sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — 65) för att ge ett tillägg till folketrygdens ersättningar. Meningen med yrkesskadeförsäkrings- lagen är att ge den skadade full ekonomisk täckning för yrkeskada eller yrkessjukdom. Genom yrkesskadeförsäkringslagen har infört ett system med en obligatorisk arbetsskadeförsäkring som tecknas av arbetsgivarna i privata försäkringsbolag. Ersättning enligt lagen om yrkesskadeförsäk- ring ska komplettera grundskyddet enligt folketrygdens olika regler. Försäkrade är arbetstagare som är anställda hos arbetsgivare i . Möjlighet att utfärda föreskrifter för norska arbetsgivare i utlandet, på fartyg och bostadsplattformar finns. Den som utför arbete för en ar- betsgivare omfattas av lagens bestämmelser. Ombudsmän i offentlig verksamhet, befäl och meniga i militärtjänstgöring tillhör personkret- sen. Andra som under pålagd skyldighet att tjänstgöra för det allmänna deltar i arbetsverksamhet i fångvårdsanstalter och sjukvårdsinstitutio- ner är också försäkrade. Elever, studenter, uppdragstagare och självständiga näringsidkare tillhör inte lagens personkrets. 3KADOR SOM OMFATTAS AV LAGEN Yrkesskadeförsäkringslagens skadebegrepp är i princip detsamma som folketrygdens. Som yrkesskada anses således skada och sjukdom p.g.a. arbetsolycka samt yrkessjukdomar, klimatsjukdomar och epidemiska sjukdomar som enligt Sosial- och helsedepartementets föreskrifter ska likställas med yrkesskada. Belastningsskador och psykiska påkänningar som utvecklat sig faller enligt lagens förarbeten utanför lagens tillämpningsområde. Inte heller färdolycks- fallen är ersättningsbara. Genom ett särskilt stadgande i 11 § c) yrkesskadeförsäkringslagen öppnas en möjlighet att med yrkesskadeförsäkringen också täcka an- nan skada och sjukdom som kan skyllas på påverkan från skadliga äm- nen eller arbetsprocesser. Den särskilda möjlighet till ersättning som stadgandet skulle kunna ge har inte förändrat någonting i praktiken. Vanligtvis avvaktar de privata försäkringsbolagen besluten från folke- trygdens instanser och följer dessas beslut utan någon utvidgning. För att den skadade fortare ska få ut sin ersättning betalar försäkringsbo- lagen ofta, om ersättningsfrågan verkar klar, ut ett á conto-belopp innan trygdemyndigheterna har fattat sina beslut. Bevisregeln i yrkesskadeförsäkringen är densamma som den i lagen om folketrygd. Yrkesskadebetingade faktorer ska även här vägas mot andra möjliga orsaksfaktorer såsom annan sjukdom eller annan påverkan. När andra möjliga orsaksfaktorer inte ger en mer närliggande eller sannolik förklaring till de aktuella symptomen betalas ersättning regelmässigt ut. Den generösare bevisregeln i 11 § c) i yrkesskadeförsäkringslagen har som nämnts inte någon betydelse i praktiken. De ersättningar man kan få enligt yrkesskadeförsäkringslagen är dels ersättning för faktiska merutgifter och dels för inkomstförlust som akut orsakats av skadan och som är högre än sex norska basbelopp (G). G är fastställt till 42 500 nkr. I de nämnda fallen sker en in- dividuell bedömning och de utbetalade beloppen blir skattepliktig in- komst. gäller vissa förordningar om standardiserade ersätt- ningar enligt yrkesskadeförsäkringslagen. Ersättningar för framtida ut- gifter, framtida inkomstförluster, men-ersättning, utgifter vid dödsfall, ersättning till änka/sambo/barn bestäms enligt standardiserade mallar och utbetalas som engångsbelopp. Engångsbeloppen är skattebefriade. Det är bara avkastningen av beloppen som inkomstbeskattas. Ersätt- ningar till andra som den döde har försörjt bestäms individuellt men betalas också ut som engångsbelopp. Vid bedömning av framtida utgifter bestäms ersättningen till olika standardiserade belopp beroende på den skadades ålder. Det högsta beloppet betalas ut om den skadade är och det lägsta om han/hon har fyllt . Vid bedömningen av framtida inkomstförluster är ersättningen vid förvärvsmässig invaliditet minst 22 x G om den skadade har haft en inkomst upp till 7 G. Om den