sou · GMB366d2 · 1999-01-01 00:00:00 — –i för dels talskadade elever, dels döva eller hörselskadade elever som inte kan gå i en regional special- skola på grund av beteendestörningar eller av andra speciella skäl än synskada eller utvecklingsstörning samt –Åsbackaskolan i för döva eller hörselskadade elever som också är utvecklingsstörda. Efter en inledande redovisning som gäller alla skolorna presenteras skolornas personkrets och resultat närmare i avsnitt 6.2.2 om de regionala specialskolorna och i avsnitten 6.2.3 - 6.2.5 om var och en av de riksrekryterande skolorna. Utbildningen vid specialskolan skall syfta till att ge barn och ungdo- mar med synskada, dövhet, hörselskada eller talskada en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning som så långt som möjligt motsvarar den utbildning som ges i grundskolan95. Specialskolan skall ha tio årskurser för utbildning på grundskole- nivå. För elever i specialskolan upphör skolplikten vid , således än för elever i . 941 kap 6 § skollagen 957 kap 1 § skollagen Ungdomar som inte kan gå i gymnasieskolan därför att de är ut- vecklingsstörda får efter skolpliktens upphörande i mån av plats genomgå annan utbildning vid specialskolan intill utgången av vårterminen det år de fyller . Som framgår av det följande gäller detta vissa elever vid . kursplaner skall tillämpas i specialskolan . Skol- verket kan dock fastställa särskilda kursplaner om kursplaner inte kan användas på grund av elevernas funktionshin- der (se nedan för respektive målgrupp). För utvecklingsstörda elever vid och Åsbackaskolan skall särskolans kurspla- Det finns också särskilda timplaner för specialsko- lorna98. Staten skall svara för att elever i specialskolan, som till följd av skolgången måste bo utanför det egna hemmet, utan extra kostna- der får tillfredsställande förhållanden . Vidare skall staten svara för att eleverna i specialskolan kostnadsfritt erhåller för utbildningen erforderliga resor. För elever i elevboendet avses resor mellan hemmet och skolan vid terminsstart och terminsavslutning samt vid m m. För övriga elever avses dagliga resor till och från skolan. Enligt specialskoleförordningen skall vid varje riksskola finnas ett specialpedagogiskt resurscenter. För synskadade finns dessutom Tomtebodaskolans resurscenter. Vid de regionala specialskolorna finns kunskapscenter för döva och hörselskadade. Detta förhållande är dock inte reglerat. Resurscentren och kunskapscentren avhandlas huvudsakligen i kapitel 8 om stödorganisationen. /98 finns sammanlagt 792 elever i specialskolan, varav 576 elever i de regionala specialskolorna för döva och hörselska- dade och 216 i de riksrekryterande skolorna (se tabell 6.1). Det totala antalet elever i specialskolan har ökat /91 till 1997/98. Ökningen vid de riksrekryte- rande skolorna har varit , medan den har varit vid de regionala specialskolorna. 967 kap 6 § skollagen, 973 kap 2-4 §§ specialskoleförordningen 983 kap 6-8 §§ specialskoleförordningen 997 kap 4 § skollagen svarade och Åsbackaskolan för ökningen medan hade ett relativt elevantal. Tabell 6.1 Antal elever vid specialskolan /98 Andel (%) Källa: Skolan Jämförelsetal för skolhuvudmän, delrapport, ; nr 146 och Skolan i siffror 1998: Del 2 Elever och lärare; nr 148 1) Elever i elevhem eller annat enskilt boende än i föräldrahemmet. Tabellen redovisar antalet elever vid skolorna med annat funktions- hinder än respektive skolas primära målgrupp. Av naturliga skäl uppvisar och Åsbackaskolan en stor andel elever med flera funktionshinder. Även vid de regionala skolorna och vid Hälls- boskolan finns dock elever som har flera funktionshinder. Tabellen redovisar endast uppgifter om vissa traditionella funktionshinder. Östervångsskolan har bl a därför valt att inte redovisa några upp- gifter. Totalt får endast fyra elever i specialskolan modersmålsundervis- ning /98, varav tre inom den regionala specialskolan. Detta trots att andelen elever med invandrarbakgrund är mycket hög vid vissa av de regionala