sou · GMB38d2 · 1999-01-01 00:00:00 — 8 Något om EU och EG-rätten är medlem i Europeiska unionen. I detta avsnitt kommer utredningen att beröra den EG-rätt som har betydelse för regleringen av alkoholreklamen och för Systembolaget AB:s produkturval. Inledningsvis redogörs översiktligt för den EG-rättsliga strukturen. De tre grundmålen för EU kan identifieras som att skapa fred oc h välstånd samt att visa solidaritet. Målen skall i första hand nås genom en inre marknad. På denna inre marknad gäller de fyra friheterna, dvs. den fria rörligheten för varor, personer, tjänster oc h kapital (artikel 7a Fördraget om Europeiska unionen). Europeiska unionen är ett samarbete som grundas på avtal mella n suveräna stater. En viss del av sin makt och sina beslutsbefogenheter har staterna överlåtit till EG-institutionerna. Samarbetet har överstatli g karaktär och EG-institutioner har befogenhet att fatta beslut i med- lemsstaternas ställe. Den överlämnade makten återfinns inom den del a v unionen som utgörs av det traditionellt ekonomiska samarbetet och rö r frågor om bl.a. de fyra friheterna, och om jordbruk, konkurrens och handelspolitik. Samarbetet återfinns inom de tre gemenskaperna, dvs. Europeiska gemenskapen (EG), Europeiska kol- och stålgemenskapen (EKSG) och Europeiska atomenergigemenskapen (Euratom). Hit hör också Ekonomiska och monetära unionen (EMU). Denna del av unionen utgör vad som kallas den första pelaren. Genom Maastrichtsfördraget (MF) om Europeiska unionen, som trädde i kraft , utvidgades de politikområden inom vilka samarbete sker. Till följd härav talar man numera om tre pelare inom EU. Inom den första pelaren är, som nämnts, samarbetet av överstatli g karaktär. Samarbetet i denna del regleras av de tre grundfördragen EG - fördraget, EKSG-fördraget och Euratom-fördraget. I den andra och de n tredje pelaren är samarbetet av mellanstatlig karaktär. Till den andr a pelaren hör en gemensam utrikes- och säke rhetspolitik (GUSP), och till den tredje pelaren hör rättsliga och inrikespolitiska frågor. De enskild a medlemsstaterna har alltså inte överlämnat någon del av sin suveränitet till EU inom dessa områden. Beslut om en gemensam åtgärd eller aktion inom de områden som omfattas av andra och tredje pelaren skall fattas enhälligt. Institutionerna, dvs. , Rådet, Kommissionen, Domstolen och Revisionsrätten, har ansvaret för att genomföra gemenska- 102 Något om EU och EG-rätten pens uppgifter (artikel 4). Deras befogenheter regleras av de tre grundför- dragen. 8.2Närmare om EG-rätten och om dess betydelse i nationell rättstillämpning Rättskällorna för EG-rätten kan delas in i fyra slag: Primärrätten, dvs. de grundläggande fördragen inklusive senar e ändringar samt alla anslutningsfördrag. Sekundärrätten, dvs. den lagstiftning som antagits av institutionerna, t.ex. förordningar och direktiv. Internationella avtal som ingåtts av gemenskapen. Grundfördragen liksom förordningarna har vad som kallas direkt tilläm- plighet. Med direkt tillämplighet menas att reglerna automatiskt blir en del av den nationella rättsordningen och som sådana skall tillämpas ino m denna. EG-rättsliga regler kan också ha direkt effekt. Därmed åsyftas sådana direkt tillämpliga regler som också är så utformade att de ka n åberopas av enskilda som stöd för rättigheter som tillerkänts dem (f Allgårdh och , EU och EG-rätten, andra upplagan, 1995 s. 112 f.). Direkt effekt kan vara antingen vertikal eller horisontell. Vertikal direkt effekt innebär att en bestämmelse kan ge rättigheter till den enskilde som denne kan åberopa mot nationella myndigheter. Horisontell direkt effekt innebär att rättigheterna kan åberopas i förhållande till en andr a enskilda. Det finns huvudsakligen fem typer av rättsakter som gemenskapens institutioner, i de flesta fall rådet och kommissionen, kan anta. Dessa är föror dningar, direktiv, beslut, rekommendationer och yttranden (artikel 189). En förordning har allmän giltighet. Den är till alla