sou · GMB331 · 1999-01-01 00:00:00 — Ett problem är emellertid fortfarande att mycket av det psykosociala arbetet förblir osynligt, och att det ser mycket olika ut på olika håll i landet. Detta hänger i hög grad samman med att det råder brist på strukturerade och väldokumenterade metoder. Därmed försvåras uppföljning och utvärde- ring av insatserna samt – inte minst – kunskapsöverföringen. 96 )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA Utöver basutbudet bör det finnas en allmän strävan att individualisera hälsoövervakning, stöd och service med hänsyn till familjens behov. Barnhälsovårdens tjänster bör utformas så att de passar barn med funk- tionshinder och kronisk sjukdom. Vi anser att man inom mödra- och barnhälsovården i högre grad än tidigare bör rikta insatserna mot särskilt sårbara grupper. Gravida kvin- nor med stark oro, deprimerade föräldrar, barn och föräldrar med flyk- tingbakgrund utgör exempel på sådana grupper. Andra utsatta grupper, som vi särskilt behandlar i avsnittet 4.5, är föräldrar med missbruk, psykisk sjukdom eller allvarlig kroppssjukdom, samt deras barn. Vi anser att MVC/BVC skall ha en beredskap att ge dessa grupper indi- viduellt stöd i föräldraskapet (se avsnitt 4.5), vilket också är i linje med det förslag som lagts av Utredningen om föräldrautbildning (SOU 1997:161). Ett exempel på en välfungerande och kostnadseffektiv insats utgör det tidiga interventionsprogram för nyblivna mödrar med depression, vilket utvecklats i . Med små men väl definierade insatser kan man skapa bättre förutsättningar för mor och barn i det tidiga samspelet och därmed för anknytningen. Detta är ett exempel på hur man med strukturerade metoder för tidig upptäckt och tidig intervention kan be- driva ett framgångsrikt och kostnadseffektivt riktat förebyggande ar- bete. Det tål också påpekas att det är en viktig kvalitetssäkringsuppgift för barnhälsovården att tillse att utvecklingsavvikelser och ohälsa iden- tifieras på ett optimalt tidigt stadium. Vårdkedjan har en viktig om än svårlöst uppgift vid svåra och långvariga psykosociala familjeproblem. Man kan förenklat tala om tre huvudtyper av föräldraanknutna problem: allvarligt miss- bruk, psykisk störning av kronisk art samt andra allvarliga psykosociala svårigheter, såsom långvarig sjukdom, bristfälligt nätverk, kriminalitet m.fl. Vi vet att man inom MVC med relativt god precision kan identifi- era problemen, men att man sedan har svårt att ge adekvat hjälp och även att remittera vidare. I stor utsträckning beror detta på att man inte upparbetat fungerande samverkan med socialtjänst, vuxenpsykiatri, alkoholmottagningar m.fl. Här finns stora behov av metodutveckling. Mycket tyder på att mödra- och barnhälsovården för sällan har kontakt med när man har anledning misstänka att ett barn far illa och behöver skydd. Vi anser att barnhälsovården på ett tydligare sätt bör ta sitt lagstadgade ansvar. Därför föreslår vi att en hänvisning till 71 § socialtjänstlagen införs i lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården samt i HSL. )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA 97 &¶RB¤TTRING AV BARNKOMPETENSEN Det har skett en uttunning av barnkompetensen inom BVC. I många fall har barnsjuksköterskor ersatts av distriktssköterskor och barnläkare av allmänläkare. För god kompetens inom ett område krävs tillräckligt stor volym av verksamhet, fortbildning, konsultverksamhet och tillgång till specialmottagningar. Vi föreslår därför huvudmännen att distrikts- sköterskor med uppgift inom BVC ägnar minst halva arbetstiden åt barnhälsovård och att allmänläkare vid har tillräckligt stor mot- tagning för att vidmakthålla en vidgad erfarenhet av barnhälsovård. Goda möjligheter till konsultation hos barnläkare och barnhälsovård- psykolog måste finnas liksom fortlöpande vidareutbildning av såväl all- mänläkare som distriktssköterskor. Vi föreslår också att barnläkare i ökad utsträckning utnyttjas för tjänstgöring i barnrika, socialt sämre