sou · GMB3134 · 1999-01-01 00:00:00 — Den Fjärde Världen består av stora delar av jordklotet, t.ex. stora delar av söder om , utarmade landsbygdsområden i och . Men den är också närvarande i praktiskt taget varje land, och varje stad, i den sociala utslagningens nya geo- grafi. Den formas i amerikanska innerstadsghetton, spanska enklaver av ungdomsarbetslösa, franska förortsmagasin med nordafrikaner, japanska Yoseba-kvarter, asiatiska megastäders kåkstäder. Och den befolkas av miljoner hemlösa, prostituerade, kriminaliserade, brutali- serade, stigmatiserade och sjuka personer som inte kan läsa. De utgör majoriteten i några områden, minoriteten i andra, och en liten mino- ritet i några få priviligierade miljöer. Men överallt växer de i antal, och blir allt mer synliga, ju mer informationskapitalismens och väl- färdsstatens politiska sammanbrott intensifierar den sociala utslag- ningen.1 I ett av sekelslutets mest betydande samhällsvetenskapliga verk ana- lyserar spanjoren bl.a. den globala informations- ålderns sociala bakgårdar. Ett av hans tema är läskunnigheten. Han hävdar att en människas oförmåga att bruka texter är ett avgörande hinder för att komma in på arbetsmarknaden. Analfabetismen hänger nära samman med låginkomstjobb och fattigdom. Hälften av de amerikanska medborgare som har den sämsta läsförmågan lever i fattigdom. Majoriteten av de intagna på fängelserna i är 1 Castells, (1998) The Information . Enconomy, Society and Culture. Volume III: End of Millenium. : Blackwell, s. 164 f. Oförmågan att läsa uppstår ur – eller leder till I den här debattboken vill uppmärksamma läsandets betydelse för såväl den svenska demokratins historiska genombrott som dess framtida fördjupning. I brevform vill författa- ren diskutera läsandets funktion och bildningens betydelse i en demo- krati. Det är en argumentation för läsning, skrivande och reflekterat ståndpunktstagande. Därför innehåller den också en kritik mot vad författaren ser som hot mot demokratin, nämligen brådskandets nervositet, förytligandet, snuttifieringen och anti-intellektualismen. En ökad tillgång till information – internet men också alla politiska texter, utredningar och promemorior – kan paradoxalt hota kun- skapsutvecklingen. Goda läsvanor gör medborgaren bättre på att om- vandla informationen till kunskap. Utan läsande urartar demokratin. Det är författaren som ensam ansvarar för innehållet. Demokrati- utredningens ledamöter har inte tagit ställning till det. – ett brev till det läsande Högt värderade läsare! kan fira 150-årsminnet av en viktig händelse som utspelades i och Fjäre härad i norra . När mörkret började falla vandrade en liten grupp människor ner till stranden vid Vallers- vik. Fem män och en kvinna vadade ut i det kalla havsvattnet. En av dem var den danske baptistpastorn och han lät döpa de övriga i namn. De första baptistdopen i hade därmed ägt rum. Efteråt samlades gruppen i en stuga vid Borekulla därifrån. Där bildades första baptistförsamling. Den sena aftonen avslutades med att man firade nattvard. Detta var födelseögonblicket för Folkrörelsesverige. De klassiska svenska folkrörelserna – väckelserörelsen, och arbetarrörelsen – gjorde avgörande insatser för demokratisering. Inte minst viktigt var att de utvecklade och spred ett nytt förhållningssätt till det skrivna ordet. Detta brev skall handla om skriftspråkets och läsningens be- tydelse för demokratin. Först tänkte jag sätta in frågan i ett historiskt perspektiv. Därefter kommer några fakta och reflexio- ner om läsandets ställning i dagens . Låt oss först återvända till de svenska folkrörelsernas genombrottstid! kan räkna sig som äldsta folk- rörelse. Men det fanns fristående organisationer i även . De viktigaste impulserna till dessa föreningar kom från . Där uppstod ett stort antal frivilliga och från statsmakten fristående medborgarsammanslutningar som syftade till att lösa ekonomiska, sociala eller andra problem. Kunskapen om dessa föreningar fick effektiv spridning i genom bok i