sou · GMB328 · 1999-01-01 00:00:00 — Priserna på listan är s.k. maxpriser och varje apotek får bestämma om det skall ta ut andra, lägre priser för tjänsterna än vad som anges i listan. Regleringen skall ses mot bakgrund av att landstingen fr.o.m. övertar kostnadsansvaret för läkemedelsförmånen. Kost- naden för detaljhandelsdistributionen påverkar den slutliga kostnaden för förmånen och det är naturligen landstingen som i första hand har incitament att hålla nere kostnaderna. Landstingen bör då få rätt att kontrollera dessa kostnader. Apoteken i området har dock rätt att yttra sig innan fattar beslut om priserna. Enligt ANDRA STYCKET skall prisbeslut fattas en gång eller, om det föreligger särskilda skäl, med kortare intervall. Omprövning kan initieras av såväl som något apotek i området. särskilda skäl är inte reglerat i lagen utan får avgöras från fall till fall. Landstingen skall, enligt TREDJE STYCKET, sända prislistorna till regeringen eller den myndighet som regeringen utser. Listorna skall där sammanställas till en jämförelse mellan olika landsting. Staten skall dock inte påverka i beslutsfattandet. Paragrafen reglerar till vilka priser som apoteken får sälja sina produkter och tjänster inom läkemedelsförmånen, speciallivsmedlen undantagna. Läkemedel och andra produkter får inte säljas till högre priser än de av myndigheten fastställda inköpspriserna. Apoteken får således inte göra något påslag på produkterna. Apotekens intäkter skall komma från ersättningen för tjänsterna. Det förtjänar att framhållas att apoteken givetvis kan göra påslag på produkter som inte prisreglerats eller ta ut den ersättning som själv bestämmer för tjänster som inte avses i detta kapitel. Priset för att t.ex. få ett visst förskrivet preparat utlämnat kommer för kunden att kunna variera beroende på var i landet man väljer att hämta ut medicinen. Det kan alltså bli prisskillnader mellan olika landsting och inom ett landsting. Dessutom kan det bli prisskillnader inom ett visst område i ett landsting som omfattas av samma prislista eftersom det fastställda priset för tjänsten att expediera ett preparat är ett maxpris, vilket apoteken får gå under. Kunder som inte är i behov av någon mera omfattande information om produkten eller dess användning, vanligtvis personer som kontinuerligt använt sig av ett visst läkemedel, kommer kanske att välja det apotek som har lägsta priset för expeditionen. kan det kanske bli ett s.k. distansköpsapotek beläget i ett helt annat landstingsområde (jfr kommentaren till 1 kap. 4 § femte punkten). Ett visst mått av pris- konkurrens möjliggörs således genom detta system och det är kunden som står för valet av utlämningsställe. KAP (¶GKOSTNADSSKYDD VID K¶P AV L¤KEMEDEL M M Paragrafen motsvarar 1 § första och andra styckena lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Lydelsen har emellertid anpassats till förslaget om att myndigheten skall fastställa inköpspriset till apotek och att landstingen skall fastställa det högsta priset för grundläggande apotekstjänster. Paragrafen motsvarar 2 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med de avvikelser som nämnts i kommentaren till 1 §. Paragrafen motsvarar 4 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med de avvikelser som nämnts i kommentaren till 1 §. Paragrafen innehåller den principiella regeln att för grupper av generiska preparat ett referenspris kan vara att tillämpa vid summering av kostnader inom högkostnadsskyddet. Om det för produkten fast- ställda inköpspriset är lägre än referenspriset skall emellertid det faktiskt erlagda priset äga tillämpning. Referenspriserna har fastställts till en viss procentsats av det billigaste preparatet inom en grupp av generiska läkemedel. tillämpas principen att referenspriset skall fastställas till av det billigaste preparatet i gruppen. alltså ha ett lägre pris än det fastställda referenspriset. Lydelsen i F¶RSTA STYCKET har anpassats till den rådande ordningen. kostnader för beräkning av