sou · GMB332d4 · 1999-01-01 00:00:00 — Paragrafen motsvarar 3 § i nuvarande lag. I första stycket 2 anges att patienten skall ha ett oundgängligt behov av psykiatrisk vård som inte kan tillgodoses på annat sätt än att patienten är intagen på en sjuk- vårdsinrättning för kvalificerad psykiatrisk dygnetruntvård. Ändringen är inte avsedd att få till stånd en annan bedömning av vårdbehovet än enligt nuvarande lag. Vårdbegreppet är detsamma som används i lagen (1990:1404) om kommunernas betalningsansvar för viss hälso- och sjukvård, och anledningen till ändringen är framför allt att man i lagar som har anknytning till varandra bör använda sig av samma begrepp. I punkten 3 anges att som en förutsättning för tvångsvård skall gälla att patienten motsätter sig vård eller det till följd av hans psykiska tillstånd kan antas att vården inte kan ges med hans samtycke. Lagrum- met innebär att det liksom i vissa fall skall vara möjligt att besluta om tvångsvård även om patienten inte motsätter sig vård. På samma sätt som gäller enligt nuvarande lag avses patienter som till följd av sin psykiska störning över huvud taget inte kan uttala någon uppfattning i frågan. Vi tänker vidare på patienter med allvarlig psykisk störning som har en missbruksproblematik eller som upprepade tillfällen varit intagna för tvångsvård på grund av att de inte frivilligt har kunnat sköta sin behandling på ett tillfredställande sätt. Finns det grundad anledning att anta att en patient efter påbörjande av vården kommer att avbryta vården om den ges frivilligt kan man också besluta om tvångsvård. Avsikten med förslaget om en lagändring är således att ge ökade möjligheter att beakta patientens tidigare agerande och därigenom uppnå att patienten på ett bättre sätt får den vård han behöver. Det skall dock understrykas att utgångspunkten givetvis även i fortsättningen skall vara att man så långt det är möjligt respekterar patientens inställning i vårdfrågan. Intagning för tvångsvård på sjukvårdsinrättning m.m. Paragrafen motsvarar 4 § i nuvarande lag. I sista stycket sista meningen finns ett tillägg i förhållande till gällande lag, som innebär att förutom läkare i allmän tjänst skall även de legitimerade läkare, som enligt avtal med en landstingskommun skall genomföra undersökningar för vårdintyg, ha rätt att besluta om omhän- dertagande av den som skall undersökas för vårdintyg. En sådan läkare får också begära biträde av polis för att genomföra undersökning enligt denna bestämmelse. Ett sådant avtal med landstingskommun som avses i denna paragraf kan innebära att läkaren själv kan ha ingått avtalet eller att han är anställd hos en vårdgivare som har ett avtal som innehåller en sådan överenskommelse. Det är således avtalet med landstingskommu- nen som är avgörande för vilka läkare som omfattas av den nya bestämmelsen och det är därför viktigt att avtalet är tydligt på denna punkt. Denna paragraf motsvarar 5 § i nuvarande lag. Paragrafen är oför- ändrad. Första meningen motsvarar 6 § första stycket andra meningen i nuvarande lag, I övrigt är paragrafen ny. Den reglerar när tvång får användas innan beslut om intagning har fattats. saknas sådana regler och man måste då stödja sig på regler om straffrihet vid nöd, nödvärn och laga befogenhet för att få tillgripa tvång mot patienten. Bestämmelsen ger vårdpersonalen rätt att ingripa med tvång om andra åtgärder inte är tillräckliga. Det kan gälla t.ex. att med fysiskt tvång hålla fast en patient som vill lämna vårdinrättningen eller som angriper personal eller medpatienter. Någon utvidgning av möjligheten att använda tvång är inte avsedd. Avsikten är endast att i LPT reglera personalens befogenheter när det gäller användning av tvång i stället för att vara hänvisad till regler om straffri- het. I andra stycket klargörs att de regler om kroppsvisitering och ytlig kroppsbesiktning som finns i LPT gäller så snart ett kvarhållningsbeslut har fattats. Denna paragraf är ny. Den avser som föregående