sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Under den arbetslivsinriktade rehabiliteringen enligt AFL kan den försäkrade medges ett särskilt bidrag för kostnader som uppstår i sam- band med rehabiliteringen. Vi har i avsnittet 5.10 föreslagit att även en arbetsskadad ska kunna medges täckning för sådana kostnader genom att beviljas ett S¤RSKILT OMST¤LLNINGSBIDRAG enligt LAFs regler. vissa fall även här uppkomma behov av att samordna förmånerna så att det särskilda bidraget enligt AFL minskas med det belopp som den för- säkrade får som särskilt omställningsbidrag. För att få klara och entydiga regler föreslår vi att det ska anges sär- skilt att det särskilda bidraget i AFL ska minskas med det belopp de försäkrade får som särskilt omställningsbidrag enligt LAF. Ett särskilt stycke som behandlar detta kan lämpligen föras in i 22 kap. 15 § LAF. Arbetsskadeförsäkringen gäller i viss omfattning också dem som genomgår utbildning. Det bästa försäkringsskyddet i denna krets har de som deltar i arbetsmarknadsutbildning, är inskrivna vid ar- betsmarknadsinstitut eller deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering m.m. Här gäller samma regler som för de förvärvsarbetande. För övriga särskilt uppräknade elevkategorier gäller försäkringen bara vid praktiska moment som stämmer överens med eller liknar vanligt förvärvsarbete. Vi föreslår nu en utvidgning så att de som genomgår yrkesutbild- ning eller förberedande sådan utbildning eller eftergymnasial utbild- ning som syftar till yrkesutbildning ska omfattas av arbetsskadeför- säkringen under både teoretiska och praktiska moment. Kammarkollegiet har i en skrivelse till Finans-, Utbildnings- och Socialdepartementen pekat på att skyddet för studen- ter allmänt sett är bristfälligt i förhållande till andra grupper i sam- hället. Vi ska därför enligt direktiven också se över studenternas ar- betsskadeskydd. Arbetsskadeförsäkringen gäller enligt 1 kap. 1 § andra stycket LAF även den som genomgår utbildning i den mån utbildningen är förenad med särskild risk för arbetsskada. Regeringen eller myndighet som re- geringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter härom. Regeringen har meddelat sådana föreskrifter i 2–4 §§ förordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd (FASP). I 2 § F¶RSTA STYCKET FASP preciseras till en början vilka utbildningar som utan närmare restriktioner omfattas av LAF. Arbetsskadeförsäk- ringen gäller enligt nämnda föreskrift även för den som 1.deltar i arbetsmarknadsutbildning, 2.är inskriven vid eller genomgår arbetsträning som har godkänts av allmän försäkringskassa, 3.före antagning till arbetsmarknadsutbildning eller inskrivning vid efter beslut av länsarbetsnämnden deltar i obligatoriskt studiebesök eller besök för kartläggning av sökandens yrkeskunskaper eller 4.deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering enligt 22 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring. Arbetsskadeförsäkringen skall i den omfattning som anges i 4 §, dess- utom 2 § ANDRA STYCKET gälla den som 1.efter fullgjord skolplikt genomgår yrkesutbildning eller förberedan- de sådan utbildning, årskurs 7 eller högre årskurs i , särskolans yrkesskola, gymnasieskolan eller motsvarande utbildning. Enligt 4 § FASP gäller i dessa fall arbetsskadeförsäkringen under moment i utbildningen då eleven utför arbete som stämmer överens med eller till sin art liknar sådant som vanligen utförs vid förvärvs- arbete. I AMSFS 1992:5 om ersättning vid personskada till elev i viss ar- betsmarknadsutbildning m.m. föreskrivs att er- sättning av statsmedel kan utgå för sveda, värk och lyte eller annat be- stående men samt olägenheter i övrigt i enlighet med bestämmelserna i kollektivavtalet om ersättning vid personskada (PSA) som eleven ådragit sig till följd av personskada som omfattas av LAF. Studentbegreppet definieras i 1 kap. 6 § högskoleförordningen (1993:100). Med student avses den som är antagen till och bedriver högskoleutbildning. En särskild kategori av