sou · GMB344d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Det finns inte någonstans i lagstiftningen angivet några kriterier för vad som bör gälla för att en sammanslutning skall kunna få sådan status att den får meddelas tillstånd att inneha egna skjutvapen. I stället anges i lagen och förordningen vilka dessa sammanslutningar är. Tillstånd att inneha skjutvapen får således meddelas skytteförbund, skyttekretsar eller skytteföreningar som tillhör det frivilliga, statligt kon- trollerade skytteväsendet i lagen kallade skyttesammanslutningar (2 kap. 3 § b VL). Vad som avses, eller snarare har avsetts, med denna bestämmelse anges i följande avsnitt. 86 Innehav av skjutvapen Regeringen har vidare i enlighet med bemyndigandet i 11 kap. 1 § d vapenlagen meddelat föreskrifter om att andra samman- slutningar än skyttesammanslutningar får ges tillstånd att inneha skjut- vapen. De sammanslutningar som sålunda får medges tillstånd att inneha skjutvapen är följande. 1.Svenska pistolskytteförbundet, , , militära idrottsförbund, Svenska jägareför- bundet och /Landsbygdens jägare samt till något av dessa förbund ansluten krets, förening eller motsvarande samt förbund som genom samarbetsavtal är anslutna till Svenska sportskyt- teförbundet1, eller 2.i förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet angiven organisation2 som inte avses i 1 eller läns- eller lokalavdelning i sådan organisation (2 kap. 1 § VF). Innan en sammanslutning som avses i punkten 2 ges tillstånd att inneha vapen skall polismyndigheten inhämta ett yttrande från Försvarsmakten, om det inte är fråga om vapen som skall lånas ut eller överlåtas av Försvarsmakten (2 kap. 10 § VF). I allmänna råd anges följande beträffande vapen hos sammanslutningar. När en sammanslutning inom skyttets område söker tillstånd till vapeninnehav bör polismyndigheten i första hand kontrollera om sammanslutningen har en fungerande organisation med ansvarig styrelse. Protokoll beträffande styrelseval samt stadgar bör i regel infordras. Uppgifter bör också inhämtas om antalet aktiva skyttar samt planerade övningar och tävlingar. För en förening som åberopar samarbetsavtal med bör kontrolleras att avtalet fortfarande gäller. (RPS FS 1996:6, 6.5 kap.) 1 Svenska armborst unionen och Svenska svartkruts federationen är genom sam- arbetsavtal anslutna till . 2 De frivilliga försvarsorganisationerna är: , , , Frivilliga auto- mobilkårernas riksförbund, Frivilliga flygkåren, Frivilliga motorcykelkårernas riksför- bund, Frivilliga radioorganisationen, Frivilliga skytterörelsen, Försvarets personal- tjänstförbund, Svenska Blå stjärnan, korset i fråga om medverkan i totalförsvarets sjukvård och i verksamhet för civilbefolkningens skydd i krig, , , Svenska bruk- hundsklubben, , , , , kvinnliga bilkårers riksförbund samt i fråga om frivillig befälsutbildning: , , Svenska Arméns och Flygvapnets reservofficers- förbund, och Svenska värnpliktsofficersför- bundet. Det frivilliga, statligt kontrollerade skytteväsendet Förordningen om frivillig försvarsverksamhet Enligt förut gällande 17 § kungörelsen (1970:301) om frivillig försvars- verksamhet skulle representanter för statsmyndigheterna ingå i en frivillig försvarsorganisations ledningsorgan enligt föreskrifter i organisationens grundstadgar. Bestämmelsens innebörd i sak var att vederbörande ideella sammanslutningar ålades att i sina beslutande organ inkorporera personer som företrädde staten. Bestämmelsen ifrågasattes av Utredningen om frivillig medverkan i totalförsvaret, som i sitt betänkande uttalade att statens inflytande i de delar som bekostas av statsbidrag borde kunna tillgodoses på annat sätt och att det fanns starka principiella motiv för att staten inte fortsättnings- vis skulle ge de ifrågavarande organisationerna något författningsmässigt åläggande att inkorporera myndighetsrepresentanter i sina styrelser3. Den nu gällande förordningen (1994:524) om frivillig försvars- verksamhet, som trädde i kraft , innehåller inte någon