sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Detta system, med ersättning på två nivåer modifierade genom inverkan av privata, frivilliga försäkringar, har medfört större enhetlighet principiellt sett. Det bör vara möjligt att ytterligare förenkla systemet, t.ex. genom reformer av de lagar om strikt ansvar som har annan teknisk konstruktion än de utvecklade formerna för ersättning oberoende av vållande. Administrativt sett finner man fortfarande stor splittring, genom att vid en och samma skada ersättning ofta utgår ur socialförsäkring och privat försäkring på den skadelidandes sida, samt från försäkring – trygghetsförsäkring, trafikförsäkring, ansvarsförsäkring – på en ersättningsskyldigs sida. Det är måhända alltför tidigt att söka bilda sig en mening om huruvida detta system med två huvudprinciper kommer att bestå . Det ena alternativet härtill synes vara, att all ersättning för personskada förs upp till den högre nivån. Detta skapar då nya praktiska och principiella problem hur gränserna ska dras mellan förluster som ersätts enligt normerna för denna nivå och ersättning som utgår vid sjukdom eller vid bestående arbetsoförmåga som inträder av andra liknande orsaker. Det är fullt rationellt att räkna med två olika nivåer för ersättning vid personskada. Även om inte samhället kan ge alla full restitution vid all förlust och minskning av arbetsförmågan och vid alla förändringar till det sämre, är det rimligt att i några fall söka tillgodose det krav på tr ygghet som går ut på att med ersättningens hjälp återställa det tillstånd som bestod före skada så gott det är möjligt. Det blir då en senare fråga i vilka särskilda fall denna högre trygghetsstandard ska kunna upprätthållas. 170 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Kostnaden för att återinföra den arbetsskadesjukpenning som togs bort 1993 kan beräknas uppgå till . Härtill kommer att administrationskostnaderna kan beräknas till inte mindre Vi har mot den bakgrunden stannat för att INTE föreslå att arbets- skadesjukpenningen ska återinföras. Arbetsskadeförsäkringens re- surser och försäkringskassornas bör i stället bl.a. användas till att göra försäkringen mer aktiv i arbetet med att rehabilitera arbets- skadade, som fått bestående eller mer omfattande skador, tillbaka till arbetslivet. I våra direktiv anges att vi ska pröva om det finns anledning att om- pröva ersättningsreglerna utifrån principen att en skadad så långt möj- ligt ska hållas ekonomiskt skadeslös. En sådan ordning minskar också de skadeståndsrättsliga processerna. Enligt direktiven är vi fria att pröva ersättningsnivåerna. Vi ska dock beakta att olycksfall och arbetssjukdomar bör behandlas lika. Likaså ska vi beakta det som, enligt direktiven, motiverade samord- ningen med sjukförsäkringen, nämligen incitamentet för rehabilitering. Det är vidare viktigt att försäkringens kostnader inte ökar på samma sätt som . Sjuk- och arbetsskadekommittéen konstaterade att ett generellt ar- betsskadebegrepp i kombination med en arbetsskadesjukpenning kunde leda till en kostnadsutveckling som blev svår att kontrollera. Enligt direktiven ska arbetsskadeförsäkringens regler vara långsiktigt stabila. Försäkringen måste även vara finansiellt stabil. 5.8.2Sjuk- och arbetsskadekommitténs arbete Sjuk- och arbetsskadekommittén konstaterade att det inte var möjligt att höja ersättningsnivåerna i alla typer av arbetsskador (SOU 1996:113). Att på nytt införa en arbetsskadesjukpenning för skador till följd av annan skadlig inverkan skulle riskera att driva upp kostnaderna i försäkringen, som utredningen av anmälningar skulle komma att ta betydande administrativa resurser i anspråk. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 171 I syfte att förbättra försäkringsskyddet för den enskilde föreslog kommittén att ersättningsnivåerna för olycksfall i arbetet skulle höjas. Ersättning skulle lämnas vid skada till följd av olycksfall i form av ar- betsskadesjukpenning som tillsammans med sjukpenning enligt AFL skulle motsvara av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst. Kommittén föreslog även en samordning med sjukförsäk- ringen . Förslaget avstyrktes dock av majoriteten av remissinstanserna. Den huvudsakliga invändningen var att arbets- olycksfall och arbetssjukdomar skulle behandlas lika samt att förslaget inte var könsneutralt. Regeringen fann heller inte skäl att följa kom- mitténs förslag. Arbetsskadeförsäkringen är enligt LAF samordnad med den allmänna försäkringen när det gäller ersättning vid sjukdom. Den som är arbets- skadad får ersättning som vid annan sjukdom enligt bestämmelserna i lagen om allmän försäkring (AFL). Särskild ersättning kan dock utges enligt LAF för vissa kostnader som uppkommer till följd av skada. Om arbetsskadesjukpenningen återinfördes i försäkringen skulle i och för sig en rad fördelar kunna uppnås. uppgår både sjuklön och sjukpenning till av den tidigare lönen respektive den sjukpenninggrundande in- komsten. Mellan den 15:e och den ger visserligen avtals- gruppförsäkringen och liknande andra kollektiva försäkringar dessutom en ersättning som motsvarar av den sjukpenninggrundande inkomsten. Inkomstförlusten kan dock bli kännbar för den som skadats i sitt arbete. Om arbetsskadesjukpenningen återinfördes skulle det medföra att den arbetsskadade fick full kompensation redan under sjukskrivnings- perioden. Detta vore givetvis värdefullt ur den enskildes synpunkt. Det skulle stärka arbetsskadeförsäkringens uttalade, reparativa syfte – att hålla den skadade ekonomiskt skadeslös. Särskilt betydelsefull skulle en återinförd arbetsskadesjukpenning givetvis vara för de grupper som trots allt saknar en avtalsbunden tilläggsförsäkring. Bland dem som inte täcks av kollektivavtal på om- rådet och därför har ett sämre försäkringsskydd finns många unga och anställda i mindre företag. Som vi har påpekat också i andra sammanhang framförs det inte sällan i debatten att det viktigaste för den försäkrade ibland är att få sin skada godkänd som en arbetsskada. Sjukdomen blir på så sätt mer all- mänt accepterad och det stärker den skadades självkänsla. 172 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG skadesjukpenningen återinfördes skulle det kunna leda till den försäk- rade gavs ett snabbare besked i saken än som ofta är fallet . Efter det att arbetsskadesjukpenningen slopades 1993 kommer LAF numera in i ett senare skede. kan det dröja innan den skadade får sin sak prövad och då i samband med att rätten till livränta prövas. En nackdel med att låta arbetsskadeförsäkringen komma in i bilden i ett så tidigt skede som har ansetts vara att er- sättningen riskerar att verka rehabiliteringshämmande. Detta var också ett uttalat syfte med att ta bort arbetsskadesjukpenningen. Man hävdade att det var svårt att motivera den försäkrade att påbörja rehabilitering innan hade prövat om det förelåg en arbetsskada. Sannolikt berodde arbetsskadeförsäkringens möjliga rehabilite- ringshämmande effekter på flera samverkande omständigheter. Innan arbetsskadesjukpenningen togs bort hade försäkringskasssorna stora ärendebalanser, vilket medförde långa handläggningstider i arbets- skadeärendena. För den enskilde kunde väntetiden bli mycket lång. När beslut i frågan kanske långt om länge väl hade fattats, kunde det ibland vara svårt att motivera den enskilde. Erfarenheter från rehabiliterings- arbetet visar också att det överlag är svårt att motivera en person som varit sjukskriven en längre, ja ibland till och med en kortare, tid. Det är därför av största vikt att en adekvat rehabilitering kan komma i gång . En höjning av ersättningsnivån under den inledande sjukskrivningen skulle å andra sidan troligen föra med sig att fler blir benägna att an- mäla sin skada. På så sätt skulle samhället ges bättre kunskaper om or- sakerna till skadornas uppkomst och möjligheterna att förhindra nya skador skulle öka. I största utsträckning är det emellertid en ekonomisk fråga om ar- betsskadesjukpenningen ska återinföras eller inte. De senaste årens regelförändringar i arbetsskadeförsäkringen – och särskilt slopandet