sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — 1 och 2 samt andra och tredje styckena, 2 – 5 §§ samt 6 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207) med de begränsningar som anges i 12 – 16 §§ denna lag. Som framgår av avsnitt 10.5.7 har vi stannat för att föreslå att er- sättning ska utgå enligt skadeståndsrättsliga regler, även om arbets- skadeersättning inte är att anse som skadestånd. Liksom i patient- skadelagen är det följaktligen skadeståndslagens ersättningsregler och den praxis som har utbildat sig i anledning därav som ska vara ut- gångspunkten för fastställandet av ersättning. Vi har översiktligt redo- gjort för dessa i avsnitt 10.5.7. Undantag gäller enligt lagförslaget för skadeståndslagens regler om ersättning enligt 5 kap. första stycket punkt 3 skadeståndslagen för sveda och värk, lyte eller annat stadigvarande men samt olägenheter i övrigt till följd av skadan. Dessa ideella ersättningar ersätts vid ar- betsskada redan av trygghetsförsäkringen vid arbetsskada, TFA, eller motsvarande anordningar på arbetsmarknaden. Vissa begränsningar i rätten till ersättning finns i de följande fyra paragraferna. !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 349 gÄr den skadade sjukförsäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, har han eller hon enligt den lagen vid arbetsskada rätt till samma förmåner som vid annan sjukdom. g Är någon som avses i 12 § inte berättigad till sjukpenning från sjukförsäkringen eller är den skadade inte sjukförsäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, har han eller hon vid arbetsskada rätt till arbetsskadeersättning i enlighet med vad som skulle ha utgått om 2, 3 och 22 kap. lagen om allmän försäkring hade varit tillämpliga på ho- nom eller henne. Ersättning motsvarande sjukpenning utgår dock inte till arbetstagare som enligt 3 kap. 16 § första stycket lagen om allmän försäkring har undantagits från rätt till sjukpenning vid sjukdom. Arbetsskadeförsäkringen enligt denna lag ska vara en tilläggsförsäk- ring till den allmänna försäkringen. Vid sjukdom utgår sjukpenning och ersättning för sjukvårdskostnader samt rehabiliteringsersättning enligt bestämmelserna i lagen om allmän försäkring. OCH gg har överförts i oförändrat skick från 3 kap. 1 och 2 §§ LAF. Däremot har någon motsvarighet till nuvarande 3 kap. 2 a § LAF inte tagits med i lagförslaget. Frivilliga försäkringar till dem som är under utbildning förutsätts emellertid få försäkringsvillkor som liknar eller stämmer överens med dem som finns i LAF. gI den mån ersättning inte utges enligt 12 eller 13 § ersätter arbets- skadeförsäkringen nödvändiga kostnader för 1.sjukvård utom riket, Ersättning utgår i övrigt inte enligt denna lag för att fylla ut rätten till ersättning enligt 2, 3, och 22 kap. lagen (1962:381) om allmän för- &¶RSTA STYCKET är likalydande med nuvarande 3 kap. 3 § LAF. I ANDRA STYCKET har lagts till en bestämmelse om att arbetsskadeför- säkringen inte ska ge ersättning i de fall AFL innehåller regler om självrisk i form av exempelvis patientavgifter och karensdagar samt kompensation , vilka regler också gäller dem som omfattas av LAF. Vi vill hänvisa till att man i direktiven till Sjuk- och arbetsskade- kommittén påpekade att eftersom de olika försäkringarna samspelar med varandra och det samlade försäkringsskyddet ska uppfylla krav på effektivitet och rättvisa, så finns det såväl samhällsekonomiska som statsfinansiella skäl att ställa krav på villkoren i tilläggsförsäkringarna. 