högskolestuderande är doktoranderna. En doktorand definieras i den nämnda paragrafen som en student som är antagen till och särskilt bedriver forskarutbildning, allt i den mån inte annat anges särskilt. De doktorander som uppbär lön för sitt arbete under exempelvis assistenttjänstgöring är direkt arbetsskadeförsäkrade enligt reglerna i LAF på samma sätt som övriga förvärvsarbetande. han eller hon uppbär utbildningsbidrag omfattas doktoranden däremot av samma elevskydd som andra högskolestuderande enligt den gällande tolkningen av nuvarande 2 § andra stycket första punkten FASP. För de studerande gäller bl.a. följande särskilda ersättningsregler. Enligt 3 kap. 2 a § LAF utges sjukpenning från arbetsskadeförsäk- ringen vid sjukdom som av efter det att skadan inträffade sätter ned den försäkrades förmåga att skaffa sig inkomst genom arbete med minst en fjärdedel. Sjukpenning utges då på grund- val av den försäkrades livränteunderlag enligt vissa garantinivåer. För tid i ett sjukfall har den studerande vid arbets- skada rätt till samma förmåner från sjukförsäkringen som vid annan sjukdom om han eller hon är sjukförsäkrad enligt AFL. Om den stude- rande inte är berättigad till sjukpenning från den allmänna sjukförsäk- ringen eller inte är sjukförsäkrad enligt AFL, så har han eller hon vid arbetsskada för tid i ett sjukfall rätt till ersättning från arbetsskadeförsäkringen i enlighet med vad som skulle ha utgått om AFL hade varit tillämplig. Vid bestående nedsättning av arbetsförmågan beräknas livränte- underlaget för de studerande som omfattas av LAF enligt särskilda regler. 4ILLKOMSTEN AV ,!& I förarbetena till LAF fördes resonemang om PERSONKRETSEN. I betänk- andet (SOU 1975:84) Ersättning vid arbetsskada anförde 9RKESSKADE F¶RS¤KRINGSKOMMITT©N (s. 171 f.) att studerande inte hade något obliga- toriskt skydd vid yrkesskada och att regeringen enligt en viss bestäm- melse i dåvarande lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL) fick förordna att den som studerade vid eller deltog i praktisk yrkesorientering skulle anses som arbetstagare vid till- lämpning av lagen. Med stöd därav hade det utfärdats en kungörelse (1954:715) angående tillämpning av YFL å vissa elever m.fl. Enligt denna skulle den som undervisades vid sådan anstalt som upptogs i en till kungörelsen fogad förteckning anses som arbetstagare enligt YFL. Förteckningssystemet ledde till att ändringar och kompletteringar behövde göras upprepade gånger i takt med att utbildningsanstalter upphörde eller tillkom. På grund av den snabba och omfattande ut- vecklingen på utbildningsområdet hade justeringar av förteckningen fått göras nästan . Att alltjämt låta principen om utbildningens riskfylldhet ligga i botten vid elevskyddets avgränsning fann kom- mittén vara principiellt oriktigt. Kommittén föreslog att förtecknings- metoden skulle överges och att arbetsskadeskyddet i stället i princip skulle omfatta de kategorier av studerande som efter fullgjord skolplikt var berättigade till studiestöd enligt studiestödslagen. Arbetsskade- skyddet borde rimligen inte sättas in redan i utan först då eleven påbörjat yrkesutbildning eller därmed jämförlig utbildning. Kommitténs förslag tog därför endast sikte på elever som fullgjort sin skolplikt. Grundskole- eller särskoleelever som i samband med praktisk yrkesorientering uppehöll sig på ett arbetsställe skulle dock omfattas av försäkringen på samma sätt som där verksamma personer. Förslaget skulle enligt yrkesskadekommittén innebära en inte oväsent- lig utvidgning av den obligatoriska elevförsäkringen. Trots den före- slagna anknytningen av elevskyddet till det studiesociala systemet kunde det finnas ytterligare elevsysselsättningar där det kunde anföras skäl för ett försäkringsskydd. Regeringen skulle därför ges möjlighet att föreskriva att även annan studerande skulle jämställas med arbets- I PROP frångicks yrkesskadeförsäkringskommitténs förslag till utformning av försäkringsskyddet för studerande. Före- dragande statsrådet anförde (s. 