sou · GMB332d4 · 1999-01-01 00:00:00 — Enligt 4 kap. 7 § utlänningslagen (1989:529) får en utlänning utvisas ur , om utlänningen döms för ett brott som kan leda till fängelse eller om en domstol undanröjer en villkorlig dom eller skyddstillsyn som utlänningen har dömts till. Utlänningen får dock enligt andra stycket nämnda paragraf utvisas endast om han döms till svårare straff än böter och 1.det på grund av gärningens beskaffenhet och övriga omständigheter kan antas att han kommer att göra sig skyldig till fortsatt brottslighet här i landet, eller 2.brottet med hänsyn till den skada, fara eller kränkning som det har inneburit för enskilda eller allmänna intressen är så allvarligt att han inte bör få stanna kvar. Beslut om utvisning på grund av brott fattas av den domstol som hand- lägger brottmålet. Frågan om utvisning skall prövas av domstolen oberoende av om åklagaren har framställt särskilt yrkande härom. Vanligen initieras dock utvisningen av åklagaren. Ett beslut om utvisning är en särskild rättsverkan av ett brott men skall inte betraktas som en brottspåföljd. Utvisning kan kombineras med den brottspåföljd som bedöms lämplig. Utlänningen döms vanligen till ett ovillkorligt frihetsstraff jämte utvisning. Enligt 8 kap. 7 § fjärde stycket utlän- ningslagen får ett beslut om avvisning eller utvisning inte verkställas förrän en ådömd fängelsepåföljd har avtjänats eller verkställigheten av den har flyttats över till ett annat land. Möjlighet finns även att kombinera utvisning med överlämnande till rättspsykiatrisk vård. Denna möjlighet infördes genom en bestämmelse i LSPV som tillkom i samband med tillkomsten av den tidigare gällande utlänningslag. I förarbetena till nämnda lag (prop. 1979/80:96 och SOU 1979:64) behandlades frågan om påföljden överlämnande till särskild vård i kombination med utvisning. Be- träffande möjligheten att kombinera påföljden överlämnande till sluten psykiatrisk vård (enligt då gällande LSPV) med ett avlägsnandebeslut anförde bl.a. följande (SOU 1979:64 s. 158). Dom på överlämnande till sluten psykiatrisk vård anses verkställd i och med att den dömde tagits in på sjukhus för sådan vård. LSPV är då ensam tillämplig. Efter det att intagning skett efter domstolens dom, vårdas den dömde efter samma regler som övriga patienter, om man bortser från de särskilda bestämmelserna om förfarandet vid utskrivning. Utskrivning på försök kan således komma ifråga be- Verkställighet av utvisningsbeslut ... träffande en sådan patient som tagits in efter domstols förordnande och som skall förvisas (utvisas). Sådan utskrivning skall ses som ett led i patientens utslussning i samhället. Förvisning har inte ansetts kunna ske innan vården är helt avslutad. Om domstolen finner att ett vårdbehov bör tillgodoses genom överlämnande till sluten psykiatrisk vård, bör det fortfarande finnas möjlighet att döma till den påföljden även om utlänningen i fråga skall förvisas. Utskrivning av patienten bör i dessa fall ske när hans tillstånd förbättrats så att verkställighet kan ske av förvisningsbeslutet. I 18 a § LSPV föreskrevs att om beslut meddelats om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (1989:529) skulle patienten skrivas ut, om det begärdes av den myndighet som skulle verkställa beslutet och hans tillstånd tillät sådan verkställighet. Enligt 17 § LSPV gällde att utskrivningsnämnden beslutade om utskrivning i här aktuella fall, och således inte överläkaren, på samma sätt som utskrivningsnämnden fattade beslut om utskrivning i alla fall om utskrivning av patienter som intagits på grund av domstols förordnande. I förarbetena till 18 a § LSPV (prop. 1979/80:96) uttalades bl.a. följande angående den konflikt som i vissa fall kunde uppkomma mellan ett utvisningsbeslut och intagning enligt LSPV. Om en domstol dömer till överlämnande till sluten psykiatrisk vård jämte utvisning innebär det att en domstol har funnit att utlänningen inte får vistas i . När väl ett avlägsnandebeslut