sou · GMB3160d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Vad som föreskrivs i 3 kap. 8 § lagen (1992:1610) om finansie- ringsrörelse om ett kreditmarknadsföretags kvalificerade innehav av aktier eller andelar i företag som inte driver finansiell verksamhet skall tillämpas även på en finansiell företagsgrupps samlade kvalificerade innehav, om ett kreditinstitut som inte är en bank ingår i företagsgrup- pen. Vad som föreskrivs i 3 kap. 1 a § lagen (1991:981) om värdepap- persrörelse om ett värdepappersbolags kvalificerade innehav av aktier eller andelar i företag med annan verksamhet än finansiell verksamhet skall tillämpas även på en finansiell företagsgrupps samlade kvalifice- rade innehav, om ett värdepappersbolag som har tillstånd att bedriva verksamhet som avses i 3 kap. 4 § första stycket 4 och 5 samma lag ingår i företagsgruppen. Ändringarna i 6 kap. 4 § sammanhänger med ändringarna av koncern- reglerna. Se allmänmotiveringen avsnitt 11.9. 19.6Förslaget till lag om informationsplikt avseende återbetalningspliktiga medel Situationer som regleras i 1 kap. 2 c § bankrörelselagen kommer enligt förslaget till lag om informationsplikt avseende åter- betalningspliktiga medel att omfattas av den lagen. 1 kap. 2 c § bank- rörelselagen skall därför upphöra att gälla (se ingressen till författ- ningskommentaren till förslaget till lag om ändring i bankrörelselagen (1987:617)). Erbjuder sig ett annat företag än ett institut enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti att från allmänheten ta emot återbetalningspliktiga medel som är tillgängliga för fordringsägaren med mindre än varsel skall företaget informera om att fordran inte omfattas av insätt- ningsgarantin. Informationen skall lämnas såväl vid marknadsföring av erbjudandet som innan ett avtalsförhållande ingås samt framgå av kontoutdrag och liknande material som rör fordringsförhållandet. Informationsplikten enligt första stycket denna lag gäller exempelvis företag inom detaljhandeln och bensinbranschen som tar emot vad som kallas kundmedel samt s.k. sparlåneföreningar och ekonomiska före- ningar med sparkasseverksamhet. Lagen är inte tillämplig om institut enligt lagen om insättningsgaranti, dvs. banker, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag eller mot- svarande utländska institut tar emot medel som inte är garanterade. För dessa institut gäller informationsregeln i 11 § lagen om insättningsga- ranti. Informationsplikten gäller vid mottagande av medel som inte omfattas av det svenska insättningsgarantisystemet. Fordringar som skall föranleda informationsplikt är fordringar som kan förväxlas med sådana som är garanterade. Gränsen för vilka fordringar som avses är tämligen vid. Förutom tillgodohavanden på konto omfattas även andra tillgodohavanden samt fordringar i form av värdepapper, såsom obli- gationer och bankcertifikat, allt under förutsättning att fordringarna har en löptid eller en uppsägningstid som understiger . Detta uttrycks i lagtexten som att informationsplikten avser "återbetalningspliktiga medel som är tillgängliga för fordringsägaren med mindre än varsel". Avgränsningen behandlas även i allmänmotiveringen (avsnitt 16.2.2). Företag som erbjuder sig att ta emot medel från privatpersoner eller icke-finansiella företag är skyldiga att informera. Om ett erbjudande riktas enbart till finansiella företag, dvs. banker, kreditmarknadsföretag, värdepappersbolag och andra företag vars huvudsakliga verksamhet utgörs av finansiell verksamhet föreligger ingen informationsplikt. Sådana företag antas ha sådan sakkunksap att information inte är erfor- derlig. I lagtexten uttrycks detta som att erbjudandet skall riktas till allmänheten. Detta begrepp behandlas utförligt i avsnitt 7.5.4 och 16.2.3. Enligt andra stycket skall företagen informera om att insättningsga- rantin inte gäller vid marknadsföring av erbjudandet. Här åsyftas mark- nadsföring i samband med annonsering och skyltning men även annan form av marknadsföring. Sådan information