sou · GMB395 · 1999-01-01 00:00:00 — För att på ett ändamålsenligt kunna fördela resurser för naturvård är det angeläget att ha en överblick över markinnehavet med en analys av vilka områden som är skyddsvärda. Som ett led i denna information- suppbyggnad genomförs nu nyckelbiotopsinventeringen och sump- skogsinventeringen. Nyckelbiotopinventeringen (NBI) är en nationell naturvärdesinventering av skogsområden med höga naturvärden. Nyckelbiotop är ett begrepp som avser skogsområden där man finner eller kan förväntas finna rödlistade arter. regeringens uppdrag att inventera nyckelbiotoper på privats kogsbrukets marker omfattande ca . Storskogsbruket inventerar nyckelbiotoper på sitt innehav för egen kostnad. Inventeringen av privatskogsbrukets mark ska vara genomförd vid utgången av 1998. För bolagsskogsbruket är en bortre gräns för när inventeringen ska vara klar satt men flera bolag kommer att vara klara långt . Enligt bedömning kommer 60 000 - 80 000 st nyckelbiotoper vara funna när inventeringarna är avslutade. Bedömningen visar att detta skulle kunna utgöra av den produktiva skogsmarksarealen. Sumpskogsinventeringen täcker hela riket och påbörjades /91 av SVO i samarbete med . Målet med inventeringen är att utgöra underlag för ett skonsamt skogsbruk för landets sump- skogar. Syftet är att skaffa ett beslutsunderlag för markägare, myndig- heter m fl inför planerade åtgärder i sumpskog. Såväl naturvärden som skogliga produktionsvärden registreras i en databas och sumpskogarna indelas i fyra olika naturvärdesklasser. Klass 1 är de marker med högsta naturvärdena och här återfinns också många nyckelbiotoper. kommer resultatet av sumps kogsinventeringen att sammanställas för att rapporteras . S kogsstyrelsens bedömning är att inventeringen omfattar cirka 1 milj hektar varav bedöms hamna i klass 1. en är för 2 ha, 3-4 ha och norra 4-5 ha. Detta uppges vara anledningen till att sumpskogsin- venteringens totala arealskattning inte korrelerar med Riksskogs- taxeringens skattning vilken omfattar ca 3,4 milj ha. Efter beslut av infördes i s kogsvårdslagen ett krav på att det på varje brukningsenhet skall finnas en skogsbruksplan med riktlinjer för skogens skötsel på enheten. Syftet med bestämmelsen var att stimulera till ett mer aktivt skogsbruk. s kogspolitiska kommitté föreslog att kravet på skogsbruksplan skulle kvarstå men i form av en redovisning av skogstillståndet. Regeringen valde emellertid att föreslå att kravet på skogsbruksplan skulle slopas helt vilket även blev beslut. Regeringens motiv var att behovet av en skogsbruksplan är allmänt erkänt och att denna uppfattning är så befäst att några tvingande krav inte bör ställas. menar dock att dagens situation inte är tillfredsställande. Produktionen av skogsbruksplaner har minskat kraftigt och ungefär hälften av alla privata skogsägare har ingen aktuell skogsbruksplan. Detta är en situation som även har uppmärksammats av flera andra organisationer och i de skogliga diskussionerna går det att urskilja ett ökat intresse för skogsbruksplaner. Både bolagsskogsbruket och privatskogsbruket arbetar nu med omfattande skogliga planeringsarbeten. Bolagen upprättar sk eko- logiska landskapsplaner där stora, sammanhängande områden om cirka 5 000 - betraktas som ekologiska enheter inom vilka många olika miljöer återfinns. Flera skogsägareföreningar arbetar med att erbjuda sina medlemmar sk gröna skogsbruksplaner. För Södra skogsägarna t ex är det övergripande målet att det skall finnas gröna skogsbruksplaner över halva medlemsarealen (870.000 ha). Den gröna skogsbruksplanen är markägarens beslutsunderlag i den framtida skogsskötseln. Planen utformas så att för varje avdelning föreslås ett långsiktigt skötselmål (en omloppstid) som visar inriktning- en för avdelningen - produktion eller miljö. Målen delas in i fyra klasser: 1.Produktion med Generell hänsyn (PG), 2.Kombinerade mål (K), 3.Naturvård Skötselkrävande (NS) 4.Naturvård Orört (NO). Målklasserna är råd till markägaren om hur