sou · GMB38d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Om en sökande har innehaft tillstånd men detta har återkallats på grund av bristande respekt för alkoholreklamregleringen eller om ha n tidigare varit föremål för marknadsrättsliga sanktioner på grund a v överträde lser av marknadsföringsbestämmelser bör detta vägas in vid den samlade lämplighetsprövningen. Det skall anmärkas att tillståndssystemet har blivit kritiserat i Franzén- domen (se avsnitt 8.6). uttalade sålunda att gemenskapsrät- ten utgör hinder för nationella bestämme lser varigenom rätten att importera alkoholdrycker är förbehållen aktörer med tillverknings- eller partihandel- stillstånd på sådana villkor som föreskrivs i den svenska lagstiftningen . Uttalandet skulle kunna tolkas så att det vore omöjligt eller åtminston e olämpligt att föreslå att ytterligare ett villkor skall prövas vid bedömningen av sökandens lämplighet för att erhålla tillstånd. Regeringen har med anledning av avgörande besluta t (SFS 1997:755) om en sänkning av de ansöknings- och tillsynsavgifter som Alkoholinspektionen har att ta ut. I övrigt skall tillståndssystemet var a kvar. Med hänsyn härtill finns det enligt utredningen int e något hinder mot att föreskriva ytterligare villkor för prövningen vi d tillståndsgivningen eller mot att föreslå införandet av återkallelse som en sanktion vid vissa överträdelser av alkoholreklamregleringen. Marknadsstörningsavgift för överträdelse av förbudet mot att i ljudradio- eller televisionsprogram använda kommersiell annons vid marknadsföring av alkoholdrycker (2 § andra stycket alkoholreklamlagen) infördes så sent som . Skälet till att bestämmelsen skulle sanktioneras även med sådan avgift var att den avsåg ett särskilt klandervärt beteend e (prop. 1995/96:160 s. 136 f.). Enligt förarbetena till den nya marknadsföringslagen skall marknads - störningsavgift ses som ett komplement till förbud och ålägganden vid vite (prop. 1994/95:123 s. 101). Avgiften skall komma i fråga bara där de t fö religger ett påtagligt behov att skydda allmänna konsument- oc h näringsidkarintressen. De regler som avgiften knutits till beskriver särskilt klandervärda beteenden (s. 104). Som redogjorts för i avsnitt 5.1.1 är det de s.k. katalogbestämmelserna i 513 §§ marknadsföringslagen som sanktioneras också med marknadsstörningsavgift. Utredningen föreslår som förut nämnts införandet av återkallelse a v tillstånd som en sanktion vid överträdelser av de särskilda bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker. Denna sanktion får avsevärd a ekonomiska konsekvenser för tillståndshavarna, och hotet om återkallelse kan förväntas på samma sätt som marknadsstörningsavgift verka avhållan- de för dem som överväger någon marknadsföringsåtgärd som kan strid a mot lagens bestämmelser. Det finns därför enligt utredningen anledning att överväga om det är lämpligt att både marknadsst öringsavgift och återkallel- se skall ingå i sanktionssystemet. De skäl som motiverat införandet av marknadsstörningsavgift so m sanktion vid överträdelser av annonsförbudet i radio och TV kan ocks å motivera att man inför denna sanktion mot andra förbjudna och särskil t klandervärda överträdelser av alkoholreklamreglerna. Sanktionerna skulle kunna användas i de fall då förbud eller förelägganden inte är tillräcklig t och skäl till återkallelse inte föreligger. Som utredningen ser det skull e emellertid tillämpningsområdet för de båda sanktionerna, återkallelse och marknadsstörningsavgift, bli i stort sett detsamma. Härtill kommer att det inte bör komma ifråga att tillämpa båda sanktione rna mot samma tillstånds- havare. På de anförda skälen föreslår utredningen att marknadsstörningsavgift inte införs som sanktion vid överträdelser av alkoholreklamreglerna samt att de nuvarande reglerna om denna sanktion knutna till annonsförbudet i radio och TV avskaffas. Enligt den gällande ordningen kan ett programföretag som lyder under svensk jurisdiktion som sänder en kommersiell annons med alkoholreklam såsom medverkande åläggas en marknadsstörningsavgift (3 § alkoholre - klamlagen och 22 § tredje stycket marknadsföringslagen). av utredningens redovisade förslag är att detta inte längre blir möjligt. Detta föranleder emellertid inte någon annan bedö mning än den utredningen har redovisat i fråga om marknadsstörningsavgift som sanktion vi d överträdelser av alkoholreklamreglerna. Ingripanden mot programföretag kan ske enligt andra regler. Ett programföretag som bryter mot annonsför- budet för alkoholreklam i radio och TV får anses väsentligen ha bidragit till marknadsföringen och det kan