sou · GMB3132d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Vissa större delar av det som togs upp kastas tillbaka i havet. , som följer arbetets gång från TV- monitorerna på dykfartyget, skriver stora delar av konsekvensanalysen ombord. Slutsatsen från dykningarna är att Estonia i princip är bärgningsbar. Endast mättnadsdykning kan ge ett bra re- sultat vid ett omhändertagande av omkomna genom dykningar. Babords sida är åtkomlig för dykare, men inte styrbords. All information som inhämtas vid dykningarna lämnas till . Sammanlagt nitton videoband dokumen- terar arbetet. För dykarnas säkerhet videofilmar dessutom dykföretaget arbetet för egen räkning. Dessa videofilmer, som tas genom en ROV-kamera, används om någon av dykarna skulle bli sjuk och visar samma sekvenser som uppdragsgivarens band. När dykarna är utom risk förstörs banden, för att de inte skall hamna i orätta händer. Rapporter rörande psykisk påverkan på bärgningspersonal Den norske psykiatern vid Försvarets över- kommando i , får uppdraget att analysera de belastningar och risker för den psykiska hälsan som ett omhändertagande av omkomna kan komma att innebära för olika personalkategorier. gör en litteraturstudie för att kunna besvara frågeställningarna i uppdraget. Han har ingen bra forsk- ning att tillgå vad gäller de anhörigas psykiska reaktion vid T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Däremot finns bra forskning rörande hur överle- vande och personal som har arbetat med katastrofarbete mår. Hans rapport blir hypotetisk eftersom han, när rap- porten skrivs, saknar kunskap om hur en bärgning är tänkt att gå till. De förutsättningar han får som utgångspunkt är att en bärgning av hela fartyget är aktuell. Han tycker att han har för lite kunskapsunderlag för rapporten och tiden han får är knapp. rapport bygger på egna och andras er- farenheter från tidigare olyckor. Hans utgångspunkter är följande. Bärgningsarbetet kommer att utföras till efter olyckan och kropparna kan då antas vara angripna av sjödjur. Fartyget ska vändas med de omkomna kvar i fartyget. Ett okänt antal omkomna kommer inte att hittas. Rela- tivt många omkomna kommer att skadas allvarligt på nytt. Fartyget ska tömmas på vatten och detta kommer att ta tid. Förruttnelseprocessen som de omkomnas kroppar då utsätts för kommer att accelerera när kropparna kommer i kontakt med syre. Högst 800 av de omkomnas kroppar kommer att hittas i fartyget. Arbetet på det bärgade fartyget kommer att innebära en begränsad fysisk risk. Arbetet kommer att kräva en mycket stor organisation med dykare, kriminaltekniker, transportpersonal, rättsmedicinsk personal m.m. slutsats är att det föreligger många, stora och okända riskfaktorer för den psykiska hälsan vid en bärgning och omhändertagande av omkomna från Estonia. Några av dessa riskfaktorer kan troligen inte neu- traliseras. Mycket stor vikt måste läggas vid om tillräckligt många sök- och identifieringsarbetare anser att det är ab- solut nödvändigt att uppdraget utförs. tror inte att arbetet kan utföras utan att en del av personalen drabbas av psykisk traumatisering. En andra rapport på eget initiativ Till rapporten som avlämnas tillfogar , se- nare på eget initiativ, ytterligare en rapport. I denna bely- ser han behovet av att göra en avvägning mellan å ena si- dan den psykologiska hjälp en bärgning kan innebära för anhöriga som önskar ett omhändertagande och å andra si- dan risken för psykiska belastningar för sök- och identifieringspersonalen samt skadeverkningar för anhö- riga som inte önskar omhändertagande, respektive besvi- kelsen för dem som inte får hem sina omkomna. redovisar ett analysschema som myn- digheterna kan ha hjälp av för att fatta beslut i bärgnings- frågan. Avgörande skulle bli hur stor sannolikheten är för att man hittar och identifierar de omkomna och hur stor andel av de anhöriga som är för en bärgning. Beslutsfatta- rna har då att bestämma hur många procent dessa båda faktorer skall uppgå till för att kunna fatta beslut om bärg- ning eller ej. har för analysgruppen uppgivit att det enligt hans sätt att se enbart finns två godtagbara lös- ningar: att bärga fartyget eller att lämna det helt. Han an- ser att det finns en klar skillnad mellan det som benämns som en våt grav, dvs. en grav i havet såsom sjöfarare fått acceptera , och en känd grav. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 får en detaljerad beskrivning av hur en bärgning av Estonia kommer att gå till Rådet får en redogörelse för dykningarna inuti Estonia och diskuterar effekterna av ett eventuellt omhändertagande av omkomna genom bärgning av fartyget. När Franson återkommer till är bottenundersökningar och dykningar genomförda. Han berättar för ledamöterna hur det ser ut inuti Estonia. Hans redogörelse kring hur en bärgning måste genom- föras är mycket detaljerad . I pressen har alternativa lösningar diskuterats I medierna förs fram olika förslag till hur en bärgning kan utföras och efter föredragningen frågar nå- gon av ledamöterna om relevansen i dessa förslag. Han svarar då att det är kommersiella intressen som ligger bakom förslagen och att exper- ter analyserat och förkastat alternativa lösningar. talar ledamöterna om huruvida underlag är tillräckligt för att de skall kunna komma till en uppfattning som kan delges regeringen. utgå från regeringens bedömning att detta är landets främsta sakkunskap och konstaterar att det inte finns nå- gon anledning att ifrågasätta detta. Det framgår att en bärgningsoperation blir omfattande och tidskrävande berättar att Estonia måste vändas och lyf- tas, etapp för etapp, däck för däck. Fartyget måste sedan sättas på pråmar och bogseras till en plats i den svenska skärgården där det ligger skyddat, där kan det så genom- sökas och tömmas. Arbetet med själva lyftet beräknas ta veckor, kanske månader, och måste påbörjas . Från den stund då fartygets skorsten bryter vattenlinjen, tills dess att hela färjan ligger på pråmar åtgår veckor, kan- ske månader. Då en sådan operation måste inledas , innebär det att fartyget kommer upp till ett bog- serbart läge, mitt . T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 kroppar som legat mer än i vatten kommer då i kontakt med luftens syre och utsätts för en mycket snabb, närmast explosionsartad, förruttnelse. Etiska rådets diskussion efter föredragningen Efter föredragningen är det som om luften går ur rummet. Det är tyst och ledamöterna i sitter var och en med sin uppfattning. De ser konsekven- serna av den rent tekniska och organisatoriska föredrag- ning de just hört. diskuterar de några frågor som uppkommit med anledning av före- dragning. Dykledningens säkerhetsansvar uppfattas inte Vid föredragningen får rådets ledamöter information om att dykarna ställs inför svåra problem med gräns- dragningar, om de ska omhänderta omkomna genom dykningar i vraket. Hur långt in i fartyget kan de tränga? Hur stora risker är enskilda dykare beredda att ta för att omhänderta de dödas kvarlevor? Man resonerar utifrån att det är de enskilda dykarna personligen som måste göra dessa omöjliga val. Att liv kan komma att gå förlorat i arbe- tet med att bärga de döda är något som anser vara helt oacceptabelt och otänkbart att medverka till. Att sådana gränsdragningar, och andra säkerhets- frågor, i själva verket utgörs av dykledarna och dyk- företaget, framkommer inte under föredragningen. Etiska rådets ledamöter får uppfattningen att ansvaret vilar på den enskilda dykaren och diskuterar därför om det måste vara myndigheterna som drar gränserna för dykarnas sä- kerhet. Effekterna av intensiv mediabevakning diskuteras Man diskuterar också hur medierna kommer att bevaka en bärgning av fartyget. Ledamöterna föreställer sig att hela världspressen, , och kanske månader, som bärgningsarbetet kommer att pågå, hovrar i helikoptrar ovanför den plats där hundratals kroppar lyfts upp i fria luften. De utgår