sou · GMB325d3 · 1999-01-01 00:00:00 — Det nationella storstadspolitiska stödet bör initialt ör onmärkas för stadsdelar med extremt låga inkomster (se Delade städer SOU 1997:118). I en senare etapp bör det emeller tid vara möjligt a tt erbjuda andra stadsdelar, både från stor städerna och andra stör re stä- der, möjlighet a tt ansöka om stöd för insa tser i utsatta stadsdelar. Våra bedömning ar och för slag 215 Vilka krav bör ställas på de lokala handlingsplaner na? anser att regeringen bör ställa ett antal g rund- krav på vad de lokala handlingsplanerna från kommunerna bör inne - hålla vid ansökan om stöd för stor stadspolitiska insatser. Äv en om varje storstad och dess stadsdelar finner sina unika lösning ar på hur möjligheter na ska utvecklas och hur problemen ska tacklas, är det i allra högsta g rad motiverat att regeringen kan ställa vissa grundläg- gande villkor för ett sådant stöd . Kommunernas lokala handlings- planer för stor stadspolitiska insatser kan för slagsvis uppfylla följan - de krav: Kommunerna bör r edovisa tidigare och pågående insa tser för a tt motverka segregation och främja rättvisa oc h jämlika livschanser. Erfarenheter och resultat av dessa insatser är sär skilt angeläget att få beskrivet. Kommunernas handlingsplaner bör innehålla insa tser på en rad olika områden som syftar till att för stärka och utveckla arbetslin- jen, förbättr a uppväxtvillkoren för bar n och ungdomar, initiera en utveckling av egenmakt, folkhälsa samt bostads- och stadsbygg- nadspolitiska frågor. Det bör oc kså framgå av handlingsplanen hur kommunen ska samordna och genomför a de olika insatserna och i vilken grad invånarna har haft inflytande över insatserna samt hur deras makt över de enskilda insatserna ska säkerställas och utveck- las. Kommunerna bör r edogör a för hur de avser att samordna de loka- la storstadspolitiska insatserna med andra insatser som främjar rättvisa och jämlika livschanser och motverka segregation både i kommunen och nationellt. Kommunerna bör r edovisa vilka metoder som ska användas vid genomför andet av insatserna och det för väntade resultatet, samt hur uppföljning oc h utvärdering ska ske. Kommunerna bör r edogör a för hur de avser att de planerade insat- serna främjar ökad jämställdhet mellan kvinnor oc h män. Dessutom bör oc kså framgå i vilken utsträckning de planerade insatserna tar hänsyn till kvinnors och mäns olika levnadsvillkor. Kommunerna bör r edovisa hur de avser att de planerade insatser- na skall främjar en utveckling som tar till vara samhällets etniska mångfald. 216 Våra bedömning ar och för slag anser att regeringen bör tillsätta en sär skild delegation som ansvarar för den na storstadspolitiken. Den nationella storstadspolitikens behov av samordning och kon- tinuitet kräver att denna delegation är sammansatt av representanter från flera olika departement, såsom Inrikes-, Närings-, Arbets- marknads-, Utbildnings- och . Delegationen bör utarbeta för slag till hur regeringen ska besluta när det gäller för delningen av statsbidrag till lokala storstadspolitiska insatser, men vid utarbetandet av för slagen är det betydelsefullt att delegationen för en dialo g med kommunerna om innehållet i hand- lingsplanerna och dess finansiering. Delegationen bör oc kså vara oförhindr ad att fortlöpande för eslå sådana förändr ingar av lagteknisk, finansiell och organisatorisk natur som behövs dels för a tt de olika lokala storstadspolitiska insat- serna ska kunna genomför as, dels för a tt uppnå bättr e möjligheter till samordning och samverkan av de totala insatser som olika myndig- heter och organisationer gör. En viktig del av delegationens arbete bör vara att ha samord- ningsansvaret för sta tens olika insatser som syftar till att förbättr a levnadsvillkoren i utsatta stadsdelar. Delegationens samordningsan- svar bör äv en omfatta det storstadspolitiska arbetet som sker inom EU. Till delegationen bör två r eferensgrupper knytas. Dels en grupp bestående av representanter från , , Riksför