paragraf situationer att ett intagningsbeslut har fattats och gäller fastspänning, avskiljande och tvångsbehandling. För att dessa tvångsåtgärder skall få användas förutsätts i princip att ett beslut om intagning har fattats. Det är emellertid inte ovanligt att det på en vårdinrättning uppkommer akuta situationer från det att ett kvarhållningsbeslut har fattats till dess att chefsöverläkaren har beslutat om intagning. får vård- personalen endast hindra patienten att lämna vårdinrättningen men får därutöver inte använda sig av något tvång mot patienten med stöd av LPT. Om tvång utöver vad som är tillåtet enligt kvarhållningsrätten måste användas är det regler om straffrihet vid nöd och nödvärn som personalen kan stödja sig på. Den föreslagna bestämmelsen ger tjänstgörande läkare rätt att besluta om kortvarig fastspänning med bälte eller om att patienten skall hållas avskild från övriga patienter enligt regler som gäller när patienten har tagits in för vård på sjukvårds- Det kan vara fråga om en patient som uppträder mycket aggressivt och som inte går att lugna genom samtal eller andra mindre ingripande åtgärder. Vidare ger bestämmelsen personalen rätt att ge patienten behandling, om det finns en överhängande fara för patientens liv eller hälsa. Det kan vara fråga om att t.ex. ge lugnande medel till en mycket orolig patient eller insulin till en diabetessjuk patient. Denna paragraf motsvarar i huvudsak 6 § i nuvarande lag. Bestämmel- sen om rätt att kvarhålla patienten på vårdinrättningen har dock flyttats till 7 §. Tvångsvård på sjukvårdsinrättning efter beslut av rätten Dessa paragrafer motsvarar 710 §§ i nuvarande lag. Paragraferna är oförändrade i sak. Övergång från frivillig vård till tvångsvård Denna paragraf motsvarar regleringen i 11 § i nuvarande lag och avser övergång från frivillig vård till tvångsvård (konvertering). Paragrafen innebär en ändring av nuvarande lag på så sätt att det s.k. farerekvisitet inte längre finns kvar som en förutsättning för konvertering och att övergång från frivillig vård till tvångsvård således skall kunna ske när förutsättningarna för tvångsvård enligt 4 § i förslaget är uppfyllda. Liksom är det emellertid främst då det föreligger fara för att patienten kommer att allvarligt skada sig själv eller annan som konverte- ring kan behöva tillgripas. Vidare införs en tvåläkarprövning. En läkare på vårdinrättningen skall kunna skriva ett vårdintyg och därefter är det chefsöverläkaren som skall besluta om intagning av patienten. Enligt 51 § i lagförslaget är chefsöverläkarens möjlighet att delegera detta slags beslut begränsad. Uppdrag får endast lämnas till en erfaren läkare med specialistkompetens inom någon gren av psykiatrin. I andra stycket anges att de regler om användning av fysiskt tvång och andra tvångsåtgärder som gäller för tiden innan beslut om intagning enligt 4 § har fattats kan tillämpas när en patient kvarhålls för prövning av frågan om konvertering. Ett beslut om intagning skall enligt andra stycket fattas utan dröjsmål. I tredje stycket anges att den tidsfrist som enligt 9 § gäller för prövning av frågan om intagning för tvångsvård inte gäller vid konvertering. Denna paragraf ersätter 12 § i nuvarande lag och innebär att ett beslut om övergång från frivillig vård till tvångsvård skall underställas länsrätten skyndsamt och senast dagen efter beslutet. Detta innebär att ett konverteringsbeslut alltid skall underställas länsrättens prövning och prövas i sak av länsrätten, således även i de fall då patienten för länsrättens prövning vårdas frivilligt eller har skrivits ut från sjukvårdsinrättningen. Anser chefsöverläkaren att vården skall fortsätta skall han senast från konverteringsbeslutet ansöka hos länsrätten om att vården skall fortsätta. Länsrätten skall alltid pröva själva konverteringsbeslutet. Det gäller även om ansökan om fortsatt tvångsvård har getts in. Inget hindrar dock att frågan om vården skall fortsätta prövas med konverteringsfrågan. Denna