specialskolorna (se avsnitt 6.2.2). Av samtliga elever vid specialskolorna bor /98 antingen i elevhem vid skolan eller i annat enskilt hem än föräldrahemmet (se tabell 6.1). Merparten av eleverna bor således i det egna föräldrahemmet. Variationen mellan skolorna är dock stor. Vid de regionala specialskolorna är andelen elever i någon form av elevboende . Det beror bl a på att många familjer med döva eller hörselskadade barn väljer att flytta till orter med regional specialskola. Andelen elever i elevboende skiljer sig dock mellan de olika regi- onala specialskolorna. Hög andel elever i elevboende har Kristi- naskolan i , som har hela norra som upptag- ningsområde, samt Vänerskolan i . Manillaskolan sak- nar däremot nästan helt elever i elevboende, medan andelen boende vid är liten. Vissa elever som inte bor vid skolorna har långa dagliga resor. Vid de riksrekryterande specialskolorna är andelen elever i elev- boende avsevärt högre än vid de regionala skolorna, . Det beror på att eleverna kommer ifrån hela landet. Högst är andelen vid , lägst vid . Den lägre ande- len boende vid förklaras av att en stor andel av eleverna vid skolan kommer från skolans närområde. fanns 334 tjänstgörande lärare vid specialskolorna, motsvarande 290 heltidstjänster (se tabell 6.2). Detta innebär att lärartätheten är hög vid specialskolorna. I genomsnitt fanns 36,6 lärare (mätt i heltidstjänster) på hundra elever, att jämföra med 7,5 lärare per hundra elever i och 26,4 i särskolan. Lärartätheten skiljer sig mellan de olika specialskolorna. 1997 fanns i genomsnitt 35 lärare (mätt i heltidstjänster) per hundra elever vid de regionala specialskolorna. Vid fanns 42 lärare, vid 36 och vid 52 lärare per hundra elever. Detta speglar skillnader i verksamhet mellan främst de regionala och de riksrekryterande skolorna. 100Skolan Jämförelsetal för skolhuvudmän, delrapport, ;nr 146 Lärare i specialskolan /98 Antal lärare räknat i - andel med ped utbildning (%) - andel med spec ped utbildning (%) Källa: Skolan i siffror 1998: Del 2 Elever och lärare; 148 Av lärarårsarbetskraften saknade pedagogisk utbild- ning, en nivå som är sämre än för och något sämre än för särskolan. Andelen lärare med pedagogisk utbildning har min- skat sedan det föregående året. Även här finns viss variation mellan skolorna. Kristinaskolan, Manillaskolan, och Hällsbosko- lan hade en hög andel lärare med pedagogisk utbildning, medan Birgittaskolan, Vänerskolan, Östervångsskolan och Åsbackaskolan hade en lägre andel. av lärarårsarbetskraften hade specialpedago- gisk utbildning. Bland de fast anställda var andelen högre, . Skolorna satsar mycket på olika personalutbildningar. För de riksrekryterande skolorna saknas ofta ett utbildningsutbud, varför utbildningar kan behöva specialutformas tillsammans med de specialpedagogiska institutionerna. Den höga lärartärheten i specialskolorna beror bl a på elevernas särskilda behov. Undervisningen sker t ex ofta i små grupper. Det gäller även i den regionala specialskolan. En annan förklaring är att många lärare genomgår fortbildning, och därmed har nedsatt tjänst- . För att kompensera detta krävs ett högt antal fast anställda, då det närmast är omöjligt att anställa tillfälliga lärarvikarier. I regleringsbrevet för gavs i uppdrag att, i samråd med , göra en översyn av lärarbehovet vid speci- alskolorna. Av översynen 101, som utförts av en konsult, framgår att 101 Specialskolornas lärarbehov Analys av pensionsavgångar, lärarbehov och utbildningsnivåer för perioden - 2019; Undersökning utförd av . specialskolorna står inför betydande utmaningar under de när- maste tio åren. Utredaren konstaterar att mer än var fjärde av de lärare som tjänstgör vid specialskolorna kommer att avgå med ålderspen- sion . var genomsnittsåldern för lärarpersonal, konsulenter och utbildare vid specialskolorna, inkl resurscenter samt Tomtebodaskolans resurscenter. Medelåldern mellan skolorna varierade mellan och . Högst var den vid och . Utredaren konstaterar vidare att