sou · GMB330 · 1999-01-01 00:00:00 — Enligt denna lag får regeringen på begäran av eller Organisationen för säkerhet och samarbete () ställa en väpnad styrka till förfogande för fredsbevarande verksamhet. Den andra är lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet. Enligt denna lag får regeringen sända väpnad styrka till utlandet i den mån denna skall deltaga i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för internationellt samarbete. Lagen kom till främst för att ge regeringen befogenhet att sända väpnad styrka till övningar inom ramen för samarbetet inom PFF. Den tredje situationen då regeringen utan hörande får sända trupp utomlands är då det följer av en internationell överenskommelse som godkänts av . Detta stadgande har tillkommit med hänsyn till art. 43 , som innebär att medlemsstaterna är skyldiga att på säkerhetsrådets anmodan ställa väpnade styrkor till rådets förfogande. 3.2.1 Begreppet väpnad styrka Vad som regleras i 10 kap. 9 § regeringsformen är de situationer då väpnad styrka får sändas till utlandet. Bestämmelsen hindrar inte att svensk beväpnad trupp sänds utomlands. Det är inte så att beväpning i sig gör att en styrka skall ses som väpnad. Regeringsformens bestämmelse har tolkats på så sätt att en styrka kan ha beväpning för självförsvar utan att för den skull betraktas som väpnad. Ett exempel där regeringen sänt en i och för sig beväpnad trupp utomlands utan att höra är när ett fältsjukhus sändes till . begärde i början på 1991 att skulle delta i aktionen mot i anledning av dess invasion av . Regeringen beslöt, utan att inhämta samtycke, att skulle bidra med ett bemannat fältsjukhus statio- nerat i . Fältsjukhuset ansågs endast beväpnat för självförsvar. Regeringens beslut blev sedermera föremål för granskning. Gransk- ningen gav inte anledning till något särskilt uttalande. 3.3 Lagen om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands Som nämnts har lagen om väpnad styrka för tjänstgöring utomlands tillkommit mot bakgrund av bestämmelserna i 10 kap. 9 § regeringsformen. Den innehåller tre paragrafer. Enligt 1 § får regeringen ställa en väpnad styrka till förfogande för fredsbevarande verksamhet utomlands efter antingen en begäran från FN eller efter ett beslut av . Den personal som skall tjänstgöra i väpnad tjänst för fredsbevarande verksamhet utomlands skall enligt 2 § anställas särskilt för uppgiften. De som anställs skall vidare ingå i en utlandsstyrka inom Försvarsmakten. Att de som skall ingå i den väpnade styrkan skall anställas särskilt för upp- giften utgör en markering att rekrytering till styrkan skall ske på frivillig grund. Varken Försvar- smakten eller annan arbetsgivare kan alltså beordra personal att delta i fredsbevarande verksamhet utomlands. Av 3 § framgår att det största antalet personer som regeringen kan sända utomlands för väp- nad tjänstgöring är 3 000. 3.4 Förordningen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten De inledande bestämmelserna i förordningen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten omfattar 1– 3 §§. I 1 § stadgas att Försvarsmakten skall rekrytera, organisera och utbilda en styrka för tjänstgö- ring utomlands (utlandsstyrka). En motsvarande bestämmelse finns i 2 § förordningen (1994:642) med instruktion för Försvarsmakten. Av 2 § framgår vidare att Försvarsmakten bestämmer tjänstgöringsområde eller tjänstgöring- sområden inom verksamhetsområdet för utlandsstyrkan. Detta har betydelse vid tillämpning av vissa bestämmelser om förmåner för de anställda. I 3 § stadgas att förordningen även skall tillämpas på en civil polisavdelning som tjänstgör i utlandsstyrkan. Anställning i utlandsstyrkan skall enligt 4 § ske genom skriftligt avtal. Detta är dock bara en ordnings- bestämmelse. Enligt allmänna principer kan ett giltigt avtal om anställning i utlandsstyrkan upp- komma även på annat sätt. I avtalet skall den anställde förbinda sig att följa bestämmelserna i förordningen samt de övriga föreskrifter som meddelats för utlandsstyrkans