skogsbestånden bör/kan utvecklas långsiktigt. Majoriteten av avdelningarna kommer att klassas som PG. I de fall klassningen blir K, NS eller NO kommer naturvärde- na oftast att vara motivet. Det finns även andra skäl till en annan klassning än PG. Det kan vara hänsyn till kulturmiljöer, fornminnen, rekreationsområden, landskapsvård, estetiska värden eller andra nyttigheter. Även lanserar gröna skogsbruksplaner. De överensstämmer i stort med inriktningen på skogsägareföreningarnas gröna planer. Dock använder SVO inte benämningen K utan använder istället PF = Produktionsmål -Förstärkt naturhänsyn. I riktlinjer för de gröna planerna anges att erfarenheter av målklassade skogsbruksplaner och landskapsekologiska studier och principer ger ett brett praktiskt och teoretiskt stöd för av de olika målklasserna dvs skogsmarksarealen fördelas på PG, PF och NO+NS. Rådgivningsnivån för den enskilda fastigheten kan få variera mellan respektive 90-5-5. Den samlade rådgivningen inom ett landskapsavsnitt bör emellertid nå ca . Skogsstyrel- sen anger vidare att höga naturvärden och nyckelbiotoper alltid bör klassas som NO eller NS. Även i regeringens miljöpropositionen (prop. 1997/98:145) bejakas denna inriktning på de gröna planerna. Inrikt- ningen på fördelningen mellan olika målsättningsklasser har emellertid ifrågasatts av flera parter. Både av de som menar att klasserna med naturvård som mål borde utgöra en högre andel och de som menar att de borde utgöra en lägre andel. Flertalet markä garefö reträ dare och skogsvå rdsorganisationen uttrycker Planerna anses utgö ra markä garens avvä gningar mellan produktion En konsekvent skogsbruksplanlä ggning kommer sannolikt att ha ett betydande vä rde för den biologiska må ng- falden genom att hä nsynen kan koncentreras till de delar av fastigheten dä r naturvå rdsnyttan blir stö rst. I regeringens skogspolitiska proposi- tion (prop. 1997/98:158) betonas vä rdet av skogsbruksplaner. Den situation som beskrevs i inledningen av detta avsnitt, med avtagande skogsbruksplanlä ggning, motiverar enligt regeringen att krav på nå gon form av redovisning av skogstillstå ndet infö rs. Dä rför fö reslå s att frå n och med infö rs ett krav på att fö r varje brukningsenhet skall det finnas en aktuell redovisning som anger hur skogen ser ut och vilka natur- och kulturmiljöv ä rden som har registrerats för bruknings- enheten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestä mmer få r meddela nä rmare fö reskrifter om vad redovisningen skall innehå lla, om vad som avses med en aktuell redovisning och om undantag frå n kravet på redovisning. väntas fatta beslut efter valet. Naturvå rdsavtal ä r ett fö rhå llandevis nytt instrument som omnä mns i fö rarbetena till 1993 å rs skogspolitiska beslut. Avtalen kan ses som ett till frä mst naturreservat, fö rfattningsbestä mmelser utan ä r avtal som ingå s mellan två , i princip, likstä llda parter. Av biologiska skä l tecknas avtalen normalt på 50 å r men möjlighet finns även för kortare avtalstider. har, i fö rsta hand, staten via Skogsvå rdsstyrelserna tecknat avtalen med markä garen och avtalen ä r inte gä llande gentemot ny markä gare. Det finns ä ven fall dä r avtal tecknats mellan markä gare och annan part, t ex ideell fö rening. I de flesta naturvå rdsavtal skrivs dock in att fastighetsä garen i vart fall fö rbinder sig att underrä tta den nye ä garen om avtalets existens. I regeringens proposition 1997/98:90 Följdlagstiftning till miljöbal ken fö reslå s emellertid en ä ndring i jordabalken kap 7, 3§ som innebär att om stat eller kommun tecknar naturvårdsavtal med markägaren anses avtalet vara en nyttjanderätt. Detta ger en möjlighet till att göra naturvårdsavtalet gällande mot ny markägare. Denna möjlighet gäller endast för de nya avtal som tecknas efter den nya lagens ikraftträdande . Fram till slutet av 1997 hade 299 naturvårdsavtal tecknats omfattande en areal . Detta ger en medelareal för varje naturvårdsavtal. Skogsägaren bör vara beredd att