sou · GMB3160d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Direktivet innebär att EG-staterna måste införa regler om skyldighet för kreditinstitut att begränsa storleken av sina stora expone- ringar och att lämna uppgifter om sådana exponeringar. Reglering av banker – utgångspunkter 371 är exponeringar alla tillgångsposter och poster utanför balansräkningen enligt den kategorisering som gjorts i kapitaltäckningsdirektivet (89/647/EEG). Som en stor exponering räknas en exponering som insti- tutet har gentemot en kund eller en grupp av inbördes anknutna kunder och som motsvarar av institutets kapitalbas. Enligt KTL får, i enlighet med EG-direktivet, en banks exponering gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning inte överstiga av bankens kapitalbas (5 kap. 1 § KTL och prop. 1994/95:50 s. 215 ff). Vid beräkningen skall samtliga exponeringar som ett institut har gentemot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning läggas samman och det är totalsumman som inte får översti- ga av kapitalbasen. Summan av samtliga stora exponeringar får inte överstiga av kapitalbasen. Detta innebär att en bank som mest kan ha 32 exponeringar av maximal storlek. Begreppet exponering definieras inte i kapitaltäckningslagen, men det kan sägas att med exponering avses i detta sammanhang alla tillgångar som är beroende av en kunds ekonomiska utveckling. Med kund avses när det gäller placeringar i finansiella instrument (häri inkluderas aktier) emittenten eller, om det rör sig om derivat, emittenten av den underlig- gande finansiella tillgången (punkt 2 i bilaga VI och punkt 12 i bilaga 1 i kapitalkravsdirektivet) och i fråga om fordringar och andra åtaganden den som svarar för dem. I föreskrifter och allmänna råd om stora exponeringar definieras exponering som placeringar, ford- ringar samt åtaganden utanför balansräkningen i såväl handelslagret som övrig verksamhet. De ovan nämnda avgränsningarna medför att bankens innehav av egendom som inte är beroende av en "kunds" ekonomiska utveckling inte omfattas av reglerna. Som exempel på sådan egendom kan nämnas de flesta typer av materiella tillgångar såsom fastigheter, maskiner och liknande och vissa immateriella tillgångar såsom patent. En grupp av kunder föreligger när det finns affärs- eller intressegemen- skap mellan kunderna. Som exempel på sådan gemenskap kan nämnas gemensamt ägande, gemensam ledning, korsvisa garantier och ett direkt kommersiellt beroende som inte kan brytas på kort sikt. Även om inte nämnda omständigheter föreligger skall en grupp anses föreligga om fysiska eller juridiska personer har sådan inbördes anknytning att någon eller samtliga kan befaras råka i betalningssvårigheter om en av dem drabbas av finansiella problem (5 kap. 2 § 2 KTL). Alla aktieinnehav faller under reglerna; såväl sådana som innehas som ett led i handels- eller emissionsverksamhet som aktier i intresse- eller dotterbolag. Det skall dock påpekas att exponeringarnas storlek beräknas på olika sätt. För aktier som ingår i det som kallas handelslag- ret beräknas exponeringen på grundval av den bedömda aktiekursrisken 372 Reglering av banker – utgångspunkter (beräknad enligt kapitaltäckningsreglerna) medan exponeringar i andra aktier beräknas på grundval av det bokförda värdet. Reglerna innebär att det finns en absolut gräns för aktieinnehav (som kapitaltäcks till 8 pro- cent) vid av bankens kapitalbas. För tydlighetens skull skall sägas att alla exponeringar gentemot en kund slås samman. Det är såle- des möjligt att inneha aktier motsvarande av kapitalbasen i ett och samma bolag endast om banken inte har några andra exponering- ar mot bolaget. Det finns dock möjlighet att överskrida denna gräns om det överskjutande innehavet helt täcks med eget kapital, dvs. Beträffande exponeringar inom en finansiell företagsgrupp finns spe- ciella regler i kapitaltäckningslagen. Med en finansiell företagsgrupp förstås i lagen -ett institut eller ett holdingföretag med finansiell verksamhet