sou · GMB359 · 1999-01-01 00:00:00 — I SOU 1993:95 (Ansvars- och uppgiftsfördelning inom det civila försvaret) konstateras: Ansvaret för landets beredskap inför krig och krigsfara är naturligtvis främst en statlig angelägenhet. Fördelning mellan stat och kommun samt mellan statliga myndigheter Statens allmänna roll gentemot kommunerna är, som sagts, att bl.a. formulera nationella mål och att genom lagstiftning ange formella ramar för kommunernas arbete. Staten ska ge kommunerna underlag för Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning 65 vilka beredskapsåtgärder som fordras på den nivån. Underlaget ska bestå av övergripande mål och andra planeringsförutsättningar samt rådgivning. Staten ska också följa upp resultatet av kommunernas beredskapsåtgärder samt beredskapsläget. Verksamheten på lokal nivå inom funktionen vid höjd beredskap har genom lagen om civilt försvar (1994:1720) och ändringar i rädd- ningstjänstlagen fullt ut blivit en uppgift. Det innebär bl.a. att kommunen ska planera för räddningstjänsten vid höjd beredskap och att ansvaret för personalförsörjningen och materielhanteringen ligger på kommunerna. Alla förberedelser för mobilisering ska utföras av kommunerna. Enligt lagen om civilt försvar ska kommunerna verka för att bered- skapsförberedelser för den civila verksamhet som bedrivs i kommunen av statliga myndigheter, , kyrkliga kommuner samt organi- sationer och företag får en enhetlig inriktning och för att samverkan sker mellan dem. Detta gäller endast i fråga om sådan verksamhet som är inriktad på kommunen. Statsmakterna anser att samordning mellan räddningstjänst i fred och den verksamhet som bedrivs inom funktionen Befolkningsskydd och räddningstjänst (som tidigare benämndes civilförsvarsverksamhet) ska vara integrerad och att den s.k. totalförsvarsprincipen eller an- svarsprincipen, dvs. den som har ansvaret i fred ska ha det i krig, ska gälla . 1984/85:161 uttrycktes det på följande sätt: För egen del ser jag samordningen mellan räddningstjänsten i fred och civilförsvarsverksamheten som ett led i strävandena att i enlighet med totalförsvarsbeslut förankra totalförsvaret i samhället. Ut- vecklingen innebär att den s.k. totalförsvarsprincipen införs på detta område, dvs. att den som har ansvaret för en verksamhet i fred också ska ha detta ansvar i krig. kan man konstatera att samord- ningen ger betydande fördelar för verksamheten i både fred och krig. Totalförsvarets ledningssystem bygger på sättet att leda verksamheten som finns redan i det fredstida samhällets besluts- och ledningssystem. För att klara de svåraste och mest omfattande händelserna, där det väpnade angreppet ställer de största kraven, måste dock vissa kompletterande 66 Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning Detta gäller såväl legala förutsättningar, tekniskt stöd, organisation som uthållighet och robusthet. I ledningssystemet får de geografiskt ansvariga myndigheterna vid höjd beredskap ett ansvar som innebär att de ska inrikta, prioritera, omfördela, informera m.m. Denna övergripande operativa områdesled- ning behövs när det fredstida ledningssystemet för mer normala fredshändelser inom olika verksamheter inte längre klarar situationen. avses i denna så kallade ledningskedja regeringen, civilbefälhavare, länsstyrelser och kommunstyrelser. Ansvar och befogenheter vid svåra påfrestningar på samhälle i fred utreds inom . Ledningssystemet och dess fråga är prioriterad av statsmakterna och i totalförsvarsbeslutet 96 anges också inriktningen. Prioriteringen av åtgärder avser i första hand myndigheter i ledningskedjan och de centrala myndigheterna, men kan naturligtvis omsättas i tillämpliga delar i hela systemet. En intressant fråga är ledningsförhållandena på den lokala nivån, där kommunstyrelsen ska ha ett övergripande geogra- fiskt ansvar för all verksamhet. Kommunerna har fått ett ringa stöd för sin övergripande ledningsförmåga, medan de inom funktionen Befolkningsskydd och räddningstjänst, har fått ett omfattande stöd. ÖCB har dock till