sou · GMB32 · 1999-01-01 00:00:00 — Två pati- entkategorier, mindre bemedlade människor som inte har arbetslös- hetsunderstöd och äldre människor inom den kommunala omsorgen, erhåller också avgiftsfri tandvård. Fri tandvård för mindre bemedlade är den enda vård som kräver förhandsprövning i . Omkring en fjärdedel av de vuxna har en privat försäkring i Försäkringsbolaget . Denna ger ersättning för bl.a tandvård, glasögon och privat sjukhusvård. Tandvårdsdelen täcker i princip alla förekommande behandlingsåtgärder inklusive protetik. Ersättning ut- betalas med ett fast belopp per åtgärd. är indelat i 455 primärkommuner och 12 sekundärkommuner, regionala provinser. Hälso- och sjukvård finansieras nästan helt via allmänna skatter. Ansvaret för planering av tandvården ligger hos socialministeriet men tillhandahållandet av tandvård sker huvudsakligen av privatprakti- serande tandläkare och vid hälsocentraler i primärkommunerna. Det finska nationella socialförsäkringsorganet, Kansaneläkelaitos () bidrar till finansieringen. Av landets 5,1 miljoner invånare är det cirka 2,5 miljoner som själva betalar hela kostnaden för sin tandvård, utan bidrag från . Subventionerad vuxentandvård ges vid kommunala hälsocenter och hos privatpraktiker genom ett system där patienten be- talar hela tandläkararvodet för att sedan erhålla återbäring från . Barn och ungdomar erhåller avgiftsfri tandvård av kommunen. Privatpraktiserande tandläkare utgör av kåren och dessa utför av all vuxentandvård i . Pati- enten betalar hela arvodet direkt till vårdgivaren och vissa grupper – vuxna födda , krigsveteraner och människor med vissa medi- cinska problem – kan därefter erhålla återbäring från . För detta ändamål finns en åtgärdsförteckning med arvoden, fastställd av . Personer födda erhåller 75 procents subvention av arvodet för undersökning, diagnostik, röntgen och föreb yggande behandling. Övriga åtgärder som finns upptagna på KELA:s förteckning subventio- neras . Kron- och broterapi, tandreglering, avtagbar protetik och implantat subventioneras inte. För personer med vissa sjukdomar och för sådan tandvård som är en följd av medicinska pro- blem utgår vissa subventioner. Krigsveteraner har rätt till avgiftsfri tandvård i form av undersökningar, föreb yggande behandling och av- tagbar protetik. Kommunerna fastställer också en särskild åtgärdsförteckning med arvoden för den tandvård som ges vid hälsocentralerna. För den tand- vård som inte subventioneras är prissättningen fri. Privata tandvårdsförsäkringar utnyttjas endast av omkring en pro- cent av befolkningen. Hälso- och sjukvården är statligt organiserad och finansieras med all- männa skatter. Det nationella socialförsäkringsorganet är Tryggingas- tofnun Rikisins (TR). Nästan samtliga 270 praktiserande tandläkare ar- betar privat och har kontrakt med TR. Det finns inget generellt system för subventioner av tandvård utan olika regler gäller för olika grupper. De flesta vuxna betalar själva hela kostnaden för sin tandvård på en fri marknad. TR ger bidrag till barn , vuxna med låga inkomster och vissa funktionshindrade personer. Barnen erhåller 50-75 procents subvention och de äldre med låga inkomster mellan 50- . För sådan tandvård som subventioneras av TR finns en fastställd taxa med över 200 åtgärder, inkluderande undersökning och diagnostik, fyllningsterapi, röntgen, tandlossningsbehandling, rotfyll- ning och förebyggande åtgärder. Taxan indexeras automatiskt med den allmänna prisutvecklingen. Oral kirurgi, kron- och broterapi och tandreglering ersätts endast sällan och då först efter förhandsprövning. Privata tandvårdsförsäkringar finns inte. De regionala organen, fylkerna, har ansvar för att alla vuxna invånare har rimlig tillgång till tandvård. av de norska med- borgarna erhåller sin tandvård hos privatpraktiserande tandläkare på en fri marknad utan några subventioner. Det finns också en offentligt ord- nad tandvård i fylkena som ger subventionerad tandvård till vissa pati- entgrupper. Barn och ungdomar och