paragraf motsvarar 13 § i nuvarande lag. Paragrafen är oför- ändrad i sak. Övergång från rättspsykiatrisk vård till tvångsvård enligt denna lag Denna paragraf motsvarar 14 § i nuvarande lag. De justeringar som har gjorts i andra stycket följer av att bestämmel- serna om övergång från frivillig vård till tvångsvård enligt 14 och 15 §§ har ändrats. Någon ändring i sak har dock inte skett. Denna paragraf motsvarar 15 § i nuvarande lag. I första stycket har tillagts att det är vård på sjukvårdsinrättning som avses i paragrafen eftersom lagförslaget även innehåller bestämmelser om öppen vård. Denna paragraf ersätter 16 § i nuvarande lag. I paragrafen föreskrivs att en vårdplan skall upprättas efter att patienten har tagits in för be- handling. Att begreppet vårdplan används i stället för behandlingsplan, som används i nuvarande lagstiftning, innebär ett tydliggörande av att planen skall omfatta inte bara den medicinska behandlingen utan även omvårdnad samt i många fall insatser från . I vårdplanen skall redovisas de behandlingsåtgärder och andra insatser som behövs för att syftet med tvångsvården skall uppnås och för att behandlingsre- sultatet och de andra insatser som genomförts skall kvarstå efter vårdens upphörande. Liksom skall samråd ske med patienten. När det gäller samråd med närstående har den ändringen gjorts i förhållande till nuvarande lag att presumtionen skall vara att samråd skall ske med närstående. Endast om det är olämpligt kan samråd med närstående underlåtas. Det måste avgöras från fall till fall när det är olämpligt att samråda med närstående. En sådan situation kan vara att patienten och de närstående är i konflikt med varandra eller att patienten motsätter sig att kontakt tas med de närstående. När en vårdplan skall upprättas, vad som bör framgå av vårdplanen och hur ofta den bör följas upp och revideras m.m. har utvecklats i den allmänna motiveringen, se avsnitt 10.4.1. I paragrafens andra stycke åläggs chefsöverläkaren en skyldighet att utreda om patienten har behov av stöd från . Kontakter kan behöva tas med . Det bör noteras att det finns en sekretess- brytande bestämmelse i 55 § denna lag som möjliggör att sådana kontakter sker. En sådan utredning skall göras med respekt för patientens självbestämmande, integritet och värdighet. Denna paragraf motsvarar 17 § i nuvarande lag. Beträffande kravet på samråd med närstående har dock på motsvarande sätt som i 19 § den ändringen gjorts, att presumtionen skall vara att samråd skall ske med närstående och att samråd således endast kan underlåtas om det är olämpligt. Andra stycket i nuvarande 17 § har dock tagits bort eftersom innehållet i denna bestämmelse i stället finns i 3 § detta förslag. Denna paragraf ersätter 18 § i gällande lag och innehåller ett förtyd- ligande av vilka åtgärder som personalen får vidta. Bestämmelsen ger således vårdpersonalen rätt att använda det fysiska tvång som är för- svarligt för att hindra patienten att lämna vårdinrättningens område eller den del av vårdinrättningens område där han skall vistas samt för att upprätthålla ordningen på vårdinrättningen eller för att tillgodose säkerheten i vården. Det som föreskrivs i denna paragraf motsvarar vad som enligt 8 § gäller innan intagningsbeslut har fattats. I (24 kap.) ges bestämmelser om straffrättsligt ansvar för den som använder mer tvång än vad som är medgivet med hänsyn till omständig- heterna. Dessa paragrafer motsvarar 1922 §§ i nuvarande lag. Denna paragraf ersätter 23 § i nuvarande lag. Paragrafen behandlar kroppsvisitering och kroppsbesiktning. I paragrafen har tagits bort de bestämmelser som behandlar när sådana åtgärder får ske. Anledningen härtill är att det i 8 § lagförslaget har tagits in en bestämmelse om att kroppsvisitering och kroppsbesiktning får ske redan före intagningsbe- slutet och ifrågavarande bestämmelse behandlar endast dessa åtgärder under pågående tvångsvård. I förekommande fall kan kroppsvisitering och kroppsbesiktning