tidigare inkomsten varit högre än 7 G höjs sedan beloppet stegvis för att som maximal ersättning ge 30 x G vid en tidigare inkomst över 10 G. Om den förvärvsmässiga invaliditeten är lägre än reduceras ersätt- ningen. Har den skadade fyllt vid skadan sker viss reduktion därutöver. Om en person skadas måste den skadade för att få ersättning visa att han/hon kommer att göra en fram- tida inkomstförlust. Den standardiserade ersättningen ska i princip ge den skadade full kompensation men ger i praktiken viss överkompen- sation vid lägre inkomster och en viss underkompensation vid högre inkomster. Men-ersättning standardiseras med ett lägsta ersättningsbe- lopp om 0,75 x G vid medicinsk invaliditet mellan och ett högsta belopp om 5,5 x G vid betydligt större skada än medi- cinsk invaliditet. Även vid men-ersättningen har åldern betydelse. De standardiserade ersättningarna till änka/sambo/barn bestäms i för- hållande till den efterlevandes ålder och vissa procentsatser av G. Ersättningen enligt det standardiserade systemet utbetalas utan av- räkning av de förmåner som erhållits från folketrygden, pensioner eller Förtida á-contoutbetalningar från försäk- ringsbolagen underlättas genom ett sådant system eftersom någon sena- re avräkning av trygdens utbetalda belopp inte behöver göras. /M F¶RS¤KRING SAKNAS Om det inte finns någon betalningsansvarig försäkringsgivare p.g.a. att den skadades arbetsgivare inte har tecknat någon försäkring svarar samtliga försäkringsbolag som kan teckna försäkringar solidariskt för skadan. Skadesumman fördelas mellan bolagen enligt särskilda före- skrifter. Försäkringsbolagen har bildat en gemensam sammanslutning – Yrkesskadeforsikringsforeningen, som ska bära det ekonomiska an- svaret för och ombesörja skaderegleringen när det saknas försäkring. &INANSIERING M M Yrkesskadeförsäkring ska tecknas i försäkringsbolag som har godkänts av Kredittillsynet. Myndigheten ska också godkänna bolagens försäk- ringsvillkor. Ett tjugotal försäkringsbolag i har fått ett sådant godkännande. De fem största bolagen är , Gjensidige, , Samvirke och KLP-skade. har , Gjensidige och av marknaden. Även utländska företag kan kon- kurrera om uppdragen. För utländska försäkringsbolag är koncession i hemlandet tillräcklig. De måste dock ha sina försäkringsvillkor skrivna på norska. Ett japanskt och ett brittiskt försäkringsbolag har till- fälligt förekommit på marknaden. Alla arbetsgivare är skyldiga att teckna försäkring som täcker yrkes- skada och yrkessjukdom. En arbetsgivare med bara en anställd måste teckna försäkring för denne. Staten har ingen försäkringsplikt. Arbets- tagaren kan i stället kräva ersättning för yrkesskada direkt av sin ar- betsgivare, staten. Från har det införts regler om återföring, s.k. re- fusjon av kostnader för yrkesskador. Försäkrings- bolagen och arbetsgivarna har på så sätt pålagts hela den ekonomiska risken för arbetsskadorna. Refusjonsordningen innebär att försäkrings- bolagen ska återbära ett belopp till folketrygden som beräknas i procent av bolagens gjorda försäkringsutbetalningar. Procentsatsen har sedan refusjonssystemet infördes varit densamma; av bolagens utbetalda försäkringsersättningar ska refunderas till trygdesystemet. Motiven för refusjonsordningen är att arbetsgivarna bör finansiera det allmännas utgifter för arbetsskadorna fullt ut och att kostnaden därmed tydligt ska framstå som en produktionskostnad. Refusjonen ska vara ett incitament för skadeförebyggande verksamhet. Premien är baserad på en fareklassindelning som har utarbetats genom Forsikringsforbund. Forsikringsforbund är en gemen- sam intresseorganisation för de norska bolag som har koncession att teckna försäkringar för yrkesskadeförsäkring. i sju olika fareklasser som uttrycker riskrelationen mellan olika yrkeskategorier. Fareklassindelningen grundar sig på erfarenheter och statistik från en tidigare frivillig yrkesskadeförsäkring som arbetsgivar- na kunde teckna för sina anställda som ett komplement till