ifrån att mediernas bevakning under bärgningen kommer att vara omöjlig att kontrollera. Pressetiska regler kommer att överges och de dödas inte- De anhörigas lidande, på grund av medier- nas agerande, kan förväntas bli betydande. Under föredragningen har ledamöterna också fått se bil- der av uppsvällda människor som omkommit i sjöolyckor. Dessa bilder och de muntliga beskrivningarna av identifieringsprocessen, gör starka intryck på dem som inte tidigare sett eller hört något liknande. Kropparna be- skrivs som att de ej är visliga. Detta, tillsammans med den detaljerade föredragningen av hur lyftet av fartyget måste gå till, med alla lösa föremål, möbler och människokroppar kastade omkring, ger var och en av leda- möterna som lyssnar starka inre bilder. De ser framför sig hur de omkomnas kroppar utsätts för en brutal hantering vid en totalbärgning och drar slutsatsen att de skulle vara omöjliga att känna igen. För en ledamot skapar föredragningen uppfattningen att de döda måste läggas i graven med slev efter denna hantering. I hennes inre bild blir de döda helt upplösta av vattnet och därefter kringkastade tillsammans med möbler och bråte. En annan ledamot tänker på att de anhöriga då inte kan känna igen sina döda. Det är så han tänker sig proble- matiken med identifiering. Han tänker att de anhöriga inte ens kan se bilder på de omkomna. Även belyser detta i sin rapport, och skriver att det inte kan an- ses lämpligt för de anhöriga att se sina omkomna, i situa- tioner som denna För en rättsläkare är det en självklarhet att anhöriga inte ser döda som lyfts upp ur havet. Att identifiera är inte att förväxla med att känna igen. Identifieringsarbetet sköts helt av professionella människor som till sin hjälp har tandkort, läkarjournaler och annat för att fastställa de om- komnas identitet. Traumatiseringsriskerna för outbildad personal Ytterligare underlag som har inför sitt ställ- ningstagande är rapport. Rapporten visar att framför allt de outbildade yrkesgrupperna tar skada av arbete av detta slag. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 framgår att outbildad personal, unga män och kvinnor, kommer att komma i kontakt med många omkomna satta i kraftig förruttnelse. Det är alltså troligt att de riskerar att traumatiseras och få psykiska skador på . Som ett stöd för denna tanke tar i rap- porten upp det kollektiva självmordet i . Där ut- fördes röjningsarbetet efter de 1 000 omkomna till stor del av unga militärer och dessa unga män var de som psy- kiskt tog mest skada av uppdraget. En allmänetisk utgångspunkt för Etiska rådets ledamöter är att det sammantagna lidandet begränsas om man väljer att inte bärga fartyget eller omhänderta kroppar genom dykningar. Eftersom rådet har uppfattningen att anhöriga står splittrade i bärgningsfrågan upplever de att ett snabbt beslut att inte bärga skapar klarhet för de flesta. Rådet kommer fram till att sorgarbetet underlättas för männis- kor om de slipper vänta långa tider på att något görs som ändå till slut kanske inte innebär någon förändring för dem. Man kan ju inte veta om deras anhöriga återfinns. , när rådet kommer fram till sitt ställningstagande, är det inte känt hur många omkomna som försvunnit i havets strömmar och som eventuellt fly- ter i land . Man antar att omkomna kommer att påträffas från Estonia längs kusterna runt . T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Resultatet av dykundersökningarna presenteras och en beskrivning för konsekvenserna av ett omhändertagande av omkomna genom en bärgning av Estonia redovisas. utanför eller utanpå fartyget har inget framkommit som konsekvensanalys till regeringen. Rapporten är enligt Sjö- tyder på något annat. fartsverket en så långt möjligt fullständig beskrivning och analys av konsekvenserna vid ett omhändertagande av om- komna från Estonia. har under arbetet med I egen sammanfattning redovisas följande. rapporten samrått med och Rätts- Forskning har visat