således ske när en patient kommer till sjukvårdsin- rättningen eller den del av vårdinrättningen där han skall vistas eller när patienten återkommer dit efter permission eller annan vistelse utanför vårdinrättningen eller under vistelsen på vårdinrättningen. I andra stycket finns i gällande lag bestämmelser som avser att begränsa den kränkning som kroppsbesiktning och kroppsvisitering innebär. Dessa bestämmelser har i förslaget utmönstrats, eftersom en allmän regel om begränsning av tvång och hänsynstagande mot patienten vid användande av tvång har tagits in i 3 §, och denna bestämmelse är tillämplig även vid här diskuterade åtgärder. Enligt sista meningen i andra stycket nuvarande lag skall ett vittne om möjligt närvara vid kroppsbesiktning och kroppsvisitering. Denna bestämmelse bör finnas kvar i denna paragraf. Paragrafen motsvarar 24 § i nuvarande lag. Denna bestämmelse ersätter 25 § i nuvarande lag. Möjligheten att ge patienten tillstånd till vistelse utanför sjukvårdsinrättningens område under en viss del av vårdtiden (permission) skall finnas kvar. Förslaget innebär att permission kan ges endast för visst tillfälle eller för vissa återkommande tillfällen. Det skall således i princip inte längre vara möjligt att ge tillstånd till vistelse utanför vårdinrättningens område till vårdtidens slut, såvida det inte är fråga om några dagars eller någon veckas permission i slutet av vårdtiden. Avsikten är att permission skall ges för vissa avgränsade tillfällen. Permission under tvångsvård skall användas på samma sätt som vid annan sluten hälso- och sjukvård. Permission bör således kunna ges för visst tillfälle och (timmar, dagar eller veckor), dels för återkommande tillfällen och , t.ex. natt-, dag- eller helgpermission i samband med dag-, natt- resp. veckovård. Patienten bör kunna ges permission för att sköta om vissa personliga angelägenheter och för att möjliggöra socialt rehabiliterande insatser som är nödvändiga för att tvångsvården skall upphöra, t.ex. för att förbereda ett särskilt boende. Permission bör också kunna medges för att patienten successivt skall anpassa sig till ett liv utanför vårdin- rättningen och möjliggöra bedömningar av patientens anpassningsför- måga i samhället. Patienter som enligt nuvarande lagstiftning ges permission skall i stället kunna överföras till öppen vård med särskilda villkor. Ett beslut om permission kan förenas med särskilda villkor som patienten skall vara skyldig att iaktta. De villkor som kan föreskrivas anges inte i lagen utan bör liksom intas i förordning. Denna paragraf motsvarar 26 § i nuvarande lag. Upphörande av vård på sjukvårdsinrättning Första stycket motsvarar 27 § i nuvarande lag men avser endast vård på sjukvårdsinrättning. I andra stycket nämns den möjlighet till öppen vård med särskilda villkor som föreslås i 33 §. Bestämmelsen innebär att huvudregeln skall vara att patienten skall bli helt utskriven efter vården på sjukvårdsinrättningen. Det skall dock i vissa särskilda situationer finnas en möjlighet att låta tvångsvården på sjukvårdsinrättningen övergå till öppen vård med särskilda villkor. Denna paragraf motsvarar 28 § i nuvarande lag och anger att vården på sjukvårdsinrättningen upphör om inte en ansökan om fortsatt vård på sjukvårdsinrättning kommer in till länsrätten. Av 35 § lagförslaget framgår dock att om en ansökan om öppen vård kommer in till läns- rätten får vården på sjukvårdsinrättningen fortsätta till dess att rätten har avgjort frågan. Denna paragraf motsvarar 29 § i nuvarande lag. I paragrafen finns dock ett tillägg i förhållande till de nuvarande reglerna som innebär att tvångsvården upphör först när beslut om avvisning, utvisning eller utlämning har verkställts. Bestämmelsen gäller även vid öppen vård med särskilda villkor. Öppen vård med särskilda villkor Denna paragraf är ny och reglerar förutsättningarna för öppen vård med särskilda villkor. Paragrafen innebär att när patienten inte längre behöver kvalificerad