som utgavs och som snabbt översattes till svenska. Associationsprincipen är tidens räddningsmedel. – – – Spräng- ningen av de i exklusiva rättigheter förhärdade korporationerna frigör just den naturliga associationsandan. – – – I industriellt och finansiellt, i litterärt och vetenskapligt, i moraliskt och religiöst hänseende visar sig denna nya associationsanda. Alla dessa bolag, sällskap, föreningar för egna och för allmänna ändamål, höra tidens tecken till. Även och skrev om organisationsväsendet i andra länder och förespråkade förenings- bildning i . Deras uppmaningar skulle hörsammas. Under början och mitten av skapades många fria organisationer vid sidan av statsmakten parallellt med att självständiga aktiebolag avlöste skråväsendet. Också första aktiebolagslagstiftning tillkom 1848. Den första organisationsvågen dominerades av högre samhälls- skikt och dess främsta betydelse var att visa på möjligheterna till organisering utanför de traditionella hierarkierna. Det gällde t.ex. för som bildades och som hade över 100 000 medlemmar. Organisatio- nen leddes av präster och andra ståndspersoner och någon lokal, folklig verksamhet av den typ vi förknippar med folkrörelse- arbete förekom inte. Den organisationsvåg som inleddes med baptistdopen 1848 innebar något nytt. var det inte ståndspersoner som stod i ledningen. Ordföranden i den första baptistförsamlingen, , är ett belysande exempel: Han kom från ett fattigt, söndersupet fiskarhem på , gick tidigt till sjöss och kom som 18-åring i kontakt med metodismen i . I de nya folkrörelserna växte det fram en omfattande lokal verksamhet. En tradition av demokratiska mötesformer utveckla- des. Väckelserörelsens expansion började på allvar då bildades . började växa året efter då den första svenska logen av grundades i . Frikyrko- och nykterhetsrörelserna spelade en stor roll för utvecklingen inom den tidiga arbetarrörelsen. Därifrån hämtade arbetarrörelsen organisations- och mötesformerna. Inflytandet från frikyrko- och nykterhetsrörelserna bidrog till att den refor- mistiska linjen segrade över den revolutionära. Nykterhetsrörel- sens valintendenturer blev mönsterbildande då moderna parti- apparater började byggas upp . Men folkrörelsernas bidrag till demokratiseringen bestod inte endast i att de utvecklade demokratin som organisationsform. De var också den medborgarskola som utgjorde basen för många av de politiskt aktiva som skulle driva igenom den politiska demokratin och bemanna dess institutioner. Efter det första andrakammarvalet med allmän och lika rösträtt för män 1911 var nästan två tredje- delar av kammarens ledamöter absolutister och en fjärdedel var frikyrkligt organiserade. Men folkrörelsernas insatser för demokratin låg alltså även på ett annat plan, nämligen att rörelsefolket utvecklade ett särskilt förhållande till det skrivna ordet. Väckelserörelsens folk kallades ofta nedsättande för läsare. Ordet hade uppstått och det betyder, enligt , anhängare av självständig väckelserörelse med stark inriktning på egna, noggranna bibel- studier. Ordet syftade alltså på den pietistiska rörelsen som lade stor vikt vid den personliga gudsupplevelsen och som represente- rade ett nytt, självständigt förhållningssätt till de religiösa texterna. Läsarna samlades i enskilda böne- och predikosammankomster, s.k. konventiklar, som leddes av lekmän. började bibelsällskap och kolportörer runt om i landet att sprida traktater, dvs. religiösa uppbyggelse- och agitationsskrifter i väldiga upplagor. Läseriet fick sin största utbredning i där avståndet till kyrkan för många var alltför stort för att möjliggöra regelbundna gudstjänstbesök. Egentligen hade denna typ av religiösa sammankomster för- bjudits i konventikelplakatet som gav statskyrko- prästerna monopol på att förkunna evangeliet och utdela sakra- menten. Då delar av pietismen radikaliserades i början av 1800- talet, som nya väckelserörelser nådde från fram- för allt och , skärptes motsättningarna i religionsfrågan. Konflikten växte