av arbetsskadesjukpenningen – har fört med sig att utgifterna kraftigt reducerats och att kostnadsutvecklingen nu är under kontroll. /95 är utgifterna lägre än inkomsterna. Det löpande överskottet uppgick till ca och det ackumulerade underskottet till ca . I propositionen 1997/98:41 Socialförsäkringens administration m.m., som antogs av i decmber 1997, anger regeringen att principerna om bruttoredovisning enligt lagen om statsbudgeten ska tillämpas på bl.a. arbetsskadeförsäkringen fr.o.m. . Arbetsskadefonden bör avvecklas och arbetsskadeavgiften bör i fort- sättningen föras till en bruttoredovisad inkomsttitel. Utgifterna för ar- betsskadeförsäkringen ska inte avräknas mot den inkomsttiteln utan på –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 173 sedvanligt sätt finansieras från ett anslag som anvisar för ändamålet. möjligheter att ta ställning till inkomster och utgifter förenade med arbetsskadeförsäkringens regler kommer därmed att förbättras. Regeringen anger även att den i arbetsskadefonden bok- förda skulden är fiktiv och föreslår att skulden ska elimineras utan statsfinansiella konsekvenser. Vi har undersökt de ekonomiska förutsättningarna för att återinföra arbetsskadesjukpenningen. Vi har därvid utgått från att arbetsskade- sjukpenningen liksom tidigare skulle ges först efter en samordningstid med den allmänna sjukförsäkringen, eftersom det knappast kan anses rimligt att ersätta den enskilde fullt ut redan under den inledande sjuk- skrivningstiden. Med en samordningstid av har vi beräknat årskostnaden för en återinförd arbetsskadesjukpenning till vid kompensation. Vi har då räknat med att en återinförd ar- betsskadesjukpenning skulle kunna bli aktuell i ca 25 000 fall av ar- betssjukdom och i ca 18 000 fall av olycksfall, dvs. sammanlagt ca 43 000 skador. Med ledning av den genomsnittliga sjukpenning- kostnaden åren 1990–1992, som var , har vi antagit att den genomsnittliga sjukpenningkostnaden till . Beräkningen utgår från att den allmänna försäkringen ska vara primär och att arbetsskadeförsäkringen därför endast ska belastas av kostnaden. Om kompensationsgraden i stället skulle bli blir den årliga kostnaden hälften så stor, alltså . Vi har vidare med hjälp beräknat administ- rationskostnaderna för att återinföra arbetsskadesjukpenningen. Beräk- ningen visar att dessa kostnader skulle uppgå till brutto. Man har då utgått från försäkringskassornas tidredovis- ning och uppskattar att arbetsskadeprövningen kostar av kassornas förvaltningskostnad eller per ärende. Vidare har man antagit att en återinförd arbetsskadesjukpenning skulle öka mängden ärenden från nu 15 000 till 75 000 eller med 60 000. Dessa beräkningar är självfallet osäkra och b ygger som framgått på en rad antaganden. Vi måste dock utgå från att det rör sig om siffror i den storleksordning som vi här har angett. Redan de angivna kostna- derna för själva arbetsskadesjukpenningen, 860 resp. , skulle innebära ansenliga utgifter, som långtifrån skulle rym- mas inom dagens utgiftsnivå för försäkringen. Men det är minst lika viktigt att det knappast kan anses försvarligt att låta ett återinförande belasta försäkringskassorna med administrationskostnader på i stor- leksordningen . 174 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG SOU 1998:37 Till detta kommer att vi inte kan bortse från den risk som Sjuk- och arbetsskadekommittén angav, nämligen att det generella arbetsskade- begrepp – som vi i det föregående har stannat för bör behållas – i kom- bination med en arbetsskadesjukpenning kan leda till en kostnadsut- veckling som blir svår att kontrollera. Därmed skulle ett återinförande av arbetsskadesjukpenningen även strida mot det uttalade kravet i direktiven att försäkringen ska vara finansiellt stabil. I ett kommande avsnitt 5.10 föreslår vi att arbetsskadeförsäkringen ska ges en aktiv roll när det gäller att så långt som möjligt rehabilitera arbetsskadade, som fått bestående eller mer omfattande skador, tillbaka till arbetslivet. Vi anser att sådana satsningar bör ha större