sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Härav följer att dessa studerandekategorier inte heller omfattas av LAF vid färdolycksfall. I lagkommentaren Arbetsskadeförsäkring och statligt personskade- skydd (Grönwall/Hessmark, femte upplagan) anges bl.a. (s. 64 f.) att högskolestudier i allmänhet faller in under den dåvarande 2 § 1 mom FASP som överensstämmer med den nuvarande 2 § andra stycket första punkten FASP. Enligt i kommentaren redovisad praxis (FÖD 84:13) omfattades en högskolestuderande som hade skadat sig vid resa I stu- diearbete som konsult (företagsanalys) av LAF. Det var fråga om ett uppdrag som ingick i ett obligatoriskt moment i civilingenjörsutbild- ning. I kommentaren anförs vidare att om man bara läser ett enstaka ämne som hobby eller för ren allmänbildning torde LAF inte komma att tillämpas. De studerandegrupper, däribland högskolestuderande, som TOLKAS in i 2 § andra stycket första punkten FASP har således rätt till arbetsskadeersättning bara under moment i utbildningen då eleven utför arbete som stämmer överens med eller till sin art liknar sådant som vanligen utförs vid förvärvsarbete. I Kammarkollegiets undersökning påpekas att andelen studenter numera är så stor att det finns anledning att jämföra denna grupps villkor med andras i samhället och att univer- sitetsstudier innebär ett alternativ till yrkesarbete och är en förutsättning för framtida yrkesarbete för många. En grundläggande princip för rätten till försäkringsskydd till stude- rande är enligt nuvarande regel i 1 kap. 1 § andra stycket LAF att ut- bildningen är förenad med särskild risk för arbetsskada. Så anses vara fallet främst i fråga om utbildning med praktisk inriktning. Kraven på ett förbättrat försäkringsskydd för studenter har dock ständigt vuxit. Vi har i avsnitt 7.2.4 redogjort för resultatet av Kammarkollegiets enkätundersökning. Undersökningen visar att de redovisade skadorna mestadels har uppkommit under praktiska moment av arbetslivsliknan- de karaktär i universitets- och högskoleundervisningen. Det har t.ex. gällt skada vid praktisk verksamhet i en experimentverkstad, skada i samband med praktisk metallbearbetning vid valsverk och skada vid användande av olika maskiner som används i slöjdlärarutbildning. Det har också varit fråga om bl.a. skador i vård- och undersökningsmoment i sjukvårdsmiljö, skada vid tillämpade studier i datormiljö och i prak- tisk rörelse- och dansundervisning. Kammarkollegiets enkätundersökning visar sålunda att högskole- studenter i viss, begränsad omfattning skadas i sin verksamhet vid hög- skolorna. Eftersom det uppenbarligen råder en viss osäkerhet om och i vilken mån studerandeskyddet också gäller studenter vid universitet och andra högskolor, finns det i och för sig anledning att i FASP för- tydliga i vilken omfattning studerandeskyddet gäller även för dem. Vi anser emellertid att det kan finnas skäl att överväga studerande- skyddet ytterligare. Grundprincipen att en utbildning måste vara förenad med särskild risk för arbetsskada för att berättiga till ersättning enligt LAF har frångåtts för studerande som omfattas av bestämmelserna i nuvarande 2 § första stycket FASP. Enligt vad vi har inhämtat under hand från är ansvaret för arbetsmarknadsut- bildningarna m.m. decentraliserat på länsarbetsnämnder och ar- betsförmedlingar. Utbildningarna finns i s.k. moduler. Hela modulut- bildningar eller utvalda delar därav upphandlas efter behov och kan skräddarsys för en enskild elev. Det är den enskilde elevens behov av utbildning som styr. Och det är de decentraliserade myndigheterna som fattar beslut om arbetsmark- nadsutbildning och som fyller ut innehållet i utbildningarna. En sådan utbildning kan också innehålla mått av grundläggande skolutbildning även om den sortens utbildning numera egentligen är kommunernas sak. Innehållet i de upphandlade utbildningarna kan vara båda teori och praktik. Förhållandena på arbetsmarknaden är sådana att arbete och studier i större utsträckning än tidigare varvas för att