och de dotterföretag som är institut, motsvarande utländska företag eller finansiella institut, eller -ett institut eller ett holdingföretag med finansiell verksamhet och de institut, motsvarande utländska företag eller finansiella institut som det förstnämnda institutet eller holdingföretaget har ägarintresse i och som leds tillsammans med ett eller flera andra företag, om ägarnas ansvar är begränsat till den andel av kapitalet som dessa innehar, el- ler -ett institut eller ett holdingföretag med finansiell verksamhet och dot- terföretag enligt första strecksatsen samt företag som det finns äga- rintresse i enligt andra strecksatsen (6 kap. 1 § 1 st KTL). När en finansiell företagsgrupp föreligger enligt det sagda, skall även ett anknutet företag som är dotterföretag eller som det finns ägarintresse i ingå i gruppen (6 kap. 1 § 2 st KTL). förstås i lagen bank, kreditmarknadsföretag, och värdepap- persbolag (1 kap. 1 § 4 och 5 KTL). Vad som i övrigt föreskrivs om stora exponeringar i kapitaltäckning- slagen skall tillämpas även på en finansiell företagsgrupp (6 kap. 3 § KTL). Det innebär exempelvis att en finansiell företagsgrupps samlade exponering gentemot en viss motpart begränsas till av före- tagsgruppens samlade kapitalbas. Om ett moderföretag är ett institut skall vid beräkningen av gräns- värdena för stora exponeringar inte medräknas exponeringar som kon- cernföretag som är institut har gentemot andra koncernföretag som står under tillsyn av och omfattas av samma gruppbase- rade redovisning som moderföretaget (6 kap. 10 § KTL). För bankers del innebär denna bestämmelse att om en bank ingår i en finansiell före- tagsgrupp så gäller inte reglerna om stora exponeringar för exponeringar Reglering av banker – utgångspunkter 373 gentemot andra företag i gruppen om dessa står under tillsyn av Finan- sinspektionen och omfattas av samma gruppbaserade tillsyn. får medge att dessa regler tillämpas även på en kon- cern i vilken moderföretaget är ett i etablerat holding-företag med finansiell verksamhet. Beträffande andra exponeringar som en bank har gentemot sin egen företagsgrupp är gränsvärdet för maximal exponering mot en kund eller en grupp av kunder med inbördes anknytning inom företagsgruppen , dvs. samma gränsvärde som stadgas i EG-direktivet. När ett icke-finansiellt företag ingår i samma företagsgrupp som en bank be- gränsas dock bankens exponeringar gentemot moder-, dotter- och syster- företag hårdare (5 kap. 1 § 3 st KTL). I stället för gäller en gräns på av kapitalbasen. Det kan konstateras att de presenterade reglerna om stora expone- ringar ligger i linje med de ovan förda resonemangen om begränsning av storleken på enskilda engagemang. Reglernas utformning är dessutom i hög grad styrd av EG-direktivet på området. Kommittén gör därför be- dömningen att det inte finns anledning att föreslå några omfattande änd- ringar i reglerna om stora exponeringar (se vidare avsnitt 11.8). Vissa exponeringar är emellertid undantagna från begränsningarna. Det gäller i första hand placeringar och fordringar för vilka stater, kom- muner eller liknande svarar. Närmare bestämt rör det sig om följande kategorier: -Placeringar och fordringar för vilka svenska staten, en svensk kom- mun eller därmed jämförlig samfällighet svarar. -Placeringar och fordringar för vilka en utländsk stat eller centralbank svarar, om placeringen eller fordran gäller i den utländska stat-ens valuta och är refinanserad i samma valuta. -Övriga placeringar och fordringar för vilka svarar Europeiska ge- menskaperna eller någon av de utländska stater eller centralbanker som regeringen föreskriver. -Placeringar och fordringar för vilka svarar en sådan utländsk kom- mun eller därmed jämförlig samfällighet, med behörighet att kräva in offentlig uppbörd, som regeringen föreskriver. -Placeringar, fordringar, garantiförbindelser och andra åtaganden, för vilka säkerheten utgörs av sådana placeringar eller fordringar som anges ovan. Vidare omfattas inte exponeringar