delar bindande och direkt tillämplig i varje medlemsstat (a. artikel). Detta innebär att all a medlemsstater måste tillämpa samtliga bestämmelser i en förordning. S å snart en förordning trätt i kraft blir den automatiskt en del av medlemssta- ternas nationella rättssystem. När en förordning väl trätt i kraft uteslute r den tillämpningen av nationell lagstiftning som inte är förenlig me d föro rdningen (, EG-rätten i nationell rättstillämpning , 1996, s. 26 ff.). En förordning skapar rättigheter och skyldigheter fö r medlemsstaterna såväl som för enskilda. Förordningar har alltså direk t effekt och är därför som sådana fö rmögna att skapa rättigheter för enskilda som de nationella domstolarna måste skydda. Något om EU och EG-rätten 103 Ett direktiv är med avseende på det resultat som skall uppnås bindande för varje medlemsstat till vilken det är riktat, men överlåter åt de nationella myndigheterna att bestämma form och tillvägagångssätt för genomförandet (a. artikel). Ett direktiv är alltså bara bindande med avseende på ett viss t åsyftat resultat. Medlemsstaterna bestämmer själva vilken form och metod man vill använda för att uppnå syftet. Avsikten med direktiv är at t harmonisera lagstiftningen mellan de olika medlemsstaterna. När tiden för genomförande gått till ända kan dess reg ler ha direkt effekt, och detta gäller även om staten inte har omsatt direktivet i sin nationella rättsordning. Beslut är till alla delar bindande för dem som de är riktade till (a . artikel). Beslut kan vara ställt till en eller flera medlemsstater och till en eller flera fysiska och juridiska personer. Kommissionen använder ofta beslut i bestämda ärenden, som t.ex. statsstöd. Rekommendationer oc h yttranden är inte bindande (a. artikel). Vid tillämpning av nationell rätt och särskilt av sådan lag som införts för att genomföra ett visst direktiv är nationel la domstolar skyldiga att tolka den nationella rätten i ljuset av direktivets ordalydelse och syfte. EG-rätten skall inte bara beaktas fullt ut i medlemsstaternas nationella rätt utan också ges företräde framför däremot stridande nationella regler. Principen o m gemenskapsrättens företräde säkerställer en uniform rättstillämpning även för det fall att medlemsstaterna inte har kunnat eller inte har velat omsätta EG-rättsliga regler till nationell lag. Den övervägande delen av tillämpning- en av EG-rätten sker på nationell nivå i de skilda medlemsstaterna, i olika nationella domstolar och myndigheter. I denna verksamhet har de nationella domstolarna möjlighet att begära förhandsavgörande från EG-domstole n enligt artikel 177 och sålunda få ett tolkningsbesked i en viss fråga där både den nationella rätten och EG-rätten är föremå l för prövning. Kompetensför- delningen mellan domstolarna innebär att tolkar EG-rätten medan den nationella domstolen tillämpar EG-rätten i sitt avgörande av det nationella målet. har den exklusiva befogenheten att tolka EG-rätten (jfr artikel 164). Vid sin tolkning och tillämpning har domstolen vidareutveck- lat principerna inom EG-rätten. Tolkningen sker i stor utsträckning genom sådana förhandsavgöranden som nämnts. Många av viktigaste avgöranden har varit förhandsavgöranden, t.ex. principen o m EG-rättens direkta effekt och principen om EG-rättens företräde framfö r däremot stridande nationell rätt. Huvudsyftet med förhandsavgöranden är att tolkningen och tillämpningen av EG-rätten skall vara enhetlig (Hags - gård, s. 99 ff.). Det åvilar vidare att pröva lagenligheten av vissa rättsakter (artikel 173). är också behörig att på talan av Kommissionen, eller i vissa fall av enskild medlemsstat, pröva ifal l enskilda medlemsstater genom nationell lagstiftning eller åtgärd brutit mot EG-rättsliga förpliktelser (artiklarna 169 och 170). 