69 f.) följande. Till grund för det nuva- rande förteckningssystemet ligger att vissa yrkesutbildningar har an- setts förenade med särskild risk för yrkesskada. framhållit är den förteckning som gäller mindre tillfredsställande. Jag förordar därför att reglerna omarbetas för att bättre motsvara de krav som kan ställas. En utgångspunkt för de nya reglerna bör vara att försäkringsskyddet inom arbetsskadeförsäkringen ska sträckas ut till studerande i den mån utbildningen kan anses vara förenad med särskild risk för arbetsskada. Försäkringsskydd bör finnas under utbildningsmoment då sådan risk föreligger. Detta kommer främst i fråga vid olika slag av utbildning med praktisk inriktning. Regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer bör få besluta om de föreskrifter som behövs. Beträffande ERS¤TTNINGEN från arbetsskadeförsäkringen för studeran- de förklarade YRKESSKADEF¶RS¤KRINGSKOMMITT©N i SOU 1975:84 (s. 134 f.) följande. En studerande har som regel ingen eller mycket låg arbetsinkomst. I många fall är det därför omöjligt att grunda en yrkesskadelivränta på inkomstförhållanden under studie- tiden. I andra fall är en beräkning i och för sig möjlig men den skulle leda till icke godtagbara resultat. Kommittén påpekade att YFL därför innehåller en specialbestämmelse där den årliga arbetsförtjänsten för en studerande som drabbas av yrkesskada ska beräknas till vad han skulle ha tjänat om han vid tiden för skadans inträffande avbrutit studierna och ägnat sig åt förvärvsarbete. Man framhöll att en studerande vanligtvis erhåller en högre inkomst om han fullföljer en utbildning än om han avbryter den. För tid efter den beräknade studietiden föreslog kommittén en be- stämmelse som skulle ta sikte på den inkomst som den försäkrade efter avslutad utbildning skulle ha uppnått då han börjat förvärvsarbeta. då studierna kunde antas vara avslutade skulle därför liv- ränteunderlaget, om det därigenom kunde bli högre, beräknas till den inkomst av förvärvsarbete som den försäkrade skäligen kunde antas ha uppnått om skadan inte inträffat. För varje enskilt fall fick det under- sökas vad som skulle anses vara en normal begynnelselön i yrket. Om den skadade inte utbildades till något bestämt yrke var en individuell bedömning av de framtida inkomstförhållandena knappast möjlig. Kommittén föreslog därför en garantiregel för sådana studerande som innebar att livränteunderlaget skulle beräknas till två gånger basbe- loppet för tiden , basbeloppet för tiden därefter fram till samt basbeloppet för tiden från och med . I PROP om arbetsskadeförsäkring anslöt sig det före- dragande statsrådet till det förslag som yrkesskadeförsäkringskom- mittén hade lagt fram i sitt betänkande beträffande beräkningen av er- sättningsunderlaget för de studerande. När FASP infördes gällde generellt den begränsningen att arbets- skadeförsäkringen, för alla de kategorier som fanns uppräknade i den dåvarande 2 § FASP, endast skulle gälla under moment i utbildningen då eleven utförde arbete som stämde överens med eller till sin art lik- nade sådant som vanligen utfördes vid förvärvsarbete. Det fanns dock, SOU 1985:54 s. 145, inte något garanterat skydd under resa till och från utbildningsstället, under raster och vid teore- tiska ämnen i LAF. Den generella begränsningen av skyddet under ut- bildningar bekräftades också av rättspraxis (se särskilt FÖD 849/81) så att det inte erkändes något generellt LAF-försäkringsskydd vid färd- olycksfall under de utbildningar som var kungjorda i FASP. ordningen (AMSFS 1979:7) som i den ursprungliga lydelsen hade ru- briken om ersättning av statsmedel vid personskada till elev i arbets- marknadsutbildning med utbildningsbidrag enligt arbetsmarknads- kungörelsen eller studiestöd enligt studiestödslagen och till deltagare i arbetsprövning/arbetsträning kunde ersättning ges för bl.a. färdolycks- fall. Det väcktes vid olika tillfällen motioner om att elever som deltar i ar- betsmarknadsutbildning med utbildningsbidrag skulle omfattas av ett