sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — Verksamheten hade två huvudsyften: dels ville man genom ett tidigt ingripande förhindra fortsatt brottslighet och dels ville man ge möjlighet för målsägande/brottsoffer att träffa den som åsamkat dem skada samt påverka utformningen av påföljden. Lagöverträdaren skulle få möjlighet till reell förståelse för konsekvenserna av sina brott och brottsoffret skulle få möjlighet till upprättelse och påverka gottgörelsen av det brott han eller hon hade utsatts för. Målgruppen beskrevs som gärningsmän och som var i början av sin brottskarriär. Brottsoffret skulle vara betjänt av en förlikning. Mötet mellan gärningsman och brottsoffer skulle vara frivilligt. Tillsammans med polisen utsåg projektledaren lämpliga ärenden. Medlingen skulle resultera i ett avtal mellan gärningsmannen och målsäganden om gottgörelse. Om det var möjligt arbetade gärningsmannen av skadeståndet direkt hos målsäganden. Var detta inte möjligt kunde ett annat arbete ordnas på något av de företag som har knutits till projektet, och . Fungerade inte heller detta fick gärningsmannen betala skadestån- det direkt ur egen ficka. I alla medlingssituationer var inte syftet att komma fram till ett avtal. Syftet kunde i stället vara ett samtal mellan gärningsmannen och brottsoffret samt att gärningsmannen bad om ursäkt. Projektledaren var ansvarig för att se till att avtalet följdes. Hade det inte fullföljts kunde åklagaren ta upp saken till ny prövning. Den medlingsverksamhet som beskrivits ovan är permanent och bekostas av kommun och kommundelar. Vid socialför- valtningen finns en och en halv tjänst för verksamheten. fanns fyra lekmannamedlare som medlar främst i enkla fall, t.ex. skadegörelse. För att bli medlare krävs att man är lekman, har fyllt och är lämplig för uppdraget. 5.3.3Utvärdering av projektet i Projektet i har utvärderats av i uppsatsen ur brottsofferperspektiv en utvärde- ring. Som framgår av titeln är utvärderingen inriktad på brottsoffers erfarenheter av projektet. Det primära syftet med utvärderingen är att utröna och beskriva på vilka sätt de brottsoffer som har deltagit i medlingsprojektet har upplevt medlingen. Hälso- och sjukvården samt Under försöksverksamheten har samtliga medlingar utförts av projektledaren. Av de brottsoffer som deltagit i medlingen har ungefär hälften varit privatpersoner och hälften företag och liknande. Vid utvärderingen hade medling förekommit i cirka 20 fall. De brott som kommit i fråga var bl.a. tillgrepp av fortskaffningsmedel, skadegö- relse, olaga hot, snatteri och våld mot tjänsteman. Vid 13 medlingstillfällen slöts någon form av avtal. När utvärdering- en gjordes hade tio avtal fullföljts och två påbörjats. Vid utvärderingen gjordes intervjuer med brottsoffer som deltagit i medling. Det gjorde också intervjuer med brottsoffer som varit utsatta för liknande brott men som inte deltagit i medling. Följande frågeställ- ningar var centrala. 1.Hur upplever brottsoffret det praktiska förfarandet vid medling? 2.Upplever sig brottsoffret som delaktig i medlingsprocessen? 3.Upplever brottsoffret som deltagit i medling att konflikten är uppklarad? Vad gäller den första frågeställningen sägs att brottsoffrens motivation att delta främst hade sin grund i en vilja att hjälpa och korrigera gärningsmannen. Väldigt få angav skäl som tydde på att de själva trodde att de kunde få ut något av medlingen. Brottsoffren trodde inte innan de deltog i medlingen att själva medlingssituationen skulle ge något direkt resultat för deras del förutom det rent materiella. Erfarenheten av medlingen förändrade inte deras syn på nämnvärt sätt; de tyckte fortfarande att medlingen var till för gärningsmannens bästa. Många uppgav dock att det bästa med medlingen var att möta gärningsmannen och se vem det var. De allra flesta av brottsoffren skulle på nytt delta i en medling om de blev tillfrågade. På frågan om brottsoffret kände sig delaktig i medlingsprocessen var svaret jakande. Upplevelsen av delaktigheten ökade ju mer informerad brottsoffret var om vad medlingen skulle gå ut på. Vid en jämförelse med den vanliga rättsprocessen kunde konstateras att brottsoffret kände sig mer delaktig vid medlingsförfarandet. Vad slutligen gäller frågan om ett brottsoffer upplevde konflikten som uppklarad efter medling görs den bedömningen att medlingen möjligen kan ha bidragit till att lösa konflikten något men inte helt och hållet. Författaren till rapporten anser att den viktigaste slutsatsen av utvärderingen är att brottsoffren uppfattade medlingen som något som främst är till för gärningsmännen. Avslutningsvis efterlystes ytterligare utvärderingar av medlingsverksamhet. Sedan denna utvärding gjordes har ytterligare medlingar skett. I sep- tember 1997 hade sammantaget 99 medlingar genomförts. De flesta (30) avsåg skadegörelse. Andra vanliga brott har varit misshandel (17), Hälso- och sjukvården samt biltillgrepp (13), rån (13), inbrott (9) och stöld (9). Vid de senaste 50 medlingstillfällena har 2/3 av brottsoffren varit privatpersoner. I övriga fall har det varit fråga om juridiska personer som vid medlingen före- trätts av någon representant. Medling kan vara positivt för brottsoffer under förutsättning att det tas tillbörlig hänsyn till dem i medlingssituationen. En utvidgad försöksverksamhet med medling liksom ytterligare utredning bedöms vara positivt. Av Umbreits tidigare redovisade studie framgår att medling kan vara mycket positivt för brottsoffren. Vad gäller den medlingsverksamhet som driver eller på annat sätt deltar i vill utredningen därför framhålla att det är viktigt att tillräcklig hänsyn tas till brottsof- fren. Ett av huvudsyftena med medlingsprojektet i var att ge brottsoffer möjlighet att träffa den som åsamkat dem skada och att påverka utformningen av påföljden. Av den utvärdering som gjorts av medlingsprojektet i framgår dock att brottsoffren uppfattade medlingen som något som främst var till för gärningsmannen. Brottsof- fren upplevde emellertid liksom deltagarna i Umbreits studie att de kände sig mer delaktiga vid medlingsförfarandet än vid den vanliga rättsprocessen, vilket är positivt. Det bör påpekas att utvärderingen av medlingsverksamheten i omfattade relativt få fall, varför några mer långtgående slutsatser inte kan dras av den studien. Utredningen menar sammanfattningsvis att medling kan vara positiv för brottsoffer under förutsättning att det tas tillbörlig hänsyn till dem. Enligt propositionen Vissa reformer av påföljdssystemet (prop. 1997/98:96) avser regeringen att ge och arbete i uppdrag att inleda en försöksverksamhet med medling. Vidare avser regeringen att tillkalla en särskild utredare som skall få i uppdrag att ur rättslig synvinkel närmare belysa och analysera medling och andra typer av verksamheter som är nära besläktade med medling. Utredningen finner det positivt att en sådan försöksverksamhet kommer till stånd liksom att frågan om medling utreds närmare. I detta kapitel kommer utredningen att behandla frågor om Brottsoffer- myndigheten och brottsofferfonden. Inledningsvis i de båda avsnitten redogörs för gällande bestämmelser. Därefter beskrivs myndighetens respektive fondens verksamhet. Avsnitten avslutas med överväganden och, beträffande fonden, förslag. Brottsskadelagen (1978:413) Brottsskadelagen innehåller ett par bestämmelser om Brottsoffermyndig- hetens verksamhet. Vad gäller lagen i övrigt hänvisas till kapitel 7 om Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor. Enligt 12 § första stycket skall pröva samtliga ärenden om brottsskadeersättning. Om regeringen föreskriver det kan dock vissa mindre sakskadeärenden prövas av en annan myndighet om ansökningen gäller ersättning om högst . Ett sådant beslut får överklagas hos . Brottsoffermyndighe- tens beslut får däremot enligt andra stycket inte överklagas. Av 13 § framgår att det hos myndigheten skall finnas en nämnd som skall avgöra ärenden om brottsskadeersättning som är av principiell betydelse eller annars av större vikt. Nämnden utses av regeringen. Vad gäller nämndens sammansättning anges att ordföranden och vice ordförandena skall vara lagfarna och erfarna i domarvärv. Även i brottsskadeförordningen (1978:653) finns bestämmelser som rör verksamhet. Dessa är dock hänförliga till frågor om brottsskadeersättning varför de inte redovisas här. Förordningen (1994:572) med instruktion för . Inledningsvis anges i förordningen att har till uppgift att främja brottsoffers rättigheter, behov och intressen. Vidare stadgas att myndigheten skall särskilt pröva ärenden om brottsskade- ersättning och frågor om bidrag från brottsofferfonden. Myndigheten skall också genom information verka för att berörda får kännedom om möjligheterna att få brottsskadeersättning och bidrag från fonden samt företräda staten i och utanför domstol vid återkrav av brottsskadeersätt- ning (regressärenden). Myndighetens generaldirektör är chef för myndigheten. I förordningen föreskrivs vidare att en nämnd skall finnas vid myndigheten för att pröva vissa ärenden om brottsskadeersättning. Nämnden, som utses av regeringen, skall bestå av en ordförande, två vice ordförande och tre andra ledamöter, samt ersättare för alla utom ordföranden. I förordningen finns även bestämmelser om sammansättningen av ett råd som skall pröva frågor om bidrag från brottsofferfonden. Vad gäller ärendenas handläggning avgör generaldirektören de ärenden som inte skall avgöras av nämnden eller rådet. Behöver ett ärende inte prövas av generaldirektören får det avgöras av en annan tjänsteman i enlighet med vad som föreskrivs i en arbetsordning eller i ett särskilt beslut. Följande redogörelse bygger på uppgifter ur främst myndighetens verksamhetsberättelser /95 och 1995/96 samt från ett studiebe- sök vid myndigheten. Vidare har vissa upplysningar inhämtats direkt från myndigheten. Myndigheten har delat upp sin verksamhet i tre enheter: en som handlägger ärenden om brottsskadeersättning, en som har ansvaret för brottsofferfonden samt en som har till huvuduppgift att samla kunnande om brottsofferfrågor och sprida information. Myndighetens första verksamhetsår präglades i stor utsträckning av att verksamheten med ansökningar om brottsskadeersättning i sin helhet flyttade från till . Eftersom personalen i inte flyttade med till var den viktigaste frågan vid uppbyggnaden av verksamheten att rekrytera personal och föra över kompetens. Målet var att nyanställa personer med en generellt sett hög kompetens eftersom avsikten var att de nyanställda skulle ha funktioner med omfattande beslutanderätt i brottsskadeärenden. Arbetet med brottsskadeärendena följde i huvudsak redan upparbetade rutiner och trots att myndigheten SOU 1998:40 och brottsofferfonden 189 bestod av helt ny personal uppstod inte några anmärkningsvärda balanser. Myndigheten har börjat att mer aktivt bedriva regressverksamhet. Målet är att bedriva regressverksamhet i av brottsskade- ärendena. För att hantera dessa frågor rationellt har myndighetens ansökt och fått tillstånd hos Datainspektionen att lägga upp ett personre- gister för den verksamheten. Sedan ärenden om skuldsanering aktualiserats har myndigheten tagit fram ett policydokument för att underlätta hanteringen av dessa frågor. Myndigheten har genomfört en inventering av brottsofferarbete i . Man har velat få belyst olika behandlingsformer för brottsoffer, vilka som engagerar sig i brottsofferarbete och i vilken utsträckning myndigheterna tar sitt ansvar för brottsoffer. Inventeringen har presenterats i rapporten i en kunskapsöver- sikt (Rapport 1997:1). Det kan även nämnas att myndigheten har påbörjat ett arbete som syftar till att varje län skall ha någon typ av krisorganisation för anhöriga till våldsdödade. har även internationella kontakter. Man har gjort studiebesök utomlands och tagit emot internationella studiebesök samt deltagit i olika internationella konferenser m.m. Myndighetens målsättning är att brottsskadeärendena skall handläggas säkert, snabbt och billigt. En sökande som inte är nöjd med myndighetens beslut kan begära omprövning av beslutet. Den första omprövningen brukar göras av generaldirektören efter föredragning av byråchefen. Begärs ytterligare omprövning avgörs den normalt av nämnden. Inkommer det därefter en begäran om omprövning brukar ärendet avvisas. framhåller att det är viktigt att personalen tar sig tid att tala med sökandena på ett sådant sätt att de känner att deras sak tas på allvar och att de får den hjälp och vägledning som de behöver. Vidare försöker myndigheten ställa sin sakkunskap till förfogande för domare, åklagare, advokater och andra i frågor som gäller skadestånds- rättsliga problem och myndigheten praxis. Myndigheten har som ambition att hålla en hög tillgänglighet. Beträffande snabbheten i handläggningen har myndigheten satt som mål att av brottsskadeärendena skall avgöras från det att ärendet kom in till myndigheten. Ett annat mål är att ärendebalansen skall minska. Såvitt framgår av den ADB-baserade statistiken har av det totala antalet inkomna personskade- ärenden under det senaste verksamhetsåret avgjorts . När det gäller ärenden om ersättning för sak- och förmögenhetsskada är motsvarande värde , vilket kan bero på att de inte lika ofta behöver kompletteras. Det bör dock nämnas att av det totala antalet brottsskadeärenden, dvs. såväl person- som sak- och förmögenhets- skadeärenden, som inkommit och avgjorts , har en handläggningstid som understiger . Vidare har myndig- hetens ärendebalanser minskat. Vid ingången fanns 1 747 ärenden i balans och vid utgången av året 1 477 ärenden. Detta innebär att ärendebalansen minskat med . Ytterligare en målsättning är att varje ärende skall handläggas så billigt som möjligt utan att kvaliteten blir lidande. Myndigheten bedömer det möjligt att effektivisera verksamheten så att hanteringskostnaderna inte stiger trots att antalet inkomna ärenden ökar. Några ytterligare be- sparingar tror myndigheten däremot inte kan uppnås. Brottsskadeärendena handläggs i ett rotelssystem med förebild från de allmänna förvaltningsdomstolarna. När ett ärende kommer in till myndigheten diarieförs det och på en av brottsskadeenhetens sex rotlar. Fem av rotlarna förestås av en jurist med erfarenhet av domstols- arbete. Den sjätte roteln, som handlägger sak- och förmögenhetsskador, förestås av en person med erfarenhet från försäkringsbranschen. Till sin hjälp med utredningsarbetet har rotelinnehavaren en yngre jurist. Denna utredningsassistent kontrollerar formalia och utreder ärendet. Myndig- heten har möjlighet att inhämta yttranden från sakkunniga läkare och erfarna skadereglerare. När ärendet är färdigutrett överlämnas det till rotelinnehavaren. Det är ärendets karaktär som avgör i vilken sammansättning beslutet fattas. I de flesta ärenden beslutar rotelinnehavaren efter föredragning av utredningsassistenten. Ärenden som gäller större belopp eller är av svårare karaktär avgörs av generaldirektören. Principiellt viktiga ärenden avgörs av myndighetens nämnd. Till rotelinnehavarnas och utredningsassistenternas uppgifter hör också att besvara frågor om brottsskadeersättning från allmänheten, ideella organisationer, domare, åklagare och advokater. När det gäller frågor av mer allmän karaktär som inte hänför sig till ett visst ärende har myndigheten inrättat en öppen linje som växeln har öppet alltid är bemannad enligt ett jourschema. Detta har medfört en ökad tillgänglighet. Som ett mått på myndighetens tillgänglighet kan nämnas att myndigheten har cirka 50 000 telefonsamtal . Frekven- sen inkommande samtal är så hög att den som tjänstgör vid linjen normalt inte har tid att utföra några andra arbetsuppgifter. Myndigheten har arbetat med att utveckla och effektivisera sin ärendehantering. Under ökade antalet inkommande brottsskadeärenden jämfört med och uppgick sammantaget till 4 738 ärenden. Antalet inkommande ärenden har ökat ytterligare till 5 002 ärenden, vilket motsvarar en ökning på . Det kan nämnas att antalet avgjorda ärenden uppgick till 5 265. Myndigheten betalade ut i brotts- skadeersättning vilket motsvarar en ökning jämfört med . Utbetalningen av brottsskadeersättning ökade med och uppgick till . Rättstillämpning, ersättningsnivåer m.m. behandlas i kapitel 7 om Brottskadeersättning och andra ersättningsfrågor. Ärenden där huvudfrågan är av principiell karaktär avgörs av myndig- hetens nämnd. Det är myndigheten som väljer ut vilka ärenden som skall prövas av nämnden. Nämnden omprövar även ärenden efter begäran eller då omprövning redan skett vid myndigheten. Nämndens ledamöter är verksamma domstolsjurister, särskilt sak- kunniga i försäkringsfrågor och riksdagsledamöter. har nämnden följande sammansättning, hovrättspresidenten (ordförande), lagmannen (vice ordförande), kammarrättsrådet (vice ordförande), professorn i försäkringsrätt samt riksdagsledamöterna . Ersättare är hovrättsrådet , försäkrings- juristen samt riksdagsledamötena och . Under /95 hölls åtta sammanträden för pröv- ning av ansökningar om brottsskadeersättning och ett praxismöte. Verksamhetsperioden /96 innehöll fem sammanträden och även under har fem sammanträden ägt rum. Vid varje sammanträde avgörs i genomsnitt 12 ärenden.Varje ärende föredras och behandlas ingående. Alla beslutande tjänstemän vid myndigheten deltar i nämndsammanträdena för att få ta del av den diskussion som förs. Detta anses värdefullt från utbildningssynpunkt. har nämndsammanträdena haft karaktären av temada- gar. Dessa har tillkommit för att skapa eller ändra praxis. Om en temadag leder till att det blir en praxisändring redovisar myndigheten nämndens beslut i ett nyhetsbrev. informationspolicy är att de som har rätt till brottsskadeersättning skall nås av information om hur de skall göra för att få ut ersättning. Informationen ges direkt till den rättssökande allmänheten, till myndigheter, till ideella organisationer som verkar på brottsofferområdet och till andra som kommer i kontakt med brottsoffer. Myndigheten bedriver också ett omfattande informationsarbete om sina övriga verksamhetsområden, nämligen brottsofferfonden och myndighe- tens funktion som . Myndigheten har medverkat vid bl.a. årsmötena för Riksorganisa- tionen för Kvinnojourer i (ROKS) och (), regionala och lokala sammankomster vid kvinno- och brottsofferjourer, nationell och regional utbildning av polisen angående främst dess informationsskyldighet till brottsoffer samt kurser, konferen- ser och möten som har arrangerats för advokater, poliser, domare och nämndemän m.fl. Myndigheten har också ett visst informationssamarbete med , Riksåklagaren, , Domstols- verket, , och m.fl. Broschyren Till dig som har utsatts för brott (1:1997) har tagits fram av myndigheten. I broschyren beskrivs rättsprocessen från polisanmälan till dess dom har fallit. Myndigheten har vidare utarbetat en broschyr Brottsskadelagen om brottsoffers möjligheter att få brottsskade- ersättning. Båda broschyrerna har distribuerats så att de finns tillgängli- ga vid bl.a. polis- och åklagarmyndigheter, domstolar, sociala myndig- heter samt brottsoffer- och kvinnojourer. Som ett led i myndighetens informationsverksamhet produceras också verksamhetsberättelsen som innehåller bl.a. ett avsnitt om rättstillämp- ningen och en omfattande praxisbilaga. Denna distribueras kostnadsfritt till rättsväsendet och andra intresserade. Vidare har myndigheten börjat ge ut nyhetsbrev där ändringar i praxis och nyheter på brottsoffer- området fortlöpande presenteras. Principiellt intressanta avgöranden från myndighetens nämnd publiceras även i skriften Rättsfall Försäkring och Skadestånd. Myndigheten ser även som sin uppgift att medverka i samhälls- debatten för att kunna verka för att brottsoffrens situation förbättras. Man arbetar därför för att få goda kontakter med politiker, journalister samt representanter för myndigheter, organisationer och universitet. Inte minst har massmedia stor betydelse för att sprida information om möjligheterna att få brottsskadeersättning. Myndigheten har t.ex. förekommit med informationsinslag och på annat sätt deltagit i olika TV-sammanhang. Myndigheten avger vidare ett antal remissyttranden; under verksamhetsåren 1994/95 och 1995/96 har tre respektive tio remissytt- randen lämnats. Under första delen av påbörjade en kartläggning av alla brottsofferprojekt i . Kartläggningen har bedrivits länsvis och i varje kommun har kontakter tagits med de myndigheter, organisationer och ideella föreningar som kan tänkas komma i kontakt med brottsoffer. Det har vidare tagits kontakter med universitet och högskolor för att undersöka i vilken omfattning det bedrivs forskning om brottsofferfrågor. Kartläggningen sker i syfte att få kunskap om det brottsofferarbete som bedrivs för att kunna bistå professionellt verksamma och andra intresserade. Kunskapen kommer också att användas för att initiera såväl forskning kring brottsoffer som bra brottsofferarbete i . Kartläggningen som är avslutad, har sammanställts och analyserats av en forskare, , och presenteras i den tidigare nämnda rapporten i Enligt myndigheten har kartläggningsarbetet varit ett utmärkt sätt att sprida information om myndighetens verksamhet. Myndigheten har vidare som ambition att relevant litteratur om brottsofferfrågor skall finnas tillgänglig i myndighetens bibliotek. Myndigheten har som nämnts bedrivit en viss regressverksamhet. Under verksamhetsåren 1994/95 och 1995/96 inflöt respektive som resultat av den verksamheten. Det bör påpekas att /96 var 18 månader. inflöt genom regressverksamheten, vilket innebär en ökning med . Målet är att aktualisera regress i av de ärenden som har avgjorts under ett verksamhetsår. Eftersom antalet avbetalningsplaner har ökat har myndigheten för att kunna hantera regressärendena rationellt installerat ett ADB-baserat inkassosystem. En utvärdering av myndighetens regressverksamhet visar att det finns goda möjligheter att återkräva utbetald brottsskadeersättning. får anses uppfylla de intentioner som lag- stiftaren hade när myndigheten inrättades, nämligen att verksamhe- tens övergripande syfte skulle vara att främja brottsoffers rättigheter, behov och intressen. Det finns inte skäl att tillskapa en brottsofferom- budsman vare sig som en särskild tjänst eller i förening med chefsskapet för . Utredningen vill inledningsvis framhålla att en utvärdering av en så nystartad verksamhet som måste präglas av försiktighet. Utvärderingen kommer att vara inriktad främst på frågan om lagstiftarens intentioner har kunnat uppfyllas genom Brottsoffer- myndighetens verksamhet. I samband med att inrättades uttalades i för- arbetena (prop. 1993/94:143 s. 33 f.) bl.a. att det var naturligt att vidga verksamhet till att avse brottsofferfrågor i ett mer heltäckande perspektiv. huvuduppgift hade varit att pröva ärenden om brottsskadeersättning enligt brottsskadelagen. Vidare hade nämnden haft andra uppgifter, bl.a. informationsverksamhet rörande brottsofferfrågor. Enligt regeringens mening skulle tillskapandet av en myndighet med övergripande ansvar för brottsofferfrågor ge väsentligt bättre förutsättningar för överblick, samordning och utveck- ling av ett för det allmänna alltmer betydelsefullt verksamhetsområde. Bildandet av en sådan myndighet skulle därför vara ett viktigt steg när det gällde att lyfta fram de kriminalpolitiskt centrala brottsofferfrågorna. Därigenom skulle stödet till brottsoffren ges stadga och kontinuitet på såväl kort som lång sikt. skulle därför ombildas, få ytterligare uppgifter och byta namn till . Regeringen anförde att till den nya myndighetens uppgifter hörde förutom handläggning av brottsskadeärenden att besluta om använd- ningen av medlen i brottsofferfonden. Vidare borde myndigheten ha som övergripande mål att främja brottsoffrens rättigheter, behov och intres- sen, vilket innebar att myndigheten skulle ha ett ansvar för att brotts- offrens situation följdes upp i olika sammanhang. Myndigheten borde också kunna fungera som ett i frågor som rör brotts- offer och förmedla information i sådan frågor.