350 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING Till dessa villkor hör att tilläggsförsäkringarna inte bör leda till att den självrisk försvinner som bör finnas för att det samlade försäkrings- skyddet ska vara effektivt. g Arbetsskadeersättning är för varje skadehändelse begränsad till högst 1 000 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäller när ersättningen bestäms. För varje skadad för- säkrad lämnas dock för varje skadehändelse arbetsskadeersättning med högst 200 gånger detta basbelopp. Ersättningsbeloppet för en serieskada som beror av annat än olycks- fall i arbetet är för samma ersättningsår begränsat till högst 10 000 gånger basbeloppet enligt första stycket. Med serieskada förstås en ar- betsskada som flera personer utsatts för under ett eller och som beror av samma faktor i arbetsmiljön, vars skadliga egenskaper tidigare varit okänd. De belopp som anges i första och andra styckena innefattar inte ränta eller ersättning för rättegångskostnader. &¶RSTA STYCKET innehåller beloppsmässiga begränsningar av ersätt- ningsansvaret. Motiven för begränsningarna har angetts i avsnitt 10.5.6. För att undvika att bestämmelsen måste ändras med hänsyn till infla- tionen har beloppsgränsen knutits till basbeloppet. Efter mönster av den regel om begränsning av ersätttningsrätten vid katastrofrisker som finns i den frivilliga läkemedelsförsäkringen har det i ANDRA STYCKET tagits in en bestämmelse om begränsning vid serieska- dor som beror av annat än olycksfall. Som framgår av lagtexten förstås med serieskada skador som drabbat flera personer under ett eller och som beror av en och samma faktor i arbetsmiljön vars skadlighet tidigare varit okänd. Det kan bli fråga om arbetsskador som visar sig under en lång följd av år och kanske långt efter det att de skadade ut- sattes för den skadliga inverkan. Begränsningen gäller därför per er- sättningsår, vilket betyder alla ersättningar som utgår på grund av serieskadan under ett kalenderår. Också här har beloppsgränsen knutits 4REDJE STYCKET är utformat efter mönster av 10 § andra stycket pa- tientskadelagen. g Om de ansvarighetsbelopp som gäller enligt 15 § första stycket första meningen eller andra stycket inte räcker till gottgörelse åt dem som är berättigade till ersättning, nedsätts deras ersättningar med samma kvotdel för var och en. Kan det efter inträffat skadefall befaras att nedsättning enligt första stycket fordras, kan regeringen eller den myndighet som regeringen be- !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 351 stämmer förordna att ersättning tills vidare skall lämnas endast med viss kvotdel. Paragrafen, som har utformats efter mönster av 11 § patientskade- lagen, innehåller bestämmelser om förfarandet då det totala ansvarig- hetsbeloppet i något av de fall som anges i 15 § inte räcker till full er- sättning åt alla skadelidande. Bestämmelserna innebär dels att ersätt- ningarna till dem som inte kan få full gottgörelse ska sättas ned med samma kvotdel för var och en, dels att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan förordna att ersättning tills vidare ska lämnas endast med en viss kvotdel, om det kan befaras att ansvarig- hetsbeloppet inte kommer att räcka till att ersätta alla skadelidande. &¶RS¤KRINGSSKYLDIGHET M M g Arbetsgivare skall ha en arbetsskadeförsäkring som täcker ersätt- ning för skador som omfattas av denna lag. Försäkringen skall tecknas hos den eller de försäkringsgivare som enligt vad de centrala arbets- tagarorganisationerna och arbetsgivarorganisationerna på arbetsmark- naden har träffat kollektivavtal om skall ha hand om arbetsskadeförsäk- ringarna. Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling är inte tillämp- lig på utseende av försäkringsgivare. Arbetsgivare som låter annan utföra arbete åt sig sammanlagt under ett kalenderår är befriad från försäkringsplikt. En arbetsskadeförsäkring får med det undantag som framgår av 14 § andra stycket ge ersättning i vidare omfattning än som föreskrivs i denna lag. &¶RSTA STYCKET innehåller bestämmelser om försäkringsplikt. Alla arbetsgivare – utom de som nämns i andra stycket – är skyldiga att teckna en arbetsskadeförsäkring för sina anställda. Skyldigheten gäller offentliga arbetsgivare likaväl som privata och utländska arbetsgivare med verksamhet här i landet likaväl som svenska. Även om företaget bara bedriver en tillfällig verksamhet här i landet, ska den som tar ar- bete här i landet i ett utländskt företag vara försäkrad enligt svensk lag. En utlänning som arbetar tillfälligt här hos en vanlig svensk