gynnade områden med förhållandevis stor omflyttning. I sådana om- råden är ohälsotalen högre och på grund av omflyttningar saknas ofta kontinuitet i distriktsläkarnas kontakter med familjerna. I mindre stabila boendeområden får den kvalificerade barnkompetensen därför särskild betydelse. Vi anser att en förbättrad och hög barnkompetens ger BVC unika möjligheter till tidig identifikation av problem och tidiga insatser. För att lyckas krävs att man lyssnar till föräldern och har förmåga att se barnet. Det handlar om såväl ett grundläggande förhållningssätt som om en strukturerad metodik. Slutligen är det väsentligt att framhålla att BVC i metodutvecklings- arbetet bör bevara det som är verksamhetens kärna – att vara en gene- rell resurs som bedriver en medicinsk verksamhet med starka psyko- sociala inslag. Det är som sådan BVC har hög acceptans och fyller en funktion för nära nog alla barn och familjer i landet. Då situationen för familjen är sådan att olika vårdgivare måste samverka skall MVC och BVC hålla fast vid sin professionella huvuduppgift: -att stå för somatisk övervakning av mor och barn -att följa barnets utveckling i bred mening och tillse att barnet vid behov får adekvat stöd -att arbeta med det omedelbara föräldrastödet. 98 )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA 6¥R BED¶MNING Skolan skall vara en bra miljö för alla elever och har ett långtgående ansvar för att alla barn och ungdomar får en likvärdig utbildning. Elevvård i ordets vida bemärkelse sammanfattar alla insatser som görs för att eleverna skall må bra. Den särskilda elevvårdspersonalen bör finnas tillgänglig så att elever själva kan ta kontakt. Elevvårds- personal skall komplettera och stötta lärare och övrig skolpersonal. Vi anser att en grundläggande princip för elevvården skall vara att skolrelaterade problem skall hanteras inom skolan. Elevvårdsteamet skall besitta kvalificerad kunskap om barns och ungdomars psy- kiska, sociala och biologiska utveckling, om mellanmänskliga rela- tioner och samspelet i en grupp och en organisation, om samhälls- faktorers inflytande och samhällets olika stödorgan, samt om den pedagogiska vardagen i skolan. Elevers särskilda behov skall upp- märksammas, utredas och åtgärdas inom skolan, i samråd med för- älder/vårdnadshavare och eleven själv. Specialpedagogerna utgör en viktig resurs i skolan för en stor an- del barn och ungdomar med psykiska problem. Antalet specialpeda- goger har minskat oroväckande Vi vill understryka statens ansvar för specialpedagogutbildningarnas utformning och dimensionering. 6¥RA F¶RSLAG Elevvården skall besitta specialpedagogisk, psykolo- gisk, medicinsk och social kompetens och bistå övrig skolpersonal med konsultation och handledning och i utformandet av åtgärds- program. Åtgärderna kan gälla skolmiljön i stort eller en enskild elevs utbildningssituation. Elevvårdsteamet skall kunna genomföra en allsidig elevutred- ning, innefattande pedagogiska, psykologiska, medicinska och sociala aspekter, som är inriktad på att ge underlag för åtgärder för elevens skolsvårigheter. Teamet skall även i normalfallet klara av utredning inför ett eventuellt mottagande i särskolan. Gymnasieelever som har studiesvårigheter skall ha rätt till sär- skilda stödinsatser, såsom stödundervisning, specialundervisning, utökning av undervisningstid och ny genomgång av kurs. Stödet skall utformas i samspel med eleven och med hänsyn till dennes individuella studieplan. En hänvisning till 71 § socialtjänstlagen införs i skollagen för att tydliggöra ansvaret att genast anmäla misstankar om att ett barn kan behöva skydd. Vi föreslår att bestämmelser enligt ovan införs i skollagen, grundskole- och gymnasieförordningarna. )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA 99 Skolan är en självklar del av alla barns vardag. Förutom familjen torde skolan vara samhällets viktigaste fostran och ut- veckling. En välfungerande skola är därmed av avgörande betydelse också för barns och ungdomars psykiska