psykiatrisk dygnetruntvård på sjukvårdsinrättning kan chefsöverläkaren under vissa förutsättningar ansöka hos länsrätten om öppen vård med särskilda villkor. Frågan om vilka patienter som kan komma i fråga och vilka villkor som kan föreskrivas redovisas närmare i den allmänna motiveringen, se avsnitt 11.4.3. För att öppen vård över huvud taget skall vara meningsfull krävs medverkan från patientens sida, åtminstone när det gäller villkor som avser t.ex. boende och sociala insatser. Samtyckesregeln är därför annorlunda uttryckt än när det gäller samtycke till vård på sjukvårdsin- rättning. Beslut om öppen vård med särskilda villkor behövs i sådana fall då patienten tidigare ångrat sig och trots stort behov inte velat ta emot hjälp. Det kan också gälla patienter som klarar sig bra så länge de tar sin medicin men är negativa till medicinering och återinsjuknar om de slutar medicineringen och då snabbt blir mycket försämrade eller får ett aggressivt beteende som hotar annans personliga säkerhet eller psykiska eller fysiska hälsa. Möjligheten att besluta om öppen vård med särskilda villkor skall användas mycket restriktivt. I de flesta fall skall patienten efter vistelsen på sjukvårdsinrättningen få den öppna vård som kan behövas helt på frivillig väg. Syftet med bestämmelsen är att det för ett fåtal patienter som har ett behov av fortsatt psykiatrisk vård efter en tids vård på sjukvårdsinrättning skall finnas en möjlighet till utskrivning från sjukvårdsinrättningen till vård ute i samhället, även i sådana fall när det kan antas att vården inte kan genomföras med patientens samtycke. I paragrafens andra stycke uppställs ett krav på att chefsöverläkaren till sin ansökan om öppen vård skall foga en samordnad vårdplan med en sådan redogörelse som avses i 34 § lagförslaget. I redogörelsen skall anges vilka omständigheter som utgör grunden för öppen vård med särskilda villkor och vilka särskilda villkor som bör föreskrivas. Vilka krav som skall ställas på en samordnad vårdplan utvecklas i den allmänna motiveringen, se avsnitt 11.4.3. Om chefsöverläkarens ansökan till länsrätten om öppen vård med särskilda villkor inte uppfyller de krav som uppställs i denna be- stämmelse, kan länsrätten förelägga chefsöverläkaren att komplettera sin ansökan. Kommer begärd komplettering inte in till länsrätten kan konsekvensen bli att länsrätten kan komma att avvisa chefsöverläkarens ansökan. Om länsrätten anser att förutsättningar för öppen vård med särskilda villkor inte föreligger, även om chefsöverläkaren har uppfyllt de formella krav som ställs på en ansökan, kan länsrätten besluta att avslå ansökan om öppen vård med särskilda villkor. I ett sådant fall kommer vården på sjukvårdsinrättningen att fortgå så länge det finns förut- sättningar för sådan vård. Chefsöverläkaren kan således när som helst efter det att länsrätten har prövat en fråga om öppen vård besluta att vården på sjukvårdsinrättningen skall upphöra. Paragrafen är ny och innehåller regler om ansökan om öppen vård med särskilda villkor och vad en sådan ansökan bör innehålla. Avsikten är att en sådan ansökan skall vara noga förberedd från sjukvårdens och sida. Till ansökan om öppen vård skall fogas en redogörelse dels för den utredning som har gjorts rörande patientens behov av vård och behand- ling, boende, sysselsättning, stöd, service eller andra insatser. Denna utredning skall ha gjorts av berörda sjukvårdande och sociala instanser. Chefsöverläkaren svarar för att erforderliga kontakter tas med den öppna psykiatriska verksamheten, primärvården och samt, när det är aktuellt, med den kommunala hälso- och sjukvården i ett tidigt skede för planering och samordning av insatserna. Vid planering av insatserna bör beaktas om patienten har behov som bör tillgodoses på kort resp. lång sikt och om det i övrigt bör göras några prioriteringar mellan insatserna. I redogörelsen skall vidare anges vilken uppföljning som kommer att göras av insatserna. Formerna för