verksamhet. I 5 § stadgas att det inte bör anställas någon i utlandsstyrkan som har högre kvalifikationer än uppgiften kräver. Enligt 6 § får den som anställts i utlandsstyrkan inneha annan statlig anställning som han eller hon då är tjänstledig från utan särskilt beslut. Regeln innebär att den som anställs i utlandsstyrkan blir automatiskt tjänstledig från annan statlig anställning Anställningen i utlandsstyrkan skall enligt 7 § vara tidsbegränsad och får gälla . Anställningstiden skall enligt huvudregeln omfatta både utbildningen i och tjänstgöringen utomlands. Dock får anställning ske endast för utbildningstiden. I utlandsstyrkan gäller enligt 8 § en uppsägningstid av . Försvarsmakten får dock medge att den anställde slutar tidigare. Om den anställde inte blir godkänd vid den utbildning som föregår utlandstjänstgöringen får arbetsgivaren dock säga upp den anställde med en månads upp- Med tanke på att förbundit sig i förhållande till världssamfundet att sköta en viss uppgift måste den generella uppsägningstiden vara så lång att det finns möjlighet att sätta upp en ersättningsstyrka. Detta är skälet till att uppsägningstiden satts längre än den som stadgas i lagen (1982:80) om anställningsskydd. Enligt 8 § andra stycket gäller inte 15–17 §§ lagen om anställningsskydd för de anställda i utlandsstyrkan. I dessa bestämmelser anges arbetsgivarens skyldigheter när en tidsbegränsad an- ställning upphör. Enligt 15 § lagen om anställningsskydd skall arbetsgivaren i vissa fall ge en an- ställd meddelande om att en tidsbegränsad anställning inte fortsätter tills vidare. För detta krävs dock antingen att den anställde varit tillfälligt anställd eller att det är fråga om säsongsarbete. I 9 § förordningen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten finns en upplysning att lagen (1986:644) om disciplinförseelser av krigsmän, m.m. gäller även för de anställda i utlandsstyrkan. Hänvisningen är felaktig. Lagen om discipilinförseelser av krigsmän, m.m. har ersatts med lagen (1994:1811) om disciplinansvar inom totalförsvaret, m.m. Disciplinansvaret innebär ett särskilt ansvar vid sidan av det allmänna tjänsteansvaret. Enligt lagen om disciplinansvar kan den som uppsåtligen åsidosätter vad han eller hon på grund av instruktion eller order har att iaktta i tjäns- ten åläggas disciplinpåföljd. De olika påföljderna är varning, extratjänst, löneavdrag och utegångs- förbud. Ärenden om disciplinansvar prövas inom Försvarsmakten av chefen för det förband eller den enhet av annat slag där den enskilde tjänstgör. Ett beslut om disciplinpåföljd kan överklagas till allmän domstol. Enligt 10 § förordningen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten kan den som anställs i utlandsstyrkan tilläggas militär tjänsteställning. Beslutet fattas av Försvarsmakten och skall följa organisationsplanen för utlandsstyrkan. Denna bestämmelse gör det möjligt att ge de civila i utlandstyrkan, till exempel sjukvårdspersonal, militär tjänstegrad under tjänstgöringen. Frågor om tjänstgöringen behandlas i 11–13 §§. I 11 § stadgas att den som är anställd i utlandsstyrkan är skyldig att genomgå utbildning och att tjänstgöra utomlands. Utöver den tid som åtgår för detta kan anställningen bestå av tid i som krävs för inryckning och andra förberedelser och för avrustning och utryckning. Att märka är att den anställde inte har någon rätt att tjänstgöra utomlands. Det står alltså arbetsgivaren fritt att välja att inte sända ut en viss anställd eller att avbryta utlandstjänstgöringen före anställningstid- ens slut. Enligt 12 § omfattar utbildningen, om regeringen inte bestämmer annat, för befäl och för övrig personal. För kvinnliga anställda tillkommer två veckors allmänmilitär utbildning. Den tid som krävs för inryckning och utryckning ingår inte i utbildningstiden. Om regeringen inte bestämmer annat, skall tjänstgöringen utomlands enligt 13 § vara längst . För observatörer och personal vid högkvartersstab gäller dock en längsta tid . Utöver är den anställde enligt vad