sou · GMB325d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Kommunala för nyelsekommittén uppmär ksammar ytterligare en dimension av de problem som kan uppstå med självständig a resulta- tenheter.3 Kommittén menade att denna organisationsform har inne- burit att chefer och personal i offentlig verksamhet kommit att få en stör re betydelse i politikens vardagsfrågor. Prioriteringar mellan vilka grupper som skall få vad av de knappa resurserna avgör s till stor del också av dem – med de för troendevaldas goda minne. Detta har skapat ett demokratiskt vakuum i relationen mellan väljare och valda, enligt kommittén. Risken är öv erhängande att de professio- nella perspektiven tränger ut medborgar- och brukarperspektiven. Kommittén belyste också konflikten mellan demokratisering, effek- tivisering och rättssäkerhet. De nya organisationslösning arna har hit- tills inte åstadkommit några kostnadssänkningar generellt enligt de beräkningar som Statskontoret har gjort på uppdrag av Kommunala för nyelsekommittén. Kommittén menade att i varje led av det poli- tiska beslutsfattandet måste uppgifter om såväl kostnader som kvali- tet ställas samman. Vi har visat att myten om den ensamma och anonyma för ortsmän- niskan saknar helt för ankring i verkligheten. 3 För nyelse av kommuner och landsting, slutbetänkande av Kommunala för nyelsekommittén, SOU 1996:169, se s. 125–145. SOU 1998:25 Människ or emellan i de utsatta stadsdelarna 91 jer sig inte socialt från andra i samhället. Myten här rör tr oligen från det grannskapsarbete som aktivt bedrevs av bl.a. i utsatta stadsdelar och som har dokumenterats i ett antal rapporter.4 Detta grannskapsarbete var ofta riktat mot männis- kor som av olika omständigheter var ensamma, men denna grupp var varken då eller nu stör re i dessa stadsdelar än i andra stadsdelar i storstäderna. Vad gäller barns och ungdomars för eningsaktivitet i utsatta stads- delar så avviker inte den från genomsnittet, men är avsevärt lägre än bland barn och ungdomar från välbär gade hem. För eningsaktiviteten hos den vuxna befolkningen avviker troligen inte heller från genom- snittet, med undantag från stadsdelar med hög andel n yanlända utländska medborgare. I flera stadsdelar kan vi finna ett blomstrande för eningsliv, inte minst representerat av invandrarför eningar. För eningslivet förf ogar också på sina håll öv er betydande resurser både i form av lokaler, personal och framför allt mång a medlemmar. Många för eningar i de utsatta stadsdelarna arbetar dessutom aktivt med att förbättr a villkoren för invånarna. Kulturkonsumtionen är i högsta g rad klass- och könsbeting ad. Därför är det inte öv erraskande att kulturaktivitetsgraden är låg bland invånarna i de utsatta stadsdelarna, med tanke på att flertalet är arbetare. Öv erraskande är där emot att kulturaktivitetsgraden har avtagit bland socialbidragstagare, mammor med småbarn, invandrare, lågutbildade och för tidspensio- närer. Dessa grupper är öv errepresenterade i de utsatta stadsdelarna. Vi konstaterar i detta kapitlet att ett demokratiskt utanför skap växer sig allt starkare i de utsatta stadsdelarna. Medan valdeltagan- det och det politiska engagemanget generellt ökar b land storstadsbe- folkningen, så minskar det i en oroväckande omfattning bland invå- narna i de utsatta stadsdelarna. Storstadskommunerna för sök er möta denna utveckling med att delegera ansvaret för f ler verksamhetsom- råden till lokala organ. Dels genom att inför a stadsdelsnämndsorga- nisationer, dels via enskilda resultatenheter och entreprenör er. Detta är positivt, men vi vill dock rikta uppmärksamheten på att denna utveckling kan komma i konflikt med för valtningarnas krav på rätts - säkerhet och likabehandling, men även minska utrymmet för sam - verkan och egenmakt. 4 Se , S., i Social mobilisering – Om samhällsarbete i , red. Sundh, K. och Turunen, P., 1992