kostnadsreduceringen skall således referenspriset eller det för produkten lägre inköpspriset till apotek äga I ANDRA STYCKET har intagits en hänvisning till regeln om hur Bemyndigandet i TREDJE STYCKET för att medge undantag från bestämmelserna i första stycket för en enskild person motsvarar 5 § tredje stycket lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Beslut av med stöd av tredje stycket har inte fattats. Paragrafen motsvarar 6 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Paragrafen motsvarar 7 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. med de avvikelser som nämnts i kommentaren till 1 §. Paragrafen motsvarar 8 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Paragrafen motsvarar 9 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Vissa förändringar har gjorts med anledning av de förslag som kommenterats under 1 §. Utbetalning skall ske på apotek och det är det enskilda apotekets priser på grundläggande tjänster jämte det av myndigheten fastställda inköpspriset på apotek, alternativt referenspriset, som skall tillämpas i det enskilda fallet. Paragrafen motsvarar 10 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Paragrafen motsvarar 11 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Paragrafen motsvarar 12 § lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. I 18 kap. 2 § har införts en möjlighet till överklagande av beslut enligt förevarande bestämmelse. Paragrafen motsvarar 1 § lagen (1996:1156) om receptregister. Här föreslås emellertid, som en konsekvens av förslaget om slopandet av Apoteksbolagets ensamrätt att sälja läkemedel, att registret skall föras av . Hänvisningen till lagen (1996:1150) om hög- kostnadsskydd vid köp av läkemedel har ersatts med en hänvisning till 11 kap. i lagförslaget. Paragrafen motsvarar 3 § lagen (1996:1156) om receptregister. I F¶RSTA STYCKET SJUNDE PUNKTEN har införts ett nytt syfte. Det är de s.k. läke- medelsprofilerna som skall föras inom ramen för receptregistret. har behandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 8. Av följer att läkemedelsprofiler endast får omfatta den som har lämnat skriftligt samtycke till det. Sådant samtycke kan när som helst återkallas. Förskrivningsorsak får redovisas för detta ändamål. Av sista meningen i andra stycket följer att den enskilde kan lämna samtycke till att även andra uppgifter av betydelse för dennes läkemedelsanvändning registreras. Det kan t.ex. vara fråga om recept- fria läkemedel, att vederbörande har viss allergi eller bär kontaktlinser eller har svårigheter att öppna vissa förpackningar. Paragrafen motsvarar 4 § lagen (1996:1156) om receptregister. I F¶RSTA STYCKET FJ¤RDE PUNKTEN har reglerats möjligheten att införa även andra uppgifter rörande patienten av betydelse för dennes läkemedels- användning, vilket närmare angivits under kommentaren till 2 §. Paragrafen motsvarar 5 § lagen (1996:1156) om receptregister. Paragrafen motsvarar 6 § lagen (1996:1156) om receptregister. Enligt lydelsen får patienters identitet användas som sökbegrepp även för ändamålet läkemedelsprofiler. Det torde vara det enklaste sättet för apoteken att ta fram läkemedelsprofilen i samband med expedition av läkemedel. Paragrafen motsvarar 7 § lagen (1996:1156) om receptregister. I lagtexten har dock för tydlighets skull tillagts att det är som får lämna uppgifter på detta sätt. &¶RSTA STYCKET motsvarar 8 § lagen (1996:1156) om receptregister. Här har ett tillägg gjorts beträffande tiden för gallring av uppgifter i läke- medelsprofilerna. Sådan gallring skall äga rum under den tjugofjärde månaden efter den under vilken uppgifterna registrerades. I ANDRA STYCKET som är nytt, finns ett undantag från första stycket. Uppgifter i en läkemedelsprofil skall gallras om den enskilde återkallar sitt samtycke. Paragrafen motsvarar 9 § lagen (1996:1156) om receptregister. Av skäl som redovisats i kommentaren under 1 § åligger informations- skyldigheten . Paragrafen motsvarar 10 § lagen (1996:1156) om receptregister