Försvarsmakten bestämmer skyldig att tjänst- göra utomlands som krävs för förberedelse- och avvecklingsarbete och för över- lämnande av materiel m.m. Detsamma gäller då återtransport till förhin- dras eller fördröjs på grund av krig eller andra extraordinära förhållanden. De övriga bestämmelserna i förordningen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten, 14–20 §§, har rubriken särskilda bestämmelser. I 14 § påminns om att det finns särskilda bestämmelser om förmåner till anställda i utlandsstyrkan. Dessa finns huvudsakligen i förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten, men även i de enskilda beslut som regeringen eller Försvar- smakten meddelar. 15 § gäller och ger Försvarsmakten ansvar för skadades rehabilitering. Försvarsmakten skall ansvara för att de åtgärder som enligt 22 kap. lagen om allmän försäkring åvilar en arbetsgivare blir utförda om en anställd i utlandsstyrkan skadas. Bestämmelsen löser inte den skadades arbetsgivare från dennes ansvar enligt lagen om allmän försäkring. Tanken är istället att Försvarsmakten skall se till att rehabiliteringen sköts i de fall då den skadade saknar anställning eller då den skadades arbetsgivare har så begränsade resurser att det är tveksamt om en rehabilite- ring kommer till stånd. Bestämmelsen skall tillämpas avseende dem som skadats efter utgången av . Reglerna om vem som får besluta om disciplinansvar modifieras av 16 §. Där sägs att de an- ställda i utlandsstyrkan skall anses tjänstgöra vid den enhet där de genomgått utbildning enligt 12 §. Detta innebär att det är chefen för det regementet som beslutar i disciplinärenden. Dessutom får chefen för den enskilda kontingenten i utlandsstyrkan, om han eller hon är lägst överstelöjtnant eller kommendörkapten, samt chefen för besluta i disciplinärenden. Denna regel har tillkommit för att det skall finnas någon behörig att pröva disciplinansvarsfrågor sedan en enhet inom utlandsstyrkan upplösts. Enligt 17 § får utrustning och förnödenheter för utlandsstyrkans löpande underhåll utan hin- der av gällande bestämmelser föras ut ur och åter in i landet. De bestämmelser som avses är till exempel tullbestämmelser och bestämmelser om införsel av vissa varor. I 18 § stadgas att för uppgifter i som avser utlandsstyrkan får utöver tillgänglig arbets- kraft anställas ytterligare personal. Anställningarna skall i så fall vara tidsbegränsade. Försvar- smakten har således en möjlighet att anställa personal med tidsbegränsad anställning utöver vad lagen om anställningskydd tillåter. Även den som inte är anställd vid utlandsstyrkan kan, enligt 19 §, tilläggas militär tjänste- ställning under tjänsteresor till utlandet. Beslut i detta avseende fattas av Försvarsmakten. En motsvarande regel har införts i 35 § officersförordningen (1994: 882). Bakgrunden till regeln är att svenska officerare har låga grader internationellt sett. Därför kan det finnas anledning att höja tjänstegraden vid utlandsresor. Slutligen stadgas i 20 § att beslut om tillsättning av tjänst i utlandsstyrkan inte får överklagas. 3.5 Förordningen om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten De tre första paragraferna i förordningen om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvar- smakten styr vilken lön den anställde får. Enligt 1 § får den anställde arvode enligt de grunder Försvarsmakten bestämmer efter hö- rande av . I fråga om civilpoliser skall Försvarsmakten istället höra Rikspolissty- relsen. Utöver detta arvode har de anställda rätt till ett särskilt tillägg. Tillägget skall vara lika för alla på samma plats och skall bestämmas med utgångspunkt från tjänstgöringsförhållandena på platsen. Om det med hänsyn till tjänstgöringens art eller andra omständigheter finns särskilda skäl skall dock inte något tillägg utgå. I fråga om avdrag från arvodet skall bestämmelser i kollektivavtal gälla (21 § 5 mom. första avd ). Regeln innebär att en arbetstagare som uppbär reservstatsarv- ode skall ha löneavdrag motsvarande fyra femtedelar av arvodet. är ett