ge den enskilde en bred och användbar kompetens. Långa utbildningsperioder kan numera som ett mer naturligt inslag i arbetslivet leda till anställning i nya yrken. Studier och arbete avlöser på så sätt ofta varandra i ett livslångt lärande. Studier på olika plan, och kanske i synnerhet eftergymnasiala studier, är därför i högre grad än tidigare att jämställa med för- värvsarbete. Studiebidragsdelen kommer enligt ett förslag att vara pen- sionsgrundande i det nya pensionssystemet. Det ter sig därför enligt vår mening rimligt att söka anpassa försäk- ringsskyddet för dem som är i eftergymnasial utbildning till det som grupperna i 2 § första stycket FASP har. Det kan mot den bakgrund som vi har redovisat inte anses sakligt motiverat att de elever som omfattas av 2 § första stycket FASP ska ha ett arbetsskadeskydd vid både teoretiska och praktiska undervisningsmoment, medan de som omfattas av 2 § andra stycket första punkten FASP ska ha ett LAF- skydd bara under mer praktiska undervisningsmoment. Vi föreslår därför att bestämmelserna ska ändras så att de elever som efter fullgjord skolplikt genomgår yrkesutbildning eller förbered- ande sådan utbildning ska omfattas av LAF under B¥DE teoretiska och praktiska moment i undervisningen. Bestämmelserna bör utformas så att de utöver studerande i yrkesut- bildning eller förberedande sådan utbildning också innefattar stude- rande som genomgår eftergymnasial utbildning som syftar till yrkesut- bildning. Med studerande i sådan utbildning avses här även inskriven doktorand som inte är anställd av läroanstalten. För den doktorand som är anställd behövs ingen särreglering i FASP. Han eller hon faller au- tomatiskt in under reglerna i LAF. Kravet på att högskoleutbildning eller annan eftergymnasial utbild- ning ska syfta till yrkesutbildning innebär att studier i ämnen som be- drivs som en hobby eller i rent allmänbildande syfte inte täcks av ar- betsskadeförsäkringen. Försäkringsskyddet ska vidare bara gälla vid teoretiska och praktiska studier i arbetsmiljö dvs. i skolmiljö eller i annan miljö som har naturlig anknytning till skolan såsom t.ex. ett sär- skilt praktikställe, eller på annat ställe som skolan bestämt. Därmed faller t.ex. teoretiska studier i hemmet utanför. De förändringar vi föreslår kräver också att lagtexten i 1 kap. 1 § andra stycket LAF ändras. Vi föreslår att LAF hädanefter ska gälla även den som genomgår utbildning i den mån regeringen eller myndig- het som regeringen bestämmer föreskriver det. &¶RS¤KRINGSSKYDD ¤VEN VID F¤RDOLYCKSFALL De studerande som omfattas av reglerna i 2 § första stycket FASP har ett LAF-skydd som ger dem rätt till ersättning vid färdolycksfall enligt 2 kap. 1 § tredje stycket LAF. Frågan är då hur färdolycksfalls- frågorna ska behandlas nu när vi föreslår att de i yrkesutbildning och annan eftergymnasial utbildning ska omfattas av LAF vid både teore- tiska och praktiska moment i utbildningen. Färdolycksfall definieras i 2 kap. 1 § tredje stycket LAF. Där sägs att olycksfall vid färd till eller från arbetsstället räknas som olycksfall i arbetet, om färden föranleddes av och stod i nära samband med arbe- Sjuk- och arbetsskadekommittén (SOU 1996:113) har (s. 438 f.) redogjort för historiken bakom färdolycksfallsbegreppet och de olika motiv som har anförts för och emot att färdolycksfallen ska omfattas av LAF. Det huvudsakliga skälet till att färdolycksfall omfattas av LAF är att den nödvändiga färden till eller från arbetet är förenad med vissa risker och att denna färd har ett så påtagligt samband med själva arbetet att den alltsedan yrkesskadeförsäkringens tillkomst varit försäkrings- skyddad. Den kritik som har riktats mot försäkringsskyddet vid färdolycksfall har i huvudsak haft sin utgångspunkt i att en arbetsgivare inte har någon möjlighet att påverka den risk en anställd utsätter sig för på väg till eller från arbetet. Risken att drabbas av färdolycksfall står inte i re- lation till själva arbetets farlighet. En annan kritik mot färdolycksfalls- skyddet