sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — För att det hela ska fungera måste arbetsgivare och anställda samarbeta. De anställda har exempelvis en viktig uppgift i att rapportera risker och tillbud i jobbet. För att få internkontrollen att fungera ska arbetsgivaren och de an- ställda tillsammans gå igenom verksamheten. Checklistor kan vara till god hjälp. Det gäller att kartlägga de arbetsmoment där det finns risker som behöver undanröjas och annat på arbetsplatsen som kan behöva förbättras. Företagshälsovården kan hjälpa till. De risker som upptäcks vid kartläggningen ska åtgärdas . Arbetsgivaren be- stämmer vem som ska ansvara för att det blir gjort. Den eller de perso- ner som får uppdraget att genomföra förändringarna i arbetsmiljön måste ha de kunskaper och de resurser som behövs. Det behövs vanligen en årlig handlingsplan för att genomföra för- bättringsåtgärder. Planen ska innehålla uppgifter om vad som ska göras, när åtgärderna ska vara genomförda och vem som ska ha an- svaret för att åtgärderna genomförs. Alla åtgärder måste följas upp. är arbetsgivaren som ska se till att de anställda vet vem eller vilka som har ansvaret för uppföljningen. Om åtgärderna inte varit tillräckliga ska de kompletteras. ska internkontrollarbetet följas upp av arbetsgivaren. Om det visar sig att internkontrollarbetet inte fungerar bra ska det förbättras. Arbetsmiljölagen talar om ohälsa och olycksfall i arbetet. De skador i arbetet och allvarliga tillbud som trots allt inträffar måste utredas, så att de förhoppningsvis inte händer igen. Ett enkelt system för av- rapportering av vad som har hänt är en bra hjälp när man ska fånga upp riskerna och åtgärda dem. Arbetsgivaren är skyldig att göra en skriftlig sammanställning av ohälsa, olycksfall och allvarliga tillbud i arbetet. De arbetsmiljöregler som gäller för verksamheten ska finnas &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR 231 tillgängliga på arbetsplatsen. En på förhand bestämd ordning för att hantera arbetsmiljöaspekter vid all form av planering ska finnas. kan det även i små företag finnas behov av viss skriftlig doku- mentation. Yrkesinpektionen är tillsynsmyndighet och kommer ut på arbets- platserna för att kontrollera att det finns ett godtagbart internkontroll- arbete där. Under arbetet med att revidera internkontrollreglerna genomfördes bl.a. enkäter till yrkesinpektionsdistrikten, möten med ar- betsmarknadens parter och diskussionsseminarier på Arbetarskydds- styrelsen för att ta reda på hur internkontrollföreskrifterna hade funge- rat i praktiken. En erfarenhet var att arbetsplatserna ofta hade fastnat på den formella sidan av internkontrollen. En annan var att föreskrifterna upplevts som krångliga och betungande för många småföretag. Ofta hade internkontrollarbetet stannat vid upprättande av dokumentation som sen kunde visas upp för tillsynsmyndigheten. Undersökningen visade också att det i huvudsak var de större arbetsgivarna, såväl privata som offentliga, som hade kommit igång med sitt internkon- trollarbete. genomförde och fram /97 ett fältarbete med inspektions- och informationsinsatser hos företag med mindre än 50 anställda. Tyngdpunkten var lagd på företag med 1 – 20 anställda. Ca 100 inspektörer deltog. Mer än 36 000 småföretag informerades om internkontrollreglerna. Minst 1 000 inspektioner riktade till småföretag i skadedrabbade branscher genomfördes. Det förväntade resultatet av insatserna är på kort sikt att huvuddelen av de inspekterade företagen ska komma i gång med sitt internkontrollarbete under första delen av . Ett annat mål är att av de inspekterade före- tagen har ett fungerande internkontrollarbete när de går in i nästa år- tusende. Arbetarskyddsstyrelsen planerar ett uppföljningsprojekt där 50 pro- cent av de inspekterade företagen ska besökas igen för att utvärdera insatser. Det bedöms som angeläget eftersom små- företag med mindre än 50 anställda utgör av landets arbets- givare. Det finns vinster i att göra rätt i internkontrollarbetet. Vinsten för den enskilde är mindre lidande och en bibehållen privatekonomi. För företagsledningen sker vinsten genom minskade utgifter för sjukskriv- ningar och vikarier. Vinsten blir också generellt ett bra arbetsklimat som bidrar till en produktion med få störningar och bra kvalitet. 