trygdeer- sättningarna. De olika försäkringsbolagen har att konkurrera om kunderna genom sin egen premiesättning. Vissa bolag sätter premien med utgångspunkt från antalet anställda inom varje fareklass hos den enskilde arbetsgiva- ren. Andra bolag bedömer näringen och företaget som sådant. Prin- ciperna för riskvärdering och premiesättning är upp till varje försäk- ringsgivare. Genomsnittspremien för en anställd är f.n. . Det har framförts kritik från och den norska arbetsgivarföreningen mot yrkesskadeförsäkringssystemet. Kritiken har huvudsakligen gått ut på att försäkringsbolagen har tagit ut för höga för att fondera medel för framtida skador och att försäkringens administrationskostnader varit höga. Det har också varit en mer allmän uppfattning att små företag fått finansiera stora företag genom en för- hållandevis högre premie. Undersökningar som har genomfört har enligt en statusrapport visat att de administrativa kostna- derna för försäkringen uppgår till . Förbundet har också undersökt om det faktiskt är så att små företag med mindre än 20 an- ställda är missgynnade i förhållande till de större företagen. Det är en- ligt förbundet svårt att dra några säkra slutsatser eftersom systemet ännu inte har varit verksamt under någon längre tidsrymd. De undersökningar som gjorts tyder dock inte på att småföretagen har missgynnats. Det är ändå så att de mindre företagen har en genomsnitt- ligt högre premie än de större. Detta beror på att skadefrekvensen varit högre hos de mindre företagen. har de genomsnittliga för- säkringspremierna dock minskat för alla företagskategorier. 9RKESSKADEF¶RS¤KRINGENS FRAMTID I .ORGE Enligt vad vi inhämtat från Sosial- och helsedepartementet och från har försäkringen haft en svår inkörnings- period. Försäkringsbolagen har med tiden lärt sig att föra bättre statis- tik. De har fått mer kontroll över sin verksamhet och gjort erfarenheter för framtiden. Premierna är nu lägre . Det kommer troligen inte att ske några större förändringar i ramreglerna . Yrkes- skadeförsäkringen har kommit för att stanna. En fråga som har tagits upp till diskussion är att det borde etableras en särskild effektiv och bra konfliktlös- ning av medicinska och juridiska frågor inom yrkesskadeförsäkringens område. Forsikringsforbund har vid ett flertal tillfällen upp- vaktat myndigheterna angående den frågan. Också sosial- komité har diskuterat frågan. En dansk lov om arbejdsskadeforsikring trädde 1978. Lagen var resultatet av ett utredningsarbete – 1977. Lagen reviderades och antogs en helt ny lag (lov nr. 390 af 20. ) om forsikring mot följder av arbetsskada. Lagändringar har skett fortlöpande och lagens senaste lydelse gäller fr.o.m. (lov nr. 789 af 28. ). Lagen omfattar både olycksfall i arbetet och arbetsrelaterade sjuk- domar. Det danska systemet är konstruerat som en obligatorisk försäk- ringsordning. Arbetsgivarna är enligt lagen skyldiga att teckna försäk- ringar i privata försäkringsbolag som betalar ut ersättning till de ar- betstagare som drabbas av skador. Det är arbetsgivarna som får bära den ekonomiska skaderisken. Den statliga centrala förvaltningsmyndigheten sen avgör om en skada lagligen ska godkännas som arbetsskada och hur stor ersättningen ska vara. Arbejdsskadestyrelsen informerar också allmänheten om försäkringsordningen, avger yttranden till domstolar och försäkringsbolag, utarbetar förslag till lagändringar samt utfärdar tillämpningsföreskrifter. Lagen om forsikring mot följder av arbetsskada har ett vidsträckt tillämpningsområde. De personer som omfattas av lagen är enligt 1 kap. 1 – 4 §§ de som har arbete hos en arbetsgivare i med eller utan lön, varaktigt, tillfälligt eller övergående. Tillfälligt arbete utanför kan under vissa förhållanden omfattas under lagens bestämmelser. En som tjänstgör på ett danskt fartyg omfattas också av lagen. Medlemmar av arbetsgivarens familj som arbetar i ar- betsgivarens verksamhet omfattas. Äkta make omfattas bara om vissa avtalsmässiga förhållanden är uppfyllda. som