arbetsgiva- re ska också vara försäkrad. Bestämmelserna gäller vid alla slag av anställning. Också anställda familjemedlemmar ska vara försäkrade. Som framgår av 1 § tredje stycket gäller bestämmelserna även uppdragsgivare i förhållande till uppdragstagare. Av 2 § framgår vidare att egenföretagare ska ha rätt att teckna frivillig arbetsskadeförsäkring. Av tredje meningen i före- varande stycke framgår att lagen om offentlig upphandling inte är till- 352 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING lämplig på utseende av försäkringsgivare. Bestämmelsen har motiverats i avsnitt 10.5.8. Det har inte ansetts nödvändigt att låta försäkringsplikten omfatta också mycket kortvariga anställningar. I ANDRA STYCKET har därför gjorts undantag för arbeten – och därmed också uppdrag – som varat i under ett kalenderår. Den som skadas under en sådan kort- varig anställning är emellertid inte undandragen försäkringsskydd. Han eller hon ska trots det kunna få ersättning från den försäkringsgivare som tecknar försäkringar i samma bransch. Försäkringspremierna får bestämmas med hänsyn till detta, se 18 § andra stycket. Endast de grundläggande bestämmelserna om försäkringsskyddets omfattning har lagts fast i lag. Tanken är att lagens regler ska fyllas ut med mer detaljerade försäkringsvillkor. Dessa bör givetvis kunna ge ett bättre skydd än det lagen föreskriver. Detta klargörs i TREDJE STYCKET. Dock gäller det undantag för självrisker som har lagts fast i 14 § andra stycket. g Arbetsskadeförsäkringarna finansieras med avgifter från arbets- givarna efter försäkringsmässiga principer. Premierna skall bestämmas så att de även täcker riskerna för an- ställda hos icke försäkringspliktiga arbetsgivare. Vid premiesättningen bör iakttas att premierna för mindre arbets- givare inte skiljer sig väsentligt från de som fastställs för stora arbetsgivare. Försäkringspremierna får dock differentieras för att sti- mulera till förbättringar i arbetsmiljön. I F¶RSTA STYCKET läggs fast huvudprincipen att arbetsskadeförsäkring- arna ska finansieras efter försäkringsmässiga principer. Det är med andra ord risken som i huvudsak ska bestämma premiens storlek. Det är att lägga märke till att det kan röra sig om ett osedvanligt långsiktigt åtagande. Det generella skadebegreppet för med sig att ersättning kan komma att krävas för arbetssjukdomar som visar sig först långt efter det att den skadelidande utsattes för skadlig inverkan i kanske ett arbete han eller hon inte längre har kvar. Övergångsproblematiken har belysts i avsnitt 10.5.10. Enligt 17 § andra stycket är arbetsgivare till anställda med en sam- manlagd arbetstid om befriade från försäkringsplikt. Försäkringsskyddet ska dock gälla även under så korta anställningar. I ANDRA STYCKET har det gjorts klart att premierna måste täcka även risker- na för dessa korta anställningar, se även kommentaren till föregående 4REDJE STYCKET lägger fast en solidaritetsprincip mellan stora och små arbetsgivare. Skillnaderna i premiesättning bör inte skilja sig allt- !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 353 för mycket mellan olika stora arbetsgivare i samma bransch. Med ut- trycket V¤SENTLIGT i den förslagna bestämmelsen avses en skillnad på ca klarläggs att regeln inte ska inkräkta på möjligheterna att tillämpa en premiesättning som utformas med hänsyn till att den ska stimulera till arbetsmiljöförbättringar. g Saknas arbetsskadeförsäkring, svarar den försäkringsgivare hos vilken arbetsgivaren skulle ha tecknat försäkring ändå för den arbets- skadeersättning som skulle ha lämnats, om en arbetsskadeförsäkring hade funnits. I paragrafen regleras ansvaret för skador som uppkommit hos ar- betsgivare som saknar arbetsskadeförsäkring. Av 25 § framgår att för- säkringsgivaren får kräva tillbaka den ersättning som har betalats ut av den försumlige arbetsgivaren. I 20 § finns vidare bestämmelser om gottgörelse för den tid arbetsgivaren har saknat arbetsskadeförsäkring. g Försäkringsgivaren har rätt till gottgörelse (arbetsskade- försäkringsavgift) för