såvitt gäller koder för förskrivningsorsak. Därutöver bemyndigas regeringen att meddela ytterligare föreskrifter om läkemedelsprofiler. Sådana föreskrifter torde behövas vad avser apotekens tillgång till och hand- havande av läkemedelsprofilerna. Regeringen kan delegera föreskrifts- möjligheten till . KAP ,¤KEMEDELSF¶RS¶RJNING VID SJUKV¥RDSINR¤TTNINGAR Frågor som avses i detta kapitel regleras genom kungörelsen (1970:738) om läkemedelsförsörjningen vid sjukvårdsinrättningarna. Med stöd av bemyndigande i den kungörelsen har utfärdat kungörelse (MF 1974:83) om läkemedelsförsörjningen vid sjukvårdsinrättningarna m.m. har också utfärdat kungörelse (1970:47) om förvaring och utdelning av läkemedel vid enskilda vårdhem. Vid inrättande överfördes kungörelse till verket och har beteckningen LVFS 1990:7. Av framgår att läkemedelsförsörjningen vid en sjuk- vårdsinrättning måste anordnas på särskilt sätt. Kvaliteten och säker- heten såväl för produkterna som användningen bibehålls på bästa sätt genom enhetliga anordningar och rutiner. ning har definierats i 1 kap. 4 § sjunde punkten. Av framgår vad som menas med ett avdelningsförråd och ett sjukhusapotek och dess uppgift. Om en sjukvårdsinrättning inte är uppdelad på avdelningar skall, enligt TREDJE STYCKET, bestämmelserna om avdelningsförråd tillämpas för en sådan inrättning. Lagförslaget innehåller inte några bestämmelser om avdelningsförråd men regeringen, eller efter regeringens bemyndigande, kan enligt 4 § meddela föreskrifter om detta. Regeringen bemyndigas enligt FJ¤RDE STYCKET att medge undantag från bestämmelserna i andra stycket om i vilka fall avdelningsförråd respektive sjukhusapotek skall finnas. Undantag kan t.ex. bestå av tillåtelse att läkemedel får levereras direkt från ett öppenvårdsapotek. Regeringen kan delegera denna möjlighet till undantag till Läkemedels- verket. skall samråda med . Paragrafen reglerar vem som får driva sjukhusapotek. regeln i F¶RSTA STYCKET driver sjukvårdshuvudmannen men denne kan, enligt ANDRA STYCKET, uppdra åt annan att göra det. närvarande drivs landets samtliga landstingägda sjukhusapotek, ca 100 stycken, av Apoteksbolaget. Det finns nämligen inte någon annan möjlig entreprenör. Av följer att entreprenören skall ha särskilt tillstånd att driva ett sjukhusapotek om han inte redan innehar tillstånd till detaljhandel eller partihandel med läkemedel. Ett särskilt tillstånd att driva sjukhusapotek innebär inte någon rätt att bedriva apoteksverksamhet med expeditioner till allmänheten. För sådan verk- samhet krävs tillstånd enligt 5 kap. 2 §. Enligt paragrafen skall en apotekare ansvara för verksamheten. Denne skall vara en garant för att verksamheten bedrivs på ett säkert sätt och i övrigt på det sätt som den föreslagna lagen och bestämmelser som meddelats med stöd av lagen anger. Regeringen bemyndigas att lämna ytterligare föreskrifter om läke- medelsförsörjningen vid sjukvårdsinrättningar samt vårdhem som inte omfattas av bestämmelserna i detta kapitel, t.ex. vårdhem med färre än 20 vårdplatser. Regeringen kan delegera föreskriftsmöjligheten till och . Myndigheterna skall samråda med varandra. Paragrafen motsvarar 1 § första och andra styckens lagen (1996:1157) om läkemedelskommittéer. Att begreppet landsting omfattar även de landstingsfria kommunerna följer av 1 kap. 2 §. Paragrafen motsvarar 2 § lagen (1996:1157) om läkemedels- kommittéer. Paragrafen motsvarar 3 § lagen (1996:1157) om läkemedels- kommittéer. Paragrafen motsvarar 4 § första stycket lagen (1996:1157) om läkemedelskommittéer. Av skäl som anförts i kommentaren till 12 kap. 1 § har uppgiftsskyldigheten ålagts . Den tidigare hänvisningen till lagen (1996:1156) om receptregister har ersatts med en hänvisning till 12 kap. I 4 § andra stycket lagen (1996:1157) om läkemedelskommittéer finns en bestämmelse om att kommittéerna, vid konstaterade brister i läkemedelsanvändningen, skall vid behov erbjuda hälso- och sjuk- vårdspersonalen utbildning för att avhjälpa bristerna. Detta