sou · GMB343 · 1999-01-01 00:00:00 — En fjärdedel av kommunerna () uppger att de har en övergripande handlingsplan för folkhälsoarbetet och att de håller på att ta fram en plan. av de som har en plan har den gemensamt med . Hälften av kommunerna har skrivna handlingsplaner för några av de folkhälsofrågor som de arbetar med. Planer för delverksamheter är alltså dubbelt så vanligt som att det finns övergripande handlingsplaner för hela folkhälsoområdet. Vanligast är att man har handlingsplaner för droger, alkohol och allergi. Detaljerade uppgifter över kommunernas folkhälsoområden redovisas i tabell 4.3. Samarbetsgrupper för särskilda folkhälsofrågor är vanligt. Vanligast är att kommunerna har en Agenda 21-grupp. Tydligt är dock att inte alla definierar som en folkhälsofråga. 4ABELL $E VANLIGASTE FOLKH¤LSOOMR¥DENA +¤LLA &OLKH¤LSOINSTITUTET RAPPORT Särskilda insatser för ökad jämlikhet i hälsa har planerats eller ge- nomförts av 61 kommuner (). De vanligaste målgrupperna är härvid kvinnor, invandrare och boende i vissa bostadsområden. 3AMVERKAN MELLAN LANDSTING OCH KOMMUNER och gjorde en under- sökning om samverkan i folkhälsofrågor mellan kommuner och 88 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET landsting.5 En enkät skickades ut till samtliga landsting och till 100 representativt utvalda kommuner. Förbundens sammanfattning av re- sultaten är följande: ·En stor majoritet av både landsting och kommuner är positiva till ett samarbete i folkhälsofrågor, varav flera är mycket positiva. ·Stora förhoppningar knyts till folkhälsoråden när framtidsplaner diskuteras. Kommunerna ser möjligheter att utnyttja landstingens kunskaper vid ett samarbete. Landstingen ser möjligheter till bättre resultat. ·Landstingen anser att huvuddelen av folkhälsoarbetet bör bedrivas utanför hälso- och sjukvården. De anser att kommunerna skall ta ett större ansvar för folkhälsan än vad de gör . Landstingen ser sig gärna som kunskapsspridare i folkhälsofrågor och kommunerna som verkställare. ·Kommunerna har inget emot att arbeta som verkställare. Det är den inriktningen de har på sitt arbete . ·Det finns en svagare tradition hos kommunerna att bedriva kart- läggningsarbete. Här har landsting och kommuner svårt att mötas. Kommunerna anser att landstingens folkhälsoarbete tenderar att bli väl teoretiskt. ·För att få ett bra folkhälsoarbete bör både kommuner och landsting vara uppdragsgivare, då bägge har fler bra enheter och förvaltningar där man kan bedriva folkhälsoarbete. ·Kommunerna känner en osäkerhet inför hur man skall arbeta med folkhälsa. Osäkerhet och ovana bidrar förmodligen till att arbetet lätt kan bortprioriteras i besparingstider. ·Landstingen har lättare för, eller är bättre på, att definiera sitt folk- hälsoarbete. De samarbetar med varandra i högre grad än vad kom- munerna gör. ·Både landsting och kommuner poängterar vikten av att ha politiker med i folkhälsoarbetet. I nämnda kartläggning av folkhälsoarbetet i kom- munerna uppger de flesta kommunerna, , att de tror att de kommunala folkhälsofrågorna kommer att få ökad betydelse . Folkhälsofrågor som kommunerna avser att prioritera 3AMVERKAN I FOLKH¤LSOFR¥GOR MELLAN KOMMUNER OCH LANDSTING Folkhälsoprogrammet. !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET 89 överensstämmer i stort med de frågor som kommunerna arbetar med , dvs. droger, allergi, miljö och , tobak och alkohol etc. En skillnad är att man avser att prioritera ar- betslöshetsfrågan i högre grad. Svarande från miljö- och hälsoskydds- området anger i större utsträckning än hälsosamordnarna att kommunen tänker prioritera miljö- och allergifrågor. Hälsosamordnarna anger i sin tur oftare att kommunen tänker prioritera frågor som gäller tobak, alko- hol och narkotika. I en nyligen publicerad skrift av , Den goda hälsan och kommunerna – en skrift om ansvar och möjligheter, anger förbundet att hälsopolitik är en väsentlig del av välfärdspolitiken och att kommunerna är de viktigaste aktörerna i den lokala välfärdspo- litiken. Hälsofrågorna, liksom