många av de lärare som kom- mer att avgå med pension har en omfattande utbildning och en lång erfarenhet av att undervisa elever med funktionshinder, vilket gör att det ställs krav på omfattande och genomtänkta utbildningssats- ningar för att klara att ersätta dem. Utredaren pekar också på att det måste löna sig för den enskilde att satsa på en vidareutbildning. Kommittén återkommer till frågan om specialskolornas behov av lärarkompetens i kapitel 9 om lärarutbildning och lärarfortbildning. Vid samtliga specialskolor finns utöver den pedagogiska personalen också personal som arbetar i elevhemsboende samt med administ- ration, service och elevvård. Dessa tjänster är ofta fler än lärar- tjänsterna. De totala kostnaderna för specialskolan var . Detta innebär att de genomsnittliga kostnaderna var 430 600 per elev (se tabell 6.3 och bilaga 5). Av detta gick till undervisning och till elevresor och elevboende. Skillnaderna är dock stora mellan de olika skolorna. Vid de regionala skolorna för döva och hörselskadade var den genomsnittliga kostnaden per elev , varav när- mare gick till undervisning och till resor och boende. Variationerna i totala kostnader per elev är stora även mellan de regionala specialskolorna. Det beror inte på skillnader i undervisningskostnader. Skillnader i skolornas rese- och boende- kostnader utgör däremot en förklaring. Vänerskolans höga kostna- der förklaras dessutom av höga lokalkostnader. Ökade lokalkostna- der kan förväntas även för fler av skolorna till följd av renoveringar. Kostnad per elev (kr) skolhuvudmän, årsrapport, Not: Kostnaderna har uppskattas till två tredjedelar av de totala kostna- derna för /96, som var 18 månader. För beräkning av kostnad per elev har använts ett medeltal av antalet elever vid skolorna och . 1)Exkl kostnaderna för specialpedagogiska resurscenter vid riksskolorna. 2)Inkl kostnader för läromedel, utrustning och bibliotek. 3)Observera att detta är ett genomsnitt för samtliga elever vid skolorna. De genomsnittliga kostnaderna per elev som faktiskt bor i elevhem är avsevärt högre. För de riksrekryterande specialskolorna beror de stora skillnaderna i kostnader på att skolorna har sinsemellan helt olika målgrupper. Vid är kostnaderna mycket höga, totalt per elev och år. har bl a höga kostnader både för undervisning och boende. Även Åsbackaskolan har relativt höga boendekostna- der, medan är lägre. Detta återspeglar både ande- len boende vid skolorna och behovet av omvårdnad. Skolorna är huvudsakligen anslagsfinansierade över statsbudgeten. Anslaget innefattar även statens bidrag till verksamheten vid re- surscentren. Hemkommunerna skall dock betala ersättning till staten för vissa kostnader för den som är elev i specialskolan102. Storleken av denna ersättning är fastställd i en förordning (SKOLFS 1997:1) om ersätt- 102 7 kap 7 § skollagen ning för elever i specialskolan. Av denna framgår att för var ersättningen per elev och termin. De kommuner inom vilken skolan är belägen skulle endast betala per elev och termin. För elever som går i extern klass i en grundskola var ersättningen per elev och termin. Om en kommun står för mer än hälften av den totala elevkostnaden skulle den kommunen dock endast betala ersättning med per elev och termin. Det senare avser den externa klassens värdkommun, om denna via sin grundskola står för vissa kostnader. Den kommunala ersättningen har i princip varit oförändrad . Vissa ändringar och förtydliganden har dock gjorts senare vad gäller ersättningen från skolornas värdkommuner samt vad gäller ersättningen för elever i externa klasser. Den nuvarande förordningen har ingen klausul om indexuppräkning, vilket den tidigare haft. Kommunernas ersättningar enligt förordningen disponeras inte av specialskolorna. Beräknade avgifter som på detta sätt inte tillfal- ler specialskolorna och Tomtebodaskolans resurscenter uppskattas till för , motsvarande av det totala anslaget. Specialskolorna och Tomtebodaskolans resurscenter har också möjlighet att ta