har varit att färdolyckor i vissa fall även omfattas av trafikför- säkringen och att den som skadas i trafiken genom den obligatoriska trafikförsäkringen är tillförsäkrad ersättning enligt skadeståndsrättsliga regler för bl.a. inkomstförlust och ideell skada. Enligt trafikskadelagen är ansvaret objektivt, dvs. ersättning lämnas utan att något vållande behöver styrkas. Även t.ex. en skadad gångtra- fikant eller cyklist har rätt till sådan ersättning om ett trafikförsäkrings- pliktigt fordon varit inblandat i olyckan. Ett skydd motsvarande trafik- skadelagens finns även vid skada som inträffar vid färd med spårbun- den trafik, dvs. tåg, spårvagn eller tunnelbana. Även enligt järnvägstra- fiklagen, som är tillämplig i dessa fall, lämnas ersättning enligt reglerna I det tidigare nämnda referatet FÖD 1984:13 var det fråga om en högskolestuderande som var på väg från sin utbildnings- anstalt i till ett företag där han som ett praktiskt moment av obligatorisk karaktär skulle utföra en företagsanalys i . Stu- denten kom aldrig fram till företaget i fråga eftersom han skadade sig i en trafikolycka på motorvägen söder om . FÖD fann att olyckan inte skulle ses som ett färdolycksfall utan att även resorna till och från arbetsstället skulle ses som ett praktiskt moment i utbild- ningen. Genom att FÖD gjorde en sådan tolkning vidgades begreppet praktiskt moment i utbildningen som man klargjorde att högskolestuderande inte hade något generellt LAF-skydd vid färd- olycksfall. Skälen till att de i arbetsmarknadsutbildning m.m. som avses i 2 § andra stycket FASP har getts en sådan särställning beror på att dessa studerandekategorier i högre grad än andra studerande ofta har en anknytning till arbetsmarknaden. Och den utbildning, prövning eller träning som bedrivs sker regelmässigt under förhållanden som inte av- viker från dem som gäller i förvärvslivet i övrigt. Skillnaderna när det gäller att ta sig till arbetet respektive utbildningen kan ofta te sig små om ens några. Att också färdolycksfallsskyddet får gälla denna grupp kan mot den bakgrunden anses motiverat. Samma nära koppling till den vanliga arbetsmarknaden har sällan de som går i annan yrkesutbildning eller eftergymnasial utbildning. Även om vi föreslår ett utvidgat skydd för dessa studerande till både prak- tiska och teoretiska moment i studierna, anser vi att skälen till att låta dem omfattas av skyddet vid färdolycksfall inte är lika starka. Vi före- slår därför ingen ändring på denna punkt när det gäller dem. Hur resor vid praktiska moment i arbetet ska bedömas får bli en fråga att ta ställ- ning till i varje enskilt skadefall. Viss ledning kan här hämtas av tidiga- re praxis på området, t.ex. FÖD 1984:13. %LEVER I GRUNDSKOLA OCH GYMNASIESKOLA Våra förslag innebär ingen ändring för de elevkategorier som räknas upp i 2 § andra stycket andra punkten FASP. Kommunerna försäkrar sina grund- och gymnasieelever mot olycksfallsskador under skol- dagen och under resor till och från skolan. Under utbildningsmoment som stämmer överens med eller till sin art liknar sådant som vanligen utförs vid förvärvsarbete träder LAF in. Detta är en ordning som funge- rat länge och som inte har ifrågasatts under utredningens gång. Vi finner därför inte anledning att i detta sammanhang föreslå någon änd- ring i de gällande reglerna för de nämnda elevkategorierna. Kammarkollegiet har i sin skrivelse också före- slagit att studenterna ska kunna få ersättning enligt lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. i likhet med vad som gäller för värnpliktiga under grundutbildning. Lagen om ersättning vid ideell skada gäller dock bara för den som omfattas av lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP). Studenterna tillhör inte LSPs personkrets och deras behov av ideell er- sättning bör därför enligt vår mening lösas på annat sätt t.ex. genom kollektivt eller individuellt tecknade olycksfallsförsäkringar. Totalförsvarspliktiga som är under grundutbildning på har enligt lagen om personskadeskydd rätt