miljö- och sysselsättningsfrågorna, bör enligt förbundet vara en del i all verksamhet och i kommu- nernas strategiska utveckling. Frågor som är viktiga är t.ex. att stimu- lera en rimlig fördelning av resurser mellan olika kommundelar, att stödja väntjänst mellan äldre, att vara mån om en allsidigt sammansatt kost i skolan och omsorgen, att förebygga skador och att arbeta med drogförebyggande insatser. I skriften markeras att miljö och hälsa är två sidor av samma mynt och att Agenda 21-arbetet bör gå hand i hand med arbetet för en hälsoinriktad kommunalpolitik. Arbetet bör enligt bygga på att ·kommunledningen anger tydliga mål och strategier, ·alla berörda aktörer i lokalsamhället engageras, ·arbetet skall ske i de miljöer där människor befinner sig ·resultat följs upp och redovisas öppet. I skriften uppger att folkhälsoarbetet även fortsättningsvis bör ske tillsammans med som dels har me- dicinsk kompetens, dels har statistik som kommunerna behöver. Vikten av samverkan för att uppnå ett gott folkhälsoarbete framhålls också i material från . I avsnittet redogörs för landstingens samhällsmedicinska funktioner samt landstingens övergripande hälsoplanering resp. utvecklingsplane- ring. Vidare berörs länsstyrelsernas funktion med avseende på folkhäl- sofrågor samt folkhälsovetenskaplig utbildning. Även de allmänna för- säkringskassorna har en tydlig anknytning till folkhälsoområdet. 90 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET sornas verksamhet redovisas tillsammans med uppgifter om Riksför- säkringsverket i avsnitt 4.4. Statsmakterna har allt sedan tillkomsten av hälso- och sjukvårdslagen betonat landstingens strategiska roll inom folkhälsoområdet. Sam- hällsmedicinskt kunskapsunderlag har uppmärksammats särskilt. Här redovisas underlag ur några centrala propositioner med avseende på dessa frågor. I proposition 1979/80:6 om uppgifter och organisa- tion m.m., som bl.a. behandlade frågan om länsläkarorganisationens avveckling, utgick föredragande statsrådet från att landstingen skulle svara för vissa uppgifter inom epidemiologi, miljömedicin och smitt- skydd. Länsläkarorgansiationen avvecklades och landstingen övertog, enligt överenskommelse mellan och sta- ten, delar av den medicinska expertis som länsläkarorganisationen tidi- gare hade svarat för. I proposition 1984/85:181, Utvecklingslinjer för hälso- och sjukvår- den, m.m., betonades betydelsen av en samlad folkhälsopolitik. Beträf- fande landstingens ansvar framhölls bl.a. följande: De hälsopolitiska målen som anges i hälso- och sjukvårdslagen förutsätter en uppb yggnad av samhällsmedicinsk kompetens hos landstingen. Landstingens ansvar att förebygga ohälsa avser så- väl individinriktade som samhällsinriktade insatser. Landstingen bör i sitt samhällsmedicinska arbete stimulera utvecklingen av hälsopolitiska handlingsprogram och sektors- program samt metoder för behovsbaserad resursfördelning. Allt detta arbete kräver kompetens inom miljömedicin, so- cialmedicin, samhälls- och beteendevetenskap, ekonomi samt epidemiologisk metodik benämner jag detta tvärvetenskapliga kunskapsområde samhällsmedicin. I proposition 1990/91:175 om vissa folkhälsofrågor, framhölls att folk- hälsoarbetet måste bygga på lokalt engagemang, kunskap och samar- bete över sektorsgränser. Vidare anfördes att "ökad jämlikhet skall vara ett överordnat mål vid prioriteringar i folkhälsoarbetet. Därav följer att insatser som medför att de sämst ställdas situation kan förbättras bör 1984/85:181. 5TVECKLINGSLINJER F¶R H¤LSO OCH SJUKV¥RDEN M M , sid. 51–52. !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET 91 komma i första hand." 7 I propositionen sades också att hälso- och sjuk- vården har en strategisk betydelse för ett effektivt folkhälsoarbete. Landstingens särskilda kompetens betonades: Genom ansvaret för hälso- och sjukvården har landstingen byggt upp särskilda kunskaper och kompetens kring ohälsans omfatt- ning, fördelning och orsaker. Dessa kunskaper borde i högre grad än också användas i andra samhällssektorers förebyggande arbete. 