har fattats, är det inte rimligt att en intagning enligt LSPV helt skall hindra verkställigheten av beslutet. Å andra sidan måste patienten självklart vara i sådant tillstånd att han klarar resan hem. Detta gäller vid all verkställighet och avser hinder av såväl psykisk som somatisk art. Ett avlägsnandebeslut skall i princip kunna bryta vård enligt LSPV. En annan ordning skulle nämligen innebära att utvisning inte kan ske förrän patienten skrivits ut slutligt. Eftersom vården syftar till att anpassa patienten till det svenska samhället, bl.a. med hjälp av försöksutskrivningar, uppkommer lätt en anknytning hit som sedan kan omöjliggöra verkställigheten av avlägsnandebeslutet. Frågan när verkställighet av utvisning skulle kunna ske vid vård enligt LSPV avgjordes mot bakgrund av när sjukdomsbilden tillät verkställig- het. Förekomsten av tillfredsställande vård i hemlandet var inte avgörande för om utvisning kunde ske enligt LSPV. Verkställighet av utvisningsbeslut ... Enligt 17 § första stycket LRV gäller bestämmelserna i 29 § första stycket LPT i fråga om upphörande av rättspsykiatrisk vård i samband med avvisning, utvisning och utlämning. I 29 § LPT föreskrivs följande: Har beträffande någon som vårdas enligt denna lag beslut meddelats om 1.avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (1989:529), 2.utvisning enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll, 3.utlämning enligt lagen (1957:568) om utlämning för brott, 4.utlämning enligt lagen (1959:254) om utlämning för brott till , , och , eller 5.utlämning enligt lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling, skall tvångsvården upphöra, om det begärs av den myndighet som skall verkställa beslutet och chefsöverläkaren finner att patientens tillstånd tillåter att detta verkställs. Bestämmelserna i 17 § första stycket LRV och 29 § första stycket LPT innebär att överlämnande till rättspsykiatrisk vård och intagning för psykiatrisk tvångsvård inte hindrar verkställigheten av ett beslut om avvisning, utvisning eller utlämning. Patienten måste emellertid vara i sådant tillstånd att han klarar att resa för att verkställighet av avvisning, utvisning eller utlämning skall kunna ske. Enligt 11 § tredje stycket förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård skall, innan den rättspsykiatriska vården upphör enligt de förut nämnda bestämmelserna i och LPT, den myndighet som begärt att tvångsvården skall upphöra underrättas och ges tillfälle att hämta patienten. Frågan om upphörande av tvångsvården prövas av chefs- överläkaren vid den enhet där patienten vårdas. Chefsöverläkarens beslut går inte att överklaga. Det kan påpekas att det till lagrådet remitterade förslaget till lag om rättspsykiatrisk vård hade en annan utformning än det slutligt antagna. I lagrådsremissen förutsattes att prövningen enligt 17 § första stycket LRV skulle göras av länsrätt i de fall domstolen beslutat om särskild utskrivningsprövning. Denna ordning stämde, såsom framgår av vad ovan har sagts, i sak överens med den tidigare lagstiftningen i LSPV. gällande ordning infördes på förslag av lagrådet. I 17 § andra stycket LRV föreskrivs att i fråga om en patient som är utlänning upphör den rättspsykiatriska vården vid verkställighet av ett beslut om hemsändande som har meddelats med stöd av 12 kap. 3 § utlänningslagen (1989:529). Enligt 12 kap. 3 § utlänningslagen får regeringen meddela föreskrifter om hemsändande av utlänningar som inte är flyktingar och som har tagits om hand enligt LPT och LRV. I 12 § förordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsy- Verkställighet av utvisningsbeslut ... kiatrisk vård föreskrivs att på begäran av en patient som är utländsk medborgare eller av chefsöverläkaren får besluta att sända hem patienten, under förutsättning att denne tas emot i sitt hemland och kan antas få tillfredsställande vård där. Om framställningen inte har gjorts av chefsöverläkaren skall denne höras i ärendet. En