motsvarande bestämmelse. Såvitt utredningen kan se finns det sålunda inte något frivilligt, statligt kontrollerat skytteväsende. Stadgandet om det frivilliga, statligt kontrollerade skytteväsendet har länge funnits i vapenlagstiftningen. Enligt vapenkungörelse4 kunde förening, tillhörande det av staten kontrollerade frivilliga skytte- väsendet medges att inneha vapen. Enligt vapenkungörelse kunde sådant tillstånd meddelas skytteförbund och skytteföreningar tillhörande det frivilliga stats- kontrollerade skytteväsendet, , och samt till dessa förbund anslutna föreningar. Vidare kunde vissa andra frivilliga försvarsorgani- sationer, såsom t.ex. svenska röda korset, liksom annan sammanslutning som Kungl. Maj:t förordnat, medges sådana tillstånd. Stadgandets formulering tyder starkt på att 3 Frivillig verksamhet för totalförsvaret; SOU 1992:132, s. 43 ff. 4 vapenkungörelse och vapenkungörelse motsvarar nuvarande vapenlag. Först i samband med vapenlag delades stadgandena upp i en lag och en kungörelse/förordning. 88 Innehav av skjutvapen man med det frivilliga statskontrollerade skytteväsendet avsett Frivilli- ga skytterörelsen, eller , som förbundet hette . Enligt vapenlag fick tillstånd att inneha vapen meddelas 2.skytteförbund, skyttekretsar eller skytteföreningar som tillhör det frivilliga, statskontrollerade skytteväsendet och 3.annan sammanslutning beträffande vilken Kungl. Maj:t förordnat därom5. I enlighet härmed gavs, genom vapenförordning, följande sammanslutningar möjlighet att erhålla innehavstillstånd. 1.Svenska pistolskytteförbundet, , och /Landsbygdens jägare samt till något av dessa förbund ansluten krets eller förening 2.i kungörelsen (1970:301) om frivillig försvarsverksamhet angiven organisation som ej avses i 8 § 2 vapenlagen eller anges i punkten 1. har också militära idrottsförbund (numera ) samt Svenska skidskytteförbun- det tillkommit6. Även bestämmelsernas avfattning vapenlag och vapenförordning talar således starkt för att det är Frivilliga skytterörel- sen som avses med det frivilliga, statligt kontrollerade, skyttevä- sendet. Sannolikt har vapenlagens bestämmelse i denna del inte upp- märksammats i samband med att förordningen (1994:524) om frivillig försvarsverksamhet infördes. Tillstånd att inneha skjutvapen får meddelas huvudmän för museer, om museet får statsbidrag enligt särskilda föreskrifter eller om museet ägs av en kommun, ett landsting eller en stiftelse som står under länsstyrel- sens tillsyn, för vapen som skall ingå i samlingarna (2 kap. 3 § c VL). Bestämmelsen infördes 19817. saknades regler som gjorde det möjligt för museer att få tillstånd till förvärv av skjutvapen. 5 I fråga om det frivilliga statligt kontrollerade skytteväsendet tillfördes även kretsarna möjlighet att erhålla tillstånd till vapeninnehav. Beträffande övriga anfördes följande i specialmotiveringen. Vad gäller övriga sammanslutningar och därtill hörande föreningar eller kretsar synes praktiska skäl tala för att bestämmelserna angående deras möjlighet att erhålla tillstånd bör utfärdas i administrativ ordning (prop. 1973:166 s. 138 och 139). 6Sveriges militära idrottsförbund togs upp 1983 och . 1981/82:1 s. 28 ff, SFS 1981:1360. I allmänna råd anges följande. Tillstånd får meddelas huvudman för museum som erhåller statsbidrag med stöd av förordningen (1977:546) om statsbidrag till regionala museer eller som ägs av en kommun eller landstingskommun eller en stiftelse som står under tillsyn. Huvudmannens lämplighet ur laglydnadssynpunkt bör därvid beaktas (RPS FS 1996:6, 6.1 kap.). Tillstånd att inneha skjutvapen får meddelas auktoriserade bevaknings- företag: för utlåning till väktare som har meddelats tillstånd att som lån inneha ett sådant vapen (2 kap. 3 § d VL). Bestämmelsen infördes 19788. Enligt ett Kungl. brev var vapenförordning inte tillämplig på ett av de större bevakningsföretagen (dåvarande ABAB). I samband med vapenlagstiftning upphörde denna dispens att gälla. Bestämmelsen infördes främst för att begränsa antalet vapeninnehav hos bevaknings- företagen. En ökning av vapenmängden skulle nämligen bli följden om de anställda måste ha var sitt, särskilt specificerat, vapen. 