acceptera en ersättning från staten som väsentligt understiger värdet av den inskränkning i nyttjandet av fastigheten som avtalet innebär. Ersätt- ningen bör betraktas som en stimulans och erkänsla till skogsägaren för den naturvårdsinsats han/hon gör. För de tecknade natur- vårdsavtalen har i genomsnitt en ersättning motsvarande per hektar betalats ut. Enligt statistik varierar antalet tecknade naturvårdsavtal över landet, från noll i ett län upp t ill 52 i de två län där flest avtal tecknats. En av de anledningar till att intresset för att upprätta naturvårdsavtal har varit låg i vissa län uppges vara att avtalen i nuvarande lagstiftning inte är gällande mot ny ägare. Med den föreslagna förändringen att naturvårdsavtalen får nyttjanderättsstatus torde intresset för avtalen öka från stat och kommun. Det är emellertid svårt att göra någon bedömning av i vilken omfattning antalet avtal kan komma att öka. Inga sådana prognoser har gjorts av Skogssty- relsen. Naturvårdsavtal är ett instrument som bejakas av såväl markägare, som andra intressenter varför de utgör ett bra komplement till det övriga säkerställandearbetet. Instrumentets möjligheter bör i större utsträckning medvetandegöras även för kommunerna. 4.5 Stärkt samarbete och informationsutbyte En fö rutsä ttning för att optimalt kunna anvä nda naturvå rdsanslagen ä r att kunskapen om de naturvå rdsintressanta områ dena ä r god. Kä llor till denna kunskap ä r markä garna, Skogsvå rdsstyrelserna, lä nsstyrelserna, kommunerna, den ideella naturvå rden m fl. Formerna för utbyte av information mellan dessa parter varierar öv er landet. På vissa hå ll har man ett fortlö pande utbyte av information innefattande bl a å rliga samrå dsmö ten. På andra hå ll fungerar inte informationsutbytet lika tillfredsstä llande. I syfte att fö rbä ttra möjligh till en optimal naturvå rdsplaneringen ä r det av stor vikt att informationsutbytet mellan olika parter på det regionala planet underlättas. Hur påverkas virkesförsörjningen av ett utökat skogsskydd? Sammanfattning av kapitel 5. ·Effekterna på virkesförsörjningen till följd av ett ökat skogsskydd, främst för sågverken i inland, är svårbedömd. Utifrån ett antagande om ett utökat skydd lokaliserat så att effekten blir största möjliga går det inte att utesluta konsekvenser för virkesför- sörjningen lokalt . är det viktigt att notera att det finns ett antal faktorer som bestämmer förutsättning- arna för inlandssågverkens lönsamhet varför det är svårt att ur- skilja en enskild faktors påverkan. Inom ramen för utredningsuppdraget har jag fått i uppgift att belysa effekterna av ett ökat skydd av skogsmark för den regionala virkesför- sörjningen, främst för sågverksindustrin i inland. Likväl som frågeställningen är angelägen är den också mångfacetterad och komplex. Det finns ett ömsesidigt beroende mellan inlandsskogsbruket och inlandssågverken. Skogsbruket är beroende av att det finns en betalningsstark köpare av sågtimmer och sågverken av att det finns ett skogsbruk som kan svara för en del av råvaruförsörjningen. Det finns emellertid en mängd faktorer som påverkar näringsverksamheten för sågarna i inland. Bland dessa faktorer kan nämnas det allmänna konjunkturläget, tillgång på sortiment och kvaliteter, infra- struktur, transportkostnader och transportstöd, konkurrens om virke, närhet till marknad mm. En mycket viktig sak i sammanhanget är också kopplingen till de kustbaserade massa- och pappersindustrierna. Sågverken, liksom skogsbruket i inlandet, är beroende av att kunna avsätta sin massaved och flis. är massa- och pappersindust- rin vid kusten den viktigaste mottagaren av dessa sortiment. För kustindustrin påverkas intresset av att köpa massaved och flis naturligtvis starkt av prisnivån på inlandsvirket. Det är också angeläget att notera att avverkade timmervolymer i stor utsträckning levereras till inlandssågarna och utgör därmed en viktig leveranskälla i området. Det finns således flera faktorer som påverkar situationen för de