därmed förbjudas vid vite enligt 14 § andra stycket 3 marknadsföringslagen att fortsätta sända en sådan otillåte n annons. Om programföretaget skulle göra sig skyldigt till samma elle r väsentligen samma överträdelse kan Kon sumentombudsmannen ansöka om vitets utdömande. Ett sätt att ytterligare förmå programföretag att inte medverka til l alkoholreklam kan vara att göra reglerna i 10 kap. 5 § radio- och TV-lagen om särskild avgift tillämpliga vid överträdelser av alkoholreklamreglerna. En sådan lagstiftning skulle emellertid stämma mindre väl överens med det ön skemål om den artskillnad mellan marknadsrättsliga och radiorättslig a regler som förordats i förarbetena till radio- och TV-lagen (prop . 1995/96:160 s. 108 ff.). 15.5Vissa frågor om förhållandet mellan sanktionerna och mellan tillsynsmyndigheterna Bestämmelserna i marknadsföringslagen om förelägganden samt rätten att väcka talan med anledning av överträdels er av alkoholreklamregleringen dvs. talan om förbud mot fortsatt marknadsföring samt talan om vitet s utdömande bör även fortsättningsvis falla ino m /KO:s behö righet. När det gäller sanktionerna enligt alkohollagen, inklusive återkallelse av tillstånd, bör det däremot vara de kommunala tillstånds- och tillsynsmyndigheterna enligt alkohollagen som bör besluta därom. Om en återkallelse av tillståndet för en partihandlare eller en innehavare a v tillverkningstillstånd aktualiseras bör dock beslutet fattas av Alkoholin - spektionen. För att underlätta samarbetet och för att tillhandahålla underlag fö r Alkoholinspektionens ingripanden måste regelmässigt tillställa Alkoholinspektionen sina beslut. Det får sedan ligga på Alkoholin- spektionen att sprida kännedom om besluten till sina underlydande tillsynsmyndigheter. På motsvarande sätt bör underrättas så snart frågan om återkallelse på grund av marknadsföringsbestämmelser- na tas upp till prövning. Äv en om myndigheterna bör ha ett nära samarbete i frågor o m marknadsföring av alkoholdrycker måste de göra sina egna självständig a prövningar i varje enskilt fall. Det kan t.ex. vara så att en marknadsförings- åtgärd eller en tillståndshavare blir föremål för många anmälningar men att bedömer att den påtalade reklamen är förenlig me d alkoholreklamregleringen. I ett sådant fall får naturligtvis inte ärenden a ligga till grund för en senare prövning av återkallelse av tillstånd. En handling som kan medföra återkallelse av tillstånd enligt alkoholla- gen faller också inom tillämpningsområdet för bestämmelserna om förbud och ålägganden vid vite liksom om vitets utdömande enligt marknadsfö - ringslagen. Det kan således bli fråga om påf öljder med anledning av samma överträdelse. Syftet med förbud vid vite är att hindra nya över trädelser av samma eller väsentligen liknande slag och att tjäna som vägledning för andra näringsid- kare. Återkallelse av tillstånd skall endast träffa flagranta och särskil t allvarliga övertramp. Den senare sanktionen kan därför mer jämställas med ett straff eller med marknadsstörningsavgiften enligt marknadsföringslagen. I och för sig kan prövningen av åläggande eller förbud förekomm a som återkallelse aktualiseras. Den praktiska ordningen fö r hantering av dessa frågor bör överlämnas till rättstil - lämpningen. I de fall då talan om utdömande av vite och återkallelse av tillstån d kommer ifråga blir det av särskild vikt att myndigheterna håller varandra underrättade om sin handläggning. Om frågan om återkallelse av tillstånd tas upp och för talan om vitet s utdöm ande med anledning av samma förfarande kan det finnas skäl at t avvakta domstolsprövningen. Processen bör emellertid inte hindra fortsatt handläggning. Inte minst det förhållandet att en domstolsprocess kan dr a ut kan medföra att tillståndsfrågan måste prövas slutligt. Härtil l kommer att myndigheterna inom ramen för ett samarbete alltjämt måst e agera självständigt utifrån sina utgångspunkter. Om en tillståndshavare på grund av en överträdelse befunnits vara så olämplig att bedriva sin verk - samhet att återkallelse av tillståndet bedöms nödvändig kan sålunda e n domstolsprocess om vitets utdömande inte lägga hinder i vägen för de n alkoholpolitiska sanktionen. Om en tillstånds- och tillsynsmyn- dighet eller Alkoholinspektionen sålunda beslutar om återkallelse kan det anses obilligt att den marknadsrättsliga processen fortgår. Det är troligt att sedan beslutet om återkallelse vunnit laga kraft återkallar sin talan eller justerar yrkandet till ett jämkat vitesbelopp. Också domstolen kan ta upp frågan om jämkning inom ramen för sin prövning , jämför 9 § lagen (1985:206) om viten.