skall vidare lämnas till kunden innan ett avtalsförhållande ingås. Informationen skall också framgå av kontoutdrag och liknande material som rör fordringsförhåll- andet med kunden. Informationen kan lämnas på olika sätt, skriftligen eller via datamedia. Informationsplikten enligt denna lag gäller inte sådant erbjudande för vilket skall upprättas prospekt enligt aktiebolagslagen (1975:1385), försäkringsrörelselagen (1982:713), lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet eller lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. För vissa erbjudanden om mottagande av återbetalningspliktiga medel finns en skyldighet att upprätta prospekt enligt aktiebolagslagen m.fl. lagar. Sådana erbjudanden omfattas inte av den föreslagna informa- tionsplikten i denna lag. Vad skyldigheten att upprätta prospekt närmare innebär och varför informationsplikten kan anses vara tillgodosedd därigenom behandlas i avsnitt 16.4.2. Om ett företag åsidosätter informationsplikten i 1 §, såvitt gäller ett er- bjudande riktat till konsumenter, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Hänvisningen till marknadsföringslagen (MFL) innebär att ett företag som underlåter att informera kan åläggas att lämna information (15 § MFL). Vid sidan härav blir de handläggningsregler m.m. som anknyter till denna paragraf tillämpliga, t.ex. 16, 19-21, 34-36 och 38 §§ MFL. Detta innebär att i frågor som inte är av större vikt kan förelägga ett företag vid vite att informera. fråga om informationsåläggande tas upp av efter ansökan av . En sådan fråga kan även tas upp efter ansökan av en näringsidkare som berörs av marknadsföringen eller en sammanslutning av konsumenter eller näringsidkare. Tingsrättens beslut kan överklagas hos . Näringsidkare är skyldiga att på anmaning av komma in med yttrande eller upplysningar i ett ärende som rör informationsplikten. I ett ärende där det kan antas att informationsåläggande kan komma i fråga är näringsidkaren vidare skyldig att på anmaning av tillhandahålla handling och liknande som kan ha betydelse för utredningen i ärendet. En förutsättning för att meddela informationsföreläggande enligt 15 § MFL är att informationen är av särskild betydelse från konsument- skyddssynpunkt. Enligt kommittén skall ett ingripande också kunna riktas mot ett fö- retag som underlåter att lämna information vid erbjudanden som riktas enbart till andra än konsumenter. Denna fråga regleras i 4 §. Om ett företag åsidosätter informationsplikten i 1 §, såvitt gäller ett er- bjudande riktat enbart till andra än konsumenter får, förelägga företaget att fullgöra informationsplikten. Föreläggandet får förenas med vite. Om ett företag underlåter att lämna information såvitt gäller erbjudanden att ta emot återbetalningspliktiga medel enbart från andra än kon- sumenter skall kunna förelägga företaget vid vite att lämna föreskriven information. Bestämmelsen behandlas i allmän- motiveringen (avsnitt 16.3). beslut om föreläggande enligt 4 § får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Inspektionen får bestämma att ett beslut om föreläggande skall gälla beslut enligt 4 § om föreläggande att fullgöra in- formationsplikten skall kunna överklagas på motsvarande sätt som in- spektionens beslut om ingripande mot banker och kreditmarknadsföretag skall kunna överklagas (lagförslaget 7 kap. 33 § BRL och 5 kap. 32 § FRL. Förslaget innebärande att beslut skall överklagas till allmän förvaltningsdomstol och prövas av länsrätt i första instans är helt i enlighet med det förslag som presenteras i propositionen, Ny beslutsordning på bank- och försäkringsområdet.226 Vad förslaget i propositionen innebär beskrivs i korthet i avsnitt 13.6. 226 Se prop. 1997/98:186 s. 80 f. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 19.