104 Något om EU och EG-rätten 8.2.1Bestämmelserna om fri rörlighet för varor och tjänster Bestämmelser om fri rörlighet för varor respe ktive tjänster finns i artiklarna 30 och 59 i EG-fördraget. Dessa bestämmelser har direkt tillämplighet i medlemsstaterna och har också tillerkänts direkt effekt. Bestämmelser om statliga handelsmonopol finns i artikel 37. Kvantitativa importrestriktioner samt åtgärder med motsvarande verkan är förbjudna mellan medlemsstaterna enligt artikel 30. Avgörande fö r bedömningen är inte utformningen av åtgärden utan den verkan åtgärde n har. Den närmare innebörden av uttrycket åtgärder med motsvarand e verkan har preciserats av i det s.k. Dassonville-målet (C 8/74, Procureur du mot och [1974] ECR 837). I det målet uttalade domstolen att med uttrycket avses ... all trading rules enacted by Member States which are capable of hindering, directly or indirectly, actually or potentially, intra-Community trade.... Artikel 30 är inte utan undantag. I artikel 36 stadgas sålunda at t bestämmelsen i artikel 30 inte skall hindra sådana förbud eller restriktioner mot import som grundas på hänsyn till allmän moral, allmän ordning eller allmän säkerhet, intresset att skydda människors och djurs hälsa och liv, intresset att bevara växter, intresset att skydda nationella skatter av konstnärligt, historiskt eller arkeologiskt värde, eller intresset att skydda industriell och kommersiell äganderätt. Sådana förbud el ler restriktioner får aldrig utgöra medel för godtycklig diskriminering eller innefatta en förtäckt begränsning av handeln mella n medlemsstaterna (artikel 36). Åtgärderna måste vara nödvändiga och få r inte heller gå längre än vad som absol ut behövs. Åtgärden måste alltså vara utformad proportionellt mot det mål som eftersträvats (ett utslag av de n EG-rättsliga proportionalitetsprincipen). En intresseavvägning skall således göras mellan det nationella skyddsintresset och gemenskapsintresset så att varucirkulationen på den gemensamma marknaden inte onödigt hämmas. Om ett skyddsbehov kan tillfredsställas på ett annat sätt än vad som skett och om ett sådant sätt bedöms medföra mi ndre hinder för det fria varuutby- tet, måste medlemsstaten välja det sättet. Domstolen har givit villkoren för att medge undantag en snäv tolkning (Allgårdh och s. 244 f.). Vid sidan av artikel 36 och de hänsyn som där räknas upp har EG - domstolen i sin rättstillämpning utvecklat ytterligare undantag. Dett a skedde första gången i det s.k. Cassis de Dijon-målet (C 120/78, Rewe - mot Bundesmonopolverwaltung für Branntwein [1979] ECR 649). Något om EU och EG-rätten 105 Omständigheterna i Cassis de Dijon-målet var i huvudsak följande. En bestämmelse i den tyska lagstiftningen stadgade att likör skulle ha e n alkoholstyrka på . Eftersom Cassis de Dijon-liköre n innehöll en alkoholhalt på endast mellan fick den inte importeras till dåvarande från där likören frit t omsattes. Det tyska livsmedelsföretaget gjorde gällande att den tyska bestämmelsen som låg till grund för avslaget på importansö- kan utgjorde en åtgärd med motsvarande verkan som en kvantitativ importrestriktion och därmed omfattades av artikel 30. fann att den tyska bestämmelsen stred mot principen om fri rörlighet för varor. Domstolen konstaterade att det inte förelåg någon gemenskapsreglering på området. Därmed måste olikheter i medlemsstaternas lagstiftnin g accepteras, men endast i den mån sådana bestämmelser är oundgängligen nödv ändiga särskilt med hänsyn till effektiv skattekontroll, skydd fö r allmän hälsa, god handelsvana och konsumentskydd. Enligt den s.k. Cassis de Dijon-principen är det alltså möjligt att införa lagstiftning med hänsyn till andra tvingande hänsyn än de som omfattas av artikel 36, bl.a. konsumentskyddet. Handelshinder måste sålunda accepteras på ett område som EG inte har reglerat under förutsättning att åtgärden är icke-diskriminerande mot importprodukter och är nödvändig för at t tillgodose ett behov av bl.a. konsumentskyddsnatur. En annan princip som kan härledas från Cassis de Dijon-målet är de n om en ömsesidig skyldighet för medlemsstaterna att godta varor so m lagligen säljs och marknadsförs