regeringen föreslagit omavvägningar inom den civila planeringsramen för att kunna stärka den kommunala övergripande ledningsförmågan. ÖCB har olika roller, dels en samordningsuppgift som stabs- och expertorgan under regeringen, dels funktionsledningsansvar för tre av de 18 funktioner som ingår i civilt försvar. I samordningsuppgiften ingår bl.a. att till regeringen utarbeta plane- ringsunderlag för civilt försvar och att för myndigheterna konkretisera statsmakternas intentioner (ta fram gemensamma utgångspunkter) för hur totalförsvarsbesluten ska genomföras. Vidare har ÖCB uppgiften att följa upp verksamheter och att på regeringens uppdrag genomföra t.ex. funktionsgenomgångar. Regeringen ger operativa anvisningar för genomförande av totalför- svarsbeslut. ÖCB konkretiserar dessa anvisningar i dokumentet Beredskapsinriktning för civilt försvar, framtagen efter de senaste Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning 67 Beredskapsinriktningen vänder sig till funktionsansvariga myndigheter och civilbefälhavare som sedan i sin tur ska ta fram erforderliga funktionsinriktningar respektive grundsyner för genomförande inom respektive geografiskt område. Vidare baseras genomförandet på olika prioriteringsinstrument som konkretiseras av ÖCB, såsom regionala mål- och riskanalyser, gruppering av kommuner m.m. Även dessa instrument ingår i samord- ningsuppgiften och är funktionsövergripande. De gäller i tillämpliga delar samtliga funktioner. Begreppet befolkningsskydd definieras i lagen (1994:1720) om civilt försvar. Det omfattar åtgärder som syftar till att skydda befolkningen och civil egendom från krigets verkningar. Följande åtgärder räknas enligt lagen till befolkningsskyddet: ·Utrymning och inkvartering; ·Tillhandahållande och iordningställande av skyddsrum och skyddade utrymmen; ·Tillhandahållande av andningsskydd; ·Information om självskydd; ·Kompletterande åtgärder som är nödvändiga för att övriga åtgärder ska kunna genomföras. Av beskrivningen ser vi att befolkningsskyddet endast är avsett för verksamhet under höjd beredskap. Några krav på att verksamheten ska ge skydd mot fredstida hot och risker ställs inte i lagen. I detta avseen- de skiljer sig befolkningsskyddet från räddningstjänsten. En annan skillnad i förhållande till räddningstjänsten är att befolkningsskyddet till stor del verkar skadeföreb yggande medan rä ddningstjänsten till stor del verkar skadeavhjälpande. Vi beskriver i det följande skyddsrumssystemet (systemet för till- handahållande och iordningställande av skyddsrum och skyddade utrymmen). Övriga åtgärder inom befolkningsskyddet går vi inte närmare in på här. Vi återkommer till dem i våra överväganden om verksamhet i kapitel 6. 68 Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning Med skyddsrumssystemet avses administration av fysiskt skydd för befolkningen – skyddsrum och skyddade utrymmen – i vid bemärkelse, från planering till avveckling. Skyddsrumsbyggandet regleras i huvudsak genom lagen (1994:1720) och förordningen (1995:128) om civilt försvar. Med stöd av förordningen har givit ut föreskrifter (SRVFS 1992:19) om utförande och utrustning av skyddsrum. Härutöver har (1987:10) betydelse för skyddsrumsbyggandet. Skyddsrum är ett fysiskt skydd som redan under fred anordnas, ut- formas och utrustas så att det ger skydd mot de stridsmedel som kan antas komma till användning i krig. Skyddsrum byggs i takt med nyproduktionen av bostäder och andra byggnader. Olika lagar och förordningar har tillämpats, liksom olika planeringsförutsättningar, tekniska bestämmelser och ekonomiska ersättningssystem sedan början av , då skyddsrums- byggandet började i . En mindre del av skyddsrumsproduktionen har skett i befintliga byggnader genom förstärkning av tak och väggar, bristtäcknings- skyddsrum. Detta görs i storstädernas centrala delar, i första hand för att täcka brister av skyddsrum i totalförsvarsviktiga verksamheter, men också för boende. Fastighetsägaren är enligt lag skyldig att underhålla skyddsrummet så att dess skyddsförmåga är kvar under hela livslängden. Kommunen har en lagenlig skyldighet att genom besiktningar kontrollera att skyddsrummen har en tillfredsställande skyddsförmåga. ansvarar för tillsyn och uppföljning i övrigt. Omfattningen av skyddsrumsbyggandet styrs bl.a. genom storleken på det bemyndigande som beslutar om och som regeringen överlämnar till genom regleringsbrevet. Byggkonjunkturen har en avgörande inverkan på möjligheterna att åstadkomma skyddsrum i samband med att nya byggnader byggs. Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning 69 Ett skyddat utrymme är ett skydd som planläggs av kommunen i fred och som anordnas under höjd beredskap. Det är betydligt enklare än ett skyddsrum och ger visst skydd mot strålning från radioaktivt nedfall och splitter samt, inom särskilt utsatt område, även mot byggnadsras. Enligt regleringsbrevet för verksamhetsgrenen Befolkningsskydd i krig är verksamhetsmålet följande: skall inrikta och planera produktion av skyddsrum för boende eller verksamma i civil totalförsvarsviktig verksamhet inom särskilt riskutsatta områden i enlighet med de regio- nala mål- och riskanalyserna, så att intentionerna totalför- svarsbeslut uppfylls. underhållsbesiktning och åtgärdande av fel och brister i befintliga skyddsrum fortsätter, inventering och registrering av lokaler som är lämpade som skyddade utrymmen fortsätter, arbetet med att införa snävare avgränsning av skydds- rumsområdena så att dessa närmare ansluter till de teoretis- ka riskområdena enligt de regionala mål- och riskanalyserna fattade beslut om inriktningen av skyddsrumsproduktionen . Enligt detta beslut ska tills vidare inga nya skyddsrum beslutas inom skydds- rumsområde som har tillkommit enbart på grund av riskområde för sjöinvasion (infallsport) i södra och mellersta civilområdena. Mål- och riskanalys är en förteckning över de objekt - civila och militära – som kan antas bli direkt utsatta för vapenverkan vid ett väpnat angrepp. Det framgår också om objektet utgör punkt- eller ytmål, sabotagemål eller mål för kemiska vapen, samt vilken risknivå som åsatts det omgivande riskområdet. Av förteckningen framgår också områden som (tidigt) kan utsättas för omfattande markstrider. 70 Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning Grunderna (grundsynen) för mål- och riskanalyserna utarbetas av ÖCB och Försvarsmakten gemensamt. Grunderna, tillsammans med de tillämpningsregler som ÖCB och Försvarsmakten gemensamt gör, är av stor vikt för att samstämmiga bedömningar ska göras av olika områdes- och funktionsansvariga myndigheter. Mål- och riskanalys som är sammanställd för ett län eller ett civi- lområde benämns regional mål- och riskanalys . Civilbefälhavaren och militärbefälhavaren utarbetar den regionala mål- och riskanalysen gemensamt och i enlighet med grundsynen. , försvarsom- rådesbefälhavaren m.fl. berörda myndigheter lämnar underlag till och deltar i arbetet. Kommunen behöver för sin planering för höjd beredskap inom bl.a. räddningstjänst och vid skyddsrumsb yggande, ta del av den regionala mål- och riskanalysen. På grund av sekretesskravet brukar kommunen enbart få ta del av det som berör den egna kommunen. Varje kommun ska ha en aktuell översiktsplan , som omfattar kommunens yta. Översiktsplanen är ett samlat beslutsunderlag, som bl.a. belyser allmänna intressen, kommunens miljösituation och hur nationella värden tas tillvara. I de allmänna intressena inräknas åtgärder för att skydda befolkningen mot och begränsa verkningarna av stridshandlingar. En detaljplan upprättas främst vid planering av ny beb yggelse eller vid planering av större förändringar i befintlig bebyggelse. Skyddsrum ska enligt totalförsvarsbeslutet 96 byggas endast för boende samt verksamma i särskilt totalförsvarsviktiga verksamheter. Behovet av nya skyddsrum ska i första hand styras av de risker som befolkningen kan antas bli utsatta för på grund av att vissa platser med totalförsvarsviktiga mål kan bli bekämpade. Detta sammanställs i de regionala mål- och riskanalyserna, där även riskområden och risknivåer anges. På grundval av dessa riskområden fastställer kommunerna i samråd med respektive länsstyrelse inom vilka områden skyddsrum ska byggas. Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning 71 Regeringen säger i Totalförsvar i förnyelse (prop. 1996/97:4): Planering och produktion av fysiskt skydd bör inriktas enligt föl- jande. utrymmen, med beaktande av I annat utsatt område ska planeras för skyddat utrymme. Rädd- ningsverket tolkar annat utsatt område som tätort, dvs. ort med sammanhållen bebyggelse med minst 200 invånare och ett avstånd mellan husen som normalt inte överstiger . Kommunen ska besluta om skyddade utrymmen i samråd med . Ett skyddsrumsärende hanteras och prövas på följande sätt. Den som planerar att bygga ett hus eller motsvarande som kräver en bygganmälan ska underrätta kommunen. Om b yggandet planeras ske inom ett område där skyddsrum ska byggas ska kommunen lämna besked om att skyddsrum ska byggas. Behovet av skyddsrumsplatser för det anmälda byggobjektet beräk- nas av kommunen som summan av den nya byggnadens behov och bristen på skyddsrumsplatser inom en radie . Byggande och besiktning av skyddsrum Den som har förelagts att bygga ett skyddsrum ska bygga och utrusta skyddsrummet samt se till att skyddsrummet stämmer överens med föreläggandet och med gällande föreskrifter om skyddsrum. Besiktningen av skyddsrummet sker av kommunen. 72 Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning Den som har förelagts att bygga skyddsrummet får ersättning av staten. Beloppet motsvara merkostnaden för att anordna skyddsrummet. beräknar och beslutar om ersättningen. Staten ger bemyndigande för skyddsrumsbyggande, dvs. beslutar om hur mycket skyddsrummen får kosta och lovar regeringen att anslag på motsvarande belopp kommer att beviljas. Bemyndigande är ett styrinstrument för omfattningen och inriktningen av skyddsrumsbyggandet, det medverkar till att hålla kontroll över statens sammanlagda betalningsåtaganden gentemot de fastighetsägare som är ålagda att bygga skyddsrum. Regeringen kan i sin tur lämna bemyndigandet vidare till den myn- dighet som ska genomföra statsmakternas intentioner. Med bemyndi- gande menas befogenhet för myndigheten att göra åtaganden som medför framtida utgifter som ska täckas med ett anslag som myndig- heten ännu inte fått, dvs. går mellan beslut och utbetalning (anslagsförordningen 1996:1189). För att regering och riksdag ska få en uppfattning om hur bemyndi- gandena bör fördelas för skyddsrumsproduktionens olika verksamheter begärs en redovisning från kommunerna av omfattningen av planerad nyproduktion och planerat underhåll . Kommunernas behovsunderlag lämnas till länsstyrelserna, som sam- manställer och sänder till . Med utgångspunkt i bl.a. de redovisade behoven och en prognos över byggmarknadens utveckling gör Rä ddningsverket avvägningar och presenterar bedömda behov i sitt budgetunderlag. Anslagen för skydds- rum ges . Då fattar beslut om hur de bemyndiganden som tilldelats ska användas. Beslut om bemyndigande tas först efter det att budgetunderlaget lämnats in. Eftersom inte alla som har anmält att de ska bygga inom ett skydds- område och sedan fått bygglov och skyddsrumsbesked, faktiskt bygger, är bemyndigandesumman större än vad som behöver betalas ut och Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning 73 därmed större än de anslag som får för skyddsrums- byggandet. Nedanstående tabell visar utfallet av kostnaderna för skyddsrum och skyddade utrymmen . Tabell 6: Kostnader för fysiskt skydd Utfall, miljoner kr Skyddsrum vid ny- och Anm. 1996 avser /96 omräknat , 1995 avser /95 omräknat . Den nedåtgående tendensen väntas fortsätta, främst beroende på låg bostadsproduktion samt skyddsområdenas minskning i antal och utbredning. 2.6.5Planering för räddningstjänst under höjd beredskap Med räddningstjänst avses enligt räddningstjänstlagen de räddningsinsat- ser som staten eller kommunerna ska ansvara för vid olyckshändelser och överhängande fara för olyckshändelser för att hindra och begränsa skador på människor, egendom eller miljö. Fr.o.m. gäller lagen också räddningstjänsten under höjd beredskap. 