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1571) om insättningsgaranti Denna lag innehåller bestämmelser om garanti för insättningar hos banker, kreditmarknadsföretag och vissa värdepappersföretag. Frågor om garantin handläggs av . Kommitténs förslag i kapitel 6 öppnar möjlighet för alla företag att ta emot insättningar. Om kreditmarknadsföretag tar emot insättningar skall även dessa insättningar omfattas av det svenska garantisystemet. Frågan behandlas i allmänmotiveringen (avsnitt 8.4). I denna lag betyder 1.institut: en svensk bank, ett utländskt bankföretag, ett svenskt kreditmarknadsföretag, ett svenskt värdepappersbolag eller ett utländskt värdepappersföretag som har tillstånd att ta emot kunders medel på konto, 2.insättare: den som har en insättning i ett institut, 3.insättning: nominellt bestämda tillgodohavanden som är tillgäng- liga för insättaren med kort varsel, 4.EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Lagändringen avseende ett svenskt kreditmarknadsföretag" är en kon- sekvens av förslaget till ändring i 1 § som innebär att även insättningar i kreditmarknadsföretag kommer att omfattas av insättningsgarantin. samt utländska institut som tar emot insättningar hos en filial här i landet skall informera den som har gjort eller avser att göra en insättning om 1.fordran omfattas av insättningsgarantin eller inte, 2.den ersättningsnivå som gäller för garantin, och 3.formerna för utbetalning av ersättning från garantin. Information enligt första stycket 1 skall lämnas såväl vid mark- nadsföring av erbjudandet som innan ett avtalsförhållande ingås samt framgå av kontoutdrag och liknande material som rör fordringsförhållandet. Syftet med förslaget till ändring i första punkten är att det tydligare skall framgå av lagtexten att informationsskyldigheten gäller oavsett om en fordran omfattas av det svenska garantisystemet eller inte. Bestämmelsen kompletteras med en precisering i andra stycket som anger när och på vilket sätt information skall lämnas. Bestämmelsen motsvarar 1 § andra stycket förslaget till lag om informationsplikt av- seende återbetalningspliktiga medel. Om ett institut åsidosätter informationsplikten i 11 §, såvitt gäller in- sättningar från konsumenter, skall marknadsföringslagen (1995:450) tillämpas. Om ett institut åsidosätter informationsplikten i 11 §, såvitt gäller insättningar från andra än konsumenter, skall underrätta enligt 20 § denna lag. Första stycket i denna paragraf motsvarar den nuvarande bestämmelsen i 11 § andra stycket. Hänvisningen till marknadsföringslagen innebär bl.a. att kan förelägga ett institut vid vite att fullgöra informationsplikten. Vad hänvisningen innebär i övrigt behandlas i författningskommentaren till 3 § lagen om informationsplikt avseende återbetalningspliktiga medel. Om ett institut underlåter att lämna föreskriven in- formation såvitt gäller insättningar från andra än konsumenter åsido- sätter institutet informationsplikten i 11 §. Enligt 20 § lagen om insätt- ningsgaranti skall Insättningsgarantiämnden underrätta Finansinspek- tionen om förhållandet. Det ankommer på att ingripa mot institutet med stöd av de ingripandemöjligheter som står till buds enligt bankrörelselagen, den föreslagna lagen om finansieringsrörelse och lagen om värdepappersbolag. Ett institut som tar emot garanterade insättningar är skyldigt att ta emot sådana insättningar av envar, om det inte finns särskilda skäl mot det. Denna paragraf ger uttryck för att ett institut som tar emot garanterade insättningar inte får neka någon möjlighet därtill. Från denna huvudregel har ett institut rätt att göra undantag endast om det finns särskilda skäl. Ett sådant skäl kan, som nämns i allmänmotiveringen avsnitt 8.5, vara att en kund tidigare varit ohederlig mot en bank eller ett annat ins-titut, att det föreligger misstankar om penningtvätt eller att det finns risk för att en företrädare för ett institut genom att ta emot garanterade insättningar på något sätt främjar brott. Översyn av vissa rörelse- och tillsynsregler på bankområdet m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En kommitté skall utreda behovet av ändringar i det regelverk som styr framför allt bankers och andra kreditinstituts verksamhet, men även