232 &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR 6.5Om anmälan om arbetsskada I 8 kap. 1 § LAF ges bestämmelser om anmälan om arbetsskada. Lik- som tidigare enligt YFL ska arbetsskada som har drabbat anställd rapporteras till arbetsgivaren eller arbetsföreståndaren. Om det gäller en arbetssjukdom kan det i stället vara en tidigare arbets- givare som ska underrättas. Beträffande skador under yrkesutbildning e.d. är det i allmänhet skolans rektor som ska underrättas. Om arbetsgivare eller motsvarande har fått kännedom om att någon av de anställda har drabbats av arbetsskada ska han anmäla skadan till på särskild blankett. Det är alltså arbets- givaren och inte den anställde som ska göra skadeanmälan. Den som underlåter att fullgöra sin anmälningsskyldighet kan bötfällas. Uppdragstagare och egenföretagare ska själva vända sig till försäk- ringskassan. Vid dödsfall ska en sådan skadeanmälan göras av den som har rätt att företräda dödsboet enligt civilrättens regler. I förarbetena till LAF har förutsatts att även utan anmälan ska utreda om försäkrad eller försäkrads efterlevande har rätt till ersättning p.g.a. arbetsskada när det av andra uppgifter hos kassan framgår att sådan ersättning kan komma i fråga. En sådan prövning kan enligt rekommendation av (Allmänna råd 1994:3 s. 74) exempelvis tillämpas i ärenden om rehabilitering, förtidspension och handikappersättning. Enligt 2 § arbetsmiljöförordningen ska en arbetsgivare utan dröjs- mål underrätta om olycksfall eller annan skadlig in- verkan i arbete som föranlett dödsfall eller svårare personskada eller har drabbat flera arbetstagare. Det finns ingen koppling till LAF i arbetsgivarnas rapporteringsskyldighet härvidlag. Enligt 2 a § arbetsmiljöförordningen har läkare skyldighet att till Arbetarskyddsstyrelsen eller Yrkesinpektionen anmäla sjukdomar som kan ha samband med arbete och är av intresse från arbetsmiljösyn- punkt. Arbetsskadeanmälan ska göras enligt föreskrifter som meddelas av regeringen. Sådana föreskrifter finns i förordningen (1977:284) om ar- betsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd (FASP). Anmäl- ningsskyldigheten enligt reglerna i FASP är betydligt mer omfattande än vad rätten till ersättning enligt LAF är. Detta beror på att man har velat tillgodose även arbetsskadestatistiken (och ralbyrån) och det förebyggande arbetarskyddet. I 8 – 15 §§ FASP ges närmare föreskrifter om hur en skadeanmälan ska ske. Det föreskrivs bl.a. att anmälan ska göras till på blankett enligt formulär som fastställer efter &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR 233 samråd med Arbetarskyddsstyrelsen och att kassan ska sända en kopia av anmälan till bl.a. . Arbetarskyddsstyrelsen står som huvudman för Informationssystemet om arbetsskador (). bygger på arbetsskadeanmälningar som lämnas till försäkrings- kassan och som enligt bestämmelserna i sedan sänds till Yrkesin- spektionen. Så fort en arbetsolycka eller ett arbetssjukdomsfall inträffat är arbetsgivaren skyldig att göra en anmälan som ska föras in i . I teorin ska statistiken vara heltäckande. Det finns vissa formella av- gränsningar i registreringen av arbetsskador genom som följer av arbetsskadeförsäkringens anmälningsrutiner och arbetsskadebegrepp. Lindrigare olycksfall utan sjukskrivning fångas t.ex. inte upp av den statistiken. Det finns också en bortfallsfaktor som beror på underrap- portering dvs. underlåtenhet att göra anmälan och på bortfall i den efterföljande hanteringen. ISA-statistiken är ändock det mest tillförlit- liga arbetsskadestatistikmaterial som finns . Arbetarskyddsstyrelsen ger i samarbete med Statistiska Central- byrån ut två publikationer