sou · GMB360 · 1999-01-01 00:00:00 — I överenskommelsen ingick bl.a. en uppgörelse i fråga om de bygglovsavgifter skulle betala för huvudt unn- larna och arbetstunneln. beslut om avgift för huvudtunnlarna, , hade nämligen överklagats av , som menade att avgiften enligt bygglovstaxan skulle bestämmas hade beräknat avgiften med hänsyn kommunens uppfattning om projektets storlek och konsekvenser på bl.a. omgivning och miljö. Avgiften bestämdes enligt överenskommel- sen till sammanlagt , varav för huvudtunnlarna och för arbetstunneln. Bygglovet för huvudt unnlarna upphörde att gälla . beviljades därefter tillfälligt b ygglov för skyddsarbeten. Dessutom har ansökt om b ygglov för viss s.k. lining (se kap 4) i befintliga tunnelavsnitt. 3.8Sammanfattande beskrivning av hur miljöfrågorna hanterats För bygget av t unnlarna och i frågor som hänger samman med det har som framgått gällt ett antal bestämmelser och villkor. med angränsande kustområden är av riksintresse i en- lighet med 3 kap 2 § naturresurslagen. Turismen och friluftslivet, främst det rörliga friluftslivets, intressen skall således beaktas vid en bedömning av om ingrepp i miljön skall tillåtas på eller i närheten av åsen. Vissa områden på och kring är dessutom även av riksintresse för naturvård och friluftslivet i enlighet med 2 kap 6 § samma lag och skall därför skyddas mot åtgärder som kan skada natur och kulturmiljö. Det bör i sammanhanget framhållas att markområden kan vara av riksintresse även för kommunikationer och att Västkustba- nan bedömts vara av sådant intresse. Relevanta lagar och beslut 29 På nordsluttning finns ett naturreservat med almskog. Området har, i enlighet med 7 § naturvårdslagen, ansetts särskilt skyddsvärt och det finns föreskrifter om markens användning bl.a. när det gällde utförande av anläggning, avverkning och framdragande av luftledning. Några områden uppe på åsen är naturvårdsområden i enlighet med 19 § naturvårdslagen i dess lydelse före . För att vårda och skydda naturmiljön uppe på åsen har det således ansetts tillräckligt med begränsade åtgärder men det är t.ex. förbjudet att utföra schaktning och liknande arbeten utan tillstånd inom dessa områden. Vidare är stengärdsgårdarna uppe på åsen skyddade enligt 21 § naturvårdslagen och 19 § naturvårdsförordningen om s.k. biotopskydd, vilket innebär att arbetsföretag som skulle kunna skada naturmiljön inte får utföras om inte medgivit undantag. En del av besluten rörande tunnelb ygget har fattats med beaktande av reglerna i naturresurslagen och naturvårdslagen. Undantag har t.ex. medgivits från föreskrifterna för markanvändning i naturre- servatet. Vidare har fått diverse tillstånd till markarbeten uppe på åsen för att utföra och utnyttja det s.k. mellanpåslaget. I den förstudie som gjordes av de regionala myndigheterna i samarbete med SJ berörs miljöaspekterna helt kort. Skador på den skyddade almskogen ansågs ofrånkomliga men sammanfattningsvis ansåg utredningen att en tunnel genom inte föreföll "medföra några större problem ur miljösynpunkt". I propositionen 87/88:50 framhöll departementschefen att förenade kraven på samhällsekonomiska aspekter med bl.a. miljöpolitiska ef- fekter. hade gjort en utredning om samordnad investe- ringsplanering, som bilagts propositionen. Enligt rådet hade järnvägen genom eldriften en viktig miljömässig fördel gentemot övriga trans- portgrenar, i vart fall så länge elkraften kunde produceras utan biverk- ningar i form av utsläpp av luftföroreningar. Till den banutredning som gjordes 1990 fogades en miljökon- sekvensbeskrivning. I denna diskuterades påverkan på landskapsbilden, den rika förekomsten av fornlämningar, frågan om buller och vibratio- ner för kringboende, grundvattennivån och säkerheten för transporter av farligt gods. I stomnätsplanen berörs miljöfrågor på knappt en sida. Hänvisning görs till att miljöförbättrande åtgärder krävs enligt gällande policy och att man dessutom skall installera skydd mot buller och vibrationer. Den överenskommelse som träffades mellan och arbetsgruppen för infrastrukturfrågor om att en tunnel genom skulle b yggas innehöll inte några överväganden om miljön. Överenskommelsen låg till grund för regeringens beslut om medel att finansiera bygget. 