säkringsverket, , , berör da storstads- kommuner, samt den nya myndigheten inom integrationsområdet, dels en grupp med representanter från olika myndigheter som ger projektstöd . Till denna referensgrupp bör ett nätv erk knytas där erfa- renheter, mål och metoder diskuteras. Delegationen bör där utöver: Stödja kommunerna och andra aktör er i deras arbete med att genomför a de lokala storstadspolitiska satsningarna i enlighet med de intentioner vi har redovisat och härvid särskilt upp- märksamma behovet av samverkan samt vikten av att invånarna tilldelas möjligheter till egenmakt. Främja och aktivt upprätta samverkan med andra myndigheter och organisationer som berör s av den nationella storstadspolitiken. Våra bedömning ar och för slag 217 Ansvara för den na uppföljning en samt utvärderingen, som dock bör utför as av särskilt utsedd myndighet (, Statskontoret och/eller länsstyrelserna). Denna utvärdering bör omfatta storstadspolitikens måluppfyllelse och medelanvändning. Övr iga frågor av särskilt intresse bör utvär deras av universitet, högskolor eller andra forskningsinstitutioner. anser att det vore önskvär t att det inrättades ett tvär vetenskapligt tema på ett universitet eller en högskola som särskilt ägnade sig åt studier med betoning på segregationsfrågor. Kunna åläg gas ett gemensamt beredningsansvar och/eller samråd med andra myndigheter. Finansiering av den nationella storstadspolitiken Med anledning av att den för eslagna nationella storstadspolitiken ska ses som en kraftfull vidareutveckling av det redan pågående arbetet med stöd till utsa tta stadsdelar, anser att anslaget för detta ändamål på cir ka för år en 1998 och 1999 överför s till den särskilda delegationen som bör ha det direkta ansvaret för den na storstadspolitiken. Därutöver för eslår att Allmänna arvsfondsde- legationen avsätter för år en 1998 och 1999 för särskilda insatser för bar n och ungdomar i de utsatta stadsdelarna. Arvsfondsdelegationen och den särskilda delegationen för stor stads- politik bör ha g emensamt beredningsansvar vid för delningen av dessa medel. De kommuner som ansöker om stöd till lokala stor stadspolitiska insatser bör själv a delfinansiera insatserna. Utgångspunkten bör v ara att kommunerna bistår med av kostnaderna, men med tanke på att flera storstadskommuner har svåra ekonomiska pro- blem bör det vara möjligt med en stör re statlig delfinansiering. Utöver den särskilda delegationens anslag bör den sta tliga delfi- nansieringen också kunna täc kas genom medel från andra statliga stöd som r iktar sig till kommuner utan att vara en del av det ordina- rie stödet, exempelvis stöd till lokala investeringsprogram, det sär- skilda stödet för vux enutbildningssatsningen () och projektmedel från andra centrala verk. När denna form av delfinan- siering sker måste givetvis de kommunala insatserna stämma öv e- rens med målsättningarna för dessa sta tliga stöd . vill avslutningsvis framhålla att anslaget för den nationella storstadspolitiken bör v ara avsevärt 218 Våra bedömning ar och för slag hög re, uppskattningsvis . Vi för eslår att regeringen finansierar detta anslag genom en omprioritering inom de utgiftsområden som sorterar under de depar- tement som för slagsvis bör ingå i den sär skilda delegationen, dvs. Inrikes-, Närings-, Arbetsmarknads-, Utbildnings- och Socialde- partementet. Ett anslag på den för eslagna nivån skulle skapa för utsättningar för att åstadkomma en kraftfull politik som långsiktigt och kontinuerligt stödjer oc h främjar en utveckling mot mer rättvisa och jämlika livs- chanser för stor städernas alla människor. Det skulle också främja en ökad samor dning av de stora resurserna som finns inom de befintli- ga systemen hos kommuner och stat. RESERVATION av () Jag anser att kommittén under rubriken på sidan 87 borde yttrat sig i enlighet med det av mig framförda förslaget som redovisas i följande reservation. Frågan om kortare arbetstid har aktualiserats allt mera under senas- te tid. Dels beroende på den höga arbetslösheten