i en annan medlemsstat. Domstole n förklarade att There is (therefore) no valid reason why, provided that they have been lawfully produced and marketed in one of the Member States, alcoholic beverages should not be introduced into any other Member States... (para. Domstolen har även i senare mål tillämpat en princip, liknande den i Cassis de Dijon-målet, enligt vilken en näringsidkare som framställe r marknadsföringsmaterial i enlighet med lagstiftningen i en medlemsstat borde ha möjlighet att använda det i andra m edlemsstater om inte tvingande krav av hänsyn till konsumentskydd och god affärssed dikterar annat (a.a. s.247 med där angivna rättsfall; se också avsnitt 8.2.2 nedan). Inskränkningar i friheten att tillhandahålla tjänster inom gemenskapen skall enligt artikel 59 gradvis avvecklas för medborgare i medlemsstate r som har etablerat sig i en annan stat inom gemenskapen än mottagaren av tjänsten. Så länge inskränkning arna i friheten att tillhandahålla tjänster inte har avvecklats skall varje medlemsstat utan att göra åtskillnad i fråga om nationalitet eller hemvist tillämpa dessa inskränkningar på alla dem so m enligt artikel 59 tillhandahåller tjänsten (artikel 65). Restriktioner för reklam avseende varor har i doktrinen ansetts kunn a bedömas enligt artikel 30 med dithörand e artiklar. Detta har förklarats bero 106 Något om EU och EG-rätten på att tjänsten sammanhänger så nära med själva varutransaktionen. At t förmedla reklam anses dock som regel vara en tjänst (se C M Quitzow, Fria varurör elser i den Europeiska unionen, första upplagan, 1995, s. 92 oc h på den inre marknaden s. 6). En lagstiftning som reglerar reklamen för alkoholdrycker ka n således falla inom tilllämpningsområdet för artiklarna 30 och 36. Enligt artikel 37 skall medlemsstaterna säkerställa att statliga handels- monopol gradvis anpassas på sådant sätt att ingen diskriminering me d avseende på anskaffnings- och saluföringsvillkor föreligger mella n medlemsstaternas medborgare vid övergångstidens utgång. Bestämmelsen tillämpas även på monopol som staten öve rlåtit på andra. Tillämpningen av artikel 37 är inte begränsad till import eller export av produkter som ä r förem ål för monopol utan omfattar alla åtgärder som hör ihop med före - komsten av ett statligt monopol under förutsättning att det påverka r handeln mellan medlemsstaterna. 8.2.2Några avgöranden i som rör fri rörlighet för varor Det för sta målet som rörde åtgärder som reglerar marknadsföring va r Oosthoek´s-målet (C 286/81, [1982] ECR 4575). Ett bolag som marknadsförde uppslagsverk i Nederlän- derna och hade åtalats för att ha erbjudit gåvor, såsom ordböcker eller kartböcker, till dem som köpte uppslagsverken. Domstolen tolkad e tillämpningsområdet för artikel 30 vitt, och konstaterade att lagstiftnin g som begränsar eller förbjuder vissa former av reklam eller säljfrämjand e åtgärder kan, även om den inte direkt berör import, vara av det slaget at t den begränsar volymen eftersom den påverkar möjligheterna att marknads- föra importerade produkter. Domstolen fortsatte: Det kan inte uteslutas att den omständigheten att man tvingar en producent att anta ett visst mönster för reklam eller säl jfrämjande åtgärder som skiljer sig från en medlemsstat till en annan, eller att överge ett mönster som han anser vara särskil t effektivt, kan utgöra ett importhinder även om den ifrågavarande lagstift- ningen är tillämplig på inhemska och importerade produkter utan åtskill - nad (para. Det aktuella importhindret var dock berättigat för at t tillgodose tvingande hänsyn till konsumentskydd eller god handelssed. I Keck-målet (C 267 och 268/91, och [1993] ECR I-6097) var omständigheterna i korthet följande. Åtal had e väckts mot och för brott mot fransk lag som förbjuder återförsäljning med förlust. Keck och Mithouard gjord e gällande att den franska bestämmelsen stred mot artikel 30. Något om EU och EG-rätten 107 hänsköts av den nationella domstolen till