skadas av arbets- förhållandena under moderns graviditet tillhör personkretsen. I övrigt omfattas personer som är borgerliga och kommunala ombud och perso- ner som utför vissa samhälleliga räddningsåtgärder både med och utan anknytning till det vanliga arbetet. För personer som arbetar i ett privat hushåll och utför privata tjäns- ter där som inte överstiger per kalenderår gäller särskilda bestämmelser. De ses inte som anställda av en arbets- givare i lagens mening. De omfattas inte av någon obligatorisk för- säkringsplikt. Vid eventuell arbetsskada är det Arbejdsskadestyrelsen som betalar ut ersättning till den skadade för att sedan fördela kostna- derna på samtliga försäkringsbolag som har koncession att teckna ar- betsskadeförsäkringar. Arbejdsskadestyrelsen och Finanstillsynet fast- ställer gemensamt de närmare fördelningsreglerna. Uppdragstagare och självständiga företagare omfattas inte av lagens regler. Studenter är enligt huvudregeln inte täckta av försäkringen. Det är endast om studenten utför ett praktiskt arbetsmoment i utbildningen eller om skolan i eget intresse skickar studenten på någon kurs där han/hon skadas som ersättning kan komma i fråga. 3KADOR SOM OMFATTAS AV LAGEN I 2 kap. 9 § anges vad som är arbetsskada. Olycksfall i arbetet och skadlig inverkan av , plötsliga lyftskador och yrkessjukdomar omfattas av lagens bestämmelser. Ett olycksfall i arbetet definieras som ett olycksfall som beror på ar- betet eller på arbetsförhållandena. Olycksfall vid färd till och från ar- betet (s.k. färdolycksfall) räknas inte som ett olycksfall i arbetet. Det ska vara fråga om en plötsligt utifrån kommande händelse som bevis- ligen påverkar den försäkrades hälsotillstånd. Händelsen får inte vara beroende av den försäkrades egen vilja. Skadlig inverkan med en varaktighet av som beror på arbetet eller arbetsförhållandena omfattas av reglerna. Om en sådan kortvarig inverkan har orsakat en skada ersätts denna. Det är här egent- ligen fråga om en utvidgning av olycksfallsbegreppet. Plötsliga lyftskador omfattas av reglerna. Begreppet infördes genom en lagändring fr.o.m. och regleras i en ny lagparagraf (2 kap. 9 a §). Plötsliga lyftskador är muskel- nerv- och ledskador som uppstår spontant med omedelbar anknytning till lyftarbete i obekväma arbetsställningar hos personer som i övrigt har ett belastande arbete med lyft. Skadan ska till övervägande del vara förorsakad av det plöts- liga lyftarbetet. Eftersom begreppet är så nytt har Arbejdsskadestyrel- sen bara fått in ca 1 400 anmälningar om plötsliga lyftskador. 600 av dessa har blivit administrativt avvisade. De första sju ärendena togs upp för avgörande. En kommande praxis ska lägga fast vad som ska förstås med lyft, obekväma arbetsställningar och ett i övrigt belastande arbete med lyft. Med arbetssjukdomar (erhvervssygdommer) avses sjukdomar som efter medicinsk och teknisk erfarenhet i högre grad drabbar personer som varit utsatta för särskilda betingelser i arbetet. Chefen för skadestyrelsen bestämmer vilka sjukdomar som ska anses vara arbets- sjukdomar och dessa fastställs i en särskild förteckning. Denna för- teckning ses över vart annat år. Den senaste versionen är nr 54 af 19. , men enligt tjänstemän vid Arbejdsskadestyrelsen ut- arbetas en ny version. Andra sjukdomar än de som finns på förteckningen kan också god- kännas om arbetssjukdomar om vissa specifika kriterier är uppfyllda. Se vidare under rubriken bevisregler. För olycksfall, kortvarig skadlig inverkan och plötsliga lyftskador är huvudregeln att visandedagen är den dag då skadan uppstod. För ar- betssjukdomar gäller som visandedag den tidpunkt då den skadade fått vetskap om att sjukdomen antagligen är en arbetssjukdom. Vid olycksfall och kortvarig skadlig inverkan ska den skadade ge de upplysningar som krävs för att göra det sannolikt att det är den anmälda händelsen i sig som har förorsakat skadan. Vid plötsliga lyftskador ska den skadade kunna redogöra för omständigheter som pekar på att skadan uteslutande