men också av andra orsaker såsom behovet av mera tid för barnen osv. Frågor som stor- stadskommittén behandlat i bl.a. delbetänkandet Egenmakt är män- niskors möjligheter att i ökad utsträckning ägna sig åt deltagande i beslutsprocessen. Alltför få människor deltar i densamma inte minst bl.a. yngre medborgare. En förkortning av arbetstiden skulle enligt storstadskommitténs uppfattning få positiva följder på många håll i våra storstadsområ- den. Fler människor skulle få arbete, t.ex. vid övergång till två 6- timmarsskift istället . Förbättrad service och ökad effektivitet Servicen skulle starkt förbättras såväl inom barnomsorgen som äldrevården. Att det är fler händer som behövs inom dessa områden är allmänt omvittnat. Mycket av den service som finns skulle vid övergång till 2-skift ge en ökad tillgänglighet för den som önskar få del av servicen. Ledigt för att gå till tandläkare, frisör, bank, kommunalkontor kommer därmed ej att behövas. Därmed ökar också effektiviteten i det egna jobbet. Förslitningsskador förekommer fortfarande i ett flertal yrken såväl inom industrin som inom den offentliga sektorn. En förkortad arbetstid minskar risken av förslitningsskador och därmed minskas också kostnaderna för förtidspension och ur den enskildes synpunkt måste det vara bättre att få uppleva den normala pensionsåldern som 65-åring och att kunna göra detta som en frisk människa. Jämställdheten som alla säg er sig vilja arbeta för skulle star kt för - bättras. Flera skulle få heltidsjobb och möjligheter na till att leva upp till ett delat ansvar i hemmet skulle öka. Ökade möjligheter till utbildning har på anna t håll i detta betänkande ta git upp vikten av en förbättr ad utbildning. Vi vill här under detta avsnitt endast peka på de möjligheter som g es med en för kortad arbetstid, att för den som vill utnyttja den fria tiden till utbildning som sedan ger individen bättre möjligheter a tt sköta sitt arbete eller i allmänhet öka sin egen livskvalitet. Förbättr ad räntabilitet och minskade trafikkostnader Nedlagt kapital i inventarier och lokaler skulle för räntas bättr e genom ett hög re utnyttjande. Trafikproblemen skulle minska i våra storstäder eftersom arbetstiderna blir mera utspridda under dygnets timmar. Möjligheter na att påverka (Egenmakten) skulle öka star kt för dessa medborgare som får en kortare arbetstid. är det alltför få som vill ägna sig åt exempelvis politisk verksamhet eller annan för - eningsverksamhet och som har stor betydelse såväl ur demokratisk synpunkt som ur många andra samhällssynpunkter. Vi hinner inte – är ofta svaret man får eller att man som arbetslös känner sig utanför och helt enkelt inte orkar känna delaktighet. Med en arbetstidsför - kortning skulle utanför skapet minska och därmed de negativa kon- sekvenser som utanför skapet bevisligen medför såväl för den enskilde som för samhället i stor t. är inför stådd med att frågan om arbetstidsför - kortning inte är en isolerad storstadsfråga utan rör hela vår t land. Kommittén anser dock för sin del arbetstidsfråg an så viktig att vi vill för eslå att den skall ingå som en av flera möjligheter för stor - stadskommunerna att komma till rätta med de problem som kom- I det kontrakt som kommittén för eslår skall slutas mellan respektive kommun och staten, bör r edovisas hur kommunen avser gå tillväga och vilka effekter man räknar med. Som motpres- tation får kommunen lägre arbetsgivaravgifter för alla de anställda som deltar i projektet om en kortare arbetstid. 