4.2.2 Nuvarande faktiska förhållanden I bilaga 3 finns en översiktlig presentation av de skytteförbund som får ges tillstånd att inneha skjutvapen. Under de riksomfattande förbunden sorterar som regel regionala samt lokala enheter. På det lokala planet finns således inom Frivilliga skytterörelsen 1 376 skytteföreningar, inom Svenska pistolskytteförbun- det drygt 600 lokala föreningar, inom drygt 900 lokalföreningar, inom militär- och mångkampsför- bund dels 170 mångkampsföreningar, dels 135 idrottsenheter för militära tävlingar, inom närmare 378 jaktvårdskretsar och inom /Landsbygdens jägare 175 avdelningar. Många av de lokala föreningarna är anslutna till två eller flera av de riksomfattande förbunden. Här kan också vara av intresse att notera att uppskattningsvis 350 400 föreningar har tillstånd att inneha helautomatiska skjutvapen (bilaga 6). 1977/78:158 s. 911 och 15, SFS 1978:303. 90 Innehav av skjutvapen största samling av vapen finns hos () i . SKL innehar drygt 3 500 tillståndsplik- tiga skjutvapen och ett stort antal andra vapen eller vapendelar, såsom exempelvis signal-, tårgas och bedövningsvapen. SKL undersöker i många fall skjutvapen som kommit till användning vid brott och har ibland möjlighet att överta sådana vapen som beslagits av polisen och sedan förklarats förverkade. En annan av de största samlarna är som tillhör , vilket i sin tur sorterar under . Museet har omkring 2 800 licenspliktiga vapen i sina samlingar. anlitas ofta av polis- myndigheterna för att uttala sig om vad som kan vara en godtagbar sam- ling. Sålunda uttalar de sig bl.a. om huruvida en uppgiven samlingsin- riktning är rimligt definierad, vilken omfattning en uppgiven samling skulle få och huruvida ett visst vapen hör till ett angivet område. Såväl SKL som är statliga institutioner, vars vapen inte berörs av reglerna i vapenlagen. Härutöver finns det dock en mängd lokala och regionala vapensam- lingar på museer, som ägs av kommuner, landstingskommuner eller stiftelser, vilka berörs av vapenlagens regler. Många museer är inte rena vapensamlare utan historiska sådana som försöker återskapa och visa en viss tidsepok, exempelvis beredskapstiden. Det auktoriserade bevakningsföretag som kan styrka att det på grund av uppdragens art och karaktär har behov av visst eller vissa skjutvapen för sin verksamhet, har möjlighet att i eget namn erhålla tillstånd (s.k. huvudlicens) att inneha vapen för utlåning till sina väktare i samband med de bevakningsuppdrag som kräver beväpning. Den enskilde väktaren måste av polismyndigheten ha fått ett särskilt personligt tillstånd att låna ett sådant vapen (s.k. lånelicens). 4.3De allmänna förutsättningarna för innehavstillstånd I avsnittet ges en översikt över de allmänna förutsättningar som gäller för att en enskild person skall kunna erhålla tillstånd att inneha skjutva- pen. Det är inte alldeles lätt att ur de rättsliga bestämmelserna kategorisera de krav som ställs på sökanden. Lagstiftningen är minst sagt rörig i dessa avseenden. Ur 2 kap. 4 och 5 §§ VL kan dock följande kriterier utläsas: behovskrav, ändamålskrav och lämplighetskrav. Regeringen får, enligt 11 kap. 2 § b och f VL, förordna om vissa närmare föreskrifter i fråga om tillståndsgivningen. I enlighet härmed har regeringen i 2 kap. 35 §§ VF förordnat om ålderskrav, kunskapskrav och behovskrav. Vidare har föreskrivit vissa ålderskrav (RPS FS 1996:6, 3.3 kap.). Utöver dessa krav tar utredningen i detta avsnitt också upp frågorna om skjutvapens lämplighet, tillverknings- nummer på skjutvapen samt tidsbegränsade tillstånd. En enskild person får meddelas tillstånd att inneha ett skjutvapen endast om den enskilde behöver vapnet (2 kap. 4 § VL). Härmed avses ett behov av skjutvapen för att skjuta med och inte vapen för samlings-, prydnads- eller minnesändamål9. I och för sig skulle man