är en defensiv och negativ informationsuppgift. Bestämmelsen har fått utgå i författningsförslaget och i stället ersatts med en ny 5 §. Enligt paragrafen, som är ny, åläggs läkemedelskommittéerna att svara för information till hälso- och sjukvårdspersonalen beträffande läkemedelsanvändning. Skälen för förslaget har avhandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 7. I paragrafen exemplifieras tre källor för kommitténs information. Den första källan är den offentliga läkemedelsinformationen. Den andra är de uppgifter som kommittén erhåller av enligt 4 §. Härigenom kan kommittén få informationsbehovet klarlagt. Kommittén skall också, givetvis, ta sina egna rekommendationer (3 §) till utgångspunkt för informationen. Som nämnts ovan är uppräkningen inte uttömmande. En kommitté kan vilja ta andra faktorer till utgångs- punkt för sin information, vilket lagförslaget ger möjligheter till. Att kommittén skall svara för informationen innebär inte att den själv måste utföra informationsarbetet. Paragrafen motsvarar 5 § lagen (1996:1157) om läkemedels- kommittéer. Paragrafen motsvarar 6 § lagen (1996:1157) om läkemedels- kommittéer. KAP 'EMENSAMMA BEST¤MMELSER OM VISSA TILLST¥ND M M Paragrafen innehåller bestämmelser som tidsbegränsar tillstånd till detaljhandel med läkemedel, tillstånd för apoteksombud till försäljning av receptfria läkemedel och tillstånd till drift av sjukhusapotek. En motsvarande bestämmelse beträffande godkännande för försäljning av läkemedel finns i 4 kap. 3 §. Hänvisningen till 4 § är en upplysning om eventuella undantag från huvudregeln att tillstånd gäller . I paragrafen finns vissa bestämmelser i fråga om ansökan om förnyelse av tillstånd som avses i 1 §. Paragrafen motsvarar vad som enligt 4 kap. 5 § gäller för godkännande för försäljning. Regeringen bemyndigas att meddela föreskrifter beträffande inom vilken tid vissa beslut enligt lagen skall fattas. Paragrafen motsvarar 20 § första stycket läkemedelslagen (1992:859) och 9 § första stycket lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Dessutom omfattar paragrafen beslut rörande tillstånd till detaljhandel med läkemedel, tillstånd för apoteksombud till försäljning av receptfria läkemedel och tillstånd till drift av sjukhusapotek. I paragrafen ges föreskrifter om i vilka fall vissa tillstånd får återkallas. Paragrafen motsvarar 20 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859) och 9 § andra stycket lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Dessutom omfattar paragrafen återkallelse av tillstånd till detalj- handel med läkemedel, tillstånd för apoteksombud att försälja receptfria läkemedel och tillstånd till drift av sjukhusapotek. Paragrafen reglerar förutsättningar för att förbjuda ett apotek att anlita ett visst apoteksombud. Rekvisiten är desamma som beträffande åter- kallelse av tillstånd enligt 4 §. Eftersom det inte finns något tillstånd att återkalla beträffande apoteksombudsverksamhet har bestämmelsen utformats så att myndigheten kan förbjuda ett apotek att anlita ett visst ombud. Återkallelse av ombudets tillstånd till försäljning av receptfria läkemedel regleras dock genom 4 §. I paragrafen stadgas att skall samråda med Social- styrelsen innan verket fattar beslut i vissa tillståndsfrågor. De båda myndigheterna har delat ansvar för tillsynen över apoteken, se 17 kap.. Det är emellertid endast som har fått uppgiften att meddela tillstånd enligt lagen. Eftersom vissa tillstånd, t.ex. frågan om en verksamhetschef vid ett apotek skall få förestå flera apotek (9 kap. 2 §), kan få betydelse för tillsynsverksamhet (17 kap. 5 §) har tillförsäkrats visst inflytande över besluten, så att myndigheterna inte riskerar att hamna i konflikt med varandra vid en efterföljande inspektion. Annars skulle det kunna inträffa att Läke- medelsverket beviljar ett visst tillstånd och att senare riktar kritik eller vidtar andra åtgärder mot verksamheten, i strid mot tidigare beslut. Sådant bör undvikas. Bestämmelsen anger att samråd skall ske. Det innebär att om myndigheterna inte har samma uppfattning, så är det som har att fatta beslut utifrån det underlag som finns. Regleringen säger ingenting om hur samråd skall ske. Om t.ex. myndigheterna i en viss fråga kan enas om en generell policy, som kan utgå från, så torde samråd inte behöva ske i varje enskilt fall. Paragrafen motsvarar 20 § tredje stycket läkemedelslagen (1992:859). 