prioritet i kassornas arbete med arbetsskadeförsäkringen än en återinförd arbets- skadesjukpenning. Ett annat förslag som syftar till att förbättra kom- pensationen är förslaget i avsnitt 5.9 om en särskild arbetsskadeersättning för att täcka inkomstbortfallet under de karensdagar som den arbetsskadade har haft under olika sjukperioder. Vi anser således att det inte finns tillräckliga skäl för att föreslå att arbetsskadesjukpenningen ska återinföras i det skick den var när den avskaffades 1993. Att återinföra arbetskadesjukpenningen bara för olycksfallen – som ju är mer lättbedömda och därför skulle medföra förhållandevis små administrativa utgifter – strider mot direktiven för vårt uppdrag att ut- forma reglerna så att olycksfallen och arbetssjukdomar behandlas lika. Vi kan inte heller se att det finns någon möjlighet att särskilja EN SPECIELL SKADETYP och införa en särskild arbetsskadesjukpenning för dem som drabbas av en sådan skada. Det har visserligen förts fram kri- tik mot att skärpningen av arbetsskadeförsäkringens regler 1993 lett till att antalet godkända arbetssjukdomar har minskat och att reglerna missgynnar kvinnor som drabbas av arbetsutlösta besvär i t.ex. rörelse- och stödjeorganen. Att införa en särskild ersättning enbart för denna skadetyp skulle dock inte förbättra möjligheterna att få sjukdomen godkänd som arbetsskada. Vi har i avsnittet 5.6 visat på att just arbets- utlösta besvär i rörelse- och stödjeorganen är av komplicerad natur och ofta kräver en djupare utredning. Vi anser följaktligen att arbetsskadesjukpenningen inte heller bör återinföras i någon mer begränsad omfattning eller form. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 175 De bestämmelser om karensdag som infördes strider mot den av 1969 ratificerade om förmåner vid yrkesskada. Vi föreslår att den som drabbats av en arbetsskada och får ersätt- ning i form av exempelvis omställningsersättning eller livränta också ska få kompensation för karensdagar . Ersättningen, som kallas särskild arbetsskadeersättning, ska utgå enligt en schablon som innebär ersättning . Kan den skadade visa att han eller hon haft fler karensdagar, lämnas er- sättning även för dessa. !RBETSSKADEF¶RS¤KRINGEN OCH DEN ALLM¤NNA F¶RS¤KRINGEN Arbetsskadeförsäkringen är enligt LAF samordnad med den allmänna försäkringen i fråga om såväl ersättning vid sjukdom som ersättning vid bestående nedsättning av arbetsförmågan. Beträffande ersättning vid sjukdom gäller – utom i fråga om ersättning för vissa kostnader – att sjukersättning utges som vid annan sjukdom från sjukförsäkringen en- ligt AFL. Samordningen är mycket betydelsefull från administrativ synpunkt, eftersom rätten till ersättning enligt LAF inte behöver prövas i de fall den skadade tillfrisknar och kan återgå i arbete. Samordningen mellan arbetsskadeförsäkringen och sjukförsäkringen medför att ändringar i sjukförsäkringen får genomslag också för de arbetsskadade. Från infördes en KARENSDAG i sjukförsäkringen, dvs. för i en sjukperiod. Anledningen till att man införde en självrisk i sjukersättningen var den allvarliga statsfinansiella kris som befann sig i. Som skäl angavs att karensdagen infördes för att motverka omotiverad korttids- frånvaro. Föredragande statsråd anförde i propositionen 1992/93:50 att snabba åtgärder var nödvändiga både för att få ett bättre fungerande system och minska underskottet i sjuk- och arbetsskadeförsäkringen. 176 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Vidare angavs att betydande fördelar med (den då gällande) samord- ningstiden skulle gå förlorade om den som drabbas av arbetsskada skulle undantas från reglerna om en karensdag. Följderna av en sådan ordning skulle bli att måste pröva om sjukfall beror på arbetsskada även om de avslutats . En sådan ordning skulle bli mycket administrativt betungande. Regeringen fann därför – trots bestämmelser om karenstid, se nedan – att det inte var möjligt att föreslå undantagsregler för den som drabbats av en arbetsskada. Enligt AFL och lagen (1991:1047) om sjuklön begränsas