som uppkommer i samband med nor- mal avveckling av en valutatransaktion efter betalning. Vid köp eller försäljning av finansiella instrument omfattas inte expone- ringar som uppkommer i samband med normal avveckling av en trans- aktion efter den tidpunkt då antingen betalning har 374 Reglering av banker – utgångspunkter skett eller de finansiella instrumenten har levererats. I nämnda fall har det alltså ingen betydelse vem som är motpart; det är transaktionens typ som är avgörande. I KTL stadgas vidare att regeringen får föreskriva att även andra poster än dem som nämns i det näst föregående stycket (poster undan- tagna på grund av vem som är motpart) inte skall räknas in vid bestäm- mandet av en banks exponeringar om kreditrisken är låg eller post-erna räknats av från bankens kapitalbas. har, med stöd av delegation från regeringen,99 utfärdat föreskrifter i ämnet.100 Även om bestämmelserna redovisas under rubriken synes avsikten vara att materiellt styra tillämpningen. Enligt bestämmelserna får vissa poster helt undantas från begränsningarna me- dan andra poster skall tas upp. I bestämmelsen stadgas att "följande poster får i sin helhet avräknas vid bestämmande av ett instituts stora exponeringar: a)placeringar och fordringar för vilka en utländsk stat eller centralbank i land utanför zon A101 svarar, om placeringen eller fordran gäller i den utländska statens valuta och är refinansierad i samma valuta, b)placeringar, fordringar samt åtaganden utanför balansräkningen med en återstående löptid av högst för vilka annat kreditinstitut i , statshypotekskassa, allmän- na hypoteksbank, värdepappersbolag som har medgivande att ta emot medel på konto enligt 3 kap. 4 § första styck- et 4 lagen (1991:981) om värdepappersrörelse eller utländskt kre- ditinstitut inom zon A svarar, c)placeringar, fordringar samt åtaganden utanför balansräkningen för vilka svarar institut som utan att vara kreditinstitut har tecknat pri- mary dealer avtal på penning- och obligationsmarknaden med Riks- banken, under förutsättning att dessa exponeringar har en återstående löptid av högst och att det finns säkerhet som får inräknas un- der grupp A eller B i kapitaltäckningshänseende enligt Finansinspek- tionens föreskrifter och allmänna råd (FFFS 1994:50) om beräkning av kapitalbas och kapitalkrav för kreditrisker, d)poster som enligt 2 kap 6 § lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag har räknats av från kapitalbasen." 99Förordning (1994:2024) om kapitaltäckning och stora exponeringar, 2 § 4. 100Finansinspektionens föreskrifter och allmänna råd om stora exponeringar, FFFS 1995:60, 8 §. 101Zon A definieras i direktiv /647/EEG artikel 2.1 andra stycket och de länder som ingår räknas upp i bilaga 2 till ovan nämnda föreskrifter. Reglering av banker – utgångspunkter 375 Vidare stadgas att "för följande poster skall avräkning ske med olika procentsatser: a)placeringar, fordringar samt åtaganden utanför balansräkningen för vilka annat kreditinstitut i , stadshyp- otekskassa, allmänna hypoteksbank, värdepappersbolag som har medgivande att ta emot medel på konto en- ligt 3 kap. 4 § första stycket 4 lagen (1991:981) om värdepappersrö- relse eller utländskt kreditinstitut inom zon A svarar skall tas av sitt värde, om de har en återstående löptid av mer än ett men högst . Dessa poster får inte ingå i det emitter-ande institutets kapitalbas. b)innehav av obligationer utgivna av annat kreditinstitut i , Ko- nungariket stadshypotekskassa, allmänna hypoteksbank, värdepappersbolag som har med- givande att ta emot medel på konto enligt 3 kap. 4 § första stycket 4 samma lag eller utländskt kreditinstitut inom zon A skall tas av sitt värde, under förutsättning att obligationerna har en åter- stående löptid av och är föremål för omsättning på en marknad bestående av yrkesmässiga aktörer och noteras på denna marknad, c)av medel- och lågriskposter utanför balansräkningen " enligt till författningen fogad bilaga. Av bilagan framgår att följande poster