av statistik som rör arbetsskador. In- formationen har hämtats in genom informationssystemet om arbets- skador () som Arbetarskyddsstyrelsen står som huvudman för. Publikationerna belyser både arbetssjukdomar och ar- betsolyckor. Den senaste utgåvan gäller arbetssjukdomar och arbetsolyckor som anmälts till . Det finns också ett statistiskt meddelande av Arbetarskyddsstyrelsen och (Am 69 ) om Arbetsskador 1996. Arbetskraftsundersökningar () utförs löpande av . Syftet med undersökningarna är dels att beskriva de aktu- ella sysselsättningsförhållandena men också att ge information om ut- vecklingen på arbetsmarknaden. Alla i folkbokförda personer i gruppen 16 – finns med i urvalet som dras från Registret över To- tala Befolkningen (RTB). ingår ca 17 000 personer i ur- valet. Urvalet är ett roterande urval där varje utvald person deltar vid åtta tillfällen . Urvalsrotationen innebär att 7/8 av urvalet intervjuas igen och att 1/8 byts ut mot nya personer. Intervjuerna görs per telefon och behandlar olika aspekter av de intervjuades sysselsättningsförhållanden, t.ex. arbetets omfattning, yrkesställning, yrke, näringsgrenstillhörighet, huvudsyssla, bisyssla, an- 234 &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR ställningstyp, fackförbundstillhörighet, arbetslöshet, frånvaro från arbe- tet, arbetsställets storlek m.m. Bland frågorna ingår också frågor om sjukfrånvaro under en mät- vecka. Som sysselsatta i urvalsgrupperna räknas de som under en viss vecka utfört något arbete . Arbetet ska ha utförts som avlönad arbetstagare eller som avlönad egen företagare. Oavlöna- de medhjälpare i företag som tillhör maka/make eller annan familje- medlem räknas också med. Som sysselsatta betecknas också personer som inte utförde något arbete men som hade en anställning eller var egen företagare men som var tillfälligt frånvarande p.g.a. sjukdom, semester etc. AMF-trygghetsförsäkringar som administrerar den avtalsb aserade arbetsskadeförsäkringen har ett verktyg i det skadeförebyggande arbe- tet i TSI – Trygghetsförsäkringens Skadeinformationssystem. I TSI finns AMF- trygghetsförsäkrings alla anmälda arbetsskador. T ill skill- nad från den lagstadgade arbetsskadeförsäkringen finns det i den av- talsbaserade ingen skyldighet att anmäla skador. Däremot finns det ett ekonomiskt incitament att anmäla skador eftersom avtalsförsäkringen även i de fall som inte leder till bestående nedsättning av arbetsför- mågan betalar ut ersättning. TSI ger information om varför skador in- träffar och vilka konsekvenser de medför för den enskilde och för samhället. AMF-trygghetsförsäkringar har gett ut en särskild ra pport över all- varliga arbetsskador i – 1995. I rapporten presenteras all- varliga arbetsolycksfall i som inträffat som har anmälts till AMF-tr ygghetsförsäkring och där bedömts som er- sättningsbara. AMF har i sin statistiska bearbetning använt siffrorna i som jämförelsetal för olika yrkeskate- gorier. och har således olika urvals- metoder, men enligt AMF går det ändå att dra vissa slutsatser om de relativa skaderiskerna med stöd av de olika urvalen. Några stora förändringar av de allvarliga arbetsskaderiskerna i det svenska arbetslivet kunde AMF knappast rapportera. Det framstod sna- rare som om vissa yrkesspecifika skaderisker var mycket stabila och påfallande motståndskraftiga mot informations- och förebyggande in- satser. Somliga typer av trauma tycktes ha ökat i skade- materialet; andelen skador orsakade av avsiktligt våld var betydande, liksom andelen psykiska trauma bland kollektivtrafikpersonal i samband med ihjälkörningar av personer som befann sig på spåret. sammanställde i en rapport (1997:22) material om samband mellan sjukvårdsarbete och ländryggsbesvär. Enligt rapporten utgör hälso-, sjuk- och socialvård den näringsgren som rapporterar flest antal sjukskrivningsdagar på grund av arbetsskador, &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR 235 totalt för arbetsskador . I rapporten uttalades under