inlandsbaserade sågverken varför det är svårt att urskilja en enskild företeelses påverkan på näringsverksamheten. Inom ramen för det nystartade forskningsprogrammet , finansierat av den miljöstrategiska forskningsstiftelsen, är det planerat att konsekvensberäkningar av denna karaktär kommer att genomföras. Resultatet av dessa beräkningar blir dock tillgängliga först tidigast . I region 1 omfattande , och samt landskapet fanns enligt sågverksinventeringen Såg 95 (Inst för virkeslära, SLU) 91 st sågverk med en produktion över . Sågarnas fördelning mellan olika ägarekategorier samt produktion framgår av tabell 4. Tabell 4: i respektive ägarkategori samt produktion för region 1. 51 (72) 70 (91) Andel av prod (%) Av tidsskäl har det ej varit möjligt att göra allt för långtgående beräkningar men för att ändå belysa påverkan på virkesförsörjningen till följd av ett ökat skogsskydd har jag nedan genomfört en kon- sekvensberäkning som utgår från följande frågeställning. sämsta situation som kan uppstå för virkesförsörjningen t ill sågverken i inland till följd av att ytterligare skogsmark avsätts för naturvården? Denna sk worst case- (sämsta fall) beräkning bygger på följande underlag Virkesförbrukning: över total virkesförbrukning och produktion av skogsprodukter inom region 1 samt för hela landet, ; Skogsmarksarealer och virkesförråd: Officiell statistik från Skogssty- relsen ; Arealer som utgör skyddsvärda områden: Miljövårdsberedningens betänkande, Skydd av skogsmark, behov och kostnader SOU 1997:97. anger att den totala virkesförbrukningen för sågverken i region 1 i medeltal har varit 7,8 milj m3fub. av detta virke har sitt geografiska ursprung i den aktuella regionen. Miljövårdsberedningen använder som bedömningsunderlag för sitt betänkande en forskarrapport (Angelstam & , 1997) för att söka urskilja skyddsbehovet för skogar. I forskarrapporten framgår arealer som på kort sikt bedöms innehålla biologiska värden av avgörande betydelse för miljömålets uppfyllnad fördelat på olika skogliga vegetationszoner. Fem huvudzoner anges normalt: fjällnära, nordligt boreal, sydligt boreal, boreonemoral och nemoral. Med nord- ligt boreal zon avses i detta sammanhang och Norrbot- den nordligt boreala zonen bedömer har, eller kan biologiska värden vilket gör att målsättningen för dessa arealer bör vara naturvård. Inom systemet för målsättningsklasser skulle dessa områden sorteras i klass NO och NS (se avsnitt 4.3.2 Skogsbrukspla- nering). I räkneexemplet utgås från att dessa 215 000 ha ej blir tillgängliga för avverkning. Denna areal är dock fördelad endast på de två nordligaste länen. I syfte att få jämförliga geografiska områden mellan forskarrapportens arealuppgift och uppgivna virkesförbrukningen för region 1 görs följande antagande. Den, i detta sammanhang, naturvårdsintressanta arealen som tillkommer för och landskapet bedöms vara 120 000 ha (3,av den produktiva skogsmarksarealen enligt Miljövårdsberedningens bedöm- ningsunderlag). För beräkningen ger detta en total areal för region 1 om 335 000 ha som inte blir tillgänglig för avverkning. Den produktiva skogsmarksarealen för region 1 uppskattas För regionen är det totala virkesförrådet färska träd Årlig avsatt tillväxt i virkesförrådet skattas till 30,0 milj m Bruttoavverkningen i regionen var för tiden i genomsnitt 22,0 milj m3sk vilket ger att avverkas av tillväxten. Detta ger en årlig ökning av det totala virkesförrådet med 8 milj m 3sk färska träd. Den, i detta sammanhang, intressanta naturvårdsarealen torde i huvudsak återfinnas i äldre skog. Den tillgängliga arealen av i region 1 är 3,1 m ilj ha. och uppåt skattas t ill 57 000 ha för Om vi i detta exempel utgår från att hela naturvårdsarealen 335 000 ha fördelas på s kogar som är från och uppåt och all denna mark avsätts på () skulle det motsvara 10,av den totala arealen skogsmark i de aktuella åldersklasserna. Det tillgängliga virkesförrådet minskar också med motsvarande procentssats. Kvarvarande areal för avverkning efter