ut vissa avgifter i samband med sin resurscenter- verksamhet. Avgifter kan tas ut för t ex träningsbesök, kurser för personal m m. Det är framför allt det senare som är aktuellt. Tomte- bodaskolans resurscenter tar t ex ut avgifter endast för kurser för personal och då endast för kursmaterial, mat och kaffe. Avgiften för övernattning vid centret motsvarar vandrarhemspris. Dessa avgifter tillfaller skolorna. För beräknas de till . Frågan om ansvarsfördelningen för specialskolorna är en av ut- redningens huvudfrågeställningar. Specialskolorna är statliga myndigheter med egna styrelser. Staten svarar genom skolorna för att barnen får en till deras förut- sättningar anpassad undervisning. Vid behov svarar staten, också genom skolorna, för boende och resor. Huvudmannen för skolorna, i praktiken deras styrelser, svarar för antagningen till skolorna. Fråga om mottagande får väckas av barnets vårdnadshavare eller av barnets hemkommun. övertar ansvaret från hemkommunens skolstyrelse för elever vid specialskolan. Staten tar således över ansvaret från hemkommunerna för ele- ver vid specialskolan i flera avseenden, både ekonomiskt och vad gäller beslut avseende elevens skolgång. Hemkommunen har t ex inget uppföljningsansvar för elevens skolsituation. Hemkommunen betalar dock en i förhållande till de totala kostnaderna begränsad ersättning till staten för den som är elev i specialskolan. är central förvaltningsmyndighet för specialskolorna. nebär att institutet skall –lämna underlag till regeringen för beräkning av ramanslag för specialskolorna och resurscentren samt förslag till fördelning av belopp på ramposter under ramanslaget, –till regeringen sammanställa och yttra sig över specialskolornas och resurscentrens budgetunderlag, årsredovisningar och övriga ekonomiska redogörelser, –stödja specialskolorna och resurscentren med rådgivning i övergripande ekonomiska och juridiska frågor. Vidare kan vissa personalärenden överklagas till . Till Skolväsendets överklagandenämndkan elevens vårdnads- havare överklaga beslut om mottagande i specialskolan. Även vissa frågor om åtgärder för elever som inte bor hemma samt om rätten att fullfölja utbildningen kan av eleven eller företrädare för denne överklagas till samma nämnd. är central förvaltningsmyndighet för det offentliga skolväsendet. Verket har generellt sett som uppgift att följa upp och utvärdera skolan samt att utöva tillsyn över skolväsendet. Verket skall vidare lägga fram förslag till utveckling av skolan och med- verka till sådan utveckling. Dessa uppgifter gäller även i förhållande till specialskolan. Det är dock viktigt att understryka att ansvar endast gäller skolverksamheten vid skolorna, inte skolornas boende. För detta saknas ansvarig tillsynsmyndighet. För döva och hörselskadade elever finns således följande statliga specialskolor med regional upptagning104: ·Birgittaskolan ligger i . Upptagningsområde är Söder- manlands, , , , och . 103Staten och skolan - styrning och stöd; Ds 1995:60 1041 kap 5 § specialskoleförordningen ·Kristinaskolan ligger i . Upptagningsområde är , , , och . ·Manillaskolan ligger i . Upptagningsområde är , och . ·Vänerskolan ligger i . Upptagningsområde är Jönkö- pings, och . ·Östervångsskolan ligger i . Upptagningsområde är Krono- bergs, , och län. Verksamheten vid de regionala specialskolorna skall vara jämförbar med . Den skiljer sig från främst genom att undervisningen i huvudsak sker på teckenspråk. I några av skolorna finns också undervisning på svenska med tekniskt stöd för elever med hörselskada. Undervisningsgrupperna är små, ofta sex till åtta elever. mål gäller även för de regionala specialskolorna. Istället för mål för svenska och engelska gäller dock att varje döv eller hörselskadad elev efter genomgången special- skola är tvåspråkig, dvs kan avläsa teckenspråk och läsa svenska samt uttrycka tankar och idéer på teckenspråk och i skrift, och kan kommunicera i skrift på engelska. Teckenspråket är i de flesta fall elevernas förstaspråk. Eleverna i den regionala specialskolan skall i huvudsak följa kursplaner. För döva och hörselskadade elever i den regionala specialskolan har dock fastställt särskilda kursplaner, i svenska, B- och C-språk samt i rörelse och drama som ersätter ämnet musik. Den regionala specialskolan, som är tioårig, har en särskild timplan som bl a innehåller ämnena rörelse och drama respektive teckenspråk.105 De regionala specialskolorna är avsedda för döva eller hörselska- dade elever som inte behöver utbildning med särskilda insatser vid en riksskola106. 