hälsa. har i sitt arbete haft utgångspunkten att skolan skall vara en god miljö för lä- rande och social samvaro och att det som är bra för alla barn och ung- domar kan vara extra betydelsefullt för dem som har svårigheter av olika slag. I sitt slutbetänkande, Skolfrågor – Om skola i en ny tid (SOU 1997:121), avstår medvetet från att fokusera sär- skilda problemområden såsom läs- och skrivsvårigheter eller elevvår- dens roll och uppgift, och anlägger i stället vad man skulle kunna kalla ett folkhälsoperspektiv. I vår egen kommittés diskussioner har vi ofta återkommit till skolan som den väsentligaste av alla basverksamheter. Skolans centrala roll understryks också av de intresseorganisationer som i vårt arbete företräder ett brukarperspektiv. De framhåller att det är i vardagen, och då inte minst i skolan, som barnet eller den unge måste få stöd och en chans att utvecklas på ett gynnsamt sätt. 4.3.1Skolplikt och rätten till utbildning Barn bosatta i landet har enligt bestämmelserna i skollagens (1985:1100) kapitel 3 skolplikt från och med höstterminen det kalenderår barnet fyller till och med vårterminen det år då barnet fyller eller, om barnet fullgör skolplikten inom specialskolan, . Om det finns särskilda skäl kan skolplikten uppskjutas (3 kap. 7 § skollagen, SFS 1997:1212). Skolplikten upphör om barnet tillfreds- ställande slutför högsta årskursen i eller motsvarande. Skolplikten motsvaras av en rätt att få utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. För barn och ungdomar som inte kan gå i eller gymnasieskolan därför att de är utvecklings- störda, har ett betydande och bestående begåvningsmässigt funktions- hinder på grund av hjärnskada eller har autism eller ett autismliknande tillstånd finns särskolan (1 kap. 5 och 16 §§ skollagen). Kommunerna är huvudmän för och särskolan, medan kommuner och landsting är huvudmän för gymnasieskolan (2 kap. skollagen). Vid sidan av de skolformer som anordnas av det allmänna finns det också fristående skolor, som anordnas av enskilda fysiska eller juridiska per- soner. Godkännande, tilldelning av bidrag och tillsyn av de fristående skolorna regleras i skollagens 9 kap. 100 )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA 4.3.2Mobbning – ett skolmiljöproblem Ett skolproblem som berör alla är mobbningen. Det behövs knappast sägas att den utgör en allvarlig psykisk hälsorisk. Mobbningens omfatt- ning och vad man kan göra åt den har en framträdande plats i mediade- batten. har genom sin "Dialog med unga" låtit landets 13-åringar själva komma till tals (BO 1996). Över 6 000 har besvarat frågan "Vad tycker du man ska göra mot mobbning?". Huvud- budskapet är att alla har ett ansvar att ta ställning och agera mot mobbning. Föräldrar skall aktivt intressera sig för sina barns väl, men det konkreta arbetet mot mobbning måste göras inom skolan, av elever och lärare. Ungdomarna är kritiska till den brist på engagemang som de upplever hos framförallt vuxna i skolan. understryker skolans och det omgivande samhällets absoluta skyldighet att skydda barn och ungdomar från mobbning, med hänvisning till och då främst artiklarna 28 och 29. "Det får aldrig råda minsta tvivel om att barns och ungdomars trygghet och välbefinnande har högsta prioritet i offentliga verksamheter som skolan är" (SOU 1997:116). Man säger vidare att mobbningen måste ses dels som ett akut problem som kräver omedelbara åtgärder, dels som ett symtom på allvarliga missförhållanden i skolmiljön. Arbetet mot mobbning har ett starkare lagstöd , då 1 kap. 2 § tredje stycket skollagen fick följande lydelse: Särskilt skall den som verkar inom skolan – – – 2. aktivt motverka alla former av kränkande behandling såsom mobbning och rasistiska beteenden. att jämföra med den tidigare lydelsen: Särskilt skall den som verkar inom skolan – – – 2. bemöda sig om att hindra varje försök från elever att utsätta andra för kränkande be- handling Att arbeta mot mobbning kan sägas ingå i basen för all elevvård. I detta