5TV¤RDERING AV DEN SAMH¤LLSMEDICINSKA VERKSAMHETEN OCH FOLKH¤LSOARBETET I en rapport 1996:6 med titeln och folkhälsoarbete i landstingen 1995 redovisar förhållandena beträffande samhällsmedicin och folkhälsoarbete i samtliga landsting och kommu- ner som inte ingår i landsting . I rapporten anges att nästan alla landsting och kommuner som inte ingår i landsting har samhällsmedicinska enheter eller motsvarande. Det finns en tendens till att samhällsmedicinsk kompetens knyts när- mare den centrala landstingsledningen. Detta återspeglar enligt Social- styrelsen en utvidgning av verksamhetsområdet till ett vidare perspek- tiv på folkhälsofrågorna än dem som enbart berör hälso- och sjukvår- den. FoU-verksamhet och samarbete med universitet och högskolor är omfattande. finns i ett 20-tal landsting och nästan alla landsting uppger att samarbete finns med universitet och högsko- lor. Forskningsanknytning och samarbete gäller t.ex. folkhälsorappor- ter, speciella studier, utvärderingar och utbildningar. En majoritet av landstingen lägger ned ett stort arbete på befolk- ningsenkäter och folkhälsorapportering. Periodiciteten, omfattningen och karaktären hos folkhälsorapporterna är varierande. konstaterade i en tidigare rapport 1994:6 om lands- tingens folkhälsoansvar –1993 att inga landsting hade strategier för att utjämna ojämlikhet i hälsa mellan olika sociala grup- per. Enligt den senare rapporten uppger mer än hälften av landstingen att jämlikhetsstrategier finns. Strategierna handlar enligt emellertid mer om kartläggningar av ojämlikhet än om åtgärder för att komma till rätta med skillnaderna. 1990/91:175. /M VISSA FOLKH¤LSOFR¥GOR , sid. 1. 8A.a., sid. 66. 92 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET Nästan alla landsting har särskilda handlingsprogram och folk- hälsomål för att minska riskfaktorer och särskilda sjukdomar i resp. landstingsområde. Programmen och målen har ofta enligt Socialstyrel- sen en traditionell inriktning i fråga om områden, dvs. de berör olycks- fall och skador, alkohol och droger, hjärt- och kärlsjukdom, sex och samlevnad, etc. Landstingen har redovisat ett 150-tal folkhälsoprojekt av övergripande karaktär där flerparten bedrivs inom områdena olycks- fall och skador, hjärt- och kärlsjukdom samt tobak och alkohol. Övergripande kvalitetsmål för det föreb yggande folkhälsoarbetet finns endast hos ett fåtal landsting, men intresset för kvalitetssäkring ökar. När det gäller budget och finansiering tycks folkhälsoarbetets resur- ser ha värnats i hög utsträckning trots en allt snävare total hälso- och sjukvårdsbudget. Orsaken antas vara dels en tydlig politisk vilja att stödja folkhälsoarbetet, dels att arbetet kräver en minsta s.k. kritisk massa av personer för att fungera. Sammansättningen av personal och kompetens varierar mycket vid de samhällsmedicinska enheterna. Skälet är bl.a. att folkhälsoarbetets inriktning och organisation är olika i olika landsting. Den samhällsme- dicinska enhetens uppgift är i flertalet landsting att vara kunskapskälla, metodutvecklare, utbildare och informationsenhet både internt och ex- ternt. Vidare skall en sådan enhet initiera, stödja och stimulera folkhäl- soarbetet på lokal nivå. För dessa uppgifter har endast få landsting den ideala tillgången till kompetens. En sådan täcker enligt in social-, allmän-, miljö- och yrkesmedicin, epidemiologi, statistik, hälsoekonomi, hälsoplanering och beteendevetenskap. 4.3.2Landstingens hälso- och utvecklingsplanering I avsnittet redogörs för landstingens arbete med ut- veckling av folkhälsoprogram och primärpreventiva insatser. Vidare redogörs för landstingens övriga verksamheter och regionala utveck- lingsroll. "ETYDELSEFULLA H¤LSOPOLITISKA PROGRAM HAR UTVECKLATS Landstingen har i flertalet fall tagit fram hälsopolitiska mål och program som utgör en god grund för hälso- och sjukvårdens förebyggande arbete både i egen regi och i samverkan med kommuner och organisationer. Här ges några exempel. !