till särskild sjuk- penning motsvarande av den sjukpenninggrundande in- komsten, om de är sjukskrivna efter tjänstgöringstidens slut. Vi föreslår att den särskilda sjukpenningen ska höjas till för den som inte på grund av anställning genom kollektiv- avtal har rätt till så mycket i sammanlagd sjukersättning. I direktiven till vår utredning sägs följande. De flesta totalförsvarsplik- tiga som rycker in till grundutbildning har ännu inte kommit in på ar- betsmarknaden. Vid personskador som inträffar under grundutbild- ningen beräknas sjukpenningunderlaget enligt bestämmelserna i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. För de totalförsvarspliktiga som således saknar sjukpenninggrundande inkomst (SGI) lämnas särskild sjukpenning, vilket medför att de endast får en lägre ersättning. Detta har uppmärksammats bl.a. i betänkandet Totalförsvarspliktiga m 95 (SOU 1996:18) och i Försvarsmaktens skrivelse till rege- ringen samt i skrivelse till Försvarsdepartementet från . Utredaren ska därför också närmare se över personskadeskyddet för de totalförsvarspliktiga. Regeringen uppdrog åt skap (ÖCB) respektive Försvarsmakten (FM) att bl.a. redovisa synen på hur förbättringar skulle kunna göras i ersättningssystemet för total- försvarspliktiga med personskador till följd av tjänstgöring. ÖCB redovisade sitt uppdrag i en skrivelse till Försvarsdepartementet och instämde i huvudsak med de förslag som FM lämnade i sin redovisning till regeringen. FM påpekade inledningsvis att det i betänkandet Totalförsvarsplik- tiga m 95 hade föreslagits att de nuvarande ersättningsreglerna för per- sonskador som drabbar totalförsvarspliktiga skulle förbättras. Skälen härför var främst att pliktpersonalen som inkallas enligt tvångslagstift- ning utsätts för risker under sin plikttjänstgöring som den annars inte skulle utsättas för och att pliktpersonalen inte heller kan påverka mer- risken. Det beräknades att de värnpliktsskador som inträffat i tjänsten inom FM som anmälts till försäkringskassorna var drygt 4 000. Det stora flertalet var s.k. bagatellskador som inte föranledde någon sjuk- skrivning. Enligt överlämnade försäkringskassorna ca 1 500 – 1 800 skadefall till Arbetsmarknadsförsäkringar (AMF) för be- dömning av ersättningsrätten. De skadefall som innebar avbrott i tjänstgöringen uppskattades med stöd av statistikunderlag från AMF till mellan 200 och 400 . I sitt yttrande redogjorde FM för gällande ersättningsregler vid per- sonskador som drabbar totalförsvarspliktig personal. Från det att in- ryckningsresa påbörjas till dess utryckningsresa avslutas har pliktper- sonal rätt till förmåner enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt och förordningen (1995:239) om förmåner till totalförsvarspliktiga. Det är då fråga om fri hälso- och sjukvård, fri grupplivförsäkring, fri tand- vård, begravningshjälp m.m. Även efter utryckningsdagen har en total- försvarspliktig som vid tiden för utryckningen får sluten vård vid vårdinrättning alltjämt rätt till sådan fri sjukvård under därefter. Om en totalförsvarspliktig ådrar sig en personskada han är inkallad och skadan medför SJUKSKRIVNING EFTER UTRYCKNINGEN lämnas sjukpenning enligt lagen (1977:265) om statligt personskade- skydd (LSP). Sjukpenningen lämnas med samma belopp som sjukpen- ning enligt AFL. Vid sjukskrivning lämnas alltså ingen sjukpenning för den första sjukdagen i en sjukperiod. ges sjukpenning enligt AFL ut av SGI och fr.o.m. kommer sjuklön att betalas av arbetsgivaren för endast . en totalförsvarspliktig är inkallad har han däremot inte rätt till någon sjukpenning enligt LSP. Den som har anställning kan också f.n. få extra av SGI enligt kollektivavtal från dag 29 t.o.m. dag 90 i ett sjukfall. Om skadan inträffat till följd av ett olycksfall lämnas ersättning för inkomstförlust enligt lagen (1977:266) om ersättning vid ideell skada (LI) av SGI från den 91:a dagen i varje sjukperiod. FM redogjorde också för att det enligt gällande regler i 22 kap. AFL är arbetsgivaren som har det primära