LAF-försäkringsskydd i samband med olycksfall vid resor mellan bo- staden och utbildningsstället. I anledning av motion 1977/78:1071 ut- talade SfU 1977/78:30 bl.a. att det av rättviseskäl borde ifrågasättas om inte elever vid vissa typer av utbildningar med hänsyn till dennas speci- ella karaktär borde jämställas med arbetstagare och åtnjuta samma ar- betsskadeskydd som dessa. Utskottet tänkte därvid särskilt på elever som genomgått arbetsmarknadsutbildning eftersom sådan utbildning i allmänhet ägde rum under förhållanden som inte nämnvärt avvek från dem som gäller för de förvärvsarbetande. Utskottets förslag ledde till att () fick i uppdrag att utreda en utvidgning av elevskyddet. redovisade RFV sitt uppdrag. Ett första alternativ var att anknyta för- säkringsskyddet för elever under arbetsmarknadsutbildning, arbets- prövning och arbetsträning till LSP i stället för FASP och därigenom tillförsäkra eleverna ett lika omfattande skydd som arbetstagarna har enligt LAF. Ett andra alternativ var att göra en generell översyn av elevskyddets omfattning och utformning. föreslog i betänkandet (DsU 1981:11) att stu- derande skulle ges ett förbättrat försäkringsskydd genom en utvidgning av LAF. Arbetsskadeförsäkringen föreslogs omfatta elever i grund- skolans högstadium och särskolans yrkesskola samt studerande i ut- bildningar med studiestöd enligt studiestödslagen, arbetsmarknads- kungörelsen, förordningen om utbildningsbidrag för doktorander och förordningen för timersättning vid grundutbildning för vuxna. Försäk- ringsskyddet föreslogs även gälla under färd till och från undervis- ningen och under teoretiska moment i utbildningen. Studiestödsutred- ningen uppskattade den årliga merkostnaden för det förbättrade försäk- ringsskyddet till . förslag genomfördes inte. Frågan utreddes ånyo och i prop. 1989/90:62 om insatser för aktiv rehabilitering och ar- betslivsfondens verksamhet m.m. presenterades ett förslag om försäk- ringsskydd vid arbetsprövning och arbetsträning. Föredragande statsrådets bedömning var att den som deltar i ar- betsmarknadsutbildning eller är inskriven vid eller genomgår arbetsprövning eller arbetsträning, som har godkänts av en allmän försäkringskassa, bör ha samma arbetsskadeskydd som de som förvärvsarbetar. Skälen för statsrådets bedömning (s. 24) var följ- ande. Den som deltar i arbetsmarknadsutbildning, är inskriven vid eller genomgår arbetsprövning eller arbetsträning, som har godkänts av allmän försäkringskassa, omfattas av arbetsskadeförsäkringen under de moment i utbildningen då han utför sådant som vanligen utförs vid för- värvsarbete. Detta innebär t.ex. att arbetsskadeförsäkringen inte gäller vid resor till och från arbetsplats där arbetsträningen sker, under raster eller vid teoretiska moment i utbildningen. Genom bestämmelser som () utfärdat (AMSFS 1979:7) får dock deltagare i arbetsmarknadsutbildning och in- skrivna vid samma ersättning som anställda och omfattas helt av arbetsskadeförsäkringen. Den som arbetsprövas eller tränas på en arbetsplats där han inte är anställd och som inte är in- skriven vid ett har dock den tidigare angivna begränsningen i sitt försäkringsskydd. En grundläggande princip för rätt till försäkringsskyddet enligt LAF är att utbildningen är förenad med särskild risk för arbetsskada. ses vara fallet främst i fråga om utbildning med praktisk inriktning. De utbildningar som redogjorts för tillhör denna kategori. Enligt stats- rådets uppfattning företedde de nämnda utbildningarna stora likheter med förvärvsarbete. Den utbildning, prövning eller träning som bedrivs sker regelmässigt under förhållanden som inte avviker från dem som gäller i förvärvslivet i övrigt. Riskerna för arbetsskada är således i huvudsak likartade. Den som omfattas av dessa utbildningsformer är främst personer som har anknytning till arbetsmarknaden. Statsrådet ansåg därför det vara rimligt att de har samma försäkringsskydd som gäller för arbets- marknaden i övrigt. Skyddet borde därför inte begränsas till vissa moment i