30 Relevanta lagar och beslut meddelade i undantag från de föreskrifter som gällde för naturreservatet på nordsida. konstaterade endast att det var möjligt att medge undantag från föreskrifterna och framhöll att det var angeläget att avverkning och markarbeten begränsades till en så liten yta som möjligt. Vidare förordnades om återplantering av skog. gav regeringen tillstånd till expropriation, dvs. verket fick tillstånd att ta vissa fastigheter i anspråk för att bereda utrymme för tunneln. Regeringen hade tillgång till banutredningens miljökonsekvensbeskrivning, men dåvarande Miljö- och Naturresurs- departementet var inte berett att bifalla ansökan utan efterlyste skälen till den föreslagna linjesträckningen. Vidare krävde departementet att beslutet skulle innehålla villkor om att hänsyn måste tas till natur- och kulturmiljön. Departementet ställde en rad frågor om konsekvenserna för miljön. kompletterade sin ansökan och bemötte Miljö- och Naturresursdepartementets invändningar. Verket hänvisade även till en PM, som inte gått att återfinna vare sig hos eller i . I missivskrivelse påpekades emellertid att regionala myndigheter godtagit tunneln och dess sträckning. Verket framhöll även att de förslag som framkommit om att lägga banan i samma stråk som E 6 skulle innebära en väsentligt utökad omfattning av projektet och en kraftig senareläggning. I sitt yttrande till regeringen anförde att expropriatio- nen avsåg att tillgodose ett mycket betydelsefullt trafikintresse som också var att hänföra till riksintresse och att någon annat lämpligare sätt, t.ex. en annan sträckning, inte visats föreligga. Regeringen konstaterade att den föreslagna omläggningen av Väst- kustbanan kunde godtas ur mark-, hushållnings- och miljösynpunkt. Regeringen biföll ansökan på av anförda skäl och före- skrev att kontrollprogram skulle upprättas för grundvatten, ytvatten och naturmiljö. I sin första dom gjorde inte någon prövning enligt naturresurslagen eftersom ansökan avsåg ett vattenfö- retag för järnväg som prövats i särskild ordning. Man prövade därför endast om skada eller olägenhet av större betydelse skulle kunna upp- komma för allmänna intressen. Sådana intressen ansågs främst vara den kommunala vattenförsörjningen, naturvärdet av åar, bäckar, våtmarker och andra ytvattentillgångar samt det samlade behovet av att tillgodose enskilda fastigheters vattenförsörjning genom privata brunnar. Dom- stolen ansåg det utrett att man kunde räkna med en viss sänkning av vattenståndet i bergborrade brunnar i omedelbar närhet av tunnels- chaktet men i övrigt ingen eller ytterst obetydlig påverkan på vattentill- gångar. Domstolen framhöll att hade möjlighet att komplet- Relevanta lagar och beslut 31 tera tätningen och vidta andra skadeförebyggande åtgärder och kom fram till att man med tillräcklig grad av säkerhet kunde utgå från att någon skada av större betydelse för allmänna intressen inte kunde förväntas uppkomma. Domstolen tillämpade miljöskyddslagen när det gällde om och på vilka villkor det grundvatten som skulle ha rätt att leda bort ur åsen skulle få släppas ut i Stensån och . Genom att föreskriva ett kontrollprogram och andra kontrollåtgärder med avseende på kvalitén på det vatten som skulle släppas ut ansåg domstolen att det var väl sörjt för att någon skadlig verkan ur miljösyn- punkt inte skulle uppkomma i vattendragen. Kontrollprogrammet var utformat med utgångspunkt i de kontroller som görs av dricksvatten. Eftersom vattnet skulle passera en byggplats med maskiner innehöll programmet även krav på analys med avseende på petroleumkolväten. I sin andra dom , som avsåg mellanpåslaget, gjorde vatten- domstolen en fullständig tillåtlighetsprövning, vilket även innebar en tillämpning av naturresurslagen. Prövningen avsåg