räknas som "medelrisk": – Rem- burser, öppnade och bekräftade, – Garanti- och ansvarsförbindelser samt garantiförbindelser som inte har karaktär av kreditsubstitut, – Sådana avtal om försäljning och återköp som definieras i artikel 12.3 och 12.5 i direktiv /635/EEG, – Oåterkalleliga kreditlöften som inte har karaktär av kreditsubstitut, – Outnyttjade kreditmöjligheter (åtaganden att lämna kredit, att köpa värdepapper, eller att utfärda garantier eller accepter) med en ursprunglig giltighetstid av , – "Note issuance faci- lities (NIFs)" och revolving underwriting facilities (RUFs), och – Andra poster av medelrisktyp. Som "medel – lågrisk" räknas: – Remburser för vilka levererade va- ror utgör säkerhet samt andra självlikviderande transaktioner, och – Andra poster av medel – lågrisktyp. Som "lågrisk" räknas: – Outnyttjade kreditmöjligheter (åtaganden att lämna kredit, att köpa värdepapper eller att utfärda garantier eller ac- cepter) med en ursprunglig giltighetstid av högst , eller som när som helst kan återtas utan avisering, och – Andra poster av lågrisktyp. Som alternativ till de nämnda metoderna kan vissa typer av expone- ringar tas av sitt "värde" oavsett löptid om denna metod tillämpas för samtliga institutets exponeringar. 376 Reglering av banker – utgångspunkter handelslagret gentemot värdepappersföretag, clearingorganisationer och börser inom EES gäller särskilda regler. Avräkning får ske beträffande fordringar som är betryggande säkrade genom panträtt i bostadsfastighet av verkliga värdet av fastigheten. Fastigheterna skall värderas . Vidare innehåller bestämmelsen en definition av bostadsfastighet. De redovisade undantagen innebär sammanfattningsvis att vissa pla- ceringar och fordringar för vilka svarar stater, kommuner, Europeiska gemenskaperna eller liknande organisationer är undantagna från be- gränsningen för stora exponeringar. Detta gäller också exponeringar med en löptid av högst för vilka och vissa svenska värdepappersbolag svarar. Exponeringar med längre löptid tillåts i vissa fall "viktas". Även exponeringar gentemot andra institut som tecknat primary dealer avtal på penning- och obligationsmarknaden med Riks- banken undantas från gränsen, under förutsättning att dessa exponering- ar har en återstående löptid av högst och att det finns säkerhet som får inräknas i grupp A eller B. Gemensamt för de nämnda undantagen är att de är beroende av att den som svarar för fullgörandet på något sätt har en speciell ställning. När det gäller stater, kommuner och liknande har de beskattningsrätt. Kreditinstut och liknande är underkastade alle- handa krav från lagstiftaren och de institut som får teckna primary dea- ler avtal är underkastade kontroll. Annorlunda förhåller det sig med de angivna undantagen för fordringar på grund av valutatrans- aktioner eller handel med finansiella instrument. Såvitt framgår av lag- texten är dessa undantag oberoende av motparten och istället beroende av transaktionens natur. Den svenska bestämmelsen är tagen från EG- direktivet om stora exponeringar, där det i artikel 1 h stadgas att expone- ringar vid valutatransaktioner och köp eller försäljning av värdepapper under tidigare angivna förutsättningar inte definieras som exponeringar i direktivet. En del av de redovisade undantagen från reglerna om stora expone- ringar har betydelse för omfattningen på systemriskerna. Det gäller un- dantagen för exponeringar för vilka , vissa värde- pappersbolag samt andra institut som tecknat primary dealer avtal på penning- och obligationsmarknaden svarar. Vidare gäller det exponer- ingar, som oavsett motpart, är undantagna på grund av att de uppstått till följd av valutatransaktioner eller handel med finansiella instrument. Fanns inte dessa undantag skulle de normala reglerna om stora expon- eringars storlek slå till även på dessa områden. Reglerna om stora expo- neringar medför att risken för spridning av ekonomiska problem från ett institut verksamt i någon av de nämnda sektorerna till