patient får inte sändas hem annat än på egen begäran, om patienten kan anses ha fast anknytning i på grund av att han har varit bosatt här eller har anhöriga här. En patient får inte heller sändas hem, om någon annan särskild omständighet talar mot detta. I 17 § tredje stycket LRV föreskrivs att, om beslut har meddelats att verkställigheten av en påföljd som innebär överlämnande enligt 31 kap. 3 § till rättspsykiatrisk vård skall föras över med stöd av lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställigheten av brottmålsdom till en annan stat, upphör den rättspsykiatriska vården vid verkställighet av beslutet. Enligt 1 § andra stycket lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom kan regeringen förordna, i den mån det påkallas eller eljest föranleds av överenskommelse som har ingått med främmande stat, att verkställighet av frihetsberövande påföljd (fängelse eller rättspsykiatrisk vård), böter eller förverkande, som beslutats genom dom meddelad av svensk domstol, får anförtros åt myndighet i den främmande staten. Förordnande enligt 1 § kan avse verkställighet enligt europeis- ka konvention om brottmålsdoms internationella rättsverkningar (brottmålsdomskonventionen) eller europeiska konvention om överförande av dömda personer (överförandekonventionen). Sammanfattningsvis reglerar 17 § LRV tre olika situationer då rättspsykiatrisk vård skall upphöra i samband med att patienten, enligt någon av de grunder som anges i bestämmelsen, inte längre kommer att kvarstanna i . Enligt 17 § första stycket LRV upphör således rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning vid verkställig- het av avvisning, utvisning eller utlämning. Av 17 § andra stycket LRV följer att sådan vård även upphör vid verkställighet av beslut om hem- sändande av utlänning. Vidare föreskrivs i 17 § tredje stycket nämnda lag att rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning upphör vid beslut om att verkställigheten av en påföljd skall föras över med stöd av lagen om internationellt samarbete rörande verkställigheten av brottmålsdom till en annan stat. Som framgår av vad ovan har sagts är det problematiken kring verkställighet av utvisningsbeslut för de personer som vårdas med stöd av LRV med särskild utskrivnings- prövning som vi skall se över. Vad som skiljer situationen att rättspsyki- atrisk vård med särskild utskrivningsprövning upphör vid verkställighet av utvisning från hemsändande av utlänning och överflyttande av Verkställighet av utvisningsbeslut ... verkställighet av brottmålsdom är att vid verkställighet av utvisning finns det inga garantier för att den utvisade personen blir omhändertagen på erforderligt sätt i det land han utvisas till. Nedan följer två fallbeskrivningar som kan tjäna till att illustrera de komplikationer eller problem som nuvarande lagstiftning för med sig. En tingsrätt dömde en utländsk medborgare för grov våldtäkt och bestämde att han skulle överlämnas till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Enligt en tidigare dom angående grov våldtäkt m.m. var personen utvisad på livstid från . Efter domen intogs den utländske medborgaren på en rättspsykiatrisk region- vårdsenhet. Han utskrevs därifrån i samband med verkställighet av utvisningsbeslutet. Enligt uppgift från dansk polis anhölls han i som misstänkt för en ny våldtäkt. Riksåklagaren som fick kännedom om ärendet efter information av dansk polismyndighet begärde yttrande av . Av Socialsty- relsens yttrande framgår bl.a. följande. Den utländske medborgaren undersöktes på en av avdelningar. Eftersom fallet överprövades i rättsliga råd, dröjde det till innan han togs in på den rättspsykiatriska region- vårdsenheten för rättspsykiatrisk vård. Han hade då behandlats med neuroleptika (antipsykotisk medicinering) i form av depåinjektioner som sattes in i samband med den rättspsyki- atriska undersökningen. Till följd av medicineringen var han fri från psykotiska symtom , således innan han