emellertid endast tillåtligheten och verkningarna av vattenföretaget. Domstolen prövade därför begäran om att få leda bort och släppa ut grundvat- ten ur mellanpåslaget, inte påslaget med arbetstunneln som sådant. Enligt bedömning stred inte de sökta åtgärderna mot gällande plan- och markbestämmelser. Det allmänna intresset var främst den kommunala vattenförsörjningen. Domstolen fastställde ett kontrollprogram med provtagning i närliggande brunnar, kontroll av ytligt grundvatten, mätningar och analys av läckvattnet och förordnade att vattnet efter rening skulle släppas ut i marklagren på åsen genom infiltrering. Vidare bestämdes att mynningen till arbet- stunneln skulle sättas igen efter det att arbetet avslutats och att även infiltrationsområdena och platsen för sedimenteringsbassängerna skulle återställas. På grund av dessa förordnanden och med tanke på att det var fråga om ett tidsbegränsat tillstånd ansåg att man knappast kunde förvänta sig några skador eller olägenheter av betydel- se till följd av grundvattenhanteringen. När det gällde prövningen enligt 3 kap 4 § vattenlagen, dvs. avvägningen mellan fördelar och nackdelar, diskuterades inga nackdelar men väl de samhällsekonomiska fördelarna av mellanpåslaget. Det ansågs kunna bidra till en minskning av projektets försening och därmed en samhällsekonomisk nytta om ca . Denna nyttoberäkning var i och för sig hänförlig till själva mellanpåslaget, men effekterna av att leda bort och släppa ut grund- vatten från påslaget skulle i vart fall inte kunna påverka nyttoberäk- ningen på något avgörande sätt. Till ansökan om vattendom hade fogats en beskrivning av konsek- venserna för miljön av att leda bort vatten på det sätt som begärt. 32 Relevanta lagar och beslut SOU 1998:60 I beskrivningen framhölls att tätningskravet, som var lägre än i den stora tunneln, anpassats till den omständigheten att arbetstunneln endast skulle utnyttjas temporärt och till att vattnet skulle återföras till marklagren. Det fanns även en miljökonsekvensbeskrivning med avse- ende på andra frågor. Den behandlade buller, luftföroreningar, ljus- spridning (eftersom arbetet skulle pågå dygnet runt) och påverkan på landskapsbilden. försökte att hindra mellanpåslaget med hänvisning till naturresurslagen. Innan ansökte om b yggnadslov hade verket diskuterat med i om alternativa platser för mellanpåslaget, vilket resulterade i att i en skrivelse av förordat att det fortsatta utredningsarbetet främst borde inrikta sig på två av de föreslagna alternativen. Kommu- nen reagerade mot detta eftersom man ansåg att därige- nom tagit ställning till mellanpåslagets tillåtlighet. Kommunen fram- höll i ett skarpt uttalande att var av "synnerligt riksintres- se" och att den därför skulle skyddas mot exploatering. När sedan ansökan kom in beslutade , med hänvisning till 8 kap 23 § , att områdesbestämmelser för de fastigheter som tänkt använda skulle upprättas för att tillgodose riksin- tressena inom områdena och att avgörande av b ygglov skulle anstå till dess att arbetet med bestämmelserna avslutats. tog inte ställning till om det var möjligt att genom områdesbestämmelser säkerställa riksintressen för naturvård och friluftsliv men ansåg att dessa intressen var tillräck- ligt tillgodosedda genom det skydd för landskapsbilden som beslutats i enlighet med naturvårdslagen. Kommunen överklagade beslutet men när det var dags för regeringen att ta ställning hade uppgörelse träffats om vägb yggen och kommunen var inte längre intresserad utan återkallade sitt överklagande. Efter det att i hade undanröjt b yggnads- nämndens beslut med anledning av ansökan om byggnadslov för mel- lanpåslaget och förklarat att aktuella områden var tillräckligt skyddade genom naturvårdslagen biföll ansökningar om schaktning, tillstånd att lägga upp schakt- massor, breddning av väg samt anläggande av tillfällig transportväg. Den första prövningen skedde . kon- staterade att arbetsföretaget var tillfälligt, att massorna inte skulle läggas upp slutligt uppe