105Specialskolan Kursplaner, timplaner, betygskriterier och kommentarer; 1061 kap 4 § specialskoleförordningen I specialskoleförordningen definieras hörselskada som nedsättning av hörseln och talstörning som orsakats av sådan nedsättning. Denna definition ger ingen direkt vägledning vad gäller personkret- sen. Detta har lett till olikheter i regionskolornas praxis vid antag- ningen av elever. Antagning beslutas av skolans styrelse. Antagningen till de regionala specialskolorna baseras på en be- dömning av elevernas funktionella hörsel, således av i vilken grad de kan tolka talat språk. Audiogrammet utgör ett av underlagen vid denna bedömning. Det går dock inte att bedöma ett barns hörsel enbart utifrån ett audiogram. Audiogram används för att redovisa mätningar av hörselnivån. Audiogrammens värde är omdiskuterade. Det säger egentligen inget om hörselns funktion hos den enskilde, t ex möjligheten att tolka talat språk. värde kan således i praktiken innebära helt olika funktionsnedsätt- ning för två olika individer. Vid antagningen måste således hänsyn tas även till andra underlag. För att beskriva skillnaden mellan skolornas antagningspraxis bör dock audiogrammen kunna ge generellt användbara indikatio- ner på hur antagningspraxisen skiljer sig mellan skolorna. Detta särskilt då skillnaderna är så pass stora som de visat sig vara. Av tabell 6.3 framgår att andelen elever med lättare hörselskador varierar kraftigt mellan skolorna. Som redan slagits fast är audiogrammet bara ett av flera under- lag för bedömningen av en individs hörsel. Audiogram anger hör- seln på en skala från 0 – 120 dBm. dBm är ett medeltal av tre Ju högre värdena är, desto sämre är hörseln. Värden i intervallet 0 –19 dBm innebär normal hörsel. Gränsen för hörsel- skada sätts normalt vid 30 dBm. Under denna gräns kan man tala om hörselnedsättning. Birgittaskolan och Kristinaskolan, de båda skolor som erbjudit undervisning på svenska med tekniskt stöd till elever med hörselskador, hade en större andel elever med audiogramvärden som indikerar lättare hörselskador än de övriga skolorna. Vid , där det numera också finns en begränsad hör- selklassverksamhet, och vid fanns ett tydligt samband mellan elevernas redovisade hörselnivåer och valet av undervis- ningsspråk, så att merparten av eleverna med relativt sett lättare hörselskador fick sin undervisning på svenska med tekniskt stöd. Vid är detta samband inte lika tydligt. Tabell 6.3 Elevernas hörselnedsättning vid de regionala specialskolorna - i procent av det totala antalet elever vid skolorna1) till 60 dBm2) till 70 dBm2) 1) För ett fåtal elever saknas värden, för andra är mätningarna ofullständiga. De uppgifter som finns för den senare gruppen indikerar dock att dessa har omfat- tande hörselskador. Vid beräkningarna har antagits att alla elever för vilka mätningar saknas eller är ofullständiga har värden över 70 dBm, således med omfattande hörselskada eller dövhet. Detta styrks av att mycket få av dessa återfinns bland eleverna i hörselgrupperna. 