud mot marknadsföring av alkoläsk har klargjort att en lagstiftning som innebär inskränkningar i möjligheten att marknadsföra alkoholdrycker kan, även om lagstiftningen i sig utgör ett hinder mot den fria rörligheten, rättfärdigas av folkhälsoskäl i enlighet med artikel 36 i (se t.ex. Aragonesa de Publicidad målet). För att kunna rättfärdigas med stöd av artikel 36 eller andra s.k . tvingande hänsyn måste dock inskränkningen i rätten att marknadsföra en produkt vara nödvändig och proportionel l. Mot bakgrund av att alkoläsken, i enlighet med beslut med tillämpning av bl.a. Närmare om en ny lagstiftning gemenskapsrätten, befunnits vara en tillåten produkt får det anses var a uteslutet att ett totalförbud mot marknadsföring av produkten kan förenas med EG-rätten. Ett generell inskränkning i möjligheten att marknadsföra alkoläsk