kunna säga att sökanden, för att han skall anses ha ett behov av att inneha ett skjutvapen, måste uppfylla de krav som uppställts för olika vapentyper och ändamål i fråga om viss aktivitet, kunskaper, personlig lämplighet och ålder. Här avses dock närmast att sökanden ägnar sig åt en viss verksamhet eller aktivitet där skjutvapen används. Den som avlagt jägarexamen anses ha behov av jaktvapen, om inte särskilda skäl talar i annan riktning. För enhandsvapen, salongsgevär och injektionsvapen ställs dock särskilda krav, såsom exempelvis om- fattande grytjakt, fällfångst eller yrkesmässigt bedriven jakt- eller viltvård (2 kap. 35 §§ VF). Den som har jägarexamen anses i normala fall ha behov av sex skjutvapen, den s.k. vapengarderoben. 9 Detta framgår än tydligare av äldre lagtext, exempelvis vapenkungörelse: Tillstånd att innehava skjutvapen må meddelas allenast enskild person, som för visst ändamål finnes vara i behov av vapnet... Avser ansökan jaktvapen eller vapen som huvudsakligen har affektionsvärde eller prydnadsvärde och har vapnet förvärvats genom arv eller testamente eller på grund av giftorätt, må tillstånd att innehava vapnet meddelas ändock att sökanden ej finnes vara i behov av vapnet. 92 Innehav av skjutvapen I lagstiftningen är det inte angivet vad som kan anses utgöra behov för någon att inneha ett målskyttevapen. Det enda som, i en bestämmelse rörande behov, anges härvidlag är eldrör eller pipa eller annan anordning som möjliggör att till ett skjutvapen används annan ammuni- tion än vapnet är avsett för (2 kap. 5 § 5 VF). En vanlig uppfattning är att förutsättningen att sökanden skall vara ordinarie hemvärnsman eller vara aktiv medlem i en skytteförening eller motsvarande bör ses som ett närmare angivande av vem som kan anses ha behov av målskyttevapen. Denna bestämmelse finns emellertid intagen under 2 kap. 3 § vapenförordningen, vari det stadgas vilka krav som gäller i kunskapshänseende. Det finns inte någon begränsning av hur många vapen en målskytt normalt kan anses ha behov av, motsvarande den vapengarderob som finns för jaktvapen. Utan hinder av de regler som gäller för jakt- och målskyttevapen, får den som behöver skjutvapen i sin tjänst medges tillstånd att inneha ett sådant. I första hand berör denna bestämmelse väktare (2 kap. 3 § 2 st. VF). Tillstånd till innehav av gasvapen kan meddelas en sökande som på grund av tjänst eller annan särskild omständighet har ett synnerligt behov av ett sådant för personligt skydd (2 kap. 5 § VF). Tillstånd får meddelas endast för särskilt angivna ändamål. De flesta vapen innehas för skjutning. Tillstånd att inneha ett skjutvapen som huvudsakligen har samlarvärde, prydnadsvärde eller särskilt affektions- värde för sökanden, får dock meddelas även för andra ändamål än skjut- ning. I ett sådant fall får vapnet inte utan särskilt tillstånd användas för skjutning (2 kap. 45 §§ VL). De ändamål som omnämns i lagstiftningen är jakt (som kan vara kvalificerat, t.ex. avlivning av fällfångat vilt), målskjutning, samling, prydnad, minne eller skydd (2 kap. 4 § VL samt 2 kap. 3 och 5 §§ VF). Tillstånd att inneha skjutvapen får meddelas endast om det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas (2 kap. 5 § VL). I ges bl.a. följande allmänna råd beträffande de allmänna lämplighetskraven. En förutsättning för tillstånd är att den sökande gjort sig känd som pålitlig, omdömesgill och laglydig. Brister sökanden i något av dessa avseenden bör tillstånd inte meddelas. Den som gjort sig skyldig till brott med ett inte ringa inslag av våld eller hot bör inte medges tillstånd att inneha vapen på omkring från den dag brottet begicks. Detsamma gäller någon som gjort sig skyldig till ett så allvarligt brott mot jaktlagstiftningen att han ådömts frihetsstraff eller därmed jämförlig påföljd. Samma synsätt bör gälla beträffande andra fall av kriminalitet där vapen kommit till användning. Synnerligen allvarlig brottslighet bör kunna föranleda ännu längre diskvalifikationstid. Vid lindrigare