avsnitt kommer vi dock fortsättningsvis koncentrera diskussionen kring elever i särskilda behov och elevvårdens roll i förhållande till dem. 4.3.3Skolans stöd till elever med skolsvårigheter Det finns behov av att tydliggöra skolans ansvar för elever i särskilda behov. Vilka behov hos barn och ungdomar skall skolan tillgodose och vilken typ av kompetens fordras härför? Svaret på dessa frågor innebär visserligen gränsdragningar i förhållande till andra samhällsinstanser, exempelvis och barn- och ungdomspsykiatrin, men vi bör i första hand eftersträva att klargöra skolans eget ansvar. )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA 101 mellan skolan och andra verksamheter ser olika ut i olika kommuner, och man bör undvika att anlägga ett alltför stelt organisatoriskt perspektiv. Skollagen, grundskole- och gymnasieförordningarna samt läro- planerna tar upp skolans skyldigheter mot och ansvar för elever i behov av särskilt stöd. Enligt 1 kap. 2 § skollagen gäller att: Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografiskt hem- vist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Ut- bildningen skall inom varje skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet. Utbildningen skall ge eleverna kunskaper och färdigheter samt, i samarbete med hemmen, främja deras harmoniska utveckling till ansvarskännande människor och samhällsmedlemmar. I utbildning- en skall hänsyn tas till elever med särskilda behov. ansvar för att sådana hänsyn tas förtydligas ytterligare i 4 kap. 1 § andra stycket: "Särskilt stöd skall ges till elever som har svårigheter i skolarbetet". Rektors ansvar för elever i behov av särskilt stöd betonas i läroplanerna. I läroplan Lpo 94, sägs att rektor har ansvaret för skolans resultat och har därvid, inom givna ramar, ett särskilt ansvar för "utformningen av undervisningen och elevvårdsverksamheten så att eleverna får det särskilda stöd och den särskilda hjälp de behöver. En liknande formulering finns i läroplanen för gymnasieskolan, Lpf 94. I grundskoleförordningens 5 kap. som har , sägs det bl.a. att en elev skall ges stödundervisning om det kan befaras att eleven inte kommer att nå de mål som skall ha uppnåtts vid slutet av femte och nionde skolåret. Särskilt stöd skall ges till elever med behov av specialpedagogiska insatser. Stödet skall i första hand ges inom den klass eller grupp eleven tillhör, men om det finns sär- skilda skäl kan det även ges i en särskild undervisningsgrupp. Gymnasieskolan har en svagare formulerad skyldighet att ge elever ex- tra stöd i skolarbetet, och då i form av stödundervisning under en be- gränsad tid. För elever som har behov av särskilt stöd F¥R specialunder- visning anordnas inom klassen, och för funktionshindrade elever specialklasser inrättas (gymnasieförordningens 8 kap, vår kursivering). – Den obligatoriska skyldighet att ge särskilda stödin- satser uttrycks således långt tydligare än vad fallet är för den frivilliga gymnasieskolan. 102 )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA utveckling konstaterar att ande- len elever som behöver stöd har ökat i den nya gymnasieskolan (SOU 1997:107). har lärartätheten i allmänhet minskat något. elever som har studiesvårigheter bör uppmärksammas tidigt och få stöd i en form som passar dem, såsom: -stödundervisning och specialundervisning -utökning av undervisningstiden i hela eller delar av utbildningen, dvs. -ny genomgång av kurs. utveckling understryker vikten av att gymnasieskolan lever upp till de allmänna utbildningsmålen att främja elevernas allsidiga och harmoniska utveckling och förmåga att arbeta självständigt och tillsammans med andra. Det är bättre att elever lämnar ett ämne där de har avsevärda svårigheter än att de avbryter sin gymnasieutbildning. 