antalet karensdagar för en försäkrad , s.k. ALLM¤NT H¶GRISKSKYDD. Sjukpenning utges i sådant fall fr.o.m. med kompensationsnivån i sjukperioden. Detta kommer att gälla i alla fortsatta sjuk- fall räknat från den första av de . Egenföretagare som har valt en karenstid av 3 eller omfattas inte av det allmänna högriskskyddet. Enligt AFL och lagen (1991:1047) om sjuklön kan en försäkrad an- söka hos om att i stället för karensdag få sjukpenning även för första ersättningsdagen i varje sjukperiod, s.k. S¤RSKILT H¶GRISKSKYDD. Ett sådant beslut får fattas endast om den försäkrade har en sjukdom som kan antas medföra ett större antal sjukperioder med rätt till sjukpenning . Sjukdomstillståndet bör vara väl medicinskt dokumenterat, ofta krävs att den försäkrades uppgifter styrks med ett läkarintyg. ),/S KONVENTION NR OM F¶RM¥NER VID YRKESSKADA antog en konvention (nr 121) om förmåner vid yrkes- skada. Konventionen ratificerades av med verkan . Konventionens förmåner utgörs dels av olika former av hälso- och sjukvård, dels av kontantförmåner. En medlemsstat som tillhandahåller hälso-och sjukvård och därmed sammanhängande förmåner enligt ett allmänt sjukförsäkringssystem kan låta detta bli tillämpligt även på de yrkesskadade under förutsätt- ning att systemet har sådant innehåll att vederbörande inte utsätts för ekonomiska svårigheter. Vidare är det inte något hinder för en med- lemsstat, som tillhandahåller ifrågavarande förmåner enligt ett återbe- talningssystem, att uppställa särskilda regler enligt vilka de försäkrade själva får svara för viss del av kostnaden. Reglerna måste även i detta fall vara sådana att de inte medför ekonomiska svårigheter för den ska- dade. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 177 Konventionens artikel 9 föreskriver dels att förmånerna skall utges så länge följderna består, dels att det i fråga om kontantförmåner inte får förekomma karensdagar såvida inte medlemslandet vid anslut- ningen till konventionen tillämpade ett system med karensdagar eller – i samband med anslutningen – hade avgett förklaring om temporärt un- dantag från konventionens bestämmelser till följd av otillräckligt ut- vecklade ekonomiska resurser och sjukvårdsanordningar. I den svenska lagstiftningen gällde fram till en karenstid i sjukförsäkringen. Genom propositionen (prop. 1966:113) med förslag om förbättrad sjukpenningförsäkring upphävdes bestämmelsen om karenstid fr.o.m. nämnda datum. Kontantförmåner kan, enligt artikel 13 i konventionen, beräknas på två sätt. Kontantförmånerna inklusive eventuella familjebidrag för en stan- dardförmånstagare ska enligt det ENA beräkningssättet (artikel 19) ut- göra av dennes tidigare arbetsförtjänst ökade med de familjebidrag som utgår till en skyddad person med samma försörj- ningsplikt. Man har med detta beräkningssätt dock rätt att lämna in- komster som överstiger medelinkomsten för en yrkesutbildad manlig industriarbetare utan kompensation. Enligt det ANDRA beräkningssättet som konventionen anvisar (artikel 20) ska kontantförmånerna för alla standardförmånstagare oavsett tidigare inkomst inklusive familjebidrag utgöra av en oskolad manlig industriarbetares lön ökad med de familjebidrag som utgår till en skyddad person med samma försörjningsplikt. För annan förmånstagare ska förmånen stå i rimlig relation till standardförmåns- tagarens förmån. Varje land kan fritt välja beräkningssätt för uppfyllande av kraven på kontantförmånens storlek. I konventionen finns dessutom följande rekommendation. Kontant- förmåner vid arbetsoförmåga bör utges från och med av inkomstbortfall samt uppgå till minst två tredje- delar av den skadades inkomster eller av genomsnittsinkomsten för ar- betstagaren inom den undergrupp av ekonomisk verksamhet som sys- selsätter det största antalet förvärvsarbetande manliga personer. kan sägas upp av ett medlemsland . har möjlighet att säga upp konventionen med verkan . 