den tid arbetsgivaren har saknat försäkring enligt denna lag. Arbetsskadeförsäkringsavgift får högst tas ut med ett belopp som motsvarar femton procent av det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäller när avgiften bestäms. Om det belopp är högre som motsvarar två gånger den årliga försäkringspremie som gäller för arbetsgivare i motsvarande kategori när avgiften bestäms, får avgiften i stället beräknas på grundval av detta belopp. I paragrafen finns bestämmelser om den sanktion som träffar en ar- betsgivare som låter bli att fullgöra sin försäkringsplikt enligt 17 §. Paragrafen har utformats efter mönster av 16 § patientskadelagen. Enligt F¶RSTA STYCKET får arbetsskadeförsäkringsavgift tas ut för den tid som arbetsskadeförsäkringen saknats. Avgiften förfaller till betal- ning vid anfordran och kan krävas ut för förfluten tid, även om arbets- givaren för tiden därefter fortsätter att vara oförsäkrad. satta underlåtenheten kan ny avgift tas ut. I ANDRA STYCKET finns bestämmelser som anger hur stor arbetsskade- försäkringsavgiften får vara. Enligt huvudregeln får den högst uppgå till ett belopp som för år räknat motsvarar av basbeloppet enligt lagen om allmän försäkring. Det basbelopp som ligger till grund för beräkningen är det som gäller när avgiften bestäms, dvs. då försäkringsgivaren beslutar att ta ut avgiften. Huvudregeln kompletteras med en bestämmelse som gör det möjligt att differentiera avgiften med hänsyn till den kategori av arbetsgivare som den försum- lige arbetsgivaren tillhör. Inget hindrar att försäkringsgivaren sätter av- giften lägre än vad som följer av dessa bestämmelser, om det finns skäl 354 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING Frågan om uttagande av avgiften får i sista hand prövas av domstol, om arbetsgivaren anser att avgiften i något avseende är felak- tigt påförd. g Försäkringsgivaren skall upprätthålla och bekosta en arbetsskade- nämnd. I nämnden skall det ingå företrädare för de försäkrades intres- sen. Ytterligare föreskrifter om nämndens sammansättning lämnas av regeringen som också skall godkänna nämndens arbetsordning. Nämnden skall på begäran av försäkrad eller annan skadelidande, arbetsgivare, försäkringsgivare eller domstol yttra sig över ersättnings- fall. I paragrafens F¶RSTA STYCKE föreskrivs att försäkringsgivaren är skyl- dig att upprätthålla och bekosta en arbetsskadenämnd. Motivet för att införa en sådan nämnd har redovisats i avsnitt 7.5.8. Liksom pati- entskadenämnden enligt 17 § patientskadelagen ska arbetsskadenämn- den ha en arbetsordning som fastställs av regeringen. ska yttra sig i ersättningsfall på begäran av försäkrad eller annan skadelidande, försäkringsgivaren eller domstol. En bestämmelse om detta finns i ANDRA STYCKET Nämndens yttranden är g Trots att arbetsskadeersättning kan lämnas enligt denna lag får den skadelidande i stället kräva skadestånd enligt vad som gäller därom. I paragrafen har tagits in en bestämmelse som erinrar om att arbets- skadelagen inte hindrar att den skadelidande för talan om ersättning enligt arbetsskadelagen i anledning av en inträffad skada. Med skade- lidande avses även efterlevande till en försäkrad. Motiven till bestäm- melsen, som motsvarar 18 § patientskadelagen, har redovisats i avsnitt 7.5.8. g Den som har utgett skadestånd med anledning av skada som avses i denna lag inträder intill det utgivna beloppet i den skadelidandes rätt till arbetsskadeersättning. Detta gäller dock inte om arbetsskadeersätt- ningen skulle ha kunnat krävas tillbaka av den skadeståndsskyldige en- ligt 24 § första stycket. I paragrafen föreskrivs att den som betalt skadestånd med anledning av en skada som avses i lagen har rätt att återkräva motsvarande belopp !