andra institut på det finansiella området, t.ex. värdepappersbolag och försäkringsbolag. Kommittén skall även utreda behovet av ändringar i tillsynens innehåll och inriktning på detta område. Om det är lämpligt skall kommittén föreslå ändringar av regelverket. -överväga behovet av ändrade regler för hantering av ekonomiska risker och för intern kontroll i banker, kreditmarknadsbolag och värdepappersbolag, -överväga behovet av ändrade regler för beslutsdelegation och besluts fattande inom instituten, innefattande arbetet inom styrelse och ledning, -analysera de mål som bör styra tillsynsverksamheten, värdera hur angelägna olika tillsynsuppgifter är samt bedöma hur riktlinjerna för verksamheten skall läggas fast, -överväga vissa frågor om revisorernas roll, -överväga behovet av ändrade regler för ingrip- anden och sanktioner, -överväga behovet av särskilda regler för situationer då ett enskilt kreditinstitut har finansiella svårigheter, samt -analysera det nuvarande straffrättsliga systemets sätt att verka på området och överväga reformer. De svenska bankernas finansiella situation försvagades allvarligt i sam- band med att den långvariga högkonjunkturen bröts mot slutet av 1980- talet. Den svenska ekonomin gick in i en osedvanligt djup lågkonjunktur med fallande tillgångspriser och stigande realräntor. över- hettning med starka inslag av prisspekulation på fastighetsmarknaden hade lett till långsiktigt ohållbara prisstegringar. Avregleringar av kre- ditmarknaden ledde i det rådande ekonomiska klimatet till en kraftig utlåningsexpansion och jakt på marknadsandelar. Kreditgivningen kom i många fall att ske på alltför lösa grunder. När prisbubblan på fastig- hetsmarknaden sprack och konjunkturläget allvarligt försvagades, tvingades först ett antal finansbolag och senare banker att redovisa så stora kreditförluster att staten i syfte att säkra stabiliteten i betalnings- systemet såg sig tvungen att göra ett temporärt åtagande om stöd till bankerna och vissa andra kreditinstitut. Den finansiella kris som drabbade i synnerhet bankerna ger anledning till en översyn av statens system för kontroll av dessa. Även försäkringsområdet har berörts av den finansiella krisen. försattes ett par kreditförsäkringsbolag i konkurs. Även andra bolag drabbades av stora förluster inom området för kredit- försäkring. Det utveckling på kreditmarknaden har präglats av avvecklingen av kvantitativa regleringar. Kreditregleringarna av- skaffades gradvis under mitten och slutet av . Detta ändrade radikalt arbetsvillkoren för bankerna. Vidare togs hinder för utländsk konkurrens bort. Från att ha verkat på en marknad som närmast kan beskrivas som skyddad arbetar bankerna nu på en friare och mer kon- kurrensutsatt marknad. Även om de regler som ger ramarna för bank- ernas verksamhet (rörelsereglerna) i viss mån förändrades skedde det knappast i lika hög grad som villkoren för verksamheten. Även detta förhållande bidrar till behovet av en översyn av vissa regler. Kreditmarknadsbolagens och värdepappersbolagens förhållanden är intimt förknippade med villkoren för bankernas verksamhet. Regleringen av dessa institut stämmer i viktiga avseenden överens med vad som gäller för bankerna. Regelverket bör därför ses över i samband med översynen av regelverket för bankerna. Motsvarande gäller i vissa avseenden försäkringsområdet. arbetsvillkor har också förändrats. har nya uppgifter förts till tillsynsmyndigheten. Detta i kombination med den snabba utvecklingen av produkter och institutens användning av ny teknik har ställt krav på förändringar i tillsynens utövande och inriktning. De nämnda förändringarna, i kom- bination med i det närmaste oförändrade resurser , fick till följd att de traditionella och grundläggande till- synsverksamheterna fick mindre utrymme. Bankinspektionen, som tidigare ansvarade för tillsynen av bankerna och motsvarigheterna till dagens kreditmarknadsbolag, slogs samman med till . Ett arbete pågår inom för att förändra verksamhetens inriktning. Den nybildade