rubriken forskningsbehov bl.a. följande: Det saknas fort- farande kunskap om betydelsen av risk- och hälsofaktorer för ländryggsbesvär i vårdarbete. Det finns ett behov av prospektiva stu- dier som identifierar och värderar olika riskfaktorer. För förebyggande arbete behöver enkla metoder utvecklas för värdering av vårdmiljö i syfte att skapa god rygghälsa. Med tanke på den trend som för närva- rande är rådande, det vill säga att behandlingsinsatserna kontinuerligt flyttas från sluten till öppen vård, är det inte minst situationen inom hemsjukvården/som måste bli nytt fokus för forskning . I rapporten angavs vidare bl.a. att arbetsskaderapporteringens roll för att förebygga arbetsskador måste utvecklas. I nuvarande situation var det troligt att det förekommer en underrapportering av arbetsska- dor. Angående orsakerna till underrapporteringen hänvisade rapporten (s. 14) till bl.a. en engelsk studie. Orsakerna kunde vara att skadan skedde vid annan aktivitet än patientomvårdnad, att det fanns oro för att riskera sin anställning, att sjukvårdspersonalen lärt sig att förneka ryggbesvär, att det var naturligt att gå hem efter avslutat skift med mo- lande ryggvärk, att administrationen ansåg det oviktigt och att rygg- värken inte kunde kopplas samman med någon viss skadehändelse. 6.7Några tidigare utredningar om arbetsskadestatistik m.m. Sjuk- och arbetsskadekommittén skulle enligt sina direktiv bl.a. analy- sera och föreslå åtgärder som ger drivkrafter för arbetsgivare att före- bygga sjukdom och skador. Kommittén redogjorde i detta sammanhang (SOU 1996:113 s. 130 f.) för samhällets behov av information inom ohälsoområdet och konstaterade då att rapporteringen av sjuklönefall och kort sjukfrånvaro inte fungerade tillfredsställande. Arbetsgivarnas anmälningsbenägenhet inom arbetsskadeområdet hade minskat och ut- vecklingen hade fört med sig en sämre kvalitet på informationen. Kommittén hade två alternativa tillvägagångssätt för att förbättra in- formationen om kort sjukfrånvaro och arbetsskador. Det första alterna- tivet avsåg en förbättring av dagens system så att kvalitén kunde höjas och samhällets krav tillgodoses. Det andra alternativet, som utarbetats av byggde på en kombination av dagens system och ett urvalssystem. Förslaget var att, oavsett vilket av 236 &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR alternativen som regeringen valde, införa en fråga i sjukfalls- rapporteringssystemet om sjukfallet orsakats av en arbetsskada. Där- med skulle få tillgång till översiktlig arbetsskadeinformation som sen kunde användas som avstämning gentemot annan rapportering som lagligen skulle ske till dem. Kommittén ansåg också bl.a. att arbetsgivarnas generella anmäl- ningsplikt avseende arbetsskador skulle behållas. 8 kap 1 § LAF skulle dock ändras så att arbetsskadeanmälan ska göras senast när ett sjukfall som följer på skadan överlämnas till enligt 12 § första stycket lagen (1991:1047) om sjuklön. senast vid utgången av den kalendermånad som följer efter den under vilken sjuklöneperio- den löpte ut.) 1996/97:63 om samverkan, socialförsäkringens ersättningsnivåer och administration, m.m. 1996/97:63 uttalade regeringen (s. 72 f.) bl.a. att det var viktigt att informationen om arbetsskador var god. Arbetsskadeanmälan och den statistik som bygger på denna anmälan var av stor betydelse för det förebyggande arbetsmiljöarbetet, inte minst för till- syn. Regeringen aviserade ett uppdrag till och Arbetarskyddsstyrelsen att i samråd med ar- beta fram ett system som täcker samhällets behov av information om dels den korta sjukfrånvaron, dels arbetsskador. En utgångspunkt borde vara det system som utarbetats av som bygger på en kombination av dagens system och ett urvalssystem. 