att omhändertagande- och medicinalverket och utbytt information med identifieringsarbete kan vara mycket psykiskt belastande på den internationella . Risken för långvariga psykiska problem är Sammanträffanden har skett med finska och estniska myn- störst hos personal som är oerfaren och oförberedd inför digheter och kontakter har även tagits med andra myndig- Dessa risker kan minskas, men inte elimineras, heter, organisationer och företag i . genom åtgärder, vidtagna före, under eller efter insatsen. har uppfattat sitt uppdrag på det sättet Omhändertagande och identifiering av döda efter att det egentliga målet med att omhänderta omkomna är Estoniakatastrofen förefaller innehålla särskilt stora risk- att kunna identifiera så många som möjligt. moment för psykisk traumatisering, på grund av framför som verket drar i rapporten är av teknisk natur. allt följande faktorer: verkets uppfattning är att de flesta av de saknade perso- Det stora antalet döda, bland vilka återfinns familjer, nerna kan återfinnas inuti fartyget. kvinnor och barn, ökar den psykiska belastningen i på- T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Liksom det faktum att uppdraget inte kan ge en hundraprocentig lösning, dvs. innebära att samt- liga omkomna återfinns. Om många efterlevande blir besvikna, kan det ge de inblandade en känsla av att uppdraget inte lyckats. Ingen har erfarenhet av denna typ av situation, varför uttalandet med nödvändighet görs med viss reserva- tion. Etiska betänkligheter kan försvaga motivationen och därmed motståndskraften hos personalen. Dessa be- tänkligheter kan i detta fall påverkas av vetskap om an- talet anhöriga för respektive emot ett omhänderta- gande av omkomna. Det är troligt att döda kommer att skadas/lemlästas när fartyget vänds. Döda som störs, skadas eller tillåts att starkt förruttna och i vissa fall har familjer, som önskar att de döda ostörda skall få förbli liggande i fartyget, kan skapa tvivel på uppgiften hos den berörda personalen. Den omfattande tidsåtgången för arbetet med att om- händerta ett så stort antal döda, liksom svårigheterna att få ut dem ur fartyget, medför att förruttnelse- processen och lukten kan komma att skapa ohanterliga problem. Slutsatsen av det sagda är enligt , att det finns många, stora och oprövade riskfaktorer för den psykiska hälsan hos omhändertagande- och identi- fieringspersonalen vid ett omhändertagande av de döda ombord på . En del av dessa riskfaktorer förefaller inte kunna neutraliseras. Mycket stor vikt måste läggas vid om ett tillräckligt stort antal av professionell omhänderta- gande- och identifieringspersonal anser att det är en abso- lut nödvändighet att uppdraget utförs. Om det inte finns klara bevis för detta måste man vara betänksam. Arbetet med omhändertagande av de omkomna från Estonia kan troligen inte utföras utan att en del av den engagerade per- sonalen utsätts för psykisk traumatisering. syn på behovet av bärgning För att klarlägga om det föreligger andra skäl för en bärg- ning av Estonia än ett omhändertagande av de omkomna kontaktar . Han svarar att det inte är nödvändigt med bärgning av Estonia för att den internationella skall kunna utreda haveriorsaken. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Det ger regeringen rådet att inte bärga eller omhänderta döda och rekommenderar en förslutning av fartyget samt en fond för livet. Alla ledamöter i upplever uppdraget som svårt, för flera av dem är det den svåraste uppgift de någonsin ställts inför. Arbetet försvåras av att de har rela- tivt till sitt förfogande och upplever att förflutit sedan olyckan. Vägen fram till beslutet innebär att ledamöterna väger in aspekter för och emot en bärgning, allt eftersom de får mer fakta om hur bärgningsuppdraget ska genomföras. Stor vånda råder . Ledamöternas väg till ställningstagandet Etiska rådets ledamöter träffar anhöriga de- ras uppdrag pågår. Rådet ordnar inga möten själva och sammanställer inte