togs in på sjukhuset för vård. Eftersom han var symtomfri och företedde biverk- ningar av behandlingen, upphörde all medicinering vid intagningen på sjukhuset. Han var medicinfri på sjukhuset. Han bedömdes redan efter en kort observationstid vara symtomfri och kunna utvisas, vilket framgår av en skrivelse av överläkaren till polisen. Chefs- överläkaren ansåg dock att ytterligare observation krävdes och patienten kvarstannade för denna observation. Eftersom han då alltjämt var medicinfri och symtomfri, ansåg chefsöverläkaren att ut- visningen kunde genomföras. Från sjukhusets sida togs inte någon kontakt med myndigheter i patientens hemland utan utvisningen verkställdes av polisen. Rent praktiskt gick utvisningen till så att vårdansvarige överläkare meddelade lokala polismyndigheten att det ej förelåg medicinska hinder för utvisning eller motsvarande. Verkställighet av utvisningsbeslut ... polismyndigheten verkställde sedan utvisningen inom loppet av några dygn. bedömning var att ärendet hade handlagts omsorgsfullt. En hovrätt dömde en utländsk medborgare för försök till mord m.m. och överlämnade honom till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning samt utvisade honom ur riket med förbud att återvända hit. Hovrätten fastställde därmed den påföljd som tingsrätten beslutat i dom . Den utländske medborgaren placerades för rättspsykiatrisk vård på en rättspsykiatrisk region- vårdsenhet . Behandlande läkare på sjukhuset tillskrev polismyndigheten och meddelade att han med stöd av 17 § LRV och 29 § första stycket LPT beslutat att tvångsvården beträffande den utländske medborgaren skulle upphöra och att verkställighet av utvisning kunde ske. I beslutet angav den behandlande läkaren att det på sjukhuset inte funnits några indikationer för rättspsykiatrisk vård avseende den utländske medborgaren och att sjukhuset därför efter att domen vunnit laga kraft tagit kontakt med polismyndigheten angående utvisning. Efter beslutet om vårdens upphörande hämtades den utländske medborgaren av polisen som placerade honom i förvar. Utvisningsbeslutet överklagades till regering- en som dock avslog detta överklagande och anförde att det enligt 7 kap. 16 § utlänningslagen krävs särskilda skäl för att en domstols beslut om utvisning skall kunna upphävas. Regeringen fann inte sådana skäl föreligga i ärendet. Hinder mot verkställighet av utvisningen visade sig dock senare föreligga. Fråga uppkom då om den utländske medborgaren skulle bli frisläppt, eftersom utvisningen inte kunde verkställas som det fanns ett beslut om att den rättspsykiatriska vården skulle upphöra. Beslut fattades då om att den rättspsykiatriska vården skulle återupptas. Riksåklagaren har i en skrivelse till , vilken har överlämnats till kommittén, anfört att det är angeläget att överväga en ändring av handläggningsordningen. Riksåklagaren anför bl.a följande. Syftet med särskild utskrivningsprövning är att få till stånd en allsidig bedömning av om den rättspsykiatriska vården skall upphöra. Vid en prövning av länsrätten inhämtas regelmässigt synpunkter från åklagaren. Behovet av utskrivningsprövning övervägs av domstolarna i brottmålet. Med den ordning som gäller enligt 17 § LRV kan den dömde skrivas ut utan någon sådan prövning trots att domstolen har beslutat om särskild utskrivningsprövning. Riksåklagaren anser det tveksamt att utskrivning kan ske utan några garantier för att den dömde blir föremål för vård i sitt hemland, om vårdbehovet inte har upphört. Verkställighet av utvisningsbeslut ... Riksåklagaren har i sin skrivelse till anfört att handläggningsordningen enligt 17 § LRV, då beslutanderätten om upp- hörande av rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning till- kommer chefsöverläkaren, är otillfredställande och därför bör ses över. Bestämmelsen i 17 § LRV utgör ett undantag från regeln i 16 § LRV där det föreskrivs att länsrätten beslutar om vårdens upphörande när det är fråga om rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Det som man måste ta ställning till när det gäller verkställighet av utvisning beträffande en patient som har dömts till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningprövning är om ett beslut om rättspsykiatrisk vård såsom påföljd för en allvarlig brottslighet bör utgöra hinder mot verkställighet av utvisningsbeslut enligt utlänningslagen. Här står å ena sidan statens intresse av att kunna bestämma vilka utlänningar som skall vistas i vårt land mot å andra sidan intresset av att samhällsskyddet blir tillgodosett såväl i som i det land utvisningen skall ske till samt den dömdes behov av psykiatrisk vård. I förarbetena till såväl tidigare gällande LSPV som gällande LPT och LRV uttalas att ett beslut om tvångsvård enligt LPT eller LRV inte hindrar att verkställighet kan ske av utvisningsbeslut. Mot bakgrund av vad som har framkommit genom bl.a. skrivelsen från Riksåklagaren och de ovan refererade fallbe- skrivningarna måste emellertid övervägas om denna ordning bör kvarstå eller om någon ändring av gällande regler måste ske. Det förekommer att utlänningslagstiftningen står i konflikt med även annan lagstiftning än psykiatrisk tvångslagstiftning. Utredningen om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning har i betänkandet Ett samlat verksamhetsansvar för asylärenden (SOU 1995:55) berört frågan i vilken utsträckning ett omhändertagande av ett barn med stöd av lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) skall utgöra hinder mot verkställighet av ett lagakraftvunnet beslut om avvisning eller utvisning. Utredaren anför i betänkandet att enligt hans uppfattning bör huvudprincipen vara att beslut enligt utlänningslagen i princip tar över beslut rörande enskilda som fattats med stöd av annan lagstiftning. Det är emellertid enligt utredningen inte möjligt att i alla fall hävda att utlänningslagen skall ha företräde framför annan lagstift- ning. Avgörande för vilken lagstiftning som bör ha företräde kan bli särskilt grannlaga när det gäller barn som har omhändertagits med stöd av LVU därför att de har vanvårdats av sina föräldrar. Det är inte rimligt att lämna över barnet till en vårdnadshavare som uppenbart vanvårdar barnet och där barnets liv och hälsa kan sättas i stor fara om barnet överlämnas till vårdnadshavarna. Verkställighet av utvisningsbeslut ... utredningen inte heller rimligt att ett omhändertagande enligt LVU automatiskt skall innebära att inte bara barnet utan också vårdnadshavar- na skall få uppehållstillstånd i . Nyssnämnda utredning har lett till en ny bestämmelse i LVU, 21 a §, som trädde i kraft (prop. 1996/97:25, SFS 1996:1381). I denna bestämmelse föreskrivs att ett beslut om vård med stöd av LVU inte hindrar beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen. Vidare föreskrivs att vård med stöd av LVU upphör när ett beslut om avvisning eller utvisning har verkställts. har införts en ny bestämmelse i utlänningslagen (2 kap. 4 c §) som innebär att ett tidsbegränsat uppehållstillstånd kan meddelas för barnet och vårdnadshavarna för den tid som ett barn har behov av vård enligt LVU och då en utvisning skulle äventyra barnets säkerhet. Även denna lagändring trädde i kraft (SFS 1996:1379). Påföljden rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning ådöms endast när det är fråga om relativt allvarlig brottslighet, och i allmänhet är det fråga om våldsbrottslighet. Bestämmelsen i 16 § LRV, som innebär att länsrätten skall besluta om upphörande av rättspsykia- trisk vård med särskild utskrivningsprövning, skall tillgodose sam- hällsskyddet genom att patienten inte skrivs ut så länge det till följd av den psykiska störningen finns risk för att han återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag. Åklagaren skall beredas tillfälle att yttra sig i ett sådant mål och åklagaren har därmed att göra en bedömning av om det kan befaras att samhällsskyddet blir eftersatt om utskrivning av patienten