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET 93 –STERG¶TLANDS L¤NS LANDSTING antog ett hälsopolitiskt hand- lingsprogram som bl.a. betonar insatser för att minska skador, rökning, alkoholberoende och sjukdomar i rörelseorganen. I programmet anges hur skall bli ett hälsolandsting och hur skall utvecklas till ett s.k. hälsofrämjande sjukhus enligt de kriterier som WHO har utarbetat. –REBRO L¤NS LANDSTING har en organisation med regionala hälsopla- nerare som arbetar aktivt med att stödja kommunernas lokala hälsopla- nerare. har startat ett programarbete för att göra länet till ett folkhälsolän. Arbetet är organisationsöverskridande och inriktat på att utveckla folkhälsoarbetet i länet genom en process där visionära resp. mätbara mål tas fram och där detaljerade program för olika ,ANDSTINGET I 5PPSALA L¤N betonar i sitt hälsopolitiska program betydelsen av att utveckla metoder för hälsokonsekvensanaly- ser av politiska beslut och åtgärder med inriktning på bl.a. tobak, kost och fysisk aktivitet. Syftet med insatserna inom dessa områden är att förebygga bl.a. hjärt- och kärlsjukdomar och cancersjukdomar. ,ANDSTINGET I 6¤STERBOTTEN har bedrivit hjärt- och kärlförebyggande arbete med utgångspunkt från primärvården och med alla länets kommuner involverade. Utvärdering av arbetet har genomförts med avseende på i huvudsak en av kommunerna () och har presenterats i fyra doktorsavhandlingar. I den senaste avhandlingen visas att den beräknade risken för att dö i hjärtinfarkt har minskat bland korttidsutbildade personer som studerats. profil i folkhälsoarbetet har en stark forsknings- anknytning och betoning på metoder som kan utvärderas. gramarbete pågår som bygger på vunna erfarenheter. ,ANDSTINGET I 6¤STERNORRLAND har ett särskilt folkhälsolandstingsråd och har primärvårdsanställda hälsoplanerare som aktivt medverkar i det lokala folkhälsoarbetet. och kommunerna i länet betonar vikten av stödjande miljöer för hälsa. Denna inriktning har uppmärk- sammats både i och internationellt efter genomförandet av världskonferensen om hälsa och miljö i . I det aktu- ella hälsopolitiska programmet anger bl.a. folkhälsoveten- skaplig kompetens som en strategisk faktor för att föra folkhälsoarbetet Även 3TOCKHOLMS L¤NS LANDSTING har ett folkhälsolandstingsråd. Det förebyggande arbetet är i länet d ecentraliserat till områdesbaserade folkhälsoenheter och folkhälsogrupper. Verksamheten bedrivs bl.a. i form av särskilda hälsoprogram, t.ex. mot HIV/AIDS, diabetes, psykisk ohälsa samt med inriktning på tobaks- och cancerprevention. 94 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET '¤VLEBORGS L¤NS LANDSTING har en strategi kallad Folkhälsa 2000. Det övergripande målet är jämlikhet i hälsa. Bl.a. prioriteras insatser för att förbättra hälsans villkor bland barn och ungdom, minska användning av tobak och missbruk av alkohol, föreb ygga HIV/STD, självmord och olycksfall samt främja sådana matvanor som är ,ANDSTINGET 3KARABORG har en långsiktig folkhälsostrategi som har uppmärksammats såväl nationellt som internationellt, särskilt när det gäller skadeförebyggande arbete. Folkhälsoarbetet drivs med utgångs- punkt från en gemensam organisation, Folkhälsocentrum, som är un- derställd hälso- och sjukvårdsnämnd. har också gått i bräschen för ett politiskt styrt primärvårdsarbete och har medverkat i utvecklingen av ett samarbete kring folkhälsofrågorna i landstingsområdets alla kommuner. 2EGIONF¶RBUNDET 3K¥NE och delegerade som förbereder det nya Skånelandstingets etablering anger i sitt utvecklingsprogram att insatser för folkhälsan skall ses som en regional utvecklingsfråga och inte enbart som en fråga för hälso- och sjukvårdssektorn. För att minska sociala skillnader i ohälsa betonas att det är viktigt att stärka och stödja individer och familjer, skapa lokala miljöer för en god häl- soutveckling och förbättra utsatta gruppers tillgång till samhällelig +OMMUNALF¶RBUNDET 6¤STRA '¶TALAND och delegerade som förbere- der det nya etablering i har inrättat ett politiskt folkhälsoutskott och flera kompetensgrupper där