avsättning för naturvården (335 000 ha) är således 2,8 m ilj ha i klasserna och uppåt. På dessa 2,8 m ilj ha bedöms virkesförrådet vara 110-190 m3sk/ha vilket ger totalt 308-532 milj m3sk med en total årlig tillväxt på 8,7 milj m 3sk = 7,0 milj m3fub. Som tidigare nämnts är sågverkens virkesförbrukning i region 1 7,8 milj m3fub. Detta ger vid handen att om all virkesfångst för sågverken allokeras till klasserna och äldre samt om all s kogsmark som ska skyddas fördelas på samma klasser skulle den årliga avverkningen för sågverkens behov ett enskilt år överstiga, den för avverkning tillgängliga, tillväxten . Till detta kommer den virkes- fångst som behövs för andra industrigrenar såsom pappers- och Tilläggas skall dock att inväxningen i aktuell ålder är 57 000 ha . Denna areal genererar i sin tur en t illväxt om cirka 177 000 m3sk i den aktuella åldersklassen. har arealen som avsatts för naturvårdsändamål i exemplet till fullo ersatts av ny mark i de aktuella åldersklasserna. Detta räkneexempel visar en situation som är extrem ur flera fall. Exemplet utgår från att marken i klass NO och NS avsätts på . I själva verket sker avsättningarna utsträckt över en väsentligt . I exemplet tas hela region 1 med och alltså inte endast inlandet. För mer specifika inlandsstudier skulle området och datainsamlingen behöva avgränsas till det aktuella området. Den areal som är intressant för naturvårdsändamål kan naturligtvis disku- teras men i exemplet har jag valt att använda miljövårdsberedningens uppgifter om mark som bör avsättas med naturvården som målsättning (klass NO och NS). Dessa arealer torde kunna vara såväl högre som lägre. Märk väl att dessa arealer inte nödvändigtvis behöver skyddas med reservat eller biotopskydd utan även andra former av naturvårdan- de insatser avses. Räkneexemplet visar emellertid att om andelen mark som är tillgänglig för skogsbruk avsätts för naturvården på det för virkesförsörjningen mest ogynnsamma sättet kan virkesbehovet en- skilda år överstiga tillväxten. Denna situation kompenseras genom inväxningen i de aktuella åldersklasserna Det går sålunda inte att helt utesluta att en ökad avsättning till naturvården skulle kunna få konsekvenser för virkesförsörjningen lokalt. skall man komma ihåg att det finns ett stort antal andra förhållanden som bestämmer förutsättningar- na för inlandssågverkens lönsamhet. Dessutom är det viktigt att inse att beroende på vilka arealer som avsätts geografiskt blir konsekvenserna mer eller mindre stora för virkesförsörjningen. Om avsättningarna koncentreras till områden som , av ett eller annat skäl t ex transportavstånd, infrastruktur etc, inte är intressant för avverkning minskas helt naturligt den negativa påverkan på virkesförsörjningen. För att göra en fullständig analys krävs således att det aktuella områdena för naturvårdsändamål identifieras geografiskt och jämförs med respektive industris virkesfångstområden. Sammanfattning av kapitel 6. ·Bevarande av naturskogar, nyckelbiotoper och andra skogstyper med högt innehå ll av hotade arter utgör en vä sentlig må lsä ttning för utvecklingen mot ett ekologiskt hå llbart samhä lle. Det finns dä rför ett ansvar för alla involverade parter, så vä l skogsnä ringen som de allmä nna intressena, stat och kommun, att verka för att inga så dana skogar avverkas på grund av att det saknas medel. ·Ö verlä ggningarna har genomgå ende fö rts i en konstruktiv och positiv anda. Ingen part har ifrå gasatt ett behov av ök at skydd genom reservat och biotopskydd. Man har sagt sig vara villiga till att bidraga med lö sningar i en situation om staten just nu inte har möjligh et att finansiera det sä kerstä llandebehov som fö religger. har man betonat statens finansiella ansvar fö rr eller . ·När det gäller möjligheterna att skjuta upp betalning av reservat finns det tre modeller. Den första modellen skulle innebära att staten och markägaren gör en gemensam avsiktsförklaring som innebär att markägaren är beredd att inte avverka sådana skogar