178 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 5.9.2Sveriges tillämpning av ILOs konvention nr 121 om förmåner vid yrkesskada Frågan om efterlevnad av konventionen har varit uppe till diskussion i . LO och TCO har tillsammans med FFI (Fria Fackföreningsinterna- tionalen) gett in klagomål till beträffande tillämpning av konventionen nr 121. 1993 fattade ett beslut om att tillsätta en kommitté för att undersöka hur tillämpade konventionen. Inför styrelsens möte förelåg kommitténs rapport. Styrelsen kon- staterade att en karensdag inte var förenlig med åtaganden en- ligt konventionen och ålade att rapportera om vid- tagna och planerade åtgärder för att uppfylla konventionens bestäm- melser vad gäller karensdagen. Regeringen hänvisade i en rapport till förslaget i budgetpropositionen (prop. 1994/95:100) om att avskaffa . kommenterade rapporten och angav att fortfarande bröt mot konventionen. rekommenderades att modifiera eller avskaffa den aktuella bestämmelsen och att rappor- tera om vidtagna och planerade åtgärder för att uppfylla konventionens bestämmelser. Regeringen har därefter kontinuerligt lämnat in rappor- ter om vidtagna och planerade åtgärder rörande karensdagen. Frågan om efterlevnad av konventionen har varit uppe till diskussion i den s.k. 1995. När konventionen ratificerades tillämpade inte någon karensdag i sjuk- och arbetsskadeförsäkringen och kan således inte åberopa något av de undantag som anger. Av bestämmelser om karensdagar respektive minsta ersättningsnivå följer att det strider mot konventionen att tillämpa reg- lerna om karensdagar i arbetsskadeförsäkringen. Det har härvidlag ingen betydelse om totalt sett har förmåner i sin arbetsskade- försäkring som vida överstiger de miniminormer som läggs fast i ILO- konventionen. I direktiven till vår utredning uttalas att åtaganden enligt internationella överenskommelser på arbetsskadeområdet ska beaktas. Vi bör således göra ett försök att lösa problemet. I det följande går vi därför igenom vilka alternativ som kan stå till buds. –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 179 För att uppfylla konventionen fullt ut skulle behöva slopa karensdagen för hela sjukförsäkringssystemet. Men att helt slopa karensdagen är knappast möjligt. förslag att slopa karens- dagen har inte genomförts på grund av att budgetläget bedömts som an- strängt och då det fortfarande ansetts vara önskvärt med självrisker i sjukförsäkringssystemet. Statistiken tyder på att karensdagen fått önsk- värd effekt och att korttidsfrånvaron minskat. Att ta bort karensdagen enbart i syfte att uppfylla åtaganden enligt konventionen när det gäller förmåner vid arbetsskada torde inte utgöra skäl nog. En annan lösning skulle vara att slopa karensdagen enbart för de ar- betsskadade. En sådan lösning skulle föra med sig en omfattande handläggning för försäkringskassorna. En anmäld arbetsskada skulle behöva prövas på ett mycket tidigt stadium och i samband med såväl korta som långa sjukfall. Inte heller detta kan anses vara en realistisk lösning. ),/ KONVENTIONENS BEST¤MMELSER ¤NDRAS ALTERNATIVT KONVENTIONEN S¤GS UPP har ratificerat och har att följa den. Kon- ventionen medger rätt för länderna att välja olika lösningar i en rad si- tuationer. När det gäller förbud mot karensdagar ger konventionen emellertid inte de medlemsländer som har antagit konventionen någon rätt att välja en annan lösning. Om medlemsländerna kommer överens kan de ändra bestämmelser- nas innehåll. Det är emellertid en tidsödande process. Konventionen ger inte någon rätt att säga upp vissa delar av innehållet, utan den kan endast sägas upp i sin helhet. löper i taget. har möjlighet att säga upp konventionen med verkan . Uppsäg- ningstiden är reglerad. har sedan möjlighet att ansluta sig igen och ratificera konventionen med undantag för bestämmelserna om karensdagar. För ett sådant alternativ talar att i realiteten ändå uppfyller konventionens grundläggande villkor. En arbetsskadad har här en laglig grundtrygghet kompletterad med avtalsbunden ersättning som vida överstiger de som konventionen anger. 180 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG %N S¤RL¶SNING F¶R DE ARBETSSKADADE