de senare samordnas av en folkhälsodirektör. Arbetet i grupperna är in- riktat på bl.a. ohälsoeffekter av arbetslöshet, hälsopolitiska jämlikhets- strategier, förebyggande av skador samt insatser bland barn och ung- dom. Utvecklingen av nämnda program innebär att viktiga primärpreven- tiva insatser har definierats. Sakområdena gäller förebyggande insatser med avseende på sexuellt överförbara sjukdomar som t.ex. HIV/AIDS, skador inkl. misshandel av barn och kvinnor och andra våldsberoende skador, självmord, allergier, diabetes, alkoholmissbruk, narkotika, rök- ning, kost och motionsvanor, etc. Vidare innefattas i utvecklingspro- cessen av programmen att formerna för hälso- och sjukvårdens med- verkan i folkhälsoarbetet har utvecklats. Politiskt har en förankring skett genom att måldokumenten har varit föremål för politiska beslut och genom tillsättning av särskilda folkhälsolandstingsråd och politiskt tillsatta folkhälsoutskott. På verkställandeplanet har organisationen för- ändrats i vissa fall genom inrättande av särskilda sekretariat eller funk- tioner för utveckling och samordning av landstingens folkhälsoarbete och genom att ansvar har preciserats på tjänstemannaplanet för folkhäl- !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET 95 sodirektörer, hälsoplanerare och folkhälsoansvariga inom primärvår- den. ,ANDSTINGENS REGIONALA UTVECKLINGSROLL OCH H¤LSOFR¥GORNA Till regionala utvecklingsfrågor brukar räknas sådana som avser nä- ringsliv och sysselsättning, miljö, kommunikationer, hälso- och sjuk- vård, utbildning och forskning, kultur och turism. 9 Universitet och hög- skolor har ansvar för den högre utbildningen och forskningen medan länsstyrelser och statliga regionala sektorsorgan har ansvar för att främja näringsliv och sysselsättning. Länsstyrelserna har även till upp- gift att utöva tillsyn över miljöfrågorna i länen. Länsstyrelsernas upp- gifter redovisas närmare i nästa avsnitt med särskild inriktning på folk- hälsoaspekter. Flertalet av övriga regionala verksamheter har landstingen ansvar för. Det gäller hälso- och sjukvård och tandvård, högskoleutbildning inom delar av vårdområdet och kollektivtrafik. Ansvaret för kollektiv- trafikfrågorna delas ofta med kommunerna i resp. landstingsområde. Landstingen arbetar också med kultur- och miljöfrågor. Miljöengage- manget har sin utgångspunkt i dels ett lagreglerat ansvar för den egna verksamhetens miljö, dels ett ansvar att verka för en god hälsa hos hela befolkningen enligt hälso- och sjukvårdslagen resp. smittskyddslagen. har med anledning av prop. 1996/97:36 och prop. 1996/97:108 beslutat om försöksverksamheter i fyra län med överfö- rande av det s.k. regionala utvecklingsansvaret m.m. från till ett regionalt självstyrelseorgan. Besluten innebär att i , och län skall detta organ ·från överta ansvaret för det sektorsövergripande arbe- tet med att utarbeta en strategi för länets långsiktiga utveckling (det regionala utvecklingsansvaret), ·från överta ansvaret för frågor om länsplaner för re- gional transportinfrastruktur, ·från överta befogenheten att besluta om fördel- ningen av vissa statsbidrag till regionala kulturinstitutioner, samt ·besluta om användningen av vissa regionalpolitiska och andra ut- vecklingsmedel. I skall det regionala självstyrelseorganet endast överta uppgifterna enligt punkterna ett, två och fyra. Försöksverksam- heten skall pågå för samtliga fyra försökslän till utgången av . 9 SOU 1995:27. Slutbetänkande av Regionberedningen. 