utbildningen. Skyddet borde vidare gälla vid färd till och från utbildningsstället. Statsrådet föreslog regeringen förordningsbestäm- melser med detta innehåll. hade (1989/90:SfU s.14 f.) inget att in- vända mot ändringsförslagen. Den begränsning som tidigare gällt för de nämnda kategorierna togs därefter bort genom att 4 § FASP inte längre gjordes tillämplig för dem (SFS 1990:206). Kammarkollegiet uttalar i den inledningsvis nämnda skrivelsen att man under sitt arbete med statens riskhantering (se förordning 1995:1300 om statliga myndigheters riskhantering) har funnit att studenternas skydd vad gäller personskador allmänt sett är lågt i förhållande till andra grupper i samhället. Andelen studenter är så stor att det enligt kollegiet finns anledning att på allvar jämföra denna grupps vill- kor med andras i samhället. Universitetsstudier innebär ett alternativ till yrkesarbete och är ju en förutsättning för framtida yrkes- arbete för många. Kammarkollegiet hemställer därför att regeringen överväger frågan om förbättrat arbetsskadeskydd för studenter. Till skrivelsen finns fogad en utredning som utförts av en arbetsgrupp om Studerandeskydd som haft representanter från universitet och högskolor samt Kammar- kollegiet. Arbetsgruppen har jämfört försäkringsskyddet vid skada för anställda, värnpliktiga, studerande vid gymnasium och studerande vid högskolor och funnit att försäkringsskyddet vid skada f.n. är bristfälligt särskilt för dem som studerar vid högskolor. Arbetsgruppen har också genomfört en enkät vid univer- sitet och högskolor i syfte att kartlägga förekomsten och arten av olycksfall som inträffar . I enkäten efterfrågades också vilka konsekvenser inträffade olycksfall haft för den enskilde studentens fortsatta studier. I enkäten tillfrågades 34 universitet och högskolor. Fem enkäter förblev obesvarade. I tio enkätsvar rapportera- des det inga skador. Två av de tillfrågade visste inte eller hade ingen registrering av tillbud. I de ingivna enkätsvaren hade de flesta hög- skolorna och universiteten begränsat sin rapportering till fall som in- träffat . I enkätsvaren redogjordes också i viss mån för hur skadekostnaderna hade hanterats. Den högsta frekvensen av skador var rapporterad vid olika vårdut- bildningar. Det fanns förhållandevis många fall av stick/skärskador från laboratorieglas, sprutor etc. Inga fall av smitta från blod (HIV och gulsot) var kända. Vårdskolor nämnde också patientvåld som en risk, enstaka skadefall hade inträffat. Stänk i ögon och i sår var vanliga skadefall för vårdskolorna och för andra utbildningar där det förekom kemilaborationer. I slöjdlärarutbildningar fanns det frekventa skador med skadade fingertoppar vid hyvling och rapport om ett och annat skärsår. För konststuderande hade skärsår med kniv rapporterats. Vid teater- och dansutbildningar förekom sträckningsskador, knäskador och krockar i mindre omfattning. Vid tyngre teknikutbildningar förekom enstaka allvarliga skador vid praktik vid olika maskiner. ledde skadorna inte till någon sjukskrivning alls eller endast till några dagars sjukskrivning. Enstaka fall hade dock lett till om- fattande utredningar och längre konvalescens. Det fanns inga eller mycket osäkra uppgifter om kostnader etc. Arbetsgruppen Studerandeskydd anför i en skrivelse att staten inte har något ansvar för skador som studenter åd- rar sig utöver ett allmänt skadeståndsansvar. Univer- sitet och högskolor kan genom att teckna överenskommelse med Kam- markollegiet enligt förordningen (1995:1300) om statliga myndigheters riskhantering få ett riskfinansieringsskydd som omfattar deras skade- ståndsskyldighet enligt lag. Detta skydd täcker inte rena olycksfall. och högskolor har tecknat kollektiva olycksfallsförsäkringar hos enskilda försäkringsbolag. studenterna har också möjlighet att teckna frivilliga olycksfallsförsäk- ringar via studentkårerna och (). Långt ifrån alla studenter tecknar en sådan försäkring. Anledningen kan vara kortsiktiga personliga prioriteringar kombinerad med okunnighet om