på åsen, att den mark som skulle tas i anspråk till helt övervägande del skulle återgå till i vall och bete och att någon påtaglig skada på riksintressena i enlighet med naturresursla- gen inte kunde anses ske. Kommunen återkalla- de senare sin talan. Regeringen fann att endast de enskilda som hade Relevanta lagar och beslut 33 någon rätt till de fastigheter där beslutet gav tillstånd att öppna mellanpåslag och ordna arbetsområde kunde föra talan mot beslutet med avseende på dessa åtgärder. Regeringen prövade därför bara den samfällda vägens påverkan på landskapsbilden och fann att den skulle bli godtagbar. När vid senare tillfällen prövade en ansökning om att få anlägga en tillfällig transportväg ansågs inte naturvårdslagen utgöra något hinder eftersom vägen efter avslutat arbete skulle rivas upp och marken återställas för att bli jordbruks- och skogsmark. Även stengärdsgårdarna skulle återuppb yggas när vägen rivits upp. Efterlevnaden av de aktuella villkoren och bestämmelserna har överva- kats av olika myndigheter som vidtagit följande tillsynsåtgärder. (i län fram till och därefter i län) har tillsynen enligt vattenlagen. deltog i utformningen av de reningsanläggningar som byggts för bort- ledande av vatten. Vidare kontrollerade de prover som enligt kontrollprogrammet togs av bortlett vatten för att bedöma mängd och kvalitet, samt tog del av de mätningar som gjorts med avseende på vattenkvalitén i brunnar och ytvattentillgångar. hade regelbunden kontakt med och deltog i de diskussioner som ledde fram till att de infiltrationsytor, som enligt vattendomen för mellanpåslaget skulle anläggas till och Vadebäckens vattensystem, inte utfördes. skrev till Banver- ket och påtalade att det brast i rapporteringen av vattenprover och att den högsta tillåtna vattenmängden enligt vattendomen överskreds. förelades ett vite, och efter att vitet undanröjts över- lämnades vattenfrågan till i för åtalsprövning. Vidare hölls regelbundet vattenmöten, där tillsammans med , , VBB-VIAK och, , kommunen diskuterade vattensituationen. Inom ramen för länsstyrel- sens löpande verksamhet har vissa inventeringar av åsens flora gjorts. har haft hand om tillsynen enligt lagen om kemis- ka produkter. Kommunen gjorde två större inspektioner för att kon- trollera hanteringen av kemiska produkter, av vilka den ena var under Kraftbyggarnas tid som entreprenör. Man försökte också att med stöd av hälsoskyddslagen vid vite förbjuda Kraftbyggarna att spränga – det vitesföreläggande som meddelades undanröjdes dock . Efter att ha fått information om att Rhoca användes gav kommunen tillfälle att komma in med ytterligare utredning 34 Relevanta lagar och beslut om produkten och att yttra sig över att kommunen skulle kunna komma att begära att en mindre farlig produkt skulle användas (substitutionsprincipen). – skrev kommunen till regeringen och påtalade att det rann för mycket vatten. Kommunen framförde att man inte alls var nöjd med tillsyn och att enligt kommunens uppfattning inte hade följt upp ärendet tillräckligt. En kopia av skrivelsen tillställdes . i gjorde under Kraftb yggarnas tid tolv inspektioner på arbetsstället. Den första inspektionen sedan tillträtt gjordes efter att två olycksfallsanmälning- ar inkommit från . inspekterades arbetsmiljöför- hållandena ur ett helhetsperspektiv och vissa krav ställdes i ett inspek- tionsföreläggande. Vid den inspektionen informerades arbetstagarnas företrädare och om att en systeminspektion skulle genomföras för att kontrollera att arbetsgivarens systematiska förebyggande arbetsmiljöarbete verkligen fungerade. När de första tecknen på missförhållanden kom hade denna tillsyn- sinsats ännu inte genomförts. Enligt miljöskadelagen (1986:225) utges skadestånd för personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada som verksamhet på en fastighet har orsakat i sin omgivning. förmögenhetsskada som inte har förorsakats genom brott ersätts endast om skadan är av någon betydel- se. Skadestånd utges för skador genom