ansvaret för rehabiliteringen men att det är som har det övergripande ansvaret för att rehabilitering kommer till stånd. Eftersom de totalförsvarspliktiga ofta saknar arbetsgivare, är det vanligt att det är som har hela rehabiliteringsansvaret. Skäliga kostnader för erforderlig rehabili- tering ersättts från lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada (LI). En annan förmån är att det sammantaget lämnas full ersätt- ning för en totalförsvarspliktigs begravningskostnader. Ersättningar till vissa anhöriga vid dödsfall utges dels enligt tjänste- grupplivförsäkring i och () och dels enligt LI från den statliga . Den grundläggande problematiken med det nuvarande ersättnings- systemet var enligt FM att de flesta värnpliktiga rycker in till grund- utbildning innan de hunnit få arbete och därmed inkomst. Då sjuk- ersättningen är baserad på den enskildes SGI enligt AFL medför det oftast en låg ersättning när det inträffar en skada. För den som inte har någon fastställd SGI lämnas enligt LSP i normalfallet en särskild sjukpenning som beräknas på ett underlag av två basbelopp för den som är , 2,5 basbelopp för den som är och tre basbelopp för den som fyllt . FM påpekade också att en myndighet med totalförsvarspliktig per- sonal inte har något arbetsgivaransvar efter utryckning och att det där- för inte heller finns något rehabiliteringsansvar efter hemförlovning annat än det som försäkringskassorna har generellt. Man framhöll vidare att många värnpliktiga avbryter sin tjänst- till följd av sjukdom av psykisk eller psykosomatisk art och att dessa sjukfall inte omfattas av det nuvarande statliga personskade- skyddet. FM lämnade i sitt yttrande en rad förslag, i vilka som nämnts ÖCB i huvudsak instämde. Regeringen behandlade huvudparten av förslagen bud- getproposition. biföll regeringens förslag . De innebär följande. Minimibeloppen i LSP för beräkning av sjukpenningunderlag och livränteunderlag, liksom för beräkning av underlag för den särskilda sjukpenningen, höjs för dem som omfattas av bestämmelserna om längre grundutbildning än enligt lagen om totalförsvarsplikt. För dessa återinförs också rätten till ersättning för nödvändiga kostna- der för läkarvård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård samt läkeme- del. Sjukpenning- och livränteunderlagen för de nämnda totalför- svarspliktiga ska i fortsättningen grunda sig på fyra basbelopp för den som är , fyra och ett halvt basbelopp för den som är och fem basbelopp för den som fyllt . Även underlaget för den särskilda sjukpenningen enligt 13 § LSP ändras på motsvarande sätt. När det gäller rätten till ersättning för vissa sjukvårdskostnader in- förs i LSP en ny bestämmelse, 13 a §, av innebörd att den som omfattas av bestämmelserna om längre grundutbildning än enligt lagen om totalförsvarsplikt och som har skadats under sådan utbildning har efter skyddstidens utgång även rätt till ersättning för nödvändiga kost- nader för läkarvård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård samt läke- medel av högst . I kostnader för vård skall inräknas nödvändiga kostnader för resor. Regeringen hänvisar budgetproposition till ett uttalande i förarbetena till LSP (prop. 1976/77:64, s. 127) där det framgår att be- greppet skada enligt LSP innefattar både olycksfallsskada och sjuk- dom. FMs ifrågasättande av att sjukdomar av psykisk eller psykosoma- tisk art inte omfattas av det nuvarande statliga personskadeskyddet be- höver då inte föranleda någon åtgärd. 