till en kamp mellan det gamla överhetssamhället, där statskyrkans prästerskap utgjorde ett viktigt inslag, och de nya kraven på frihet, jämlikhet och broder- skap. Väckelserörelsen bidrog till demokratins utveckling i genom att kräva religionsfrihet och genom att framhålla betydelsen av den enskilda människans relation till de skriftliga urkunderna och därmed rätten för var och en att söka sin egen väg till sanning och bildning. Baptistdopen i var, trots det stillsamma yttre skeen- det, ett uppror mot samhällsordningen. dömdes av till landsförvisning. Han emigrera- de via till . Flera andra baptister dömdes till fängelse eller emigrerade. Trots detta växte rörelsen. 1857 höll Baptistsam- fundet sin första rikskonferens och medlemstalet var då ca 1 400. hävdade i sitt försvar inför hovrätten att han trott det vara, icke allenast min höga förmån, utan ock min ovillkorliga plikt, att söka sanningen ur dess egenteliga källa – , som ju även av den Lutherska Kyrkan erkännes vara grundregelen för allt vad som i Religionen bör läras, tros och hållas. Följaktligen har studerandet av blivit mig allt mer och mer maktpåliggande. Endast från har jag inhämtat de lärobegrepp som jag håller. fördes en hård strid om religionsfriheten och statskyrkomonopolet. Den liberala pressen tog baptisterna i för- svar. Religionsförföljelserna uppmärksammades även internatio- nellt och den brittiske premiärministern försökte förmå att tolerera baptismen. Kampen gav resultat. Kon- ventikelplakatet avskaffades 1858 och kom dissenter- lagen som gjorde det möjligt att utträda ur om man inträdde i ett annat evangeliskt samfund. benådades och han återvände för till . För precis beslöt riksdag att anslå medel till en statistisk kultur- och näringsförhållan- den. Statistikern fick ansvaret och 1901 utkom den 1000-sidiga boken land och folk. Den innehåller en bred exposé om allt som är värt att veta om vid förra sekel- skiftet. Om läskunnigheten står bl.a.: Hvad folkupplysningen angår, torde vara allmänneligen kändt, att samtliga de skandinaviska folken härutinnan intaga en mycket för- delaktig ståndpunkt. För egendomligt är, att konsten att läsa innantill i bok hos oss varit allmänt utbredd redan under flera generationer. Häraf har hos folk åstadkommits en andlig mognad, som erbjuder en ovanligt solid grundval för fortsatt ut- bildning. En del av äran för den höga läskunnigheten tillskrivs just läsarna: befordrades folkbildningsarbetet ganska mycket genom den pietistiska rörelsen, som, genom den utomordentliga vikt den tillade läsning, helt naturligt måste intressera sig för läsekonstens utbredning. Men den utbredda läsningen har äldre anor i än så. var läskunnigheten spridd bland allmogen. Läsunder- visningen var kommenderad uppifrån och dominerades av katekes- inlärning och inpräntande av dess levnadsregler. Kunskaperna kontrollerades genom husförhör, vilket innebar att texten ofta pluggades in och redovisades utantill. Det gamla patriarkala samhället var vertikalt organiserat. Kyrkan och skolan ingick i den lokala överhet som höll ett vakande öga över folket. Folkskolan ingick i detta ideologiska projekt. Utantilläsning var ett viktigt inslag och eleverna fick lära sig att på kommando rabbla katekesen. Idéhistorikern hävdar att läsarna i väckelserörelsen stod för ett helt annorlunda förhållningssätt till texten. De läste inte för att lära sig ett antal regler utantill. Deras läsning hade mer av begrundan över sig. Det gällde att ta till sig det lästa och att samtala om budskapet med likasinnade. Detta sätt att läsa fördes vidare till de andra folkrörelserna, utan att de för den skull tog över det religiösa budskapet. Den äldre katekesläsningen var ett led i överhetens discipline- ring av undersåtarna. Även folkrörelseläsningen innebar en form av disciplinering, men det var frågan om en inre disciplinering där den enskilde lärde sig att kontrollera tanken och känslorna, en slags distansering som möjliggjorde överblick och reflexion. Läsningen representerade