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 355 ur den arbetsskadeförsäkring som ger den skadelidande rätt till arbets- skadeersättning. Denna rätt finns dock inte om arbetsgivaren vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet. g Har arbetsskadeersättning lämnats för en skada som har vållats uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet, inträder försäkringsgivaren intill det utgivna beloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd. Om arbetsskadeersättning har betalats för en skada som omfattas av produktansvarslagen (1992:18), inträder försäkringsgivaren intill det utgivna beloppet i den skadelidandes rätt till skadestånd enligt den lagen. Omfattas en skada av trafikförsäkring enligt trafikskadelagen (1975:1410) och har arbetsskadeersättning lämnats för skadan, inträder försäkringsgivaren intill det utgivna beloppet i den skadelidandes rätt Enligt F¶RSTA STYCKET ges försäkringsgivaren rätt att inträda i den skadelidandes rätt till skadestånd, om han har utgett arbetsskadeersätt- ning. Försäkringsgivaren kan inte kräva mer än vad den skadelidande själv skulle ha kunnat göra, om han hade vänt sig direkt mot den skade- ståndsskyldige. Förutsättningen för återkravsrätten är att arbetsgivaren har vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet. Bestämmelsen är utformad efter mönster av 20 § första stycket patientskadelagen. Bestämmelsen i ANDRA STYCKET handlar om försäkringsgivarens rätt till återkrav mot den som är skadeståndsskyldig enligt produk- tansvarslagen. Bestämmelsen är utformad med 20 § andra stycket pati- entskadelagen som förebild. 4REDJE STYCKET reglerar förhållandet i fråga om skador som täcks av både arbetsskadelagen och trafikskadelagen. Det handlar alltså om er- sättning för arbetsskador som inträffat vid trafikolyckor på väg till eller från arbetet eller under detta. Principen är den att kostnaderna för ska- dan ska belasta trafikförsäkringen. Detta kommer till uttryck i denna bestämmelse – utformad med 20 § tredje stycket patientskadelagen som mönster – som ger försäkringsgivaren rätt att intill det belopp han ut- gett i arbetsskadeersättning upbära den trafikskadeersättning som den skadelidande har rätt till. g Har arbetsskadeersättning lämnats enligt 19 §, får ersättningen krävas tillbaka från den arbetsgivare som varit skyldig att teckna ar- betsskadeförsäkring. I 19 § finns en bestämmelse om att försäkringsgivaren är ansvarig för arbetsskadeersättning för skador som har uppkommit hos en oför- säkrad arbetsgivare. Förevarande paragraf ger försäkringsgivaren rätt 356 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING att kräva tillbaka utgiven arbetsskadeersättning av den arbetsgivare som skulle ha tecknat arbetsskadeförsäkring. g En arbetsgivare som har krävts på belopp enligt 25 § inträder intill det utgivna beloppet i den rätt som enligt 23 § tillkommer försäkrings- givaren. I denna paragraf behandlas återkravsrätten för en oförsäkrad arbets- givare som enligt 25 § jämförd med 19 § har kompenserat försäkrings- givaren för utgiven arbetsskadeersättning. Enligt bestämmelsen har ar- betsgivaren rätt att i sin tur kräva tillbaka ersättningen av någon annan som kan vara betalningsskyldig. Arbetsgivaren kan exempelvis kräva tillbaka ersättningen av den som vållat skadan uppsåtligen eller av grov vårdslöshet. Återkravsrätten kan också bl.a. gälla mot den som har pro- duktansvar enligt produktansvarslagen eller den som är skyldig att utge trafikskadeersättning för skadan. g Den som vill ha arbetsskadeersättning enligt denna lag förlorar rätten därtill, om han eller hon inte väcker talan , beträffande sjukpenning och livränta från den dag ersättningen av- ser, beträffande begravningshjälp för dödsfallet, beträffande annan ersättning från den dag då den försäkrade har er- lagt belopp för vilket ersättning begärs. Har den som vill ha ersättning anmält skadan hos arbetsgivaren eller försäkringsgivaren inom den tid som angetts i första stycket, har han eller hon alltid på sig att väcka talan efter att ha fått del av försäkringsgivarens slutliga ställningstagande i ärendet. &¶RSTA STYCKET Ersättningsrätten är liksom enligt 6 kap. 6 § LAF begränsad till från angivna dagar, och den allmänna tioåriga fordringspreskriptionen gäller alltså inte här. Bestämmelsen är i övrigt utformad med 23 § patientskadelagen som mönster. Preskriptionen av- bryts genom att talan väcks vid domstol. Som anges i andra stycket kan emellertid preskriptionsavbrott även göras genom en anmälan till ar- betsgivaren eller försäkringsgivaren. Preskriptionstiden räknas från det att den skadelidande fick känne- dom om att anspråket kunde göras gällande. För att den skadelidande ska anses ha sådan kännedom måste tre förutsättningar vara uppfyllda. För det första måste den skadelidande ha fått kännedom om skadan. Tidpunkten räknas från det att skadan blev märkbar, oavsett om den or- sakats . För det andra måste den skadelidande ha !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 357 klart för sig att det är fråga om en skada som är ersättningsgill enligt arbetsskadelagen. Situationen kan t.ex. vara sådan att den skadelidande inte när skadan visar sig sätter den i samband med en skad- lig inverkan i arbetet utan blir uppmärksammad på det först . Slutligen ska den skadelidande veta mot vem han eller hon ska rikta sitt anspråk. Verkan av att den skadelidande inte väcker talan inom före- skriven tid är att rätten att föra talan inom föreskriven tid går förlorad. Frågan om rätten att föra talan gått förlorad beaktas endast efter in- vändning av försäkringsgivaren. Forumreglerna i 10 kap. är tillämpliga. Talan kan antingen väckas där den försäkrade utsattes för skadliga inverkan eller där svaranden har sitt hemvist. Talan vid domstol torde dock inte be- höva förekomma särskilt ofta. I allmänhet torde skadan bli slutreglerad efter en anmälan av skadan till försäkringsgivaren och efter ett eventu- ellt yttrande från arbetsskadenämnden. Bestämmelsen i ANDRA STYCKET syftar till att hindra rättsförlust för den skadelidande när han eller hon väl anmält skadan till försäkrings- givaren men ärendet regleras först sedan sexårsfristen gått ut eller . Den skadelidande kan dock alltid hålla sig till den frist som han har enligt första stycket, om denna löper ut senare än sexmånadersfristen i förevarande stycke. Denna lag träder i kraft , då lagen (1976:380) om ar- betsskadeförsäkring upphör att gälla. Äldre bestämmelser gäller fort- farande i fråga om skada som har inträffat före ikraftträdandet. Förekommer i lag eller annan författning hänvisning till föreskrift som har ersatts genom bestämmelse i denna lag tillämpas i stället den nya bestämmelsen. Som framgår av avsnitt 10.5.10 föreslå vi att gängse principer på socialförsäkringsområdet ska gälla om LAF ersätts av arbetsskade- lagen. Den nya lagen ska tillämpas bara på skador som har inträffat efter ikraftträdandet . För skador som har inträffat tidigare gäller fortfarande LAF eller äldre lag. Enligt 10 § ska en skada som har orsakats av annat än olycksfall anses ha inträffat den dag då skadan visade sig, se närmare kommentaren till 10 §. Särskilt yttrande av , LO och Socialförsäkringarna har genomgått dramatiska för- ändringar, eller riktigare uttryckt, försämringar. Som övergripande mo- tivering har anförts att förändringar är nödvändiga av ekonomiska skäl. Att beakta ekonomin är givetvis väsentligt, men lika viktigt är att ana- lysera de sociala konsekvenserna samt hur förslaget verkar på helheten i socialförsäkringarna. Arbetsskadeförsäkringen är ett av de områden som försämrats allra mest. Därför har regeringen i direktiven särskilt angivit bland annat att utredaren ska analysera om försäkringen ger en tillfredsställande tr ygg- het för den som drabbas av en arbetsskada samt om försäkringen upp- fyller principen att en skadad så lång möjligt ska hållas ekonomiskt skadeslös. Vår grundsyn är att den som drabbas av en arbetsskada ska ha ett fullgott ekonomiskt skydd. Den som förvärvsarbetar utsätts för risker i arbetet som hon normalt har begränsade möjligheter att påverka. Skill- nader i risk är betydande mellan olika yrkesgrupper och mellan könen. Sambandet mellan arbete och hälsa är högst påtagligt. Utredningen konstaterar att arbetsskadeförsäkringen kan anses ge en tillfredsställande tr ygghet för den arbetsskadade. Vi in- stämmer i det.