bl.a. förorening av vattendrag, ändring och förorening av grundvatten samt markförorening. Skador i fråga om vatten ersätts dock inte om de har orsakats av verksamhet som bedrivs i enlighet med tillstånd enligt vattenlagen, då ersättning för skada bestäms enligt vattenlagen. Skadeståndsskyldigheten åvilar, förutom fastighetsägare eller brukare av fastigheten som bedriver verksamheten, bl.a. den som i egen näringsverksamhet utför eller låter utföra arbete på fastigheten. Relevanta lagar och beslut 35 I kapitel om allmänfarliga brott, 13 kap 8 a §, stadgas ansvar bl.a. för den som förorenar mark, vatten eller luft på ett sätt som medför eller kan medföra sådana hälsorisker för människor eller sådana skador på djur eller växter, som inte är av ringa betydelse, eller annan olägenhet i miljön. Lagen om byggande av järnväg Lagen (1995:1649) om byggande av järnväg trädde i kraft . Enligt denna skall den som avser att bygga en järnväg upprätta en järnvägs- plan, som skall innehålla en miljökonsekvensbeskrivning enligt 5 kap naturresurslagen. Den som upprättar järnvägsplanen skall samråda i fråga om sträckningen och förslaget i övrigt med berörda fastighetsäga- re, kommuner och länsstyrelser samt med andra som kan ha ett väsent- ligt intresse i saken. Miljökonsekvensbeskrivningen skall godkännas av innan den tas in i järnvägsplanen. skall ställa ut järnvägsplanen för granskning. Planen fastställs sedan av efter samråd med . Om dessa myndigheter har olika upp- fattningar skall hänskjuta frågan om fastställande till rege- ringens prövning. I skrivande stund har ett förslag till miljöbalk överlämnats till riksda- gen (prop 1997/98:45). I propositionen sägs att miljölagstiftningen under med tiden blivit allt mer svåröverskådlig och motstridig, och att en samordning därför setts som en angelägen lagstiftningsuppgift. Enligt förslaget skall regeringen pröva tillåtligheten av en järnväg som den ifrågavarande. Vid den prövningen skall en miljökonsekvensbeskrivning finnas. Efter regeringens beslut – som kan innehålla villkor för genomförandet och driften – skall det ske en prövning enligt järnvägslagen för att fastställa järnvägsplanen. 36 Relevanta lagar och beslut Skärpta och utökade krav på miljökonsekvensbeskrivningar införs. Vidare föreslås att kommunerna ges möjlighet att införa avgift för tillsynen enligt lagen om kemiska produkter. Fördelningen av till- synsansvaret på de olika tillsynsmyndigheterna skall också regleras i en särskild förordning, i syfte att samordna och effektivisera tillsynsarbe- tet. I övrigt återfinns i förslaget regler om kemiska produkter som är snarlika dem som gäller . 4 Tunnelbygget fram till byggstopp Möjligheterna att bygga en t unnel genom utreddes av dåvarande SJ . Redan då tänkte man sig en tunnel med i huvud- sak den nu aktuella sträckningen men för enkelspår. Det som senare kom att kallas tunneln genom är egentligen två tunnlar för ett spår i vardera riktningen med ett inbördes avstånd på ca 25 m och med en total längd . Efter att ha studerat tillgängligt kartmaterial och rekognoscerat utmed den föreslagna tunnelsträckan kom man fram till att berget var av sådan beskaffenhet att den före- slagna tunneln kunde byggas. tog i Kristi- anstad, därtill uppmanade av LO:s näringspolitiska grupp, initiativ till en förstudie. Den gjordes i samråd med bl.a. Länsstyrelserna i Malmö- hus och samt kommun. I utredningen diskuterades kommunikationsmässiga, ekonomiska, plan- och miljömässiga förhål- landen samt sysselsättnings- och regionalpolitiska skäl. Tunneln dis- kuterades även i flera andra sammanhang, bland annat i det nordiska samarbetet, innan de tekniska förutsättningarna utreddes ytterligare. Dessutom drevs frågan om en dubbelspårig järnväg mellan – –av ett privat konsortium som en del av Scandina- vian Link. beställde en förstudie av som konstate- rade att de inledande geologiska undersökningarna givit vid handen att en järnvägstunnel genom var ett realistiskt alternativ. Därefter gav en annan konsult, –VIAK, i