6.7.3Regeringsuppdrag till och Arbetarskyddsstyrelsen Enligt lagen (1991:1047) om sjuklön (SjLL) ska arbetsgivaren lämna uppgift om sjukdomsfall som har gett arbetstagare hos honom rätt till sjuklön. Uppgiften ska enligt 12 § SjLL lämnas till Riksförsäkrings- verket. Regeringen eller får, efter regeringens bemyndigande, föreskriva att uppgifterna i stället ska lämnas till för- säkringskassan samt att uppgifterna får lämnas med hjälp av automatisk databehandling. Enligt SjLL ska uppgifterna lämnas senast vid ut- gången av den kalendermånad som följer efter den under vilken sjuk- &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR 237 Avsikten med bestämmelsen är att tillgodose försäkringsadministrationens behov av uppgifter som rör sjukdomsfall som anslutas inom sjuklöneperioden. Uppgifterna behövs för att försäkringskassornas sjukhistorik ska kunna omfatta även de korta sjukfallen, vilket har betydelse bl.a. för att få en heltäckande sjukstatistik. Den nuvarande totalrapporteringen fun- gerar dock inte på ett tillfredsställande sätt, och samhällets information om kort sjukfrånvaro har försämrats avsevärt sedan sjuklöneperioden infördes . Rapporteringsbenägenheten hos speciellt de små före- tagen har visat sig inte vara tillräckligt stor. Det finns sålunda ett stort behov av att förbättra informationen om den korta sjukfrånvaron. Sjuk- frånvarostatistiken måste kunna ge en sannare bild av den samlade sjukfrånvaron och hälsoläget än vad som är fallet . Mot denna bakgrund och med beaktande av Sjuk- och arbetsskade- kommitténs förslag som redovisats uppdrog regeringen åt och Arbetarskyddsstyrelsen att till- sammans med arbeta fram system som täcker samhällets behov av information dels om den korta sjukfrånvaron och dels om arbetsskador. Förhoppningen var bl.a. att bortfallsfaktorerna i skulle kunna minimeras. Arbetarskyddsstyrelsen redovisade sitt uppdrag . Redovisningen innehåller förslag om att behålla totalredovis- ningen och utveckla ett system för kvalitetsdeklaration av statistiken. Vidare finns förslag om att göra om de aktuella anmälningsblanketter- na. RFV redovisade sitt uppdrag . Se vidare om RFVs uppdrag och redovisning i avsnitt 4.1.7. 6.8Frågan om skadeförebyggande åtgärder i form av differentierade avgifter I betänkande av (SOU 1990:49), bilagedel D, lämnades det bl.a. en redogörelse för sjuk- och arbetsskadeförsäk- ring i och andra länder. De undersökta länderna utgjordes av , , , , , , , , , , , , och . I en sammanfattande översikt redogjorde kommissionen bl.a. för att finansieringen av arbetsskadeförsäkringen sköttes på olika sätt i olika länder men att det alltid fanns en myndighet som stod för tillsyn och normer. Arbetsgivarnas till arbetsskadeförsäkringen var 238 &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR graderade efter risk i samtliga undersökta länder utom i , och . I ett särskilt avsnitt om det föreb yggande arbetet uttalades bl.a. att arbetsskadeförsäkringen allmänt ansågs ha stor betydelse för benägen- heten att anmäla arbetsskador. Däremot var man i allmänhet mer tvek- sam till försäkringens betydelse för det föreb yggande arbetet. Den lokala skyddsverksamheten hade en stor roll i arbetsmiljöarbetet. Vid tiden för arbetsmiljökommissionens rapport fanns det inte några svenska regler om internkontroll. Böter och liknande instrument som viten och skadestånd användes som styrmedel i ett antal länder. I praktiken kom de dock inte så ofta till användning utan fungerade bäst som hot för att driva på det miljöförbättrande arbetet. Det anfördes att de flesta länder differentierade premierna till ar- betsskadeförsäkringen i förhållande till risk, men att frågan var om det verkligen var en effektiv metod för att åstadkomma en god arbetsmiljö. I , och trodde man på en positiv inverkan på benägenheten till arbetsmiljöföreb yggande åtgärder men betvivlade att det ledde till lägre försäkringskostnader. I , och de transoceana länderna ansåg man att differentieringen var ofrånkomlig som styrmedel. Det konstaterades att det knappast fanns några veten- skapliga studier som kunde bekräfta vare sig den ena eller den andra ståndpunkten. Vissa försök till studier hade gjorts i . Resultatet blev där positivt för differentieringen. lade