myndigheten har genomgått flera organisationsförändringar. Genom en omorganisation har inspektionen specialiserat verksamheten för att uppnå en ef- fektivare tillsyn. Speciella enheter för finansiell analys och för operativ tillsyn har skapats. Tillsynen har ändrats från att tidigare ha varit insti- tutsinriktad till att bli funktionsinriktad. Tonvikten har allt mer lagts på institutens risktagande. Ett led i förändringsarbetet har varit att utveckla former för tillsyn av institutens interna styrning, information och kontroll. Till ledning för instituten har inspektionen utfärdat allmänna råd om styrning, intern information och intern kontroll inom kredit- och värdepappersinstitut samt försäkringsbolag. I anslutning till arbetet med de allmänna råden har inspektionen skrivit till regeringen och hemställt att en lagreglering med motsvarande inriktning övervägs. Det fortsatta förändringsarbetet inom inspektionen inriktas nu på de risker som finns i instituten, såsom kreditrisker, marknadsrisker, motpartsrisker etc. Inom ramen för de medel som tilldelas genom den sedvanliga budgetprocessen har den tämligen fria händer att själv bestämma hur resurserna skall användas. I viss mån styrs Finansin- spektionens verksamhet och prioriteringar av anvisningar i reglerings- brev och särskilda uppdrag. Omfattande lärdomar om hur banksystemet och tillsynen fungerat har dragits, dels i arbetet med krishanteringen, dels genom efterföljande utredningar av olika slag. Statens finansiella stöd till bankerna har främst hanterats av (jfr regeringens skrivelse 1993/94:61). Under detta arbete har mycket omfattande undersökningar av de stödsökande bankerna vidtagits. har statens ägande av Nordbanken och utövats genom . Värdefull kunskap om här aktuella frågor har erhållits under arbetet. I rapporten, "Erfarenheter av bankkrisen, en rapport till regeringen", daterad , ger uttryck för sin syn på vissa aspekter av bankkrisen. Rapporten behandlar främst brister i bankernas styrning, kontroll och informationssystem samt behovet av förändringar i regelverket och ramarna för tillsynen. Regeringen tillkallade en kommitté (, Fi 1993:02). I kommitténs uppdrag ingick att kartlägga och beskriva utvecklingen på kreditmarknaden samt att ana- lysera orsakerna till de problem som uppstått. Vidare ingick en översyn av tillsynens innehåll och inriktning i uppdraget. Översynen skulle göras mot bakgrund av en analys av det regelverk som omgärdar bankernas verksamhet. Kommitténs arbete har resulterat i ett antal rapporter, författade av kommitténs ordförande och av personer knutna till kom- mittén. Rapporterna har publicerats. arbete har avslutats utan att något betänkande har avlämnats. har gjort omfattande undersökningar av banker- nas kreditgivning som föregick krisen. Av dessa under- sökningar torde en hel del slutsatser om arbetsformerna inom bankerna ha dragits. En genomgång av kreditgivningen i Nordbanken, och Första har gjorts för att undersöka möjligheterna att föra skadestånds talan mot ledande befattningshavare i dessa banker. Dessa undersökningar, som finns publicerade, har lett till att skadeståndspro- cesser inletts mot vissa styrelseledamöter. I betänkandet kreditförsäkring – Några aktuella problem (SOU 1992:30) redovisas en analys av orsakerna till Försäkringsaktiebolaget konkurs samt vissa frågor om tillsyn vad gäller kreditförsäkring samt revisorernas uppgift. Som inledningsvis angetts ger den djupa bankkrisen anledning till en översyn av statens tillsyn över – framför allt – banker och kredit- mark- nadsbolag. Det finns nu omfattande kunskaper om vilka skeenden som lett fram till krisen i banksystemet. Det är angeläget att ta till vara dessa erfarenheter i utredningsarbetet. Den särskilda regleringen av banker, andra kreditinstitut och värde- pappersbolag som ställer större krav på dessas verksamhet än på annan näringsverksamhet, motiveras med att det finns särskilda skyddsintressen på området. Ett sådant skyddsintresse är att stabiliteten i betalnings- systemet