banksektorn be- gränsas. Som exempel kan användas en banks kreditgivning till ett kre- ditmarknadsföretag. För det fall bankens exponering gentemot kredit- Reglering av banker – utgångspunkter 377 marknadsföretaget begränsas på samma sätt som gentemot andra företag kan inte risken för att obestånd i kreditmarknadsföretaget sprids till ban- ken anföras som ett skäl för särskild reglering av kreditmarknadsföreta- get. Överväganden rörande regleringen av kreditmarknadsföretag får i sådant fall ske med utgångspunkt i de skyddsintressen som gäller på det området. Om, å andra sidan, banker tillåts ha större exponeringar på kreditmarknadsföretag blir risken för spridning från den sektorn till banksektorn ett särskiljbart argument för reglering av kreditmarknadsfö- retagen. Allmänt sett bör undantagen från huvudreglerna för stora expone- ringar inte vara större än som är absolut nödvändigt för att de finansiella marknadernas funktionssätt inte skall på ett alltför ingripande sätt på- verkas. Genom den fortgående tekniska utvecklingen som möjliggör transaktioner utan lika stora öppna positioner mellan instituten finns det skäl att se över reglerna om undantag från huvudreglerna om stora ex- poneringar. Det är ett tekniskt komplicerat och mycket specialiserat om- råde (vilket torde framgå av redogörelsen ovan) som lämpligast ses över i samband med en översyn av värdepappersmarknaden. Kommittén har därför valt att inte nu behandla frågan. 9.4.5Artikel 12 i andra banksamordningsdirektivet Andra banksamordningsdirektivet vänder sig (liksom alla EG-direktiv) till medlemsländerna. Vilket innebär att reglerna i artikel 12 i andra banksamordningsdirektivet begränsar möjligheten för ett medlemsland att tillåta lagstiftning som medger banker att inneha aktier (och andelar) utöver i direktivet angivna gränser. Artikeln är inte direkt införd i svensk lagstiftning. Därmed är det dock inte sagt att svensk lagstiftning inte uppfyller direktivets krav. Artikel 12 innehåller en tvingande regel som begränsar ett medlems- lands möjlighet att tillåta kreditinstitut att ha kvalificerade innehav i fö- retag som varken är: a)kreditinstitut, b)finansiella institut, c)företag vars verksamhet har direkt samband med bankverksamhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet såsom leasing, facto- ring, förvaltning av värdepappersfonder, datatjänster eller liknande (artikel 43.2 f andra stycket i direktiv /635/EEG),102 eller 102 Rådets direktiv av om årsbokslut och sammanställd redovisning för banker och andra finansiella institut. 378 Reglering av banker – utgångspunkter d) försäkringsbolag (definierade i direktiv /239/EEG).103 Med kvalificerat innehav förstås ett direkt eller indirekt ägande i ett fö- retag, där innehavet representerar eller mer av kapitalet eller av samtliga röster eller som möjliggör ett väsentligt inflytande över led- ningen av företaget (artikel 1 första stycket 10 i andra banksamord- ningsdirektivet och 1 kap. 2 § 1 st. 2 BRL). Begränsningarna i artikel 12 innebär att en bank som huvudregel inte får ha ett kvalificerat innehav i ett enskilt företag som motsvarar av bankens kapitalbas. Vidare får en bank inte ha samman- lagda kvalificerade innehav som uppgår till av ban- kens kapitalbas. I artikel 12.8 sägs att medlemsstaterna kan föreskriva att de ovan nämnda gränserna får överskridas under förutsättning att hela det belopp varmed det kvalificerade innehavet överskrider gränstalen måste täckas av egen kapitalbas och att avdrag för motsvarande del av kap-italbasen skall ske vid beräkning av kapitaltäckningsgraden. Om båda de angivna gränstalen, för enstaka innehav och för de samla- de innehaven, överskrids skall det större av de överskridna beloppen täckas av egen kapitalbas. En egenhet hos artikel 12 är att den endast gäller kvalificerade inne- hav, dvs. innehav av viss storlek i relation till investeringsobjektets stor- lek. Detta medför att små banker kan ha, i förhållande till den egna stor- leken, mycket stora innehav i stora företag. Exempelvis kan en bank med en kapitalbas på 100 köpa aktier för i ett företag med ett värde på 1001 (här bortses från reglerna om stora exponeringar och kommitténs förslag vilka medför att en exponering inte tillåts bli så stor att den äventyrar bankens soliditet och kontroll över risk-erna). 