ett principförslag som innefattade bl.a. ett system för differentierade avgifter inom den offentliga arbets- skadeförsäkringen som ett ekonomiskt styrmedel i det föreb yggande ar- betsmiljöarbetet. Kommissionen anförde att man med en differentierad arbetsgivaravgift skulle skapa ett effektivt system som ledde till för- delar både för individen, företaget och samhället. En differentierad ar- betsgivaravgift skulle skapa ett incitament för att få företagen att satsa på en bättre arbetsmiljö. Det föreslogs att delar av den dittillsvarande arbetsgivaravgiften skulle föras samman till en arbetslivsavgift. Avgiften skulle i princip sänka kostnaderna för sjukfrånvaro och förtidspensioneringarna som berodde på brister i arbetsmiljön. Arbetslivsavgiften skulle bestå av en generell del, som solidariskt skulle betalas av alla arbetsgivare och en kostnadsanpassad del. Den kostnadsanpassade delen av arbetslivsav- giften skulle bestämmas utifrån företagets kostnader för sjukfrånvaro (vanlig sjukpenning och arbetsskadesjukpenning plus begränsad kost- nad för förtidspensioner och arbetsskadelivräntor). Försäkringskassor- na skulle administrera systemet. Företagen och förvaltningarna skulle placeras i ett antal avgiftsklasser, på basis av information om deras kostnader för sjukfrånvaro, arbetsskador och förtidspensioner. &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR 239 givare som tagit initiativ utöver det vanliga för att åstadkomma bättre arbetsmiljö och motverka utslagning skulle därutöver kunna få sänkt avgift. 1990/91:140 Arbetsmiljö och rehabilitering 1990/91:140 Arbetsmiljö och rehabilitering fördes i en bak- grundsteckning resonemang om bl.a. det goda arbetet som mål för ar- betsgivarna (s. 25 f.). Det uttalades där bl.a. att det var arbetsgivaren som hade huvudansvaret för arbetsmiljön inom den verksamhet som han bedrev. Behovet av insatser från statens och samhällets sida samt vikten av att arbetsmiljöarbetet skedde i samverkan med arbetstagarna och deras fackliga organisationer fick inte skymma detta grundläggan- de förhållande. Det var viktigt att företag och förvaltningar internt utvecklade styr- medel och incitament som skyndade på de förändringsprocesser som ledde till ett arbetsliv där arbetet inte var riskfyllt eller ohälsosamt utan innehållsrikt, utvecklande och meningsfullt och gav de anställda infly- tande och kontroll över det egna arbetet. Även samhällets styrmedel borde, t.ex. genom differentierade arbetsgivaravgifter, utformas så att produktion med bra arbeten premierades medan de arbeten som vållade skador fick ta en större del av kostnaderna för skadorna. Sjuklönen var ett steg i den riktningen. Det anfördes vidare att arbetsmiljökommissio- nens principförslag om ett system med differentierade avgifter gav ut- gångspunkt för ett fortsatt utredningsarbete. Syftet var att skapa ett ekonomiskt styrmedel för att ge arbetsgivaren incitament att förbättra både det förebyggande och det rehab iliterande arbetet. Chefen för föreslog att ett sådant system skulle utredas vida- re. Sjuk- och arbetsskadekommittén hade bl.a. att utreda en arbetsskade- försäkringslösning med tilläggsförsäkringar där arbetsmarknadens parter skulle bära det ekonomiska och administrativa ansvaret för för- säkringen. I delbetänkandet Försäkringsskydd vid sjukdom (SOU 1995:149) avvisades en sådan lösning. Kommittén valde att i stället granska förutsättningarna för en priva- tisering av försäkringen (SOU 1996:113 s. 430 f.). Utgångspunkten var att skapa en försäkring som vilade på en lagstadgad skyldighet för ar- 240 &¶REBYGGANDE ARBETE OCH ARBETSMILJ¶F¶RB¤TTRINGAR betsgivare att hos valfri försäkringsgivare teckna arbetsskadeförsäkring till förmån för sina anställda. Vid en privatisering av arbetsskadeförsäkringen förutsattes premien bli fastställd efter för- handling mellan försäkringstagare och försäkringsgivare. Avgörande för premiens storlek skulle bl.a. bli den risk som åtagandet kunde be- dömas innebära.