psykiskt ut- vecklingsstörda personer, äldre, långtidssjuka och handikappade perso- ner på institution eller i hemsjukvård erhåller avgiftsfritt erforderlig tandvård med undantag för tandreglering. Ungdomar i åldern och vissa andra grupper erhåller också en viss subvention. För den offentligt ordnade tandvården finns en tandvårdstaxa som fastställs av I vissa undantagsfall kan personer som inte har egna medel erhålla bidrag eller lån från kommunen till sin tandvård. Den nationella socialförsäkringsmyndigheten, Rikstrygde- verket, ger också ersättning för vissa typer av behandling. I den norska tandvårdslagen anges att förebyggande verksamhet skall prioriteras framför behandling. Ansvarigt för hälso- och sjukvård är d´Assurance de Maladie et d´Invalidie (Rijksinstituut voor Ziekte en Invaliditeits Verzekering), nedan benämnt Institutet. Hälso- och sjukvården finan- sieras via avgifter som dras från lönesumman och vilket belopp som dras beror på vilken typ av arbete en person har. Olika regler gäller för anställda respektive egenföretagare. Invånarna är medlemmar i sjuk- kassor, det finns över 1000 att välja mellan. Centralt fastställda regler garanterar att samtliga kassor har samma ersättningsregler och avgifter. Tandvård ingår som en del i detta system och bedrivs nästan ute- slutande i privat regi. Avgifter och ersättningsbelopp för sådan tand- vård som omfattas av försäkringssystemet regleras i en tandvårdstaxa (Convention) som fastställs i förhandlingar mellan sjukkassorna, repre- senterade av Institutet, och landets två tandläkarförbund. Endast enk- lare behandlingar ersätts. För kronor, broar, inlägg, implantat och tandlossningsbehandling betalar patienten hela behandlingskostnaden själv, detta gäller även för tandreglering för personer . Pris- sättningen för denna vård är fri. I syfte att få knappa resurser att räcka finns också en prioriteringslista för vilken vård som i första hand bör ersättas av de offentliga systemen. Denna lista kan ändras . Ny- ligen ändrades t.ex. ersättningen för tandfyllningar på barn från av det fastställda arvodesbeloppet. Vanligen betalar pati- enten tandläkaren per utförd åtgärd och återkräver sedan en proportion av den erlagda avgiften från sin sjukkassa. Besöksfrekvensen är relativt låg, endast en tredjedel av befolk- ningen besöker tandvården regelbundet, och det finns ett tandläkar- överskott. Det finns ett fåtal privata tandvårdsförsäkringar, huvudsakligen ut- formade som gruppförsäkringar. Det franska socialförsäkringssystemet är uppdelat i tre branscher: sjuk- försäkring, pension och familj. Var och en av dessa leds av en styrelse, åtskild från staten och med ledamöter från finansiärerna dvs. arbets- givare och arbetstagare. Inom sjukförsäkringen (Caisse d´Assurance Maladie) finns tre kassor och vilken av dessa en medborgare och den- nes anhöriga är anslutna till bestäms av yrkestillhörigheten. Alla med- borgare har konstitutionell rätt att erhålla hälso- och sjukvård, systemet är enhetligt över hela nationen och medlemskap i sjukkassa är obligato- riskt. Tandvård utförs i princip uteslutande av privatpraktiserande tandläkare enligt en överenskommelse mellan den centrala tand- läkarorganisationen och staten (tandvårdstaxa) som kallas konventio- nen (Convention). En förutsättning för att patienten skall ha rätt till subventionerad tandvård är att den behandlande tandläkaren är ansluten till konventionen. Konserverande behandling och kirurgiska ingrepp debiteras enligt konventionen och ersätts . Pro- tetisk behandling och tandreglering ingår inte i konventionen. För denna typ av åtgärder är prissättningen fri men patienten kan ändå er- hålla en viss subvention från sin sjukkassa efter förhandsprövning. För subventionerad tandvård gäller att patienten betalar hela behandlings- kostnaden direkt till sin tandläkare för att därefter återkräva en del från sjukkassan. av befolkningen utnyttjar privata tandvårdsför- säkringar som täcker delar av patientavgiften. Hälso- och sjukvård produceras