samma skötsamhetsideal som kraven på nykterhet, renlighet och ansvarstagande för sig själv och om- givningen. konstaterar att de klassiska folkrörelserna tillsammans formade en kultur där nykterhet, bildning och något man kan kalla inriktning på idéer och idédebatt utgjorde hörn- stenar: formulerar dessa också, genom sitt agerande, utopin, som om de tog ansvar även för framtiden. Det är en utopi som just handlar om resonemang och förnuft: världen kan bli oändligt bättre om vi bara slår oss ner och tillsammans resonerar igenom det hela, lugnt och sansat, och sedan vidtar de åtgärder som vi kommit fram till. Låt oss kalla detta en svensk utopi, lite präktig, lite tråkig, men, ändå, en utopi med mänskligt ansikte. Genom att betona vikten av eftertänksam läsning stod folkrörel- serna för en avgörande medborgarskolning. Det skrivna språket är mer abstrakt och artikulerat än det talade och det var nödvändigt att behärska detta för att kunna erövra den offentliga scenen. Människor från mindre bemedlade grupper skulle lära sig behärska det offentliga språket och därmed kunna göra anspråk på att ta ledningen och makten i samhället. Den ideologiska litteraturen upptog endast en mindre del av bokbeståndet och utlåningen i folkrörelsernas föreningsbibliotek. Skönlitteraturen fick med tiden en växande betydelse. konstaterar att det första decennier inom nykterhets- och arbetarrörelsen växer fram ett krav på läsning, där det lästa så att säga är underordnat läsningen som verksamhet. Det tycks viktigare att medlemmarna i loge och förening läser än vad de läser. Den ideologiska litteraturen, tidningar, tidskrifter, de populär- vetenskapliga skrifterna och skönlitteraturen skapade en mot- offentlighet, ett nytt rum för samtal mellan likställda människor. Det handlade inte om ett tilltal från en överhet till en menighet utan om ett samtal där lekmän talade med andra lekmän. Över- heten hade inte längre monopol på det offentliga rummet. Folkrörelserna bidrog till att det offentliga samtalet blev mer pluralistiskt. Skilda riktningar framförde olika tankar, varför den enskilde ställdes inför kravet att själv ta ställning mellan stridande uppfattningar. Detta främjade framväxten av den kritiska läsning och det kritiska tänkande som konstituerar den självstän- diga medborgaren i en demokrati. Folkrörelserna utgjorde en mäktig kraft i upplysningens tjänst. Vid slut var de tre klassiska svenska folkrörel- serna ungefär lika stora med vardera drygt 250 000 vuxna med- lemmar. Var fjärde vuxen svensk var medlem i någon av dessa rörelser. Den höga medlemsomsättningen och de omfattande aktiviteterna som nådde många utanför medlemsleden gjorde att huvuddelen av befolkningen kom i kontakt med dessa folkrörelser. Alla uppskattade inte att breda folkgrupper på detta sätt eröv- rade en plats i det offentliga rummet. Arbetarrörelsen mötte det hårdaste motståndet medan väckelserörelsen snabbast blev accep- terad av de flesta. Men i vissa kretsar, framförallt kring , fanns länge kvar en misstro mot läseriet. Vi kan finna detta i teologiprofessorn vid text om ordet läsare i Nordisk Familjebok 1912: Läsare är ett specifikt svenskt ord, som närmast afser endast ett yttre kännetecken, nämligen ett flitigt läsande af och andra uppbyggelseskrifter, och tillägges enligt språkbruket sådana, som, utan att tillhöra något från ögonen statskyrkan bestämdt af- söndradt kyrkosamfund, med en i fallande trägenhet egna sig åt bibelläsning eller bevista religiösa sammankomster samt med ängs- lig noggrannhet iakttaga vissa utvärtes, för det kristliga lifvet i själfva verket likgiltiga ting. Folkrörelsefolket ägnade sig naturligtvis inte enbart åt att läsa och skriva. Även den muntliga kommunikationen var viktig i form av upplysande föredrag, resonerande samtal i studiecirklar, svavel- osande helvetespredikningar och våldsamma agitationstal mot brännvinet eller kapitalismen. Men eftersom sättet man läste på hade en grundläggande påverkan på tänkandet, så påverkade det också