kollektiv- avtal för officerare som har slutat sin anställning i Försvarsmakten , men som fortfarande tjänstgör i viss utsträckning. Enligt 2 § skall en anställd som fullgör flygtjänstgöring ha flygtillägg enligt de regler som gäller för yrkesofficerare. I 3 § stadgas att arvode, särskilt tillägg och flygtillägg skall betalas ut i svenska kronor. I 4–11 §§ behandlas de reseförmåner som utgår till anställda i utlandsstyrkan. Förmånerna vid inryckning och utryckning styrs av 4 §. Den anställde får fri resa inom från hemorten och åter till den ort där tjänstgöringen i sker eller varifrån avresan från sker. Enligt Försvarsmaktens bestämmande kan den fria resan istället utgå för resa från och till den ordinarie tjänstgöringsorten eller vistelseorten. Även de resor den som söker anställning i utlandsstyrkan gör ersätts på motsvarande sätt. Resekostnadsersättning och traktamente betalas enligt bestämmelserna i (allmänt reseavtal). Att bestämmelserna i tillämpas innebär att samma regler gäller som allmänt för statsanställda. Traktamente utgår dock inte då den anställde avreser från eller återkommer hit. Förmånerna under tjänstgöringen i regleras i 5 §. Vid sådan tjänstgöring får den an- ställde förmåner enligt 2–4 §§ ÖVA (avtal om särskilda villkor vid övningsverksamhet och viss annan verksamhet inom Försvarsmakten). 2 § ÖVA innebär att arbetstagare har rätt till fritt logi då han eller hon på grund av verksamhetens krav inte kan använda sin ordinarie bostad. Enligt 3 § ÖVA har den anställde rätt till fria måltider samt ett tjänstgöringstillägg på . Tillägget skall betalas för av vilket tagits i anspråk för övning eller tjänstgö- ring. I de fall arbetsgivaren inte kan tillhandahålla fria måltider skall ersättning motsvarande trak- tamente och förrättningstillägg istället utges. Dock skall enligt 4 § ÖVA ersättning för utebliven måltid inte utges i samband med överlevnadsövning, då antalet måltider anpassats till övningens mål och syfte. Anställd som kan bo kvar hemma under tjänstgöringen har inte rätt till förmåner enligt 2 – 4 §§ ÖVA. Detsamma gäller den som inte vistas på tjänstgöringsorten på grund av sjukdom eller tjänstledighet. en anställd är intagen på sjukhus eller annan sjukvårdsinrättning utgår dock tjänstgöringstillägg för enligt 4 § ÖVA, om inte Försvarsmakten beslutar annat. Försvarsmakten får bestämma att ersättningen vid tjänstgöring i istället i vissa fall skall utgå såsom traktamente och förrättningstillägg enligt och 2 § (avtal om särskilda anställningsvillkor vid tjänsteresa och förrättning samt förmåner vid byte av arbetsort m.m.). Att bestämmelserna i och tillämpas innebär att samma regler gäller som allmänt för stats- anställda. Detta gäller den som deltar i utbildning till observatör, för tjänstgöring i högkvartersstab eller för tjänstgöring i . Detsamma gäller den som efter hemkomsten till deltar i avrustningsstyrka eller tjänstgör som instruktör. Enligt 6 § utgår förmåner under utbildningskurser utomlands enligt bestämmelserna i utlandsreseförordningen (1991:1754). I 7 § regleras de förmåner som utgår under förrättning utomlands. I förrättningen inräknas också tiden för resa från och åter. Vid sådan förrättning har den anställde rätt till fria resor, fritt nattlogi, fri kost och traktamente. Traktamentet skall utgå med ett belopp som motsvarar av det dagtraktamente som gäller på förrättningsplatsen enligt utlandsreseförordningen. De fria resorna avser resor från bostadsorten och åter. Om fritt nattlogi inte kan erbjudas skall ersättning utgå för styrkta kostnader. Kostnaden får dock inte vara högre än skäligt. På motsva- rande sätt gäller då fria måltider inte kan erbjudas att den anställde får ersättning som motsvarar dagtraktamentet för förrättningsplatsen enligt utlandsreseförordningen. Utlandsreseförordningen utgör också norm för vad som får utgå i resekostnadsersättning samt ersättning för nattlogi och traktamente under resa. Sådan ersättning får inte utgå med högre belopp än vad den skulle ha gjort enligt