hotas om banksystemets solvens sätts i fråga. Omfattande störningar i den finansiellasektorn riskerar att sprida sig till resten av ekonomin vilket medför negativa konsekvenser för den ekonomiska utvecklingen. Ett viktigt syfte med regleringen av instituten är att för- hindra sådana förlopp. Det finns därutöver ett direkt konsument- skyddsintresse att beakta. Inte minst har bankernas inlåning stor bety- delse för den enskildes möjligheter att hantera sin egen ekonomi på ett effektivt och säkert sätt. Kommittén bör redovisa sin uppfattning om skyddsintressena som en grund för kommitténs överväganden inom ramen för detta uppdrag. har i betänkandet Försäkringsrörelse i för- ändring 1 (SOU 1991:89) analyserat de särskilda skyddsintressena på försäkringsområdet. I de delar kommittén har att bedöma frågor som rör försäkringsverksamhet bör de uppfattningar som framförts i det be- tänkandet ligga till grund för övervägandena. Med utgångspunkt från en kartläggning av de erfarenheter som dragits av finanskrisen och kommitténs syn på skyddsintressena är det naturligt att se över rörelsereglerna för banker och andra kreditinstitut och för värdepappersbolag. Främst bör behovet av kompletterande regler om riskhantering av olika slag övervägas. Intimt förknippad med denna fråga är, som bl.a. framhållit i sin skrivelse till re- geringen, behovet av regler om den interna kontrollens innehåll och utformning. Kommitténs arbete bör i första hand inriktas på de nu nämnda frågorna och på styrelsens och ledningens ansvar för det interna regelverkets utformning och efterlevnad. I den delen bör kommitténs överväganden också inbegripa försäkringsbolag. Kommittén bör också ägna uppmärksamhet åt reglerna om s.k. jävskrediter. Om kommittén anser att det finns skäl för det, kan den också se över andra rörelseregler. Regler om ledning och delegering I krisens efterdyningar har styrelse- och ledningsfrågor liksom olika ansvarsfrågor fått stor uppmärksamhet. En översyn av de särskilda regler som finns om styrning och ansvarsfördelning inom banker bör göras. I det sammanhanget bör även motsvarande regler för försäk- ringsbolag ses över. I samband härmed bör övervägas om det är moti- verat att ha andra regler i dessa avseenden för - som är fallet - bank- aktiebolag och försäkringsbolag än för allmänna aktiebolag. I detta sammanhang bör beaktas att kreditmarknadsbolagen och värdepap- persbolagen omfattas av aktiebolagslagen och att därmed delvis andra regler om styrning och ansvarfördelningen mellan bolagsorganen gäller för dessa bolag. (Ju 1990:08) har sett över ak- tiebolagslagens överlämnat ett delbetänkande (SOU 1995:44) som be- handlar dessa frågor. överväganden och förslag är av intresse även för regleringen av instituten på det finansiella områ- det. Kommitténs närmare överväganden av dessa frågor bör ske i ljuset av de förslag som presenterats i aktiebolagskommitténs betänkande. Det har uppmärksammats att reglerna om sekretess, såsom de tolkats, har gett upphov till svårigheter bl.a. vid förvärv av banker och vid kredit givning till kreditmarknadsbolag. En översyn av sekretessreglerna för banker och kreditmarknadsbolag kan därför vara aktuell. Ett starkt samband råder mellan utformningen av rörelsereglerna och utformningen av tillsynsverksamheten. Det är önskvärt att kommittén med utgångspunkt från de övergripande målen för tillsynen – att den skall bidra till det finansiella systemets stabilitet och effektivitet och ett gott konsumentskydd – värderar hur angelägna olika tillsynsuppgifter är. Kommittén bör i det sammanhanget uppmärksamma de synpunkter som förts fram i tidigare nämnda rapport, i Riks- revisionsverkets rapport tillsyn över de finansiella marknaderna (RRV 1994:15) och i skrivelse till Riksrevi- sionsverket med anledning av rapporten (dnr 119- 2958/94). Kommitténs överväganden i dessa frågor bör göras mot bakgrund av en analys av vilka resurser som fordras för att ett tillsynsarbete i enlighet med kommitténs förslag skall kunna utföras.