och finansieras inom ett relativt komp- licerat system bestående av många olika regionala och lokala socialför- säkringsorganisationer. finns också ett statligt, nationellt system. är den största sjukkassan med omkring fem miljoner medlemmar. Flera sjukkassor, däribland , utför själva tandvård i ett system med anslutna privatpraktiker för vilken också subventioner lämnas till kassans medlemmar. För sådan tandvård finns vanligen en åtgärdstaxa med fastställda arvoden och subventioner utges för de flesta behandlingsåtgärder utom de förebyggande. Det är emellertid vanligt att patienterna, på grund av uppfattningen om att tandvården inom sjukkassorna är av lägre kvalitet, söker sig till privatpraktiserande tandläkare utanför sjukförsäkringssystemet och själva betalar hela be- handlingskostnaden. Prissättningen är då fri. Barn kan er- hålla enklare behandling avgiftsfritt vid nationella hälsocentra. tandvård och viss tandvård som utförs på sjukhus är också avgiftsfri för patienten. Marknaden för privata tandvårdsförsäkringar är i relativt outvecklad och av liten omfattning. Huvuddelen av den irländska hälso- och sjukvården administreras av Hälsodepartementet och av kostnaderna bärs av staten. Det finns emellertid också en relativt omfattande privat sjuk- vårdssektor vilken subventioneras av staten genom att medborgarna kan göra skatteavdrag för inbetalda försäkringspremier. Vuxentandvård utförs huvudsakligen av privatpraktiserande tandläkare, men det finns också en offentligt organiserad tandvård för barn , institutionsbundna personer och andra funktionshindrade. För den vuxentandvård som subventioneras finns två olika system. Enligt det ena har alla arbetstagare som betalar egenavgifter till social- försäkringen, och deras anhöriga, rätt till subventionerad tandvård som administreras på det nationella planet. täcker denna för- säkringsvariant av den vuxna befolkningen i . Undersökning och diagnostik samt röntgen är avgiftsfritt för patienten och tandläkaren ersätts till av det nationella socialförsäk- ringsorganet. För andra behandlingar såsom fyllningsterapi och avtag- bar protetik finns en åtgärdstaxa som anger både arvodesbelopp per åt- gärd och hur stor andel av detta som ersätts av socialförsäkringen. För fyllningar gäller 70 procents försäkringsersättning och för behandling med avtagbar protetik . Dyrare behandlingar som t.ex. rot- fyllning och tandlossningsbehandling ersätts med ett fast belopp per ut- förd åtgärd men priset är inte reglerat. För mer exklusiv behandling som kron- och broterapi, inlägg och tandreglering är marknaden helt fri och inga subventioner utges. finns vidare också ett system där de regionala sjuk- vårdshuvudmännen, främst via kontrakt med privatpraktiserande tand- läkare, erbjuder avgiftsfri tandvård till låginkomsttagare och arbetslösa personer. Denna form av tandvård förutsätter en ekonomisk behovs- prövning och täcker undersökning och diagnostik, röntgen, fyllnings- terapi, viss oral kirurgi, avtagbar protetik, tandlossningsbehandling, rotfyllning och förebyggande åtgärder. Arvodena regleras i en tand- vårdstaxa. omfattas av den vuxna be- folkningen av denna avgiftsfria tandvård. är indelat i 21 regioner vilka vardera leds av ett parlament med beskattningsrätt. Hälso- och sjukvården administreras regionalt och finansieras huvudsakligen med skatter och till en mindre del via pati- entavgifter. Subventionerad hälso- och sjukvård ges till personer som tjänar upp till en viss, fastställd årslön. Personer som har högre inkomst än denna får själva betala all behandling utom sjukhusvård. För tand- vård finns, åtminstone teoretiskt, ett nationellt försäkringssystem som omfattar alla typer av behandling utom dentala implantat. Generellt gäller att en patient som avser uppsöka tandvården köper en biljett. Kostnaden för denna beror på hur behandlingsbehovet och behand- lingsplanen ser ut och är fastställd i nationell lag. I praktiken varierar emellertid den subventionerade tandvårdens omfattning mycket mellan