indirekt det sätt som man talade och lyssnade på. För att förstå skriftens och läsningens mentala och samhälleliga betydelse kan det vara på sin plats att göra en djupdykning i historien. I begynnelsen var ordet I begynnelsen var ordet. Och ordet var talat. , språk- professor i , hävdar att talade språk av den typ vi har , har förekommit i minst 40 , kanske betydligt längre än Skriftspråket är betydligt yngre. Det första skriftsystemet uppstod för 5 i det sumeriska riket. Det hände sig att vattenflödet i och minskade, vilket skapade allvarliga försörjningsproblem för be- folkningen. I vissa flodförgreningar upphörde vattentillström- ningen nästan helt. För att kunna överleva sökte sig människor då till områden med bättre tillgång till färskvatten. Det ökade befolk- ningstrycket i dessa områden skapade problem. Även här hade tillgången på vatten minskat och tillgången på jord var oförändrad. Nöden är som bekant uppfinningarnas moder. Vad som skapades av de samhällsbärande sumeriska prästerna var världens första högkultur, den sumeriska tempelkapitalismen. En hierarkisk samhällsorganisation uppstod som kunde organisera bevattnings- system och åstadkomma arbetsfördelning mellan människorna. Därigenom kunde avkastningen i jordbruket höjas, vilket löste de akuta försörjningsproblemen. För att kunna administrera denna arbetsorganisation behövde prästerna ett bokföringssystem och för att klara bokföringen var de tvungna att utveckla ett skriftsystem. Detta system, den sume- riska kilskriften, är världens äldsta skriftspråk. Den sumeriska kilskriften är, liksom egyptiernas hieroglyfer och kinesernas ideografer, en bildskrift avbildar något föremål i verkligheten. Varje tecken representerar ett eller flera begrepp och i vissa fall även ett språkljud. Dessa bildskriftssytem består alltså av många och mångtydiga tecken. Det tog att lära sig behärska skrivkonsten varför endast en välutbildad elit var skrivkunnig. Denna elit bestod av ämbetsmän knutna till staten. Texterna handlade huvudsakligen om statsangelägenheter som skatter, byggprojekt, regentlängder och religion. Alla talspråk förändras med tidens gång medan bildskriften är relativt oföränderlig. Det innebär att avståndet mellan talat och skrivet språk ökar med tiden, varför det blir än svårare att lära sig Man måste ju först lära sig ett språk som inte längre talas. och är två av världens mest långlivade och cen- traliserade högkulturer där skriftsystemet bevarades i årtusenden. En stark stat behöver ett starkt språk och den starka staten stödjer språket. Deras skriftspråk bidrog till att bevara normer, föreställningar och samhällsordning. De gamla tecknen bevarade gamla begrepp som, med hjälp av en konservativ skrivkunnig elit, vidmakthöll gamla strukturer. Det kan t.o.m. ha varit så att de skrivkunniga ämbetsmännen medvetet strävade efter att komplicera skriftspråket för att däri- genom värna de privilegier som skrivarna hade. Detta förhållnings- sätt förekommer bland byråkrater ännu , även om de språkliga teknikerna kan skilja sig. Sålunda tycks t.ex. varje skol- reform i medföra en helt ny begreppsapparat inom skol- området på det att alla utomstående skall avslöja sin djupa okunnighet så fort de yttrar sig om skolan. Men det finns också ett helt annat sätt att utforma skrift- system. Det började utvecklas knappt två årtusenden senare än den sumeriska kilskriften, i korsvägen mellan och karavan- vägarna från , och . Detta sätt att skriva är den fonetiska skriften, där varje tecken symboliserar ett ljud i talspråket. Det äldsta fonetiska skriftspråket skapades . av kanaanéerna, en folkgrupp som bodde i nuvarande , och och som var före- gångare till israeliter och fenicier. Fenicierna utvecklade för 3 den första utpräglade handelskulturen i världen och de grundlade ett omfattande nät av städer och handelsstationer runt . Feniciernas samhälls- organisation skilde sig på avgörande sätt från högkulturerna längs , och . De flodbaserade kulturerna var starkt centraliserade, bl.a. för