brott eller annan form av kriminalitet som bedöms vara diskvalificerande kan , dock , accepteras. En sökande som generellt eller regelbundet åsidosätter lagar eller förordningar och visar bristande respekt för rättsregler bör inte meddelas tillstånd att inneha vapen. För att få en uppfattning om sökandens skötsamhet i nykterhetshänseende bör regelmässigt kontroll göras i körkortsregi- stret. Den som har omhändertagits enligt lagen om omhändertagande av berusade personer m.m. (LOB) bör normalt inte ges tillstånd att inneha vapen förrän förflutit från tiden för omhändertagandet. Vid något enstaka LOB-omhändertagande av en i övrigt skötsam person bör dock tillämpas. I vissa fall, exempelvis om det framkommer att sökanden lider av eller har vårdats för en psykisk störning, kan det vara nödvändigt att låta honom styrka sin lämplighet genom läkarintyg (RPS FS 1996:6, 3.2 kap.). I lämplighetsrekvisitet ligger vidare i viss mån också kravet på att sökan- den skall ha erforderliga kunskaper samt ha uppnått en viss ålder. Dessa frågor behandlas nedan. Det finns inga rättsliga bestämmelser om att ett skjutvapen bör vara lämpat för sitt ändamål. Den som ansöker om tillstånd till innehav av skjutvapen skall, om inte ansökan uteslutande avser annat ändamål än skjutning, visa sig kunna handha sådant vapen som ansökan avser. Därvid gäller särskilda krav för olika vapentyper och ändamål10 (2 kap. 3 § VF). 10 Utan hinder härav får tillstånd att inneha skjutvapen ges till sökande som behöver vapnet i sin tjänst eller som för sin tjänst behöver annat skjutvapen än tjänstevapen för att bibehålla eller utveckla sin skjutskicklighet. Är det fråga om utländsk 94 Innehav av skjutvapen För att få tillstånd till jaktvapen krävs att sökanden avlagt prov bestående av dels en teoretisk del, dels en praktisk del inkluderande skjutprov och säker vapenhantering (jägarexamen). En jägarexamen gäller utan tidsbegränsning (2 kap. 34 §§ VF). För tillstånd till innehav av målskyttevapen krävs att sökanden är ordinarie hemvärnsman eller aktiv medlem i en skytteförening. Detta anges bland kunskapskraven i vapenförordningen. Beträffande helautomatiska vapen eller enhandsvapen gäller att det måste föreligga synnerliga skäl för tillstånd till innehav av sådant vapen. Med detta avses troligen främst en särskild skjutskicklighet, varvid poängfordringarna för olika skyttemärken skall uppfyllas. (2 kap. 6 § VL, 2 kap. 3 § VF samt RPS FS 1996:6, 5.1 kap.). Beträffande helautomatiska vapen krävs det vidare enligt allmänna råd att sökanden är en framstående skytt, dvs. att han tillhört den bästa tredjedelen av skyttar i förbunds- och kretstävlingar (RPS FS 1996:6, 5.2 kap). För att få tillstånd att inneha ett helautomatiskt vapen krävs att sökanden har fyllt . För enhandsvapen gäller att sökanden skall ha fyllt . Undantag från ålderskraven får göras om det finns särskilda skäl. Till- stånd till innehav av skjutvapen för något annat ändamål än jakt eller målskjutning får meddelas endast den som har fyllt . Detta gäller dock inte start- eller signalvapen eller vapen som gjorts varaktigt obruk- bara (2 kap. 3 § VF). Enligt föreskrifter kan undantag från kravet på att sökanden skall ha fyllt för att få tillstånd till innehav av helautoma- tiskt vapen göras om sökanden är en framstående tävlingsskytt och tillhör åtminstone länseliten. När det gäller enhandsvapen för målskjutning kan den som är i vissa fall få innehavstillstånd. säkerhetspersonal som medföljer vid statsbesök eller liknande eller som ansvarar för personers säkerhet vid internationell luftfart, skall samråd i ärendet ske med Utrikes- departementet (2 kap. 3 § 2 st VF). Sökanden skall då ha visat såväl ett för hans ålder påfallande och varaktigt intresse för målskjutning som stor skjutskicklighet. Slutligen kan en elev som genomgår utbildning vid ett skyttegymnasium erhålla tillstånd till annat målskjutningsvapen även om eleven inte är . Detta gäller särskilt kolsyre-, luft- och fjädervapen (RPS FS 1996:6, 