uppföljningen skall således anges. Samordningen mellan berörda verksamheter inom hälso- och sjukvården och bör ägnas särskild uppmärksamhet. I detta sammanhang kan påpekas att det finns en sekretessbrytande bestämmelse i 55 § denna lag som gör det möjligt för chefsöverläkaren att samråda beträffande patientens behov av stöd och hjälp med . Vad redogörelsen skall innehålla när det gäller patientens behov av insatser och vilka villkor som skall föreskrivas utvecklas närmare i den allmänna motiveringen, se 11.4.1. Paragrafen innebär att om en ansökan om öppen vård har kommit in till länsrätten, får tvångsvården fortsätta i avvaktan på rättens beslut. Om rätten avslår ansökan är det chefsöverläkaren som skall ta ställning till om och hur länge vården på sjukvårdsinrättningen skall bestå. Denna paragraf är ny och innehåller regler om hur länge öppen vård med särskilda villkor får pågå. Efter ansökan av chefsöverläkaren vid den enhet där patienten tidigare var intagen för tvångsvård får länsrätten besluta att förlänga vårdtiden. Medgivande om förlängning får ske med högst åt gången. Vid ansökan om förlängning skall redogöras för vilka insatser som har genomförts och vilka insatser som planeras . Det skall noga prövas vid varje förlängningstillfälle om grund för förlängning verkligen finns och om vården behöver pågå eller om förlängning endast skall medges. Det bör betonas att förlängning skall ske endast om det finns ett verkligt behov av att föreskriva villkor. Vilken verkan genomförda insatser har haft på patientens hälsa och livskvalitet skall därför redovisas noga i ansökan. Det som bör kontrolleras är hur patienten har klarat t.ex. nykterheten med öppen vård med särskilda villkor och om han har tagit emot besök av hemtjänstpersonal. En prövning bör således ske om det behövs villkor för patientens livsföring eller om han frivilligt kan medverka till insatser som behövs. Vid varje förlängningstillfälle måste det vidare noga avvägas vilken nytta vården har gentemot den kränkning för patientens självbestämmande, integritet och värdighet som ett beslut om öppen vård med särskilda villkor kan innebära, inte minst om vårdformen pågår . Upphörande av öppen vård med särskilda villkor Denna paragraf är ny och den reglerar när tvångsvården skall upphöra när den ges som öppen vård med särskilda villkor. När det inte längre finns förutsättningar för öppen vård med särskilda villkor skall chefs- överläkaren besluta att tvångsvården skall upphöra. Även om endast något av kriterierna i 33 § inte längre föreligger skall vården upphöra. De situationer som kan nämnas när det kan bli aktuellt med att avsluta vården är när det visar sig att patienten inser sitt vårdbehov och frivilligt medverkar i den vård och behandling som är behövlig. I övrigt hänvisas till den allmänna motiveringen, se avsnitt 11.4.2. Denna paragraf föreskriver att den öppna vården upphör om inte en ansökan om förlängning kommer in till länsrätten inom den tid som anges i 36 §. Paragrafens andra stycke innebär att först när länsrätten har beslutat om återintagning för vård på sjukvårdsinrättning eller när rättspsykiat- risk vård påbörjas upphör beslutet om öppen vård med särskilda villkor. Paragrafen innebär vidare att om chefsöverläkaren har beslutat om återintagning men efter någon dag kommer fram till att vård på sjukvårdsinrättning inte behövs och därför inte ansöker hos länsrätten om sådan vård behöver något nytt beslut om öppen vård inte fattas. kan således den öppna vården löpa parallellt med vård på sjukvårdsinrättning på grund av chefsöverläkarens beslut. Det kan även uppkomma situationer när en patient som ges öppen vård med särskilda villkor insjuknar på en annan ort än hemorten. Om förhållandena är sådana att det blir aktuellt med vårdintyg och intagning för psykiatrisk tvångsvård på annan ort än hemorten kan man på den sjukvårdsinrättning där intagning skett vara ovetande om att patienten ges öppen vård med särskilda villkor på hemorten.