222 Reservationer SOU 1998:25 RESERVATION av () har lagt en rad för slag på vitt skilda områden. För slagen är i mång a stycken beroende av de problemformuleringar som kommittén valt att gör a. Det har därför v arit nöd vändigt, att i ett särskilt yttrande markera, att skillnader i dessa avgör ande avseenden för eligger, och de skilda slutsatser detta i sin tur leder till. Med utgångspunkt i motiveringarna i det särskilda yttrandet, som alla borde ha legat till grund för utr edningstexterna, måste följande direkta reservationer anför as: Följande väsentlig a frågor borde ha behandlats ingående: Den strategiskt viktigaste uppgiften är att ge den uppväxande generationen i de aktuella områdena en god utbildning. Det är här kraftinsatserna verkligen behövs, om inte en tredje generation arbetslösa skall växa upp. Fler högskoleplatser, inte minst på de långa utbildningslinjerna, erfordras för a tt gör a våra storstäder konkurrenskraftiga interna- tionellt, och därmed återge dem den ekonomiska styrka som behövs. Tryggheten på gator och torg måste upprätthållas. för kr iminaliteten borde därför inför as. Hyreskostnaderna i miljonprogramområdena är för hög a, och man bör därför efter sträva hyressänkningar, snarare än åtgär der som ytterligare höjer h yran och därmed sänker attraktiviteten. Valfrihet i boendet – inte minst vad gäller upplåtelsef ormerna – måste ökas. Ålder ssegregationen är ett stort problem som måste utredas sär- Bilen är en viktig faktor för a tt områdena skall fungera väl. Innehav av miljövänlig a bilar bör stim uleras. Identitetsskapande insatser är nyckelfrågor för a ttraktiviteten i miljonprogramsområdena. Enskilda eldsjälar och för eningslivet måste få ökad stim ulans. Utformningen kräver särskilda överväganden. Krav på motprestation för samhällsstödet måste få ställas, särskilt när det gäller ungdomar. I den fortsatta planeringen bör småskalighet efter strävas, och vari- ation i hustyper, utformning och upplåtelseformer uppmuntras. Bland de framlagda för slagen borde framför allt följande föränd - ringar ha gjorts: Frågan om ett överför ande till staten, av de socialbidrag som för - orsakats av arbetslöshet, bör snar ast utredas. Härvid bör r ehabili- teringsaspekterna särskilt bevakas. Folkhögskolesatsningarna bör passa in i det r eguljära utbildnings- systemet. En ekologisk omställning kan gär na prövas i begränsad skala, men storskalighet bör avvakta tills dess man kan bedöma h yreskonse- kvensernas påverkan på betalningsviljan. De s.k. egenamktsför slagen bör er sättas av för slag som innebär reellt ökad egen makt åt den enskilda. Hit hör t.e x. skolpeng, vård- och servicecheckar. Antalet pekpinnar beträffande kommunala handlingsplaner är för - lamande. Begränsade projekt och kompetent utvärdering är väsentligare. Anslagen till storstadspolitik bör er sättas av en politik som ger storstäderna möjlighet a tt utvecklas till de dynamiska K-regio- ner som borde vara deras naturliga roll. Då ökar man r adikalt deras möjligheter a tt öka sysselsättning en. Därmed ökar ska tteintäkter- na och möjligheter na att åtgär da problemen. RESERVATION av () Jag ställer mig tveksam till kommitténs för slag till utveckling av hemservicetjänster. Det är orimligt att för eslå skattesubventioner till medelklassen när de samhälleliga resurserna till skola, barn och äldreomsorg inte räck- er till. Äv en om det ligger en del i resonemanget kring skattebortfall i den informella sektorn så bör detta kunna åtgär das på annat vis. SOU 1998:25 Reservationer 225 RESERVATION av () Idén om att inrätta en tvingande lokala folkomröstning ar kan för st låta kreativ. I verkligheten skulle en sådan bestämmelse snar are framstå som kommunala demokratins beslutskompetens. Det är dessutom tveksamt om det reella medborgarinflytandet skulle öka. RESERVATION av () Kommittén hade på ett tidigare stadium beslutat att ta fram ett del- betänkande med underlag och för slag på tema arbetslinjen, samt för - djupa arbetet med de näringspolitiska frågorna. En antologi har också publicerats, men därutöver har arbetet inte givit något till- räckligt brett och djupt resultat. Delar av materialet finns med i slut- betänkandet men enligt min uppfattning borde kommittén prioriterat frågorna om för utsättningarna för a tt få jobb och för a tt få fram fler jobb betydligt hög re. Detta borde ha resulterat i konkreta för slag för att förbättr a villkoren för människ or att kvalificera sig på arbets- marknaden såväl som för a tt starta, driva och expandera för etag. De för slag som läggs fram kring för enklade rutiner och förbättr ade möj - ligheter för tjänsteför etagandet inklusive skattereduktioner för hus - hållsnär a tjänster är br a men långt ifrån tillräc kligt. Kommittén borde ha lagt ner mer arbete och energi på att belysa för - utsättningar för oc h kartlägga hinder för lokal utveckling. Här finns också mycket att lära av landsbygdsrör elsen och byautvecklingen. Det är min öv ertygelse att på samma sätt som det går a tt för vandla en bostad till ett hem går det att för vandla ett bostadsområde till en hembygd. Detta kan bara ske genom att människor själva ges utvecklingsmöjligheter na, det kan aldrig ske som projekt komna uppifrån. FINSAM-för söken är så grundligt utvärderade att det vore rimligt att permanenta lagstiftningen . Förbättr ingar i samverkan mellan olika myndigheter bör ske främst genom generel- la systemförändr ingar. Kommittén visar att bortåt hälften av socialbidragskostnaderna i de berör da kommunerna beror på arbetslöshet. Sta ten ska enligt min uppfattning även fortsättningsvis ansvara för arbetsmar knads- och näringspolitik. Staten ansvarar i hög g rad för vilka för utsättningar människor ges att kunna för sörja sig på e get arbete, liksom vilka för - utsättningar människor har att inom ramen för socialför säkrings- systemen för säkra sig mot tillfällig oför måga till egen för sörjning . Å andra sidan har kommunen det avgör ande ansvaret för för utsättning- ar för social r ehabilitering och exempelvis grundläggande utbild- ning. har såväl kommun som statliga myndigheter ett ekono- miskt intresse att förf lytta människor emellan olika delar av ersätt- ningsssystemen. De borde i stället ges ett fullständigt gemensamt intresse att skapa för utsättningar för människ or att för sörja sig på eget arbete. Staten och kommunerna borde därför dela på k ostnaderna för socialbidragen. Med en gemensam finansiering har varken stat eller kommun något att vinna ekonomiskt på att för söka skjuta för sörj - ningskostnaderna för människ or mellan olika system beroende av betalningsansvar. Detta kan i sin tur minska det statsbidrag till kom- munerna som utgår med motsvarande belopp. På så sätt b lir det i det korta loppen finansiellt neutralt för sta ten, men såväl kommuner som stat har allt att vinna på att socialbidragsbehovet minskar genom att människor får arbete. Kostnaderna kommunerna sinsemellan blir dock mer rättvist för delade. Den kommunala utjämningsutredningen bör få i tilläg gsdirektiv att lägga ett sådant för slag. I detta samman- hang bör äv en problemen med socialbidrag till äldre anhör ingin- vandrare beaktas. Skolans avgör ande roll och elevernas egna önskemål och framtid- sambitioner belyses väl i kommitténs delrapport växa bland betong och kojor Kommittén har dock inte för mått att dra tillräck- liga slutsatser av detta. Utöver en allmän för skola och en pedagogisk utvecklingsfond behöver en rad andra reformer på utbildningsområ - den genomför as. De elever som bäst behöv er skolan ska också kunna få den bästa utbildning en. Bra villkor och rätt att välja friskolor för alla, möjligheter för s k ma gnetskolor, öka t lokalt styre över skolan, rätt välja äv en i det kommunala skolväsendet även över kommun- gränserna är någ ra viktiga systemförändr ingar som kan skapa den bästa skolan. Kommittén borde lagt för slag även när det gäller a tt förändr a grund- och gymnasieskolan i denna riktning. I stället för a tt för eslå olika justeringar i den kommunala beslutspro- cessen borde kommittén lagt för slag som verkligen leder till ett åter- erövr ande av vardagen. Medborgarkontrakt för välfär dstjänster, rätt att välja skola, dagis, sjukvård etc liksom rätten och möjligheten a tt vara med och driva och forma verksamheten i egna alternativ är där - för betydligt mer ang eläget än de förändr ingar i den kommunala beslutsprocessen som för eslås. Jag vill hänvisa till min mer omfat- tande reservation i anslutning till delbetänkandet om Egenmakt. Den nationella storstadspolitiken borde enligt min mening bestå i att klarlägga de riktlinjer och de synsätt som ska vägleda när olika offentliga aktör er tar sina beslut inom respektive ansvarsområde. På så sätt kan str ukturförändr ingar successivt ske som förbättr ar livs- villkoren för människ or i storstadens utsatta områden. De olika projekt och bidrag för mindr e projekt bör så långt möj - ligt istället utgå g enerellt. Som projekt med stöd därför bör endast verksamheter som verkligen är för sök oc h metodutveckling ske. Regeringen har medel till en sär skild kommun- akut och som kommer att uppgå till sammanlagt 600 miljoner kro- nor. har medel i stor utsträckning använts till kommuner som tagit emot många flyktingar, vi vill att ska fatta beslut om medelsanvändningen redan och ge de mest utsatta stadsdelarna medel för lokal utveckling, och stänga möjligheten a tt använda kommunakuten för andr a behov. Dessa medel bör dir ekt destineras till de för ortsområden runt våra stör re städer där segregationsproblemen är allra stör st. Dessa pengar bör för delas direkt till kommunerna för lokal utveckling, för a tt skapa den bästa skolan och bättre för utsättningar för job b och för e- tagande i utsatta bostadsområden. Pengarna bör för delas i proportion till invånarantal i de mest utsatta områdena, i enlighet med kommit- téns kartläggning av de mest utsatta områdena. Pengarna bör gå till dessa kommuner, med tydlig adress för användningen men utan ett omfattande projektansökningsförf arande som stjäl tid och kraft från det verkliga utvecklingsarbetet. Äv en de 200 miljoner som finns på anslaget Särskilda insatser i utsatta bostadsområden bör för delas på samma vis. Sammanlagt kan då utbetalas som stimulansbidrag till lokal utveckling i de mest utsatta områdena. Övr iga mindre stöd bör läg gas till denna pott, i den mån de inte uppfyller kriterierna för r eell för söksverksamhet och metodutveck- ling. Arbetet i för a tt förbättr a livsvillkoren i storstaden bör g ivetvis ha hög pr ioritet och ett sektorsövergripande synsätt. Hur regeringen väljer att organisera detta rent praktiskt är en intern fråga. Man bör und vika tillskapa fasta organ, vilka kan leda till att övr iga ansvariga aktör er inte tar sitt ansvar. Det viktiga är att forma en nationell storstadspolitik som är öv ergripande och generell. Genom- för andet bör ålig ga respektive sektorsmyndighet i för sta hand. 230 Sär skilda yttranden SÄRSKIL T YTTRANDE av () uppgift har varit att finna lösning ar på proble- men i utsatta miljonprogramsför orter i storstäderna , borg och . Uppgiften har inte varit att finna vägar att utveckla den dynamik som egentligen är storstädernas roll i ett samhälle i utveckling. Internationellt ses storstäderna som viktiga centra för kunska p och kreativitet vars utveckling samhället måste stim ulera för a tt skapa tillväxt. I vår t land anses rättviseskäl tala för a tt storstadsutveckling bör hämmas, till för mån för glesb ygdsutveckling. Denna inställning bidrar kraftigt till att storstädernas utsatta grupper har svårt att finna arbeten. Miljonprogramområdena är ett g iganstiskt internationellt problem. Stora stereotypa höghusområden, med mångtusentals bostäder – utformade av välmenande centralbyråkrater, huvudsakligen med hänsyn till byggkranarnas framkomlighet – finns i hela västvär lden, lika väl som i det gamla östb locket. Många skäl gör emeller tid pro- blemen särskilt svåra i vårt land. Tusentals människor, utan någonting gemensamt, har mer eller mindre tvingats att flytta in i områden som de inte haft någon som helst möjlighet a tt påverka. Allt har varit centralplanerat intill minsta konstverk. Servicen har varit tunnsådd, och samlad i oflexibla centrumanläggningar som blivit värmestugor för under sys- selsatta. Sådana naturliga inslag i tillvaron som exempelvis kyrko- gårdar har närmast betraktats som sanitära olägeheter. Hushöjder na har styrts av byggfaktorer – 3 våningar (utan hiss), 8 våningar (1 hiss per trappa), 16 våningar (2 hissar per trappa).