1991/92:107 s. 104 angavs att bestämmelsen gäller handlägg- ningen av sådana ärenden som har anknytning till en stat eller stater inom EES samt att en hänvisning sker till särskilda bestämmelser i ämnet, som kan gälla t.ex. kontakter med utländska kontrollmyndig- heter, och som bör beslutas av regeringen. Utredningen har inte lyckats konstatera huruvida det finns några sådana bestämmelser. Det kan under alla förhållanden förmodas att paragrafens tillämpningsområde blivit väsentligt mindre efter anslutning till EU. Paragrafen motsvarar 25 § första – tredje styckena läkemedelslagen (1992:859). Såvitt gäller partihandel motsvarar paragrafen 10 § första stycket lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Paragrafen omfattar dessutom avgifter för detaljhandel med läkemedel och för drift av sjukhusapotek. Vidare skall avgifter utgå beträffande apoteksombudens försäljning av receptfria läkemedel. Avgifterna avses täcka den verk- samhet som skall utföra beträffande de i paragrafen nämnda områdena. Paragrafen motsvarar 25 § fjärde stycket läkemedelslagen (1992:859) och 10 § andra stycket lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Den omfattar samtliga avgifter enligt förevarande kapitel. 1 § Paragrafen motsvarar i huvudsak 23 § läkemedelslagen (1992:859). Eftersom den föreslagna lagen omfattar flera områden än läkemedels- lagen, blir tillsynsområdet något större . kommer t.ex. att ha tillsyn över apoteksverksamheten i ett produkt- perspektivet. Som framgår av 5 § nedan skall även ha tillsyn över apotekens verksamhet. Gränsdragningen mellan myndig- heterna kommenteras under 5 §. skall inte ha tillsyn över hur andra myndigheter sköter sina åligganden enligt lagen, som t.ex. eller den myndighet som skall sköta prisregleringsfrågorna enligt 10 kap. tillsyn skall inte heller omfatta landstingen, utom såvitt gäller läkemedelsförsörjningen vid sjukvårdsinrättningar enligt 13 kap. Paragrafen motsvarar i huvudsak 24 § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen har inte någon motsvarighet i de lagar som den nya lagen föreslås ersätta. Dock finns en motsvarande bestämmelse i bl.a. 12 § lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården när det gäller rätt att inspektera viss verksamhet som står under myndighetens tillsyn. En motsvarande bestämmelse bör finnas även beträffande tillsynsverksamhet enligt lagen. Vid inspektion enligt 2 § får biträde från polismyndighet användas. Polisens bistånd skall avse de åtgärder som avses i 2 §, dvs. hjälp att få tillträde till lokaler m.m. har tillsyn över personalen vid apoteken enligt bestämmelser i lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården och lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården. Denna tillsynsuppgift gäller oförändrad med utredarens förslag, dock att utredaren föreslår en följdändring av den förstnämnda lagen. I paragrafen förskrivs att har tillsyn över apotekens verksamhet utifrån ett hälso- och sjukvårdsperspektiv. För tillsynen skall bestämmelserna i lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården gälla i tillämpliga delar. Som nämnts i kommentaren under 1 § har även tillsyn över verksamheten vid apoteken. Apoteken kommer alltså att stå under tillsyn av flera myndigheter. tillsyn skall främst syfta till att föreb ygga skador och eliminera risker i verksamheten. Härvid står den enskilde i fokus. tillsyn fokuserar bl.a. produkterna. Varje myndig- het har särskilt reglerade möjligheter att ingripa mot verksamheten vid behov, för del i lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården och för del i denna lag. För båda myndigheterna gäller dock att det är bestämmelserna i denna lag och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen som ligger till grund för verksamheten vid apoteken. I tillsyn ingår även apotekens användning av receptregistret. Härutöver har tillsyn över personalens arbetsmiljö enligt arbetsmiljölagen. Paragrafen innehåller regler om överklagande av beslut av Läke- medelsverket i enskilda fall som meddelats enligt lagen eller före- skrifter som utfärdats med stöd av lagen. Paragrafen motsvarar 28 § första stycket läkemedelslagen (1992:859) och 13 § första stycket lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Enligt lagrummets lydelse omfattar det även beslut av den prisreglerande myndigheten. De beslut som de nämnda myndigheterna meddelar kommer i de allra flesta fall att beröra enskildas rätt och besluten kommer ibland att vara av avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva viss näring. Besluten kommer således att ha så pass ingripande verkningar för enskilda näringsutövare m.fl. att krav på tillgång till domstolsprövning (art.6) gör sig gällande. En rätt till domstolsprövning tillgodoser också önskemålet att i möjligaste mån befria regeringen från ärenden av löpande art (prop. 1973:90 s. 184). Genom förslaget befrias dessutom regeringen från sådana frågor vad gäller ärenden från enligt lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. Enskilda ärenden enligt lagen kan inte heller anses röra sådana angelägenheter som typiskt sett kräver ett ställningstagande från regeringen. Staten kan i stället påverka frågor av sådan art genom sin styrning av de statliga myndigheterna. Alla och den prisreglerande myndighetens beslut enligt lagen överklagas således till länsrätten. I paragrafen slås fast att beslut om prissättningen av apotekstjänster respektive rätten till förmån enligt 11 kap. får över- klagas till allmän förvaltningsdomstol, dvs. hos länsrätten, samt att domstolen inte får ändra ett beslut utan att beretts tillfälle att yttra sig. Av 22 § förvaltningslagen (1986:223) följer att beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot. I ANDRA STYCKET anges att domstolens beslut får Vem som i övrigt får överklaga domstolens beslut får avgöras med ledning av 33 § andra stycket förvaltningsprocesslagen (1971:291). Vid överklagande av länsrättens beslut bör krävas prövningstillstånd i kammarrätten. Paragrafen motsvarar 28 § tredje stycket läkemedelslagen (1992:859) och 13 § tredje stycket lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. KAP !NSVAR OCH F¶RVERKANDE I paragrafen straffbeläggs överträdelser av vissa föreskrifter i lag- förslaget. Paragrafen motsvarar 26 § första och andra styckena läke- medelslagen (1992:859) och 11 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Bestämmelsen omfattar dessutom straffansvar för apoteksombud som med uppsåt eller av oaktsamhet olovligen säljer receptfria läkemedel och för den som med uppsåt eller av oaktsamhet olovligen driver sjukhusapotek. Den som bryter mot 15 kap. 5 §, dvs. som anlitar ett visst apoteks- ombud oaktat förbud meddelats mot detta, kan eventuellt dömas för överträdelse av myndighets bud enligt 17 kap. 13 § första stycket . Paragrafen motsvarar 26 § tredje och fjärde styckena läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 26 a § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 27 § läkemedelslagen (1992:859) och 12 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Regeringen bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter som behövs för att skydda människors eller djurs hälsa eller miljön. Paragrafen motsvarar 29 § läkemedelslagen (1992:859) och 14 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Regeringen kan delegera föreskriftsmöjligheten till . Innan meddelar föreskrifter skall samråd ske med , om för- fattningen omfattar frågor som står under tillsyn. Paragrafen motsvarar 30 § läkemedelslagen (1992:859). )KRAFTTR¤DANDE OCH ¶VERG¥NGSBEST¤MMELSER