systematiskt de kontakter man har med anhöriga. Vissa av ledamöterna har djupgående kon- takter med anhöriga medan andra endast har ytliga sådana eller får andra- eller tredjehandsinformation via . Det bestående intrycket är dock att det inte finns någon entydig bild av deras önskan, vilket försvårar beslutsprocessen ytterligare. Havet som grav och behovet av en gravplats att gå till diskuteras En fråga som diskuteras ingående är om havet kan betrak- tas som gravplats. Kyrkans representanter för fram upp- fattningen att havet är en lika självklar gravplats som jor- den – de avlidna finns ändå hos . Med utgångspunkt från detta resonemang diskuteras vikten av att det på lokala kyrkogårdar finns minnesstenar och andra symboler att gå till och lägga blommor, tända ett ljus och minnas. Rådet tar dock inga kontakter med för att framföra sin syn. Det som blir utslagsgivande för de flesta av ledamöterna är konsekvensanalys. Vid samtal med analys- gruppen framgår att samtliga ledamöter fattar sina beslut T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 individuellt i frågan om bärgning i samband med föredragning . Ledamöterna påverkas särskilt av rap- port som visar på de fysiska och psykiska risker personal utsätts för vid ett bärgningsuppdrag. Rapporten utgår från att bärgningsarbetet måste göras enligt planer, som bygger på att Estonia rätas upp, lyfts, bogseras till lämplig plats i för att därefter tömmas på såväl omkomna som bråte ombord. Alternativa planer, exempelvis omhändertagande av de omkomna ge- nom dykningar, behandlas inte. Inte heller får det ta del av Weisæths senare rapport med tankar rö- rande avvägningar mellan dessa risker och anhörigas be- hov och önskningar. Frid för de anhöriga En central fråga att koncentrera arbetet på av rådets arbete blir att finna ett sätt att medverka till att både de döda och de anhöriga får frid. En entydig bild som man anser sig ha fått efter samtal med anhöriga är att plundringsrisken plågar många. Som ett sätt att gå detta behov till mötes börjar man diskutera möjligheten att försluta fartygsvraket på havets botten. Etiska rådets ledamöter anser att det ställningstagande man kommer fram till innehåller flera delar som var och en förutsätter varandra. De menar att det övergripande syftet med förslaget är att minska lidandet för så många som möjligt av de efterlevande och att erbjuda de om- komna en värdig grav i havet. De kommer fram till att man inte bör bärga eller om- händerta ett okänt antal kroppar utan istället försluta far- tyget för att förhindra gravplundring och privat dykning. Man är enig om att havet kan vara en grav. Gravfrid skall råda. Dessutom föreslås regeringen bilda en fond för barn och ungdomar som mist föräldrar i olyckan. Syftet ska vara att erbjuda dem omfattande stöd efter olyckan. lämnar sitt ställningstagande till reger- ingen och klargör att det är regeringens sak att fatta beslut och verkställa förslagen i rådets ställningstagande på det sätt som man finner bäst. Hur en förslutning av Estonia ska ske är inte föremål för djupare diskussioner inom . Hur den skulle kunna se ut har flera av ledamöterna var och en för sig visualiserat i sitt inre men de lämnar till regeringen och i andra hand till fackfolk att bedöma hur man rent tekniskt ska lösa uppgiften. Syftet med förslutningen är det viktiga för rådets ställningstagande. Det får inte vara möjligt att ta sig in i fartygsvraket. En ledamot tänker sig en grav under jord på havets botten, en annan anser att förslutningen ska innebära att fönster och andra öppningar på fartyget täcks för. Ytterli- gare en ledamot är inte främmande för att täcka över med betong. Andra ledamöter ser absolut inte denna lösning som möjlig och kan inte acceptera betongövertäckningen när de senare får höra talas om planerna. En fond för livet Förslaget innebär att en väl tilltagen summa pengar bör avsättas som ekonomiskt stöd för de barn som drabbats av förlust av en nära släkting. När lämnar sin rapport är det inte klart hur försäkringsuppgörelsen, med norska Skuld, kommer att bli för de anhörigas del. Efter Etiska rådets arbete finns inga formella protokoll el- ler dagordningar kvar. Akten innehåller endast deras ställ- ningstagande och regeringsbeslutet från . Vid arkiveringen förstördes övriga handlingar. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Partiledaröverläggningar inför beslut i bärgningsfrågan Riksdagspartierna informeras om beredningsarbetet i Estoniafrågan och får en redovisning av konsekvensanalys samt Etiska rådets synpunkter och ställningstagande. Regeringen inbjuder riksdagspartierna till nya informella överläggningar med anledning av ett förestå- ende beslut i Estoniafrågan. Här presenteras delta- garnas minnesbilder av överläggningarna. Syftet med detta möte53 är att partiernas representanter skall få ta del av resultatet av konsekvensanalysen som Sjö- fartsverket skall lägga fram för regeringen den 12 decem- ber. deltar för att redovisa innehållet i de olika underlagen för analysen. Föredragningen gör starkt intryck på många av deltagarna. minns att diskussionerna bland annat rörde sig kring frågan om vad som skulle hända då man vände upp fartyget vid en bärgning. Hon säger att det framgick tydligt att det skulle kunna påverka kropparna, därför att inredningen då skulle röra sig, men poängterar att deltagarna fick en bild av att det gick att iden- tifiera dem, även om detta skedde. Identifieringsprocessen som sådan var inte något problem. Att redogjorde för att det fanns dyk- företag som var beredda att göra dykningarna minns hon också. Det skulle dock vara en väldigt omständlig och svår process där dykarna utsattes för fara. Utöver detta minns redogörelsen för rapporten rörande psykiska belastningar för sök- och identifieringspersonal. Erfarenheterna från gjorde starkt intryck på henne. Det fram- gick att många som hade arbetat med denna katastrof inte kunde fortsätta sin professionella verksamhet efteråt. berättar att hennes bestående intryck ef- ter föredragningen var att det är oetiskt att försöka bärga kroppar och orimligt med tanke på dem som utför arbetet. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Dykare och identifieringspersonal utsätts för psykiska ris- ker vid en bärgning, främst på grund av den mängd om- komna de ska ta hand om. säger till analys- gruppen att hon uppfattade att de anhöriga som var för bärgning också uttryckte rädsla för plundring. Det blev därför naturligt att försöka hitta ett sätt att skydda platsen när man beslutade att bärgning inte skulle ske. upplever beskrivning som dramatisk. Franson behandlar hur komplicerad en bärgning skulle vara, hur mycket det skulle kosta med alla personella resurser som skulle krävas. Hon uppfattade det som att båten låg svårtillgängligt, på mycket djupt vatten och att allt inuti var krossat. En bärgning var helt orimlig att diskutera eftersom kropparna var så skadade, det fanns bara kött och blod. Dykarna skulle utsättas för sådana psykiska påfrestningar att de inte skulle kunna arbeta så väldigt länge i vraket. Insatser skulle behövas för att de skulle klara uppgiften. Operationen skulle ta . Den bild som ges av de anhörigas uppfattning är att de är oeniga i bärgningsfrågan. På mötet refereras till någon anhörig som ska ha uttryckt att om man inte garanterat kan få upp alla så är det bättre att låta de omkomna vara kvar. Föredragning för statsminister före nya partiledaröverläggningar Med anledning av att statsminister var förhindrad att delta i de föregående överläggningarna, får han en separat föredragning av den 12 de- cember, innan partiledarna ånyo samlas. Vid samtal med analysgruppen berättar han att han under föredragningen insåg att dykningar inuti fartyget är ett komplicerat arbete, bl.a. med hänsyn till de vassa före- mål som finns därinne. Han fick också klart för sig att ett omhändertagande av omkomna med hjälp av dykningar