3.3 kap.). I allmänna råd anges vidare bl.a. följande. I fråga om jaktvapen och andra målskjutningsvapen än helautomatiska vapen och enhandsvapen, tillämpas huvud- regeln att sökanden skall ha fyllt . Ungdomar kan emellertid få tillstånd att inneha vapen om det föreligger ett särskilt behov av egna vapen. Exempelvis kan ung- domar som satsar på en yrkesutbildning inom jakt och viltvård ges möjlighet att få sådant tillstånd. Kraven på skjutskicklighet och personlig lämplighet bör emellertid vara höga. Endast en som är straffmyndig bör få tillstånd att inneha skjutvapen. (RPS FS 1996:6, 3.3 och 4.1 kap.) I de allmänna råden anges också att en väktare, som är fast anställd på ett auktoriserat bevakningsföretag, får meddelas tillstånd att som lån inneha skjutvapen med ammunition i tjänsten först när väktaren har fyllt (RPS FS 1996:6, 3.3 och 6.2 kap.). Tillståndet får tidsbegränsas, om det med hänsyn till särskilda omständigheter kan förutses att vapnet inte kommer att behövas varaktigt (2 kap. 5 § VL). Departementschefen uttalade i sammanhanget att bestämmelsen bör användas restriktivt och att han inte var beredd att föreslå en mer allmän befogenhet att tidsbegränsa vapentillstånd, något som skulle kunna ge upphov till en både för det allmänna och enskilda vapeninnehavare kostsam byråkrati liksom en viss osäkerhet i tillämpningen11. Enligt allmänna råd tar bestämmelsen om möjlighet att tidsbegränsa ett tillstånds giltighet i första hand sikte på tillstånd att inneha enhandsvapen eller helautomatiska vapen. En tidsbegränsning bör dock inte, enligt de allmänna råden, ske generellt utan efter prövning i varje enskilt fall. Dock bör en sådan alltid övervägas när någon söker tillstånd att inneha vapen för skyddsändamål eller ett farligt vapen i och för sin tjänst. En tidsbegränsning bör också komma i fråga när det gäller uppenbara tillfällighetsinnehav, dvs. i de fall det redan från början står klart att det inte är fråga om ett varaktigt behov (RPS FS 1996:6, 7 kap.). 1981/82:1 s. 30 ff. 96 Innehav av skjutvapen Vid ansökan om tillstånd för innehav av skjutvapen skall vapnets tillverkningsnummer anges. Saknas tillverkningsnummer skall annan uppgift som tillåter identifiering anges. skall på tillståndsbeviset anteckna tillverkningsnumret eller, om sådant saknas, annan uppgift som tillåter identifiering (2 kap 6 § och 3 kap. 6 § VF). Enligt artikel 85 p.2 i Schengenkonventionen12, som under- tecknat, förpliktar sig de avtalsslutande parterna att anta bestämmelser om att alla skjutvapen skall vara försedda med ett fast tillverknings- nummer för att underlätta identifiering och att de skall vara försedda med varumärke. 4.3.3 Nuvarande faktiska förhållanden Enkäterna till landets registerenheter samt polisens utredare av våldsbrott Det finns ingen tillgänglig statistik över hur många tillstånd i landet som är tidsbegränsade. En grov uppskattning utifrån uppgifterna i den enkät vapenutredningen tillställt landets vapenregisterenheter tyder dock på att endast 200400 tillstånd tidsbegränsas. Vanliga ändamål för dessa tillstånd har uppgetts vara jakt, målskytte, förvaring, utbildning, räddningstjänst, teater och skydd. De tillstånd som utfärdas för väktare i auktoriserade bevakningsföretag begränsas vidare så gott som alltid i tiden till att gälla personen i fråga är anställd som väktare på företaget. I fråga om synpunkter på tillståndsreglerna har flera vapenregisteren- heter svarat att de anser att tillstånden för enhandsvapen och helautoma- tiska vapen bör tidsbegränsas. Denna ståndpunkt återkommer bland svaren på vapenutredningens enkät till polisens utredare av våldsbrott. Projektgruppen ansåg att tidsbegränsade tillstånd skulle innebära många fördelar, bl.a. skulle polisens kontrollmöjligheter, i fråga om behov och 12 Konventionen om tillämpning av av , undertecknad i Schengen . förvaring, automatiskt bli uppföljda. Emellertid skulle åtgärden att kontrollera landets alla vapeninnehavare vara både tidsödande och kost- nadskrävande.