2) Andel elever med värden upp till 60 respektive 70 dBm avser andel elever med lättare hörselskador än övriga elever vid skolorna. Grupper med undervisning på svenska med tekniskt stöd före- kommer således endast vid tre av skolorna. Vid fick av eleverna sin undervisning i sådana grupper , en ovanligt hög andel. har nivån varierat mellan . Andelen är högre i de högre årskurserna, både till följd av att elever från den kommunala skolan söker sig till skolan och att vissa elever i de teckenspråkiga grupperna väljer att byta undervisningsspråk. Vid fick av eleverna undervisning på svenska med tekniskt stöd och vid . Även om det inte finns någon fullständig korrelation mellan an- delen hörselskadade elever och förekomsten av hörselklasser vid skolorna, så är det tydligt att förekomsten av sådana klasser har påverkat antagningen. En konsekvens av skillnaden i antagningspraxis innebär att ele- ver som i andra delar av landet skulle gå antingen i sin hemskola eller i eller regional hörselklassverksamhet har antagits till specialskolan vid orter som erbjuder undervisning på svenska med tekniskt stöd. Regionala hörselklasser finns bl a vid Silviasko- lan i , Kannebäcksskolan i och Alviksskolan i . Som redan nämnts i kapitel 3 får skillnaden i praxis konsekven- ser framför allt för de elever som har behov av teckenspråkig miljö för sin sociala kommunikation, men som kan få sin undervisning på svenska med tekniskt stöd. I vissa delar av landet har dessa elever möjlighet att få sin undervisning i en i övrigt teckenspråkig miljö, medan de i andra delar av landet måste välja mellan antingen en teckenspråkig eller en svenskspråkig miljö. Skillnaden i praxis innebär dessutom att inte bara barnen utan också kommuner i olika delar av landet behandlas olika. Detta genom att elever som i vissa delar av landet undervisas i regionala hörselklasser med statligt SIS-anslag, ett avsevärt lägre statligt bidrag än till specialskolan, i andra delar av landet antas till den statliga specialskolan. Elever med ytterligare funktionshinder i den regionala specialskolan Som nämnts ovan finns i den regionala specialskolan en hög andel barn och ungdomar med ytterligare funktionshinder utöver dövhet eller hörselskada. Detta bekräftas inte helt av statistik i tabell 6.1 (se ovan), vilket beror på att uppgifterna i den är begrän- sade till elever som utöver dövhet eller hörselskada också har synskada, i några fall rörelsehinder. Att flera elever inom den regio- nala specialskolan är synskadade beror på förekomsten av Usher´s syndrom (se kapitel 3). Elever med denna sjukdom drabbas ofta av försämrad syn under den senare delen av tiden vid skolorna. Enligt kommitténs uppgifter är andelen hög av elever med den typ av ytterligare funktionshinder som inte tas upp i statistiken, t ex till följd av olika medicinska tillstånd. Som exempel kan nämnas att Östervångsskolan i sin årsredovisning uppger att skolan i samband med utarbetandet av åtgärdsprogram dokumenterade 120 olika behov hos 43 av de 99 eleverna vid skolan /98. Behoven uppges ha både pedagogiska, språkliga, psyko-sociala och medicinska orsaker. För döva och hörselskadade finns vid sidan om de regionala speci- alskolorna också två riksrekryterande specialskolor – Åsbackasko- lan som tar emot döva och hörselskadade elever med utvecklings- störning och som tar emot döva och hörselskadade elever med beteendestörning eller som av andra speciella skäl än synskada eller utvecklingsstörning inte kan gå på en regional speci- Elever med lättare utvecklingsstörning återfinns enligt uppgifter från skolan alltmer sällan vid . Även om utvecklingsstörda elever inte tillhör de regionala specialskolornas personkrets återfinns vissa elever med lättare utvecklingsstörning vid dessa, där de dock inte kan ges möjlighet att följa särskolans kursplaner. Antalet elever med invandrarbakgrund har ökat vid de regionala specialskolorna . Vid i och vid var andelen invandrarelever uppe i /97. Lägst var andelen vid , med . Vid respektive Vä- nerskolan låg andelen mellan . Detta kan jämföras med att av eleverna i var berättigade till modersmålsundervisning (tidigare hemspråksunder- visning) . Trots den höga andelen invandrarelever är det bara tre elever vid de regionala specialskolorna som tar del av modersmålsunder- visning /98 (se tabell 6.1). Ett skäl till detta är att sko- lorna har problem att hitta lärare i modersmål som också kan teck- enspråk.