att kunna reglera bevattningssystem och jordbruk. Fenicierna skapade en decentraliserad sjöfartskultur där de avgörande affärsbesluten måste fattas av många olika handels- män spridda över ett stort geografiskt område. För att kunna organisera denna handel behövde fenicierna ett smidigt skriftspråk som var lätt att lära och som kunde användas av alla som idkade handel. Den fonetiska skriften uppfyllde detta krav. Tecknen var få och entydiga och om man kunde tala språket var det också lätt att lära sig skriva. Men det skulle till ytterligare en innovation innan den fonetiska skriften var fulländad. Feniciskan saknade, liksom hebreiskan, ett annat dotterspråk till kanaaneiskan, tecken för vokalljuden. Det innebar svårigheter att förstå det skrivna språket framförallt för dem som inte fullständigt behärskade talspråket. Det var grekerna som skulle fullända det feniciska skriftsyste- met genom att skapa symboler också för vokalerna. Den grekiska kulturen är den västerländska filosofins, vetenskapens och littera- turens vagga. Det är här de första demokratiska idéerna uppstår. Detta är inga tillfälliga samband. För den västerländska civilisa- tionen är det fonetiska alfabetet a och o. Sumerer, egyptier och fenicier skapade skriftspråk för att lösa sam- hällsorganisatoriska problem. För grekerna var ordningsföljden den omvända; grekerna skapade ett språk som gav upphov till en civilisation. Det grekiska språket användes till många andra ändamål än att organisera bevattningssystem och byggprojekt, nedteckna regent- längder, driva in skatter och ingå affärsöverenskommelser. Greker- na hade utvecklat ett komplett alfabet . Kort därefter nedtecknades de första litterära verken med detta alfabet, nämligen och . Med hjälp av skriftspråket kunde grekerna sedan utveckla en rik litterär, filosofisk och vetenskaplig tradition. Ett skäl till detta är att grekerna förfogade över ett skriftsystem som var relativt lätt att lära sig använda. Fler kunde läsa och skriva, därmed kunde fler idéer utvecklas och spridas. Den fonetiska skriften är också lättare att anpassa till lokala dialekter och till förändringar i talspråket över tiden. Den fonetiska skriften saknar de starka elitistiska, centralistiska och konservativa tendenser som bildskriften har. Den fonetiska skriften har alltså utpräglat demokratiska egen- skaper. Det är ingen tillfällighet att det i fördes en språk- strid med demokratiska förtecken som kampen om röst- rätten stod som hetast. Jag tänker på den stavningsreform som ecklesiastikministern och den förste folkskolläraren vid konungens rådsbord, , genomdrev 1906. Denne demo- krat ville modernisera stavningen för att göra det lättare för fler att läsa och skriva. Och naturligtvis motsatte sig tidens konservativa denna samhällsomstörtande reform. Den fonetiska skriftens intellektuella betydelse har inte bara en kvantitativ aspekt – alltså att fler kan lära sig läsa och skriva – utan också en kvalitativ sida. Det är lättare att skapa nya ord och be- grepp med fonetisk skrift än med bildskrift. Därmed blir det lättare att utveckla nya tankar och idéer. Inte minst gäller detta ut- vecklandet av abstrakta begrepp och teorier. Tänkandet kan lättare systematiseras, föremål och fenomen kan lättare kategoriseras, hypotetiska resonemang kan lättare föras. tecken hade, utöver sina konkreta innebörder, också mångtydiga symboliska och magiska aspekter som gav upp- hov till en mängd associationer. De fonetiska tecknen var helt neutrala, vilket gjorde att skribenterna lättare kunde renodla tankegångarna och precisera sina resonemang. I bildskriftskulturerna var skriftens syfte att dokumentera, kontrollera och befästa, t.ex. genom räkenskaper, regentlängder och religiösa föreskrifter. Skriften var en förutsättning för organi- sation och maktutövning i ett hierarkiskt samhälle präglat av tvångsmässiga förpliktelser. Den fonetiska skriften kom att inne- bära en intellektuell revolution. Den blev ett verktyg för reflexion och kritiskt tänkande.