3KOLRELATERADE PROBLEM SKALL HANTERAS INOM SKOLAN Som framgår ovan är det klart uttalat att elever som har svårigheter i skolarbetet och är i behov av särskilt stöd skall få det, åtminstone så länge de finns inom den obligatoriska skolan. I praktiken är det dock en flytande gräns mellan elever som bedöms ha svårigheter i skolarbetet och dem som inte har det, och det är svårt att ange hur stor andel som tillhör den första gruppen. Man kan utgå ifrån att barn och ungdomar med uttalade svårigheter får särskilt stöd men att det också finns en mellangrupp, som visserligen skulle vara betjänt av särskilda stödåt- gärder men som inte kommer till åtnjutande av sådana. Författnings- texterna ger ingen tydlig definition av den elevgrupp som skall ges sär- skilt stöd. Den rimliga tolkningen är därför att skolan har ett långtgå- ende ansvar för att alla barn och ungdomar får en likvärdig utbildning, och att detta ansvar även gäller barn med särskilda behov. finns en avgränsning i skolans åtagande i det att lagstiftaren begränsar sig till att tala om utbildningssituationen och skolarbetet. Elevernas särskilda behov kan vara av olika ursprung och karaktär, men skolans uppgift är att erbjuda eleven en för honom eller henne fungerande ut- bildningssituation. En rimlig grundprincip torde vara att varje verksamhet måste klara sin egen uppgift. I detta fall innebär det att skolrelaterade problem skall hanteras inom skolan. Skolan själv skall kunna utreda och åtgärda ele- vers särskilda behov i skolsituationen, och ta ansvar för att lämpliga åtgärder sätts in. För att klara denna uppgift måste skolan ha en bred )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA 103 och kvalificerad kompetens. Det får inte vara så att stödinsatserna för en elev med skolsvårigheter är avhängiga en diagnos från barn- och ungdomspsykiatrisk klinik. Vi ser det som en viktig uppgift att tydlig- göra skolans ansvar och uppgift då det gäller barn med särskilda behov, och vill även lyfta fram vilken kompetens uppgiften kräver. &ORSKNING OCH UTV¤RDERINGSPROJEKT KRING ELEVER MED S¤RSKILDA BEHOV I projektrapporten med behov av särskilt stöd ges en sam- manfattande bild av vilka kunskaper som finns om situationen för dessa elever (1996 a). Rapporten bygger på en forskningsöversikt från , på kommunernas upp- följning och utvärdering, några Skolverksprojekt som berör elever i behov av särskilt stöd, intervjuer med personal vid barn- och ungdoms- psykiatriska kliniker, en kartläggning av rekryteringen till yrket som specialpedagog samt, slutligen, en granskning av Tillståndsbeskriv- ningen 1995 i de delar som berör elever med behov av särskilt stöd. Läs- och skrivsvårigheter är det mest "beforskade" området, medan matematiksvårigheter intresserat en mindre men något växande skara forskare. Enligt såväl inhemska som internationella studier har upp- skattningsvis av eleverna i den allmänna skolan läs- och skriv- svårigheter. En ännu större grupp barn och ungdomar tycks ha svårig- heter med matematikämnet; av eleverna i . Svå- righeter med matematik blir särskilt uttalade på högstadiet för dessa elever, som brister i begreppslig förståelse och gradvis får allt svårare att hänga med i den gängse lärogången. Enligt lärare är det framförallt elevernas "förmågenivå" som är av- görande för hur man fördelar skolans specialpedagogiska resurser. So- cioemotionella problem kan också vara ett urvalskriterium härför, i synnerhet bland äldre elever (1996 a). –KNING AV ELEVERS SKOLSV¥RIGHETER Tillståndsbeskrivningen ger vid handen att antalet elever med behov av särskilt stöd ökade i merparten () av landets kom- muner , enligt uppgifter från central nivå. Preliminära uppgifter tyder på en fortsatt ökning i av kommunerna. Det rör sig framförallt om elever med läs- och skrivsvårigheter, elever med koncentrationssvårigheter och ut- 104 )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA Enligt rektorernas uppfattning är ökningen ungefär lika stor i som i gymnasiet. Ökningen i gymnasieskolan bör ses mot bakgrund av att av ungdomarna nu går i gymnasiet. Den förändrade läroplanen med fler teoretiska ämnen och mindre arbetsplatsförlagd utbildning spelar sannolikt också en roll. Det nya betygssystemet