utlandsreseförordningen. Om den anställde tjänstgör som observatör och i samband med ankomsten till tjänstgöringsorten inte kan använda sitt nattlogi har han eller hon rätt till ersätt- ning. Detsamma gäller om nattlogiet inte kan utnyttjas i samband med byte av bostadsort eller vid återresa till . Ersättningen bestäms av Försvarsmakten och den får inte utgå av tjänstgöringstiden. Slutligen stadgas i 7 § att de förmåner som anges i paragrafen bara utgår om motsvarande förmåner inte betalas av annan. Enligt 8 § får den anställde kostnadsfritt medföra bagage m.m. under resor till förrättning utomlands eller till utbildningskurs utomlands. I vilken omfattning detta får ske bestäms av Försvar- smakten. Den som är anställd för har enligt 9 § rätt till en fri hemresa till Om en anställd under tjänstgöring utomlands tillfälligt kommenderas för tjänst- i utgår förmåner enligt 2–4 §§ ÖVA. Detsamma gäller om den anställde vistas i för sjukvård eller konvalescens. Utöver ovan angivna förmåner har den anställde enligt 11 § rätt till ersättning för kostnader för pass och visum eller liknande. Även föreskriven läkarundersökning och vaccinering ersätts; i sistnämnda fall enligt vad Försvarsmakten bestämmer. För dem som tjänstgör som observatörer, i en högkvartersstab eller i delegation i utgår s.k. familjeförmåner. Dessa regleras i 12-13 a §§. Enligt 12 § utgår ersättning för varje tolvmånadersperiod av anställningstiden för en hemresa från förrättningsplatsen eller en resa till förrättningsplatsen för maka eller make och barn. Ersätt- ningen utgår för flygresa i turistklass och för oundgängliga kostnader för anslutningsresa och för övernattning. Om anställningstiden förlängs har den anställde rätt till ersättning för ytterligare en resa . Vidare utgår ersättning för särskild sjuk- och olycksfallsförsäkring för make eller maka och barn om de följt med till förrättningsplatsen. För medföljande barn beta- las dessutom kostnader för skolgång enligt vad Försvarsmakten bestämmer. Slutligen ersätts kost- nader för pass, visum och vaccinering för medföljande. Enligt 13 § skall sambo jämställas med make eller maka vid tillämpning av 12 § om samborna varit folkbokförda på samma adress . Med barn avses egna barn men även makes eller makas barn, sambos barn och fosterbarn. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till säkerheten i tjänstgöringsområdet, får Försvar- smakten enligt 13 a § dra in familjeförmånerna dock högst . När sådana skäl föreligger får Försvarsmakten ersätta kostnader för sådana resor för make eller maka och barn som företas till annan lämplig plats än till förrättningsorten. I 14–21 §§ behandlas övriga förmåner. Detta gäller främst förmåner med anledning av sjukdom och personskada. Enligt 14 § tillhandahåller Försvarsmakten den utrustning som den anställde behöver för sin tjänstgöring. Utöver detta kan den som anställts i specialenhet för katastrofhjälp samt kvinnlig anställd få ett utrustningsbidrag som Försvarsmakten bestämmer. Om den anställde önskar det kan han eller hon få köpa den utrustning som Försvarsmakten tillhandahållit. Under tjänstgöringen är den anställde enligt 15 § försäkrad enligt avtalet om statens tjänste- grupplivförsäkring. Sjukvårdsförmånerna regleras i 16 §. Under tjänstgöring inom landet får den anställde sjukvårds- förmåner enligt kollektivavtal (bestämmelser i 12 kap. första avd. SA-F för tjänsteman i förmåns- grupp A). Under tjänstgöring utomlands får den anställde fri sjukvård i den mån motsvarande förmån inte bereds honom i annan ordning. Enligt 17 § utgår ersättning för sjukdom eller skada under tjänstgöring utomlands enligt de grunder som anges i lagen om arbetsskadeförsäkring. I tjänstgöringen utomlands inbegrips färd från till förrättningsplatsen och åter. En förutsättning för ersättning är dock att skadan eller sjukdomen skulle ha medfört rätt till ersättning enligt lagen (1977:265) om statligt per- sonskadeskydd. Denna något svårlästa formulering har sitt ursprung i den tid då statligt anställda omfattades av