74 Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning ändrades räddningstjänstlagen (1986:1102). Dessa lagstiftningsåtgärder medförde att kommunerna fick ansvaret för rädddningstjänsten under höjd beredskap . avskaffades den statliga civilförsvarsorganisationen. Grundtanken bakom detta beslut är att rädddningstjänsten under höjd beredskap ska b ygga på fredsrädd- ningstjänsten organisation och resurser – med de kompletteringar som kan behövas under höjd beredskap. När kommunerna fick ansvaret för det civila försvaret under höjd beredskap innebar det bl.a. följande: ·Varje kommun ska självständigt utforma, planlägga och vidmakthålla en krigsorganisation som ansvara r mot den utsatthet och de särskilda hot som finns i kommunen. ·Staten ska ge kommunerna full kostnadstäckning för krigsuppgifterna. ·Länsstyrelserna ska ge kommunerna stöd och planeringsunderlag för beredskapsförberedelserna. Länsstyrelserna ska också i dialog med kommunerna följa upp och utvärdera beredskapen på den lokala nivån. Beredskapsläget ska regelbundet rapporteras till regeringen. Genomförandet av de beslut som fattades fortsätter fortfa- rande. Flertalet kommuner hade fastställt rädd- ningstjänstplaner som också omfattade räddningstjänsten under höjd beredskap. Det kommer dock att innan den nya organisationen har bemannats fullt ut och försetts med erforderligt materiel. Enligt nuvarande planering kommer utbildningen av räddningsmän för höjd beredskap att ske successivt . ansvarar för den centrala tillsynen av den kommu- nala räddningstjänsten. är fredsräddningstjänsten och räddningstjänsten under höjd beredskap integrerad. Räddningsver- kets tillsyn omfattar båda dessa verksamheter. har omfattande insatser gjorts för att bygga upp rädddningstjänsten under höjd beredskap. De viktigaste styrdoku- menten i detta sammanhang har varit vissa rapporter och andra under- lag som tagits fram av projekt- och arbetsgrupper inom Räddningsver- ket (projektet under höjd beredskap och föregångare till detta). Inom ramen för detta arbete har bl.a. tagits fram exempel på planeringsunderlag för den kommunala räddningstjänsten under höjd beredskap och modeller för dimensioneringen av räddningsstyrkor och räddningsledningar. I detta arbete har definierat och beskrivit s.k. typskador som har använts som riktvärden vid dimensio- neringen av räddningstjänsten under höjd beredskap. Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning 75 Det material som har redovisats av har av länssty- relserna omsatts i planeringsunderlag för länets kommuner. Länsstyrel- serna har då också utgått från den gemensamma grundsyn som länssty- relsen och försvarsområdesbefälhavaren har tagit fram. Vidare har utbildat ett sextiotal handledare som har bistått kommunerna vid planeringen av räddningstjänsten under höjd bered- skap. Ungefär hälften av handledarna har rekryterats från den kommu- nala räddningstjänsten. Den andra hälften utgörs av personal från länsstyrelserna. Vad gäller övriga delar av räddningstjänsten sker styrningen på oli- ka sätt beroende på vad det rör sig om för verksamhet. Beträffande verkskyddet har viss föreskriftsrätt med stöd av förordningen om civilt försvar. Föreskriftsrätten omfattar verkskyddets organisation, utrustning, beredskap, mobilisering och verksamhet under höjd beredskap. har reviderat föreskrifternas inom detta område. De grundläggande bestämmelserna om verkskyddet finns i lagen om civilt försvar. Det utgår statsbidrag för de tilläggskrav för skydd, samband och uthållighet som måste ställas för att ledningsplatsen för den kommunala räddningstjänsten (räddningscentralen) ska vara användbar vid höjd beredskap. Däremot ska de krav som beror på de fredstida behoven bekostas av respektive kommun. Räddningscentraler samfinansieras därför i regel av staten och respektive kommun. har ansvar för de statliga satsningar som görs vad gäller räddningstjänstens ledning vid höjd