som fann att förbudet mot försäljning till underpris föll utanför artikel 30. Domstolen uttalade i målet bl.a. att man måste skilja mellan product regulation, som avser en varas designation, form, size, weight, composi- tion, presentation, labelling, packaging, och certain selling arrange- ments. I fråga om product regulation låg enligt domstolen dess tidigare praxis fast. När det gällde nationella restriktioner för eller förbud mo t certain selling arrangements fastslog domstolen att sådana åtgärder ... is not such as to hinder directly or indirectly, actually or potentially, trade between Member States within the meaning of the Dassonville judge- ment... (para. För att sådana åtgärder skall anses falla utanför artikel 30 måste dock vissa förutsättningar vara uppfyllda. Dessa är dels at t föres krifterna om certain selling arrangements gäller alla berörda so m bedriver handel på det nationella området, dels att föreskrifterna på samma sätt, rättsligt som faktiskt, påverkar marknadsföringen av nationella varor jämfört med marknadsföringen av varor från andra länder. Den nationella lagstiftningen får slutligen inte heller ha till syfte att påverka importen. Under förutsättning att nationella bestämmelser som reglerar certai n selling arrangements är utformade i enlighet med de krav som EG- domstolen formulerat faller de sålunda utanför tillämpningsområdet fö r artikel 30. Det skall dock understrykas att domstolen använt sig av uttrycket certain selling arrangements vilket innebär att det kan finnas andra försäljningsarrangemang som artikel 30 kan bli tillämplig på. Keck-domens betydelse är omdiskuterad (se bl.a. , För bud mot indirekt tobaksreklam medelst varukännetecken?, Juridisk 1994-95, s. 31 ff. och , Är Keck-fallet verkligen en väg att införa ett förbud mot indirekt tobaksreklam i ?, Juridis k 1994-95, s. 1111 ff.). har i det franska TV-reklammålet (se nedan) anfört som sin mening att den bäst a tolkningen av Keck-domen kanske är att domen endast utesluter de åtgärder från tillämpningsområdet för artikel 30 som till sin typ är ren t allmänna och som inte hindrar import, som verkar vid försäljningsställe t och som inte har någon annan inverkan på handeln än att de minskar den totala mängden sålda varor, genom att de med denna åtgärd påverka r importerade och inhemska varor på samma sätt (para. Hü nermund-målet (C 292/92, och medparter mo t Landesapothekerkammer Baden-Würtemberg [1993] ECR I-6787) rörd e ett tyskt förbud för apotekare att marknadsföra vissa produkter (quasi - pharmaceutical products), oavsett produkternas ursprung, annat än på vissa försäljningställen, dvs. Domstolen fann att artikel 30 inte var tillämplig och hänvisade till sitt avgörande i Keck-målet. Domstole n konstaterade att syftet med förbudet inte var att reglera handeln mella n medlemsstaterna. Vidare framhöll domstolen särskilt att reklambegräns - 108 Något om EU och EG-rätten ningen gällde endast vissa säljare (apotek) och att andra säljare fritt kunde göra reklam för d essa produkter. Även om en sådan bestämmelse som den aktuella kunde begränsa förs äljningsvolymen och följaktligen försäljnings- volymen för de ifrågavarande produkterna från andra medlemsstater d å bestämmelsen förvägrade apotekarna att använda en marknadsföringsme- tod, föll alltså åtgärden utanför tillämpningsområdet för artikel 30. Det franska TV-reklammålet (C 412/93, Sociéte d'Importation mot och medpart [1995] ECR I-179) rörde frågan om ett visst förbud i mot TV-reklam för affärsställen var förenligt med artikel 30. Domstolen hänvisade till sina avgöranden i Keck- målet respektive Hün ermund-målet och förklarade att förbudet låg utanför tillämpningsområdet för artikel 30 eftersom det rörde en särskild form av reklam, TV-reklam, och ett särskilt led av en distributionskedja (affärsstäl- len som säljer till slutkonsumenter). Både Hünermund-målet och det franska TV-reklammålet rörde endast certain selling arrangements. Av rättsfallen