sker. Vid tillämpning av 17 § LRV beslutar chefsöverläkaren om när vården skall upphöra i samband med att verkställighet av utvisning skall ske. Chefsöverläkarens bedömning tar sikte på om patienten är i sådant skick att han klarar av resan vid verkställigheten och chefsöverläkaren har vid utskrivningen inte till uppgift att ta hänsyn till samhällsskyddet vid sin bedömning. Invändningar kan resas mot att det vid tillämpning av 17 § LRV inte sker någon prövning som tar hänsyn till samhällsskyddet, vilket förutsätts ske när allmän domstol dömer till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Det kan påpekas att vid ådömt fängelse- straff sker utvisning först efter att straffet är avtjänat. Det finns därför skäl som talar för att länsrätten skall pröva frågan om upphörande av vård även i de fall där patienten skall utvisas och att 16 § LRV skall vara tillämplig även för dessa fall. Inför lagstiftningsarbetet med nu gällande LRV hade det till lagrådet remitterade förslaget till lag om rättspsykiatrisk vård en annan utformning än det slutligt antagna. I lagrådsremissen förutsattes att prövningen även enligt 17 § LRV skulle göras av länsrätt i de fall allmän domstol beslutat om särskild utskrivningsprövning. Länsrättens prövning föreslogs emellertid inte vara densamma som enligt 16 § LRV utan länsrätten skulle enligt Verkställighet av utvisningsbeslut ... förslaget i lagrådsremissen pröva om patientens tillstånd tillät att utvisningsbeslutet verkställdes. De skäl som talar för att länsrätten har beslutanderätten och att det sker en prövning motsvarande vad som gäller enligt 16 § LRV är att systemet blir mer likt vad som gäller vid fängelsepåföljd, då utvisning sker först sedan verkställighet har skett av fängelsestraffet. Vidare sker utskrivning först sedan vårdbehovet är uppfyllt och när det dessutom inte till följd av den psykiska störningen finns risk för att patienten återfaller i brottslighet som är av allvarligt slag. Å andra sidan syftar vården till en anpassning till svenska förhållan- den, med bl.a. permissioner. Ett sådant anpassningsarbete framstår inte som meningsfullt om patienten så snart vården har upphört skall utvisas till ett annat land. Den nya vårdform, öppen vård med särskilda villkor, som vi föreslår i kapitel 11 kommer sannolikt sällan att bli aktuell för en utlänning som skall utvisas. En annan tänkbar lösning är att länsrätten visserligen skall ha beslutanderätten när den rättspsykiatriska vården med särskild utskriv- ningsprövning skall upphöra i samband med verkställighet av utvisning men att länsrättens prövning endast skall avse om patientens tillstånd är sådant att utvisning kan ske. Länsrätten skulle med detta förslag således inte göra en prövning enligt 16 § LRV utan endast bedöma om patien- tens tillstånd är så stabilt att en utvisning kan genomföras. Fördelarna med en sådan lösning är att det sker en domstolsprövning, vilket sker i övriga fall när någon dömts till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Det som kan tala mot ett sådant förslag är att länsrätten vid sin bedömning av patientens tillstånd till stor del måste förlita sig på läkarens bedömning. Som har angetts fanns förslaget att länsrätten skall ha beslutanderätten men att prövningen endast skall avse patientens tillstånd med i lagrådsremissen i samband med utarbetan- det av nu gällande lag, men lagrådet föreslog att beslutanderätten skulle ligga hos chefsöverläkaren. Som ovan har nämnts finns det bestämmelser för liknande situationer som om de tillämpades i här aktuella fall skulle leda till att utvisning under pågående LRV-vård inte skulle behöva tillämpas. I 12 § för- ordningen (1991:1472) om psykiatrisk tvångsvård och rättspsykiatrisk vård föreskrivs att hemsändande kan ske av patient under förutsättning att denne kan tas emot i sitt hemland och få tillfredsställande vård där, men denna bestämmelse kan i princip endast tillämpas om patienten själv begär att så sker.