uppdrag att göra en banutredning. De motiv som framhölls i utredningen för att bygga en tunnel var främst två, dels ville man utveckla persontrafiken på sträckan –genom att använda snabbtåg, dels var godstrafiken i stort behov av kapacitetshöjande åtgärder. Det var pro- blem med trafiken genom Sinarpsdalen. gick igenom skarpa kurvor och lutade brant. Det gick därför inte att köra fort, och vid lövfällning eller snö måste vagnvikten minskas. innehöll både en undersökning av bergförhållande- na och vattenförhållandena i åsen. Av bergtekniska undersökningar framgick att av tunnelsträckningen bestod av berg av ganska bra kvalitet. Vidare framhölls att av berggrunden längs 38 Tunnelbygget fram till byggstopp tunnellinjen var mycket sprickrik eller sprickrik och att vattengenom- släppligheten var mycket stor utom längs södra sluttningen. "Skadlig påverkan" på grundvattennivån kunde emellertid förhindras genom förinjektering, dvs. tätning även före sprängning eller borrning. Ett omfattande tätningsarbete förutsattes. I banutredningen fanns tre alternativ när det gällde var tunneln skulle mynna i söder. Utslagsgivande i valet mellan dessa var i huvud- sak kostnaderna för genomförandet, vilket i sin tur berodde på möjlig- heterna att utnyttja befintliga spår. Vid diskuterades inte den planerade tunnelns huvudsakliga sträckning. Det hade man gjort tidigare men då främst av regionalpolitiska skäl. Utredningen diskuterade även drivningsmetoder, dvs. om tunneln skulle borras eller sprängas. Man gjorde gällande att sprängning och s.k. fullortsborrning, dvs. att borra hela tunneln med en stor borr, ur "strikt ekonomisk synvinkel" var konkurrenskraftiga. Dock ansågs att fullortsborrning var en känslig metod vid stora variationer i bergkvali- tet. Den fick i allt väsentligt ett posi- tivt mottagande. Ingen av remissinstanserna hade något att erinra mot projektet som helhet. konstaterade att alternativet med fortsatt sträckning utefter motorvägen norrut inte var aktuellt och att det valda tunnelläget sannolikt gav det kostnadseffektivaste läget för genomgång av . Varje annan utgångspunkt synes ge tunnellängder som är 30 – längre än det valda läget. Boende i framhöll dock att den för framtiden radikalaste sträckningen av järnvägen är fågelvägen utmed motorvägen –. hade anslagit extra medel för utb yggnad av vägar och järnvägar. Regeringen beslöt att skulle få disponera . av dessa medel. Kostnaderna för projektet var då beräknade till . hade ansökt om expropriation av mark för tunnelb ygget. ansökte man om tillstånd att leda bort och släppa ut grundvatten ur tunnlarna. B ygglov söktes . Expropriation söktes hos regeringen, tillstånd att leda bort och släppa ut grundvatten i och bygglov av i . För att få de tillstånd som krävdes måste presentera projektet. Vid samtliga tillfällen framhöll att tunneln skulle tätas genom injektering, dvs. insprutning av betong. Grundvattnet skulle därigenom inte komma att påverkas negativt eller, som verket anförde till b yggnadsnämnden, "påverkan på gr undvatten- nivån skulle bli försumbar". genomförde den upphandling som resul- terade i att man träffade avtal med Svenska Kraftbyggarna Tunnelbygget fram till byggstopp 39 AB, dotterbolag till . I det förfrågningsunderlag som skickats till presumtiva anbudsgivare redogjordes för resultaten av de utred- ningar som konsulterna hade gjort. Anbudsgivarna fick emellertid inte ta del av alla beräkningar och slutsatser. I förfrågningsunderlaget angavs att de borde anlita geologisk expertis för att göra egna bedöm- ningar. På detta sätt avsåg att undvika eventuella ersätt- ningsanspråk från den blivande entreprenören om det skulle visa sig att konsulternas slutsatser var felaktiga. Förfrågningsunderlaget avsåg en s.k. generalentreprenad för konventionell tunneldrivning dvs. Det fanns emellertid möjlighet att komma in med s.k. sidoanbud. Detta gjorde Kraftbyggarna när de erbjöd sig att i stället för att spränga använda en mycket stor borr med samma dimension som tunneln.