kan man således dra slutsatsen att vissa begränsade reklamförbud faller utanför artikel 30 . Generaladvokaten i det franska TV-reklammålet konstaterade att artikel 36, kompletterad med rättspraxis rörande tvin gande hänsyn, ger medlemssta- terna ett stort utrymme att underkasta reklamen skäliga restriktioner och att de får grundas på bl.a. skyddet för hälsa, konsumentskydd och go d handelssed (para. Domen i Clinique-målet (C 315/92, Verband Sozialer eV mot Clinique Labarotorie SNC och medpart [1994] ECR I-317) är en bekräftelse på vad domstolen uttalade i Keck-målet, nämligen att product regulation fortfarande faller under artikel 30. Omständigheterna i målet var i korthet följande. , ett amerikanskt företag, hade sålt kosmetikaprodukter under namnet Clinique med undantag för där produkterna sedan introduktionen hade sålts under namnet Linique. För att minska reklam- och förpackningskostnaderna ville r använda sitt varumärke även i . Detta hindrades av ett tyskt förbud mot att använda sådana varumärken so m skulle kunna bibringa konsumenterna den felaktiga uppfattningen att en produkt hade medicinska egenskaper. Det förhållandet att i en medlemsstat var tvunget att marknadsföra sina produkter under annat varumärke och att de t medförde att företaget drabbades av extra förpacknings- och marknadsfö- ringskostnader medförde att fann förbudet strida mot artikel 30. Det var således fråga om produktreglering. Förbudet kunde inte rätt - färdigas med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller det fö r konsumenterna. I Aragonesa-målet (C1/90 och 176/90, Aragonesa de och Publivia SAE mot Departamento de Sanidad y Seguridad Social de la Generalitat de [1991] ECR I-4151) prövade EG - Något om EU och EG-rätten 109 domstolen ett katalanskt förbud mot att inom regionens territorium gör a viss reklam för alkoholdrycker med en styrka överstigande 23 procen t alkohol. Förbudet begränsades till att avse reklam för sådana alkoholdryck- er i massmedia, på gator och motorvägar (med undantag för hänvisningar till tillverknings- och försäljningsställen), på biografer och allmänn a transportmedel. fann att åtgärden kunde utgöra ett hinde r mot importen från andra medlemsstater och därför i princip måste betraktas som en åtgärd med motsvarande verkan i den betydelse som avses i artikel 30. konstaterade emellertid att reklam uppmuntrar till konsumtion och att regler som begränsar reklam för alkoholdrycker i syfte att bekämpa alkoholism speglar ett hänsyn till allmän hälsa.Vidar e klargjorde domstolen att det i avsaknad av harmoniserad lagstiftning var upp till medlemsstaterna att avgöra skyddsnivån för den allmänna hälsan liksom på vilket sätt det skyddet skulle uppnås under förutsättning at t åtgärden följde vad som föreskrivs i och att proportionali- tetsprincipen hade iakttagits. Därefter hänvisade till att den aktuella begränsningen av alkoholreklam rörde endast alkoholdrycker som innehöll alkohol. Vid are hänvisade domstolen till att inte all reklam var förbjuden utan att förbud et bara avsåg specifika platser, bl.a. sådana platser som särskilt frekventeras av bilförare och unga människor, vilka två kategorier det var av vikt att nå med en kampanj mot alkoholism. Domstolen drog härefter slutsatsen att åtgärden var utformad proportionellt mot det eftersträvade målet. Åtgärden utgjorde varken en godtyckli g diskriminering eller en förtäckt begränsning av samhandeln mellan med - lemsstaterna. Sammanfattningsvis fann därför domstolen att nationel l lagstiftning som den ifrågavarande kan rättfärdigas enligt artikel 36 under åberopande av skyddet för allmän hälsa där åtgärden inte utgör ett medel för att direkt eller indirekt skydda vissa lokala produkter. 8.3Direktivet om vilseledande reklam Rådets direktiv om tillnärmning av medlemsstater- nas lagar och andra författningar om vilseledande reklam (84/450/EEG) syftar till att ge både konsumenterna och näringsidkarna skydd mot vilseledande reklam.