eller i övervägande grad har orsakats av lyftarbetet. För en person som har en sjukdom som finns med i förteckningen över arbetssjukdomar gäller en presumtion för rätt till ersättning. i dessa fall Arbejdsskadestyrelsen som ska göra sannolikt att sjuk- domen beror på något annat än de arbetsmässiga förhållandena. Andra sjukdomar än de som finns på förteckningen kan också god- kännas som arbetssjukdomar. Det gäller då för den försäkrade att göra sannolikt att den aktuella sjukdomen enligt de senaste medicinska rönen uppfyller de krav som generellt ställs på sjukdomar som tas in i förteckningen eller att göra sannolikt att sjukdomen i uteslutande eller övervägande grad är förorsakad av arbetets särskilda art. en sådan åkomma som inte finns med på förteckningen men som i vissa fall kan ersättas ändå. Det är i dessa fall fråga om in casu-avgöranden efter väldigt stränga kriterier. Det är och har varit en politisk fråga i om ryggbesvär ska föras in i förteckningen eller inte. Rygg- besvären finns fortfarande utanför listan. De ersättningar som kan komma i fråga är: – ersättning för vissa utgifter för sjukvårdsbehandling och sju kgym- nastik under ärendets handläggning hos Arbejdsskadestyrelsen som inte kan ersättas enligt den allmänna sjukförsäkringens regler. –ersättning i vissa fall för kostnader i samband med anskaffning av proteser, glasögon och liknande hjälpmedel samt sjuktransporter under ärendets handläggning. –ersättning för reparationskostnader p.g.a. skador på proteser, glas- ögon och liknande hjälpmedel som har använts i arbetet. –ersättning för inkomstförlust –ersättning för varaktigt men –ersättning vid dödsfall –ersättning vid förlust av försörjare Ersättningen för inkomstförlust är en ekonomisk ersättning som beräk- nas med utgångspunkt från den skadades årslön innan skadan. Bara 4/5 av årslönen ersätts. Den maximala årslönen som man kan utgå ifrån är () . Ersättning utges bara t.o.m. det 67:e lev- nadsåret. För tid därefter kan man få ett belopp som motsvarar ersättning. Ersättning kan ges ut med minst 15 och högst av den framräknade lönesumman beroende på hur stor del av inkomstförlusten som kan anses bero på arbetsskadan. Ersättningen kapitaliseras auto- matiskt om inkomstförlusten beräknas vara . Vid större förlust kan man ansöka om kapitalisering . Beloppen som överstiger betalas alltid ut löpande. De kapitaliserade beloppen är skattefria. De löpande ersättningarna är skattepliktiga. Ersättning för varaktigt men kan ges ut för en medicinsk invaliditet om minst 5 och högst 100 (eller i vissa fall 120) %. Vid en 100-pro- centig invaliditet ges () ut. En 120-procentig invaliditet motsvarar vid samma tillfälle . När den medi- cinska invaliditeten är minskas ersättningen stegvis för att som minst vid en fem-procentig medicinsk invaliditet vara . För levnadsåren mellan 60 och 69 sker en reduktion . Enligt huvudregeln sker det ingen samordning av men- ersättningen med övriga sociala ersättningar eller med ersättning från egen försäkring. Ersättning vid dödsfall utges schablonmässigt med till änka/sammanboende. Det uppställs vissa tidskrav på äktenskapet och på sammanboendet. Dessutom betalas ersättning för förlust av försörjare till änka/sam- manboende men bara om det rent faktiskt har skett en försörj- ningsförlust. Ersättningen utgör av den dödes årslön i löpande utbetalningar. Ersättningen är tidsbegränsad men kan förlängas. Ersättning till barn ges om den döde har haft försörjningsplikt mot barnet. Ersättningen utgör av den dödes årslön i löpande utbetal- ningar intill dess att barnet fyller , eller om barnet är under utbildning. Om det är fråga om flera barn reduceras beloppet för de andra barnen i viss utsträckning. Det är Arbejdsskadestyrelsen som fattar beslut om ersättning enligt lagen om försäkring mot följder av arbetsskada. Ärenden som gäller sådana sjukdomar som inte finns i förteck- ningen över arbetssjukdomar och plötsliga lyftskador ska föredras inför Erhvervsygdomsutvalget innan