som planeras att bli reservat även om staten just nu inte kan betala ersättning. Staten å sin sida förbinder sig att verka för att skogen får ett skydd så fort som möjligt. De två andra modellerna innebär ett mer definitivt ställningstagande om skydd från statens sida. Det ena fallet, vilket torde kräva tillstånd, är en ren skul de- brevsmodell med ersättning plus ränta. Det andra fallet, innebär att staten betalar en ersättning motsvarande en räntekostnad för en given tidsperiod varefter parterna tar upp en förnyad dialog angående skyddet. Av dessa tre modeller förordar jag att staten i första hand får till stånd avsiktsförklaringar med markägare. För biotopskydden föreslås ingen särskild modell eftersom beloppen är relativt sett små. ·För att finansiellt förstärka skogsskyddet föreslås att staten stimulerar tillkomsten av regionala skogsskyddsstiftelser som ver- kar genom att skriva naturvårdsavtal med markägare. Vidare före- slås en lagändring så att även dessa avtal kan följa fastigheten. ·Olika möjligheter för staten att låna upp pengar för säkerställandet redovisas. Det kan dock konstateras att detta totalt sett skulle inne- bära en betydande fördyring av säkerställandearbetet. ·Sverige har mycket framgångsrikt lyckats få EU medel ur den sk. LIFE-fonden som förstärkning av de nationella medlen för säker- ställande och skydd. LIFE-fonden ses över inför den tredje perioden och det är av största vikt att i detta sammanhang för fram betydelsen av fonden för vårt arbete med Natura 2000 samt utvecklar motiven för vårt sätt att använda medlen. Några andra EU medel som kan användas för vårt skydd av skog har inte hittats. ·Reglerna för realisationsvinstbeskattning i samband med för- säljning av mark för naturvårdsändamål bör ses över då dessa fördyrar, försvårar och försenar markåtkomsten. Vidare pekas på andra möjligheter inom skatteområdet för att gynna skyddet av skog, bl.a. skatteavdrag för nyckelbiotoper tills staten har möjlighet att ge ersättning. ·I syfte att underlätta reservatsbildning på bolagsmark föreslås att de allmänna råden till jordförvärvslagen 5§ ses över så att möjlig- heterna för denna markägarkategori att förvärva kompensations- mark ökar. Mitt uppdrag har i allt väsentligt varit att föreslå hur staten skall klara en situation då behovet av skyddad skog överstiger tillgången på ekonomiska medel för att kunna ge ersättning. I detta kapitel redovisas de överväganden och förslag som jag efter överläggningar med skogs- näringen och andra aktörer anser vara genomförbara. Ett tillräckligt skydd av skog för att kunna bevara den biologiska mångfalden, särskilt de återstående naturskogarna, är en utomordentligt angelägen och viktig uppgift. Detta är också en mycket bred och väl förankrad uppfattning hos allmänheten. De återstående naturs kogarna utgör ekosystem som kommer att ta många att återskapa. Om det överhuvudtaget är möjligt, vilket många naturvårdsbiologiska forskare hävdar att det inte är. Bevarande av den biologiska mångfalden utgör en grundläggande dimension i miljömålet i definitionen av ekologisk hållbarhet. Ett bevarande av naturskogar och andra skogstyper med ett stort innehåll av hotade arter kan därför med all rätt sägas utgöra en mycket väsentlig målsättning för utvecklingen mot ett ekologiskt hållbart . I skogsdebatten, såväl den allmänna som den politiska, framförs ofta att naturskogar och andra från bevarandesynpunkt värdefulla skogs- typer avverkas i mer eller mindre stor omfattning. Jag har försökt att få fram ett mer kvantitativt underlag som beskriver dagssituationen vilket dock inte är helt enkelt. Den mest systematiska undersökningen har gjorts av och inom ramen för dessas regeringsuppdrag att följa upp effekterna på den biologiska mångfalden av den nya skogspolitiken, det sk. Undersökningen baseras på enkätförfrågningar om kända avverkningar med dokumenterad förekomst av rödlistade arter. 482 sådana avverkningar rapporterades av vilka 166 var av SVS registre- rade nyckelbiotoper.