96 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET Som har framgått av föregående avsnitt pågår arbete inom och med att göra folkhälsofrågorna till en del av de övergripande regionala frå- gorna. är utgångspunkten landstingens hälso- och sjuk- vårdsansvar men insatser för folkhälsan belyses som en regional ut- vecklingsfråga och inte enbart som en fråga för hälso- och sjukvårds- sektorn. Landstingens engagemang i miljöfrågorna lyftes på motsva- rande sätt fram som regionala utvecklingsfrågor med betydelse både för miljön i sig och för folkhälsan. har regionala utvecklingsuppgifter och är tillsynsmyn- dighet enligt miljöskyddslagen, hälsoskyddslagen, lagen om kemiska produkter, , alkohollagen, socialtjänstlagen m.fl. lagar. skall enligt sin instruktion ·noga följa länets behov, ·främja länets utveckling och befolkningens bästa, ·verka för att de nationella målen inom olika samhällssektorer får genomslag i länet, ·svara för den statliga förvaltningen i länet, i den mån inte någon an- nan myndighet har ansvar för särskilda förvaltningsuppgifter. ·med beaktande av fastställda nationella mål verka för att statlig, och landstingskommunal verksamhet i länet samordnas och anpassas efter de övergripande miljö- och regionalpolitiska målen samt kravet på en långsiktig, god hushållning med naturresur- serna, ·samordna de olika sektorerna inom ansvarsområde och därvid beakta de aspekter som är av betydelse för den regionala utvecklingen, ·följa upp och utvärdera insatser inom olika samhällssektorer med såväl ett nationellt som ett samlat regionalt perspektiv, ·genomföra eller hos regeringen eller dess myndigheter föreslå så- dana åtgärder som är nödvändiga eller lämpliga för länets utveck- ling, ·underrätta regeringen om vad som är särskilt viktigt för regeringen att få veta om länet och händelser som inträffat där. Länsstyrelserna har på länsnivån hand om merparten av myndighets- uppgifterna inom miljö- och hälsoskyddet. !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET 97 det svarar dock för. Förutom det regionala till- synsansvaret enligt hälsoskyddslagen och miljöskyddslagen gäller ett motsvarande ansvar för områden som livsmedelskontroll, plan- och byggväsendet, kommunikationerna, hushållningen med naturresurser och naturvården. Alkohollagen som trädde 1995 innebar ett nytt system för tillståndsgivning och tillsyn inom alkoholområdet. Hanteringen av ser- veringstillstånd för restauranger fördes över från länsstyrelserna till kommunerna. Kommunerna gavs även huvudansvaret för den direkta tillsynen av restaurangerna och rätten att besluta om återkallelse av till- stånd, varningar m.m. Genom det nya regelsystemet inom alkoholområdet har länsstyrel- sernas roll ändrats från att ha haft ett direkt ansvar till att bli en regional tillsynsmyndighet med uppgift att ge råd och stöd till kommunerna och övervaka deras verksamhet samt systematisera, sammanställa och analysera utvecklingen av alkoholhanteringen i resp. län. I uppgifterna ingår att verka för att kommunerna utarbetar alkoholpolitiska program som kan bilda grund för resp. kommuns samlade insatser inom alkoholområdet. I den nationella handlingsplanen för alkohol- och drogföreb yggande insatser som lades fram betonas vikten av en regional och lokal kraftsamling i det förebyggande arbetet. Länsstyrelsernas roll är att verka för en regional samordning av detta arbete. Den vanligaste for- men för samråd är de s.k. länssamrådsgrupperna för drogföreb yggande arbete i vilka ingår , , länspolismyndigheten, kommunernas länsförbund och representanter för . I samrådsgrupperna ingår vanligtvis också representanter för och idrottsrörelsen. Sam- rådsgrupperna initierar projekt och utbildningsinsatser inom drogområ- det m.m. Länsstyrelsernas tillsynsansvar med avseende på socialtjänstlagen omfattar bl.a. att följa socialnämndernas tillämpning av lagen, infor- mera och ge råd till allmänheten om frågor som rör lagen, biträda socialnämnderna med råd i deras verksamhet, främja samverkan på område mellan kommunerna och andra samhällsorgan samt även i övrigt se till att socialnämnderna fullgör sina uppgifter. Länsstyrelserna har disponerat projektmedel för ut- veckling av den öppna vården för missbrukare. Inriktningen har varit att skapa alternativ till institutionsvård för de tyngst belastade missbru- karna och ungdomarna. utvidgades ändamålet med medlen till att omfatta även föreb yggande insatser inom alkohol- och drogom- rådet. disponerade för utvecklingsmedel som fördelades av länsstyrelserna. 98 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET