sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — Assistenten svarar också för att de ideellt arbetande stödpersonerna får erforderligt stöd i sitt arbete med att hjälpa och stödja brottsoffer. De anställda svarar även för rekrytering och utbildning av stödpersoner. Enligt bör erforderliga medel avsättas för anställning av en brottsofferassistent på hel- eller halvtid. Uppskattningsvis skulle det behövas cirka 75 brottsofferassistenter fördelade på 110 brottsof- ferjourer. Om denna ambition inte anses vara realistisk med hänsyn till kostnaderna, menar att det som alternativ bör tillkomma en sam- ordningsfunktion länsvis, en länsassistent. Denne skall i princip inneha samma uppgifter som de lokalt anställda brottsofferassistenterna. Utöver dessa uppgifter skulle länsassistenten kunna medverka vid utbildning och stödpersonsträffar vid de övriga jourerna i länet. Vid de brottsofferjou- rer i länet som inte har någon brottsofferassistent skulle respektive jours inkommande samtal vidarekopplas till den jour där länsassistenten har sin arbetsplats. Assistenten tar emot samtalen och meddelar att en stödperson kommer att ringa upp. Assistenten kontaktar därefter en stödperson vid den aktuella jouren och överlämnar ärendet. Med en länscentral kan öppethållandet öka till , dvs. Med detta arbetssätt skulle en länsassistent kunna ge hjälp och service till alla jourer i länet. menar att arbetsgivaransvaret för länsassistenten bör innehas av för att markera att den anställda tillhör jourerna i länet och inte den lokala jour där den anställde är placerad. De anställda skulle med en sådan ordning få samma instruktioner och service. Dessutom skulle man vinna administrativa fördelar genom att löneutbetalningar koncentrerades till en enhet. Det praktiska handledarskapet skulle handhas av respektive regionråd. Placeringen av länsassistenten bör enligt avgöras med hänsyn till de brottsofferassistenter som finns ute i organisationen. Det är inte lämpligt att placera länsassistenten på de orter där det finns en anställd brottsofferassistent. En lämplig placeringsort kan vara den ort där länspolismyndigheten har sitt säte. Finns det en brottsofferassistent på den orten kan länsassistenten i stället lämpligen placeras på den ort i länet som har flest innevånare/flest brott mot . har vidare anfört att det är viktigt att de brottsofferassistenter som finns och där respektive jour erhåller bidrag från kommunerna kan vara kvar med kommunalt bidrag. Dessa assistenter arbetar enbart med den lokala jouren. De nya tjänsterna, länsassistenterna, skulle svara för service och stöd åt hela länets brottsofferjourer och ha sitt arbete förlagt till länscentralen. Det bör inte bli någon konkurrens mellan de båda arbetsformerna. har beräknat att kostnaderna för att anställa 75 brottsofferas- sistenter kan uppskattas till sammantaget om man utgår års löneläge. Till detta kommer engångskostnader för viss utrustning om uppskattningsvis . Årskostnaden för att anställa 24 länsassistenter kan enligt uppskattas till 7 770 000 och kostnaden för utrustning till . Ett annat förslag som har framförts till utredningen är att hjälpen och stödet till kriminalitetens offer skall utformas inom ramen för en statlig modell eftersom de ideella organisationerna måste ses som ett komple- ment till samhällets övriga insatser. Enligt det förslaget bör en ny statlig tjänstemannagrupp inrättas med yrkestiteln brottsofferassistent. Grundutbildningen bör utgöra en psykolog- alternativt beteendevetar- eller socionomutbildning kompletterad med en 20-poängsutbildning inom ämnesområdet viktimologi (brottsofferkunskap). Inledningsvis bör cirka 25 brottsofferassistenter rekryteras med ansvarsområde för en enskild kommun, del av kommun eller ett antal kommuner. Brottsoffermyndig- heten föreslås som arbetsgivare och därmed ytterst ansvarig för verksamheten. Utredningen delar som tidigare nämnts uppfattningen att det är angeläget att tillgängligheten till de olika organisationerna ökas. Frågan är på vilket sätt detta bör ske. De förslag som har lämnats till utredning- en är intressanta och bör övervägas noga. Det förslag som har lämnat påminner i sin konstruktion om hur Victim Support i och är organiserat, dvs. ett statligt stöd till den nationella organisationen vilket stöd fördelas på de lokala 248 Ideella organisationer m.m. Inledningsvis finner utredningen att BOJ:s förslag om 75 anställda brottsofferassistenter är för kostsamt för att kunna realiseras . BOJ:s alternativa förslag om länsassistenter och det andra förslaget om brottsofferassistenter som utredningen har redovisat ovan liknar varandra. De skiljer sig dock åt på en avgörande punkt; anser att assistenten skall vara anställd av organisationen medan enligt det andra förslaget assistenten skall vara statligt anställd. Det finns för- och nackdelar med båda anställningsformerna. En statligt anställd assistent kan antas innebära en garanti för att verksam- heten gagnar samtliga brottsoffer och en slags kvalitetssäkring. Det är emellertid betydelsefullt att de ideella organisationerna är just ideella och frivilliga och inte får karaktären av myndigheter. Utredningen vill i detta sammanhang hänvisa till justitieutskottet uttalande (bet. 1996/97:JuU1 s. 83) att brottsofferjourernas styrka ligger i att de bygger på att ideellt och frivilligt mänskligt engagemang och på att de inte har det för- fattningsreglerade förhållningssätt som myndigheter måste ha. Vidare uttalades att utskottet inte har några tankar på att staten eller kommunerna skall ta över ansvaret för den verksamhet som brotts- offerjourerna bedriver. Det kan också påpekas att justitieutskottet uttalat (bet. 1997/98:JuU1 s. 78) att man med kontinuerliga statliga driftsbidrag närmar sig en organisationsform som i en alltför hög grad företer likheter med regelstyrda myndigheter. Utredningens uppfattning är att statligt anställda brottsofferassistenter inte är någon godtagbar lösning. Är det då lämpligt med länsassistenter som är anställda av ? En ordning med länsassistenter skulle på det sätt som framfört öka tillgängligheten till brottsofferjourerna och troligen även förbättra deras verksamhet i övrigt. Emellertid skulle en sådan ordning ta i anspråk samtliga de resurser som tillskapas genom en höjning av brottsofferavgiften. Övriga ideella organisationer som arbetar med stöd till brottsoffer skulle således inte få del av det tillskottet, vilket vore olyckligt. Man skulle dock kunna tänka sig en länsassistent med en mer allmän samordningsfunktion som inte inskränkte sig till att ge brotts- offerjourerna service. Assistenten skulle kunna slussa brottsoffer till den organisation som bäst kan tillgodose brottsoffrets behov av hjälp och stöd. Även ett sådant system kan dock medföra nackdelar. Vid diskus- sioner med utredningens referensgrupp har det framkommit att de lokala jourerna är mycket självständiga och att det kan vara svårt att få ett fungerande samarbete på lokal nivå. Från ROKS har framförts att de lokala kvinnojourerna troligen skulle göra motstånd mot ett samarbete. Enligt uppgift har det prövats att ha en delad assistent för brottsoffer- och kvinnojour i . Detta fungerade emellertid inte, vilket troligen berodde på jourernas skilda ideologiska uppfattningar. Både och har emellertid uttalat sig positivt för ett samarbete på riksplanet. Ett annat problem med länsassistenter är att behovet av assistenter är mycket varierande. I vissa län med liten befolkning och inte så hög brottslighet kan det enligt utredningen befaras att assistenten inte skulle få full sysselsättning. I andra län, främst storstadslänen, skulle en länsassistent troligen inte vara tillräcklig för att fylla behovet. Det finns också en risk för att de kommuner som bidrar med kostnaden för anställda skulle dra in sitt bidrag om länsassistenter anställdes generellt. Vidare kan det befaras att anställda länsassistenter medför att de ideellt arbetande drar ned på sitt arbete på grund av de inte längre känner sig lika behövda som tidigare, trots att assistentens funktion inte konkurrerar med stödpersonernas. Denna risk skall dock inte överdri- vas. Mot bakgrund av vad som ovan anförts anser utredningen att en generell ordning med länsassistenter inte bör införas. Utredningen anser i stället att de jourer som vill samverka bör gå samman och hos brottsofferfonden ansöka om medel för att anställa en brottsofferassistent eller på annat sätt ordna sin verksamhet så att tillgängligheten ökar. Fonden kommer att kunna lämna ett bidrag till sådan löpande verksam- het, om reglerna för bidrag ändras på det sätt som utredningen har föreslagit i avsnittet om brottsofferfonden. Med en sådan ordning kommer assistenterna att kunna placeras där behovet finns. Det blir inte heller samma risk att de kommuner som ger bidrag till jourer för en anställd brottsofferassistent drar in dessa bidrag med hänvisning till att assistenterna skall bekostas av andra. Vidare innebär en sådan lösning att även andra ideella organisationer än brottsofferjourer kan få del av de ytterligare resurser som utredningen föreslår skall tillföras brottsofferfonden. Vid ansökningarna bör det beaktas och premieras om lokala ideella organisationer som arbetar med stöd åt brottsoffer, t.ex. kvinnojourer och brottsofferjourer, avser att samarbeta så att de gemensamt kan utnyttja assistenten. Även om brottsoffer- och kvinno- jourer har delvis olika inriktning borde de ändock kunna samarbeta i detta avseende. Det finns exempel på samverkansprojekt bl.a. i Västerdalarna. Samarbete mellan de ideella organisationerna Det är av flera skäl angeläget att de ideella organisationer som arbetar med brottsofferstöd samarbetar. Den ekonomiska aspekten har nämnts tidigare men det är naturligtvis inte minst värdefullt för brottsoffren på så sätt att de får större möjlighet att komma i kontakt med den organisa- 250 Ideella organisationer m.m. tion som bäst kan hjälpa dem om samarbete förekommer. Utredningen föreslår i avsnitt 4.5.4 att användningen av stödpersoner skall öka och att stödpersonerna skall få ersättning för utlägg och inkomstförlust under rättsprocessen. Vidare görs den bedömningen att det inte skulle stödja funktionen stödperson om man skapade en särskild organisation efter mönster av det system som finns inom kriminalvården för s.k. lekmannaövervakare. Utredningen anser i stället att det är en bättre lösning att stödja frivilligorganisationerna ekonomiskt så att rekrytering och utbildning av stödpersoner i deras regi kan utvecklas och förbättras, bl.a. på så sätt att utbildningen av stödpersoner sker gemensamt. Det är självfallet viktigt att stödpersonerna får en adekvat utbildning så att de kan ge målsägande det stöd och den hjälp som de behöver. Den utbildning för stödpersoner som bedrivs av brottsoffer- och kvinnojourer framstår för utredningen som ändamålsenlig. Det skulle dock vara en fördel, om i vart fall vissa delar av utbildningen kunde ske gemensamt. Detta gäller särskilt på mindre orter där antalet stöd- personer som rekryteras och som skall ha fortbildning av olika slag är begränsat. Utbildningsmoment som bl.a. kunskaper om polisens, åklagarmyndigheternas, domstolarnas, försäkringsbolagens och Brotts- offermyndighetens verksamhet framstår för utredningen som lämpliga att samordna oavsett om organisationerna har skild ideologisk eller annan inriktning. Som tidigare nämnts sker sådant utbildningssamarbete mellan brottsoffer- och kvinnojouren i . 9Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning 9.1Kronofogdemyndighetens underrättelse- skyldighet till målsägande m.m. infördes nya bestämmelser i bl.a. utsökningsbalken för att underlätta för målsäganden att få ut ett tilldömt skadestånd. Den nya ordningen innebär att en målsägande, som är fysisk person, inte själv behöver ta initiativ till att frågan om verkställighet tas upp. Att änd- ringen begränsades till fysiska personer berodde enligt förarbetena (prop. 1993/94:143 s. 53) på att juridiska personer ansågs ha bättre möjlighet att ta vara på sin rätt än enskilda människor som har utsatts för brott. I förarbetena anförs vidare att den föreslagna ordningen kanske kan bidra till att de dömda blir mer villiga att betala frivilligt eftersom de vet att saken sannolikt kommer att bli ett ärende hos kronofogdemyndigheten vid utebliven betalning vilket medför en extra kostnad för den dömde. Enligt 2 kap. 2 § femte stycket utsökningsbalken behöver den som vill söka verkställighet hos kronofogdemyndigheten av en dom eller annan exekutionstitel inte ge in exekutionstiteln, om denna är en dom eller ett strafföreläggande som på grund av föreskrift i lag eller annan författning har översänts från en domstol eller en myndighet. Enligt 25 a § förordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brottmål m.m. skall domstolen självmant när målsäganden är en fysisk person sända en kopia av den lagakraftvunna domen till kronofogdemyndigheten i den region där den tilltalade har sitt hemvist. Motsvarande gäller beträffande ett godkänt strafföreläggande, 10 § strafföreläggandekungö- relsen (1970:60). Om en dom översänts till kronofogdemyndigheten skall myndigheten enligt 2 kap. 3 § andra stycket utsökningsförordning- en (1981:981) kontakta målsäganden för besked om denne vill ansöka om verkställighet och hjälpa målsäganden med en sådan ansökan. Enligt 2 kap. 1 § första stycket utsökningsbalken kan en ansökan om verkställighet göras muntligen eller skriftligen. En muntlig ansökan skall enligt 2 kap. 3 § första stycket utsökningsförordningen upptecknas av kronofogdemyndigheten. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning Det bör också nämnas att enligt 15 § förordningen (1992:1094) om avgifter vid kronofogdemyndigheterna är sökanden i mål om utmätning för vad som tilldömts någon efter talan om enskilt anspråk på grund av brott befriad från skyldigheten att betala någon avgift. Grundavgiften, som uppgår till eller i de flesta fall skall i stället betalas av den dömde (gäldenären). Utredningen har skickat ut en enkät till landets kronofogdemyndigheter, vilken besvarats av praktiskt taget samtliga myndigheter. Nedan följer en sammanställning av myndigheternas svar på utredningens frågor. Vilka rutiner finns för utsändandet av brev till målsäganden med förfrågan om denne vill ansöka om verkställighet? Bifoga en kopia av det brev Ni använder jämte ansökningsformulär. I stort sett samtliga myndigheter uppgav att de skickar ut Riksskatte- verkets blanketter Skadestånd i brottmål, som är själva underrättelsen, och Ansökan om verkställighet så snart domen har diarieförts. En del myndigheter har lagt till vissa upplysningar på framför allt underrättel- seblanketten. Någon myndighet har utformat en egen underrättelse. Hur många (procent) av breven med förfrågan besvaras? Svaren från myndigheterna varierar mellan . Vissa myndigheter har försökt räkna fram en exakt siffra genom att studera medan andra har gjort en uppskattning. De allra flesta svaren ligger dock i intervallet oavsett beräkningsmetod. Det bör nämnas att egentlig statistik saknas. En av de myndigheter som har kommenterat frågan har anfört bl.a. att många målsäganden anger att de avstår från att söka verkställighet på grund av rädsla för repressa- lier. En annan myndighet har angett att av breven kommer i retur med adress okänd. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning Hur många av svaren, i de fall verkställighet begärs, leder till någon verkställighetsåtgärd? Vilket blir resultatet av dessa åtgärder? Svaren på denna fråga är mycket varierande. En del myndigheter har sagt sig inte kunna svara eftersom statistik saknas, vissa myndigheter har gjort uppskattningar och andra har försökt att göra en mer exakt beräkning. De myndigheter som har svarat i procentsatser har angett att mål- säganden får full betalning genom verkställighet eller frivillig betalning i mellan av fallen. Vissa myndigheter har anfört att verkställighetsåtgärder endast sker i begränsad omfattning. Flera myndigheter har påpekat att det är vanligt med delbetalningar liksom att återkallelse sker. De anger vidare att det är vanligast att verkställigheten sker genom utmätning i lön och i överskjutande skatt. Några myndigheter har påpekat att det som regel är svårt att driva in pengar från personer som har dömts för brott. Dessa personer saknar inte sällan inkomst och ibland även bostad. De saknar således utmät- ningsbara tillgångar. Det är vidare ofta fråga om unga personer med en allmänt dålig social situation och stora skulder . I vilken utsträckning sker muntliga ansökningar om verkställighet? Hur går rent praktiskt en sådan ansökan till? Också här har svaren varit mycket skiftande. Enligt vissa myndigheter förekommer inte muntliga ansökningar över huvud taget. De allra flesta har svarat att det förekommer i mycket begränsad omfattning. Några myndigheter har uppgett att av ansökningarna är muntliga. Slutligen har ett par myndigheter svarat att ansökningarna till övervägande del är muntliga. Muntliga ansökningar görs oftast på telefon. Det framkommer av svaren att myndigheterna har olika tolkningar av vad som avses med en muntlig ansökan. Har det skett någon förändring av antalet ansökningar om verkställighet av dom på skadestånd sedan nyordningen infördes ? I stort sett samtliga myndigheter anför att det är en markant ökning eller i vart fall en ökning av antalet ansökningar. En myndighet har påpekat att antalet ansökningar om verkställighet av dom på skadestånd generellt har ökat men att ökningen främst avser fysiska personer. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning Vad har nyordningen kommit att innebära för a) målsäganden, b) kronofogdemyndigheten och c) gäldenären? Hur uppfattar målsäganden att kronofogdemyndigheten tar kontakt genom brevet med förfrågan om verkställighet? Vad gäller frågan om vad nyordningen har inneburit för målsäganden har myndigheterna svarat att det varit en positiv förändring. De har framhållit att fler söker verkställighet eftersom det har blivit lättare genom att målsäganden själv inte behöver ta initiativet. Vidare anförs att många målsäganden hör av sig till myndigheten för att få upplysningar och att detta troligen underlättas av att de vet vilken tjänsteman de skall fråga efter. Några myndigheter har framhållit att målsäganden nu har större möjlighet att få betalt eftersom indrivningen sker snabbare. Flera myndigheter har emellertid påpekat att vissa målsäganden blir arga över att det framgår av kuvertet att brevet är från kronofogde- myndigheten. För kronofogdemyndighetens del har i princip alla myndigheter svarat att nyordningen har inneburit merarbete i form av bl.a. diarieföring, telefonförfrågningar och besök. Vissa myndigheter har emellertid påpekat att en positiv följd av nyordningen är att ansökningarna nu i större utsträckning än tidigare är kompletta. För gäldenärens del har myndigheterna svarat att nyordningen medfört att det blir ett större tryck på dem och att domen blir uppföljd i skadeståndsdelen. Flera myndigheter påpekar att många gäldenärer blir upprörda eftersom de anser att de inte fått en chans att betala frivilligt och på så sätt slippa grundavgiften. Detta skulle enligt myndigheterna tyda på dålig information till gäldenären. Synpunkter på de aktuella bestämmelserna, deras tillämpning och eventuella förslag till förändringar. Flera myndigheter har kommit med förslag på förbättringar av Riks- skatteverkets blankett Skadestånd i brottmål. Myndigheterna anser att blanketten behöver innehålla fler upplysningar som bl.a. att verkställigheten är kostnadsfri för målsäganden, att verkställigheten inte garanterar att målsäganden får betalt eftersom det beror på den dömdes betalningsförmåga, Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning att det krävs att personbevis som visar vem som är målsman om målsäganden är och att det finns möjligheter att få brottsskadeersättning. Rent allmänt har kronofogdemyndigheterna framfört att informationen om vad som gäller för verkställighet bör bli bättre och lämnas tidigare. Flera myndigheter har vidare framfört önskemål om att det vid rättegången i samband med domen informeras om vad som gäller för indrivning av skadestånd. Detta är av betydelse för både målsäganden och den dömde. Någon myndighet har framfört att information om verkställigheten skulle kunna lämnas på blankett Hur man överklagar som alltid bifogas domen. Det har också från flera myndigheter framhållits att den dömde bör få en chans att betala frivilligt. Detta gäller särskilt vid låga skade- ståndsbelopp eftersom grundavgiften ofta blir högre än det utdömda skadeståndet. Från någon myndighet har framförts att det skulle kunna övervägas om domen skulle kunna skickas till kronofogdemyndigheten innan den har vunnit laga kraft. Enligt 3 kap. 6 § utsökningsbalken får en dom som huvudregel verkställas oberoende av om den vunnit laga kraft. Ett sådant förfarande skulle förkorta verkställighetstiden. För att förenkla handläggningen har någon myndighet föreslagit att domarna borde kunna överföras till kronofogdemyndigheten på ADB- medium. Det har från någon myndighet anförts att alla juridiska personer inte borde vara undantagna. Myndigheten påpekar att vissa småföretagare är att jämställa med enskilda människor. Någon myndighet har framfört att nyordningen har inneburit mycket merarbete som ger ett dåligt verkställighetsresultat. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning 9.1.3Utredningens överväganden och förslag genomfördes en reform som syftade till att underlätta för målsäganden att få ut ett tilldömt skadestånd. Reformen innebär att en målsägande, som är fysisk person, inte själv behöver ta initiativ till att frågan om verkställighet tas upp. Domen eller strafföreläggan- det skickas direkt till kronofogdemyndigheten som sedan underrättar målsäganden. Någon tillförlitlig uppföljning har dock inte gått att genomföra eftersom det saknas statistik som särskilt visar de mål där underrättelse sker. bör ges i uppdrag att se till att statistiken förbättras i detta avseende. Vidare bör få i uppdrag att ta fram bättre och mer lättförståeliga blanketter för kronofogdemyndigheternas underrättelser till målsäganden och för ansökan om verkställighet. och bör få i uppdrag att utarbeta informationsmaterial om verkställlighetsför- farandet som skall ges till både målsäganden och den dömde i samband med domen. Enkätsvaren från kronofogdemyndigheterna ger ett allmänt intryck av att myndigheterna är hjälpsamma och tillmötesgående mot målsägande- na. I departementspromemorian Brottsoffren i blickpunkten åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning (Ds 1993:29 s. 79) anges att det framgår av 4 § förvaltningslagen (1986:223) att myndigheten skall lämna upplysningar, vägledning, råd och annan hjälp som målsäganden kan efterfråga och att detta därför inte behöver regleras särskilt i utsöknings- förordningen. Utredningen delar den uppfattningen och anser således att någon särskild bestämmelse om serviceskyldighet inte krävs. Har då syftet med reform att underlätta för målsäganden att få ut sitt skadestånd kunnat nås? Som framgått av redovisningen av kronofogdemyndigheternas enkät- svar saknas statistik som särskilt visar de mål där underrättelse sker till målsäganden. En sådan statistik är nödvändig som underlag för en uppföljning av den tidigare reformen och de ändringar som kan komma att genomföras . bör ges i uppdrag att se till att statistiken täcker de nämnda målen. Myndigheterna har i princip samstämmigt angett att nyordningen har inneburit en positiv förändring för målsäganden eftersom han eller hon nu inte själv behöver ta initiativet till verkställigheten. Vidare har i stort sett alla myndigheter framfört att antalet ansökningar har ökat. Detta bör tas till intäkt för att reformen i vart fall delvis har uppfyllt sitt syfte att underlätta för målsägande att få ut sitt skadestånd. Det förslag till utvidgning av underrättelseförfarandet till vissa juridiska personer i princip småföretagare som någon myndighet