9.4.6Något om sambandet mellan reglerna om stora exponeringar, kapitaltäckning och artikel 12 i andra banksamordningsdirektivet I de föregående avsnitten har redogjorts för reglerna om stora expone- ringar och artikel 12 i andra banksamordningsdirektivet. Dessa regler samspelar med varandra och i viss mån med reglerna om kapitaltäck- ning. Avsikten är att här kortfattat och översiktligt något åskådliggöra dessa samband. 103 Rådets första direktiv av om samordning av lagar och andra författningar angående rätten att etablera och driva verksamhet med annan direkt försäkring än livförsäkring. Reglering av banker – utgångspunkter 379 När det gäller reglerna om stora exponeringar kan sägas att med ex- ponering avses alla tillgångar som är beroende av en "kunds" ekonom- iska utveckling, såsom fordringar, aktier eller liknande. Utanför tillämp- ningsområdet faller de flesta typer av materiella tillgångar såsom fastig- heter, maskiner och liknande och vissa immateriella tillgångar såsom patent. En banks exponering gentemot en kund eller en grupp av kunder får inte överstiga av bankens kapitalbas. Summan av samtli- ga stora exponeringar får inte överstiga av kapital- basen. Reglerna i artikel 12 i andra banksamordningsdirektivet begränsar möjligheten för banker att ha kvalificerade innehav av aktier (och ande- lar) i företag som inte är "finansiella" till av kapitalbasen i ett enskilt företag och till högst av kapitalbasen avseende sam- manlagda kvalificerade innehav. Artikel 12 undantar alltså "finansiella" företag enligt en speciell upp- räkning från begränsningarna i artikeln. Är det fråga om "företag som driver försäkringsverksamhet eller något slag av finansiell verksamhet som kräver tillstånd" (2 kap. 7 § KTL) skall innehavet i de flesta fall kapitaltäckas till . Uppräkningen i artikel 12 av olika "finansiella" företag ger ett något vidare tillämpningsområde än den ovan angivna regeln om full kapitaltäckning. I den förstnämnda uppräkningen ingår nämligen företag vars verksamhet har ett direkt samband med bankverksamhet eller avser tjänster knutna till bankverksamhet såsom leasing, factoring, förvaltning av värdepappersfonder, datatjänster eller liknande. Alla de uppräknade företagen kräver dock inte enligt svensk rätt 100 procents kapitaltäckning. Detta förhållande kan synas utgöra en inkonsekvens i regleringen.104 Så är emellertid inte fallet. Kravet i kapi- taltäckningsreglerna på 100 procents kapitaltäckning för innehav i före- tag som fordrar tillstånd för sin verksamhet har sin bakgrund i det för- hållandet att alla sådana företag är underkastade krav på egen kapital- täckning. Om innehav i sådana företag inte avräknades från kapitalbasen i banken skulle detta innebära att samma kap-ital räknades som kapital- bas i två eller flera företag, s.k. double gearing. När det gäller vissa av de företag som räknas upp i artikel 12, såsom t.ex. företag som produce- 104 Att som görs här jämföra svensk lagstiftning på ett område med ett EG- direktiv på ett närliggande område kan synas vanskligt. Den svenska lagstift- ningen på kapitaltäckningsområdet torde dock mycket nära ansluta till EG- direktivet på det området varför jämförelsen på sätt och vis kan sägas ske mellan två EG-direktiv. Detta utesluter dock inte att eventuella upptäckta inkonsekvenser beror på en bristfällig svensk lagtstiftning på kapitaltäck- ningsområdet. Om en svårförklarlig inkonsekvens upptäcks måste därför den- na eventuella felkälla undersökas. 380 Reglering av banker – utgångspunkter rar datatjänster till en bank, är de inte underkastade krav på kapitaltäck- ning. Det finns därför inte anledning att kräva 100 procents kapitaltäck- ning för dessa.