Arbejdsskadestyrelsen fattar beslut. Erhvervsygdomsutvalget är en särskild kommitté med representanter från arbetsmarknadens parter, , Direktoratet för ar- bejdstilsynet samt Arbejdsskadestyrelsen som är rådgivande i för- hållande till Arbejdsskadestyrelsen. I praktiken följer dock styrelsen kommitténs rekommendationer. Ehrvervssygdomsutvalget ska också vara rådgivande inför beslut om att ta upp nya sjukdomar på Arbejdsskadestyrelsens förteckning över godkända arbetssjukdomar. Arbejdsskadestyrelsens beslut kan överklagas till den sociale . Den sociala Ankestyrelsens avgöranden kan överklagas till de vanliga domstolarna. Enligt Arbejdsskadestyrelsens statistik var antalet anmälningar sammanlagt 38 670 st, av dessa avsåg 22 018 olyckor, 13 132 sjuk- domar och 3 520 sakskador. Antalet anmälningar steg sedan fram då antalet anmälningar kulminerade med 42 835 st. Av dessa gällde 24 762 olyckor, 15 913 sjukdomar och 2 190 sakskador. uppgick anmälningarna till 40 942 st, varav 23 032 olyckor, 16 130 sjukdomar och 1 780 sakskador. 406 "ILAGA SOU 1998:37 Enligt statistiken avgjordes 5 205 olycksfallsärenden och 1 867 sjukdomsärenden, eller sammanlagt 7 072 ärenden där mener- sättning beviljades. Arbejdsskadestyrelsen utgifter för dessa menersätt- ningar var 235 milj. kr. avgjordes 2 153 ärenden om in- komstförlust p.g.a. olyckor och 779 sådana ärenden om sjukdomar. Ut- gifterna för inkomstförlustärendena angavs till 1 629 milj. kr. De sam- manlagda utgifterna för menersättningar och inkomstförluster var 1 864 milj. kr. &INANSIERING M M Arbejdsskadestyrelsen ska finansiera verksamheten dels med bidrag från försäkringsbolagens premieintäkter och dels med bi- drag av olika statsinstitutioner. Ett visst administrationsbidrag ska be- talas för varje arbetsskadeärende som styrelsen behandlar. Administra- tionsbidraget är fastställt så att det ska täcka de genomsnittliga utgif- terna vid Arbejdsskadestyrelsens ärendebehandling. Fram till utgången av var administrationsbidraget beräknat efter olika grunder för försäkringsbolagen resp. för de statliga institutionerna. Fr.o.m. beräknas bidraget enligt gemensamma grunder. Det är svårt att ange hur stora resurser som läggs ned på varje enskilt ärende men i statistiken har det bl.a. tagits fasta på antal ingående och utgående brev från Arbejdsskadestyrelsen . Arbejdsskadestyrelsens sammanlagda intäkter var enligt en ekonomisk redovisning för drygt 127,3 milj. kr. Utgifterna för löner och övrig drift var drygt 122,5 milj. kr. Försäkringsplikten gäller för varje arbetsgivare och skeppsredare som sysselsätter en person som omfattas av försäkringen. Stat och kommun behöver inte teckna försäkring för sina anställda. Staten självförsäkrar medan de flesta kommuner ändå tecknar arbetsskadeförsäkring. Det finns också särskilda regler för den som arbetar i begränsad omfattning i privata hushåll som redan berörts under rubriken personkretsen. Det finns tjugotvå försäkringsbolag i som bedriver arbetsskadeförsäkringsverksamhet. De två största bolagen är FFE (en sammanslutning av försäkringsbolag för arbetssjukdomar ) och KGF – kommunernes Gjensidige. Finanstillsynet ger koncession till försäk- ringsverksamheten och kan bl.a. kontrollera att bolagen är solventa. Det finns ingen statlig tillsyn över premiesättningen som sådan. Premiens storlek varierade enligt uppgift beroende på verksamhetens karaktär och skadefrekvensen från ända upp till per anställd och år. Premiernas storlek ska i princip avtalas mellan arbetsgivare och för- säkringsbolag utan myndigheternas inblandning. Det finns för när- varande vissa begränsningar, bl.a. en s.k. avancebegränsning som in- skränker bolagens möjlighet att fritt använda försäkringens överskott. Bolagen ska vid räkenskapsårets slut skicka information till Arbejds- skadestyrelsen och till Finanstillsynet om premieintäkterna under det föregående året. skedde en dramatisk skadeutveckling. Finanstillsynet beslöt att det skulle inrättas en gemensam försäkringspool för yrkessjukdomar.