det försäkringsskydd som finns. Arbetsgruppen anför som sin ståndpunkt bl.a. följande. Att bedriva studier jämställs alltmer med förvärvsarbete. Ofta varvas arbete med studier och det torde inte vara ovanligt att en person framgent kommer att genomföra långa utbildningsperioder till i många fall nya yrken. Studiebidragsdelen kommer som en följd därav att vara pen- sionsgrundande i det nya pensionssystemet. Arbetsgruppen anser därför att det är rimligt och nödvändigt att studenternas försäkringsskydd an- passas till vad som gäller för merparten av anställda . Arbetsgruppen föreslår att FASP ska ändras och utvidgas att gälla den som är inskriven vid svenskt universitet eller högskola. Försäk- ringen ska gälla den studerande vistas inom för att deltaga i undervisning eller bedriva studier. Försäkringen ska också gälla under fältarbete eller undervisning som av utbild- ningsskäl förlagts till annan plats inom eller utom riket. Arbetsgruppen föreslår också en författningsändring av reglerna i lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. för att bereda skadade studenter rätt till ideell ersättning och ersättning för sjukvårdskostnader på samma sätt som för värnpliktiga under grundutbildning. Beträffande kostnader anför arbetsgruppen följande. Av enkäten framgår att antalet kända olyckstillfällen är få och att kända skadekost- nader är mycket begränsade. Arbetsgruppen anser att det finns anled- ning att tro att det finns ett betydande mörkertal. De direkta kostnader- na totalt sett för skador inträffade torde ändå vara låga. Vid skador som medför ett långvarigt eller t.o.m. ett definitivt av- brott i studierna torde samhället få stå för totalkost- naderna. Kostnaderna för det föreslagna personskadeskyddet bör slutligen bäras av universitet och högskolor. Statliga arbetsgivare svarar för de kostnader som uppkommer genom arbetsskadeförsäkringen och det statliga personskyddet. De utbildningsanstalter som tecknat försäkring bär en motsvarande kostnad. I budgetpropositionen för (prop. 1997/98:1 utgiftsområde 16 avsnitt 5.5.7 (s. 98 f.) anförs bl.a. att arbetsskadeskyddet för studenter, inklusive doktorander som inte har anställning , är bristfälligt i all- Det hänvisas till att vår utredning ska se över detta skydd. I budgetpropositionen ges vissa förslag till studiefinansieringsformer i forskarutbildningen. finansieras sådana studier på olika sätt. Det finns enligt budgetpropositionen drygt 16 000 forskare vid universiteten. Drygt 6 000 av dessa finansierar sina doktorandstudier genom en anställning som doktorand. De övriga finansieringsformerna utgörs av annan tjänst i högskolan, förvärvsarbete med forskningsan- knytning, studiemedel, stipendier m.m., annan försörjning samt utbild- ningsbidrag. Det föreslås i budgetpropositionen bl.a. att en doktorand med utbildningsbidrag ska erbjudas anställning senast när åter- står av studierna enligt den individuella studieplanen. 7.2.6Våra överväganden och förslag var som tidigare framgått inne på tanken att studenterna mer generellt skulle omfattas av reglerna i LAF. Regeringen valde den gången en annan lösning. Frågan har på nytt utretts vid senare tillfällen. föreslog ett förbättrat försäkringsskydd för stude- rande. Förbättringarna kom emellertid inte att genomföras. Försäk- ringsskyddet har i stället utvidgats för de studerandegrupper som an- setts ha en särskilt stark anknytning till arbetsmarknaden och som finns uppräknade i 2 § första stycket FASP. Dessa gruppers försäkringsskydd gäller numera även vid resor till och från arbetsplats där arbetsträning etc. sker, under raster och vid teoretiska moment i utbildningen sedan hänvisningen till 4 § FASP tagits bort för dem. För de studerandegrupper som omnämns i 2 § andra stycket första och andra punkterna FASP (se avsnitt 7.2.2) gäller dock arbets- skadeskyddet enligt hänvisning till 4 § FASP bara under moment i ut- bildningen då eleven utför arbete som stämmer överens med eller till sin art liknar sådant som vanligen utförs vid förvärvsarbete.