7.3.3Våra överväganden och förslag Vi ska här redogöra för vår inställning till sådana förslag av bl.a. FM i den tidigare nämnda skrivelsen som regering och riksdag inte redan har tagit ställning till. 3JUKPENNINGNIV¥N I ,30 FM har föreslagit att sjukpenning ska ges ut enligt (LSP) med 100 pro- cent av SGI. Vi anser att det inte är rimligt att ge ut sjukpenning till de totalförsvarspliktiga enligt LSP av SGI. Anled- ningen är främst att ersättningsnivåerna vid sjukskrivningar i allmänhet har sänkts på grund av det statsfinansiella läget. Det finns inga incitament för att återigen höja de generella nivåerna i den allmänna försäkringen över de av den sjukpenning- grundande inkomsten som gäller . Det kan emellertid finnas skäl att i viss mån kompensera de totalför- svarspliktiga utöver de av SGI som ges vid sjukskrivningar i allmänhet. En totalförsvarspliktig som har en civil anställning kan en- ligt de kollektivavtal som gäller få extra av SGI från dag 29 t.o.m. dag 90 i ett sjukfall. Den del av de inkallade årskullarna som redan har ett arbete vid in- kallelsen har på så sätt en förmån till skillnad från de inkallade som var utan arbete vid inkallelsen. De utan arbete förlorar under in- kallelsetiden möjligheten att söka och få ett arbete och har därför ingen möjlighet att genom kollektivavtal få sjukpenning med sammanlagt av SGI från dag 29 t.o.m. dag 90 i ett sjukfall. De totalförsvarspliktiga i längre grundutbildning än har genom lag ålagts att genomföra sin plikttjänstgöring. De utsätts för merrisker utan att själva kunna påverka innehållet i sin plikttjänst- . Det är enligt vår mening särskilt angeläget att kompensera denna grupp vid sjukdom som kan ersättas enligt LSP. Vi anser därför att också totalförsvarspliktiga inom denna kategori – som alltså inte genom kollektivavtal har rätt till sammanlagt i sjukersätt- ning – bör få detta genom särskild sjukpenning av SGI. Vi föreslår följaktligen att sjukpenningreglerna i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd ska ändras. Ändringarna bör gälla fr.o.m. . För sjukfall som hänför sig till tiden bör äldre bestämmelser gälla. FM har ansett att om en värnpliktig skadas bör FM, även efter utryckningen, ha ett ansvar för att sådana rehabilite- ringsuppgifter fullgörs som enligt 22 kap. AFL åvilar en arbetsgivare. FMs ansvar skulle inte frånta den skadades arbetsgivare dennes ansvar för rehabilitering enligt arbetsmiljölagen (1977:1160). Regeringen lade inget förslag om rehabiliteringsansvaret i budget- propositionen. I förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten infördes i 15 § nya regler om re- habiliteringsansvar för FM fr.o.m. . Bestämmelserna ska tillämpas beträffande personer som skadats . I den nämnda paragrafen stadgas nu att om någon som har anställts i utlands- styrkan skadas under anställningen ska FM, även efter det att anställ- ningen i utlandsstyrkan upphört, ha ett ansvar för att de rehabiliterings- uppgifter som enligt 22 kap. AFL åvilar en arbetsgivare fullgörs. Enligt vad vi inhämtat från Försvarsdepartementet kommer Utredningen om översyn av reglerna för Försvarsmaktens fredsbe- främjande verksamhet utomlands att föreslå en lag om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten och en förordning om utlandsstyrkan inom För- svarsmakten som är tänkta att ersätta bl.a. FFS 1984:31 fr.o.m. . Lagförslaget innehåller bl.a. regler som innebär ett ansvar för Försvarsmakten att ordna lämplig arbetsträning inom ramen för Försvarsmaktens verksamhet och medverka till att den skadade får till- gång till lämplig arbetsträning eller annan fortsatt utbildning som är ägnad att stärka hans eller hennes förvärvsförmåga. Försvarsmakten ska enligt förordningsbestämmelse ha en lämpligt organiserad verk- samhet för att genomföra de ålagda rehabiliteringsuppgifterna. Vi anser att det inte finns anledning att nu lämna förslag om ett re- habiliteringsansvar för FM beträffande de totalförsvarspliktiga. Frågan kan väckas igen och lämpligen utredas inom Försvarsdepartementet om förslaget om nya regler för Försvarsmaktens fredsbefrämjande verk- samhet utomlands leder till lagstiftning. Vi lämnar därför inget förslag i denna del. FM har ansett att de förslag som den pågående utredningen om Översyn av reglerna för Försvarsmaktens fredsbefrämjande utom- lands lämnar avseende stöd till anhöriga till skadade bör övervägas även för de värnpliktiga. Enligt vad vi inhämtat från Försvarsdepartementet kommer deras ut- redning att lämna vissa förslag om stöd till anhöriga till de utlandsbase- rade.