fokuserar också elevernas problem på ett nytt sätt. En tredjedel av skolorna uppger att resurserna till skolan minskat , vilket lett till större klasser och neddragning av antalet speciallärare. Enligt undersökningar har det genomsnittliga antalet lärare per 100 elever i landet minskat från 8,5 /93 till 7,9 /96. Undersökningarna tyder dessutom på att resurserna är mindre behovsstyrda . Den del av resursen som är direkt relaterad till elevantalet tar en större andel av den totala resursen, vilket gör att resurser för riktade stödinsatser minskar. Kommunerna har i stor utsträckning decentraliserat ansvaret för prioriteringarna till de enskilda skolorna (1997). Inom BUP/PBU har man sett en påtaglig ökning av antalet anmälda skolelever, något som även vi konstaterat i vårt delbe- tänkande (SOU 1997:8). I intervjuundersökning uppger de barn- och ungdomspsykiatriska mottagningarna att orsakerna till ök- ningarna kan härledas till såväl skolan som samhället utanför. Orsaker inom skolan anser man vara minskade resurser för stödinsatser i skola och barnomsorg och nedskärningar av elevvårdspersonal. Utredning vid BUP/PBU är kostnadsfri för skolan. Antalet elever i särskolan har ökat . Enligt statistik framtagen vid rör det sig på natio- nell nivå om en ökning på (1996 b), men med stora variationer mellan länen. vid har inom projektet studerat särskolan och de sär- skilda omsorgerna, och pekar på en rad faktorer som tycks ligga bakom ökningen. Decentralisering och ett gemensamt huvudmannaskap för skola och särskola har ökat tillgängligheten, men också föräldrars öka- de acceptans av särskolan har bidragit till ökningen (1997). Det är emellertid nedskärningarna i som oftast nämns som orsak till särskolans ökning. Då stödet till elever med särskilda behov minskar i , ökar trycket på särskolan att ta emot elever som man tidigare klarade av i den vanliga skolformen (1996 a). påpekar att på samma gång som specialunder- visning minskar, ökar antalet individuellt integrerade elever i särskolan. Han drar slutsatsen att "nedskärningen i annan verksamhet leder till att fler behöver stöd av särskild lagstiftning för att få sina )NSATSER F¶R ATT F¶REBYGGA PSYKISK OH¤LSA 105 behov tillgodosedda" (1997). Det vore emellertid felaktigt att dra slutsatsen att särskolans ökning är liktydig med att det sker en överinskrivning i formell mening. Andelen skolpliktiga barn som går i särskola ligger nu en bit i riket, men är fortfarande lägre än den statistiskt förväntade andelen. I har man sedan kommunaliseringen sett en ökning av särskolan från till av det totala antalet elever. Man har i en genomgång och analys visat att inskrivningskriterierna är desamma som tidigare, det vill säga elever som tas emot i särskolan har en psykisk utvecklingsstörning eller annat betydande och bestående begåvningsmässigt funktionshinder (enligt 1 kap. 3 och 16 §§ skollagen) vilket gör att de inte kan förväntas uppnå kunskapsmål. I utredningen inför ett eventuellt mottagande aktualiseras det relativa handikappbegreppet (enligt WHO), det vill säga miljöns resurser i förhållande till den enskilde eleven. Man konstaterar att elevökningen i stora delar är en följd av kommunaliseringen och särskolans integrering i helheten skolor (1997). "RISTER P¥ ¥TG¤RDSSIDAN Elever med mycket speciella beteende- och/eller inlärningsproblem har ökat, eller i alla händelser uppmärksammats betydligt mer, under 1990- talet. Detta visar sammanställning av de utvärderingar/upp- följningar av skolverksamheten som fram genomförts i av landets kommuner. Enligt samma källa har specialundervis- ningen minskat i omfattning, och elever med läs- och skrivsvårigheter tenderar därför att få allt mindre specialpedagogisk hjälp. Speciallära- ren som handledare för andra lärare har inte slagit igenom och rollen upplevs som diffus för många. I kommunernas rapporter nämns ofta att man använder sig av elevassistenter, och detta är en personalgrupp som enligt samstämmiga kommunala uppgifter ökat.