arbetsskadeförsäkringen men ersättning till dem vid motsvarande skada betalades direkt över statsbudgeten. Regeln innebär emellertid att prövningen av om en skada eller sjukdom ådragits i arbetet skall göras enligt antingen lagen om arbetsskadeförsäkring eller lagen om statligt personskadeskydd beroende på vilken av lagarna som ger det förmånligaste resultatet för den en- skilde. Jämför RÅ 1995 ref. 75. I 17 § andra stycket upplyses om att bestämmelser om ersättning för personskada också finns i avtalet om ersättning vid personskada. Ett viktig del av skyddet för de anställda i utlandsstyrkan är den riskgaranti, som utgår enligt 18 § i förordningen. Ersättning enligt riskgarantin betalas vid bestående invaliditet eller vid döds- fall på grund av skada eller sjukdom som avses i 17 §. Ersättningen utgår vid fullständig invaliditet och vid dödsfall med 22 basbelopp enligt lagen om allmän försäkring. Vid lägre grad av invaliditet utgår lägre belopp motsvarande invaliditetsgraden. Den nedre gränsen för att ersättning skall utgå är fem procents invaliditetsgrad. Ersättning vid dödsfall betalas till dödsboet och ersättningen minskas med vad som tidigare utgivits såsom ersättning för invaliditet. Vidare skall ersättningen alltid minskas med vad som för samma skada eller sjukdom utgått från FN eller . Någon ersättning till den enskilde kan inte utgå från någon av dessa organisationer. Däremot betalar FN ersättning för en stats kostnader för att en av statens soldater skadats under fredsfrämjande tjänstgöring med 50 per skade- tillfälle. I 19 § regleras särskilda sjukförmåner för skador och sjukdomar som avses i 17 § och som medför hel arbetsoförmåga. Om sådan skada eller sjukdom medfört hel arbetsoförmåga utgår un- der en sjukperiod om ersättning motsvarande vad den tidigare anställde fått i arvode och flygtillägg. Ersättningen utgår även för tid då den anställde är avstängd från arbete på grund av risk för överförande av smitta som han eller hon kan antas har ådragit sig under anställ- ningen i utlandsstyrkan. För att ersättning skall utgå måste dock sjukperioden ha inträffat från anställningens slut. Ersättning enligt 19 § skall minskas med avlöning, pension, livränta, understöd eller annan motsvarande förmån som den tidigare anställde får . Minskning skall också ske med sjukpenning som utgår enligt lagen om allmän försäkring eller lagen om arbetsskadeförsäk- ring. då ersättning utges enligt 19 § får minskningsregeln i 3 kap. 4 a § lagen om allmän försäkring en märklig effekt. Eftersom den innebär att sjukpenning skall minskas med alla ersättningar som utges av arbetsgivaren och som överstiger av den sjukpenninggrundande inkomsten, kommer Försvarsmakten att få betala hela ersättningen till den sjuke. Enligt 20 § har en anställd som skall genomgå undersökning för att konstatera om rätt till ersättning föreligger enligt 17 § eller för att erhålla invaliditetsintyg efter att anställningen upphört rätt till ersättning. Ersättning skall utgå enligt de principer som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen m.fl. Detta styrs av förordningen (1982:805) om ersättning av all- männa medel till vittnen, m.m. I korthet gäller att ersättning utgår för resa, uppehälle och mistad inkomst eller annan ekonomisk förlust. Reseersättningen utgår för kostnaden för tåg andra klass eller motsvarande. Om bil använts betalas per mil. Traktamente utgår med högst per dag och för nattlogi med högst . Ersättningen för mistad inkomst m.m. utgår med högst per dag. Av 21 § framgår att den anställde omfattas av statliga pensionsbestämmelser under anställ- ningstiden. Frågor om ledighet regleras i 22–23 §§. Vilken semester den anställde har rätt till styrs enligt 22 § av bestämmelserna i kollektivavtal (10 kap. första avd, SA-F för tjänsteman i förmånsgrupp A). Dock gäller som undantag att semester- året skall räknas tiden till och med påföljande år. Vidare gäller att ledighet beviljas enligt vad Försvarsmakten bestämt med hänsyn till de grun- der FN och fastställt.