beredskap. Det finns ett omfattande regelverk för skyddsrum, men motsvarande finns inte för räddningscentraler eller kommunala ledningscentraler. Ledningsplatser för kommunen är, precis som räddningscentraler, en angelägenhet. ÖCB har dock inriktningsansvar (dvs. ansvarar för att pengarna används på rätt sätt) för de statliga satsningar som genomförs vad gäller skydd och samband för kommunens ledning vid höjd beredskap (den ledning som utövas i kraft av kommunens geografiska områdesansvar). ÖCB har fastställt en prioriteringsinrikt- ning för de satsningar som avser kommunala ledningsplatser. Rädd- ningsverket har fått i uppdrag från ÖCB att ha ett samlat produktions- ansvar för de statliga satsningar som görs vad gäller tekniskt lednings- 76 Nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning stöd och fortifikatoriskt skydd för kommunala ledningsplatser. Detta ansvar innebär att – med utgångspunkt i ÖCB:s inriktning - planerar och genomför åtgärderna tillsammans med berörda kommuner. ledningsplatser är ÖCB:s ansvar. har fått i uppdrag av ÖCB att ansvara för viss sambandsutrustning som är nödvändig för kontakterna med räddningstjänsten inom länet (dvs. räddningstjänstens radiosamband). Tabell 7: Kostnader för räddningscentraler och ledningsplatser Anm. 1996 avser det förlängda budgetåret 95/96, dvs. Det tillkommer utbetalningar avseende åtgärder i befintliga anläggningar m.m. på ca. Förslag till principer för ansvars- och uppgiftsfördelning 77 3Förslag till principer för ansvars- och uppgiftsfördelning En viktig utgångspunkt för utredningen är att ansvar - kompetens - befogenheter - resurser hålls samman. När olika principer och förslag övervägs bör hänsyn tas till sambandet mellan dessa. ·kommer alla potentiella brukare till nytta, oavsett om de betalat eller inte, ·kan vara utspridd över ett stort antal aktörer, där ingen har så stor nytta att det är intressant att ensam bära kostnaden, ·behöver samordnas för att den ska produceras i tillräcklig omfattning, ·karakteriseras av icke-rivalitet, dvs. en persons konsumtion av nyttigheten minskar inte tillgängligheten för andra, ·karakteriseras av öppenhet, det är omöjligt eller mycket svårt att utestänga den som inte bidrar till finansieringen. Att en vara eller tjänst är en kollektiv nyttighet brukar motivera att den är ett offentligt, ofta skattefinansierat, åtagande. Som exempel på kollektiv nyttighet brukar särskilt framhävas rättsväsendet, totalförsva- ret och delar av infrastrukturen. Mot den bakgrunden är funktionen Befolkningsskydd och räddningstjänst ett offentligt åtagande. Resone- manget om vad en kollektiv nyttighet är förs bl.a. i Motiv för offentliga åtaganden (Ds 1994:53). 78 Förslag till principer för ansvars- och uppgiftsfördelning Mot bakgrund av resonemanget ovan är det, enligt utredningens mening, ett offentligt åtagande att ansvara för att verksamhetsområdet mot olyckor fungerar tillräckligt bra. Med detta menar vi att det är ett offentligt åtagande att skapa de övergripande regelverken och genom uppföljning och utvärdering försäkra sig om att reglerna efterlevs och de olika delarna i detta skede synkroniseras och genom- förs så att suboptimering undviks och de nationella målen nås till så låga kostnader som möjligt. Vi anser också att följande princip bör gälla vid fördelningen av ansvar mellan det offentliga och det enskilda: ·Det är ett offentligt åtagande att ange ett mål för trygghet, säkerhet och välfärd. som det övergripande ansvaret är ett offentligt åtagande är en annan viktig utgångspunkt för utredningen: ·Enskilda har ansvar för sitt liv och sin egendom och för att inte orsaka olyckor. Detta medför, enligt vår mening, att först ska enskilda fysiska och juridiska personer vidta de åtgärder de kan i syfte att förhindra olyckor samt vidta de skyddsåtgärder de kan. Sedan tar det offentliga vid. Ett sätt att uppnå detta är att myndigheter arbetar bl.a. som kravställare genom regleringar, genom utvecklingsarbete, information och utbild- ning samt med uppföljning och utvärdering.