olika regioner och städer beroende på olika budgetrestriktioner och pri- oriteringar. De flesta söker sig till privat tandvård och betalar själva hela behandlingskostnaden på en fri marknad. I de flesta regioner är det väntelistor till tandläkare. Barn har normalt inte till- gång till fri tandvård. Hälso- och sjukvården i finansieras via egenavgifter, ar- betsgivaravgifter och statsbidrag. Den centrala sjukkassan, Union des Caisses de Maladie (Unionen), är ett samlingsorgan för flera mindre kassor. Unionens uppgifter är på tandvårdens område att förhandla fram en tandvårdstaxa i samarbete med den centrala tandläkarorganisa- tionen och att på patientens begäran återbetala en del av den erlagda behandlingskostnaden. Varje medborgare har ett socialförsäkrings- nummer och är därmed berättigad till delvis subventionerad tandvård. Samtliga praktiserande tandläkare måste vara anslutna till systemet och följa den centralt fastställda tandvårdstaxan. Ersättningsreglerna för protetisk behandling, både fast och avtagbar, medger 100 procents er- sättning till patienten om denne besöker tandläkare. Den som besöker tandvården mer oregelbundet erhåller 80 procents subvention. Det finns också vissa restriktioner för hur ofta en åtgärd kan utföras inom ramen för det allmänna sjukförsäkringssystemet, en tandkrona kan t.ex. bytas ut först . Det finns i princip ingen offentligt organiserad tandvård i utan samtliga tandläkare arbetar som privatpraktiker. består av 714 primärkommuner och 12 provinser. Stora delar av den offentliga verksamheten är decentraliserad. För hälso- och sjukvård finns två typer av försäkringssystem: offentliga sjukkassor som är obligatoriska för låginkomsttagare och privata försäkringslös- ningar för de med högre inkomster. För de offentliga kassorna gäller att en arbetstagare bidrar med dels en fast nominell premie , dels en viss procent av sin inkomst. Arbetslösa personer betalar den nominella premien och staten skjuter till resterande del. De som är anslutna till en offentlig, obligatorisk sjukkassa har rätt till ett årligt baspaket bestå- ende av kontroll, förebyggande behandling, plackborttagning och munhygieninstruktion. För att erhålla baspaketet avgiftsfritt krävs att patienten besöker tandläkaren minst en gång . Övriga behand- lingsåtgärder täcks av tilläggsförsäkringar vilka utnyttjas av av den vuxna befolkningen. Trots att den största delen av all tandvård utförs på en fri marknad finns en nationellt fastställd tand- vårdstaxa som anger maximalt arvode för olika åtgärder. Barn- och ungdomstandvård utförs avgiftsfritt i offentlig regi och inkluderar re- staurerande behandling, rotfyllning, förebyggande behandling och tanduttagningar. Kronor, broar och tandreglering ingår inte. De boende på institutioner och vissa handikappade erhåller den mesta tandvården utan avgift. Den offentliga sektorn i är uttalat centraliserad och administ- reras huvudsakligen nationellt av ministerierna. För hälso- och sjuk- vården ansvarar hälsoministern som dock delegerar vissa uppgifter till regionala och lokala organ. Behandling är avgiftsfri för mindre be- medlade människor och arbetslösa, de sysselsatta bidrar genom en pro- gressiv socialförsäkringsskatt till finansieringen av sjukkassorna. Den offentligt subventionerade tandvården i är komplex och inte särskilt heltäckande. En tandläkare kan vara ansluten till flera olika sjukkassor och dessa har vanligen olika regler för vilka behandlingsåt- gärder som ersätts och dessutom olika tandvårdstaxor. Generellt gäller dock att flertalet utger ersättning för akut tandvård, få ersätter avance- rad protetisk behandling. Huvuddelen av vuxentandvården ges emellertid av privatpraktiserande tandläkare på en fri marknad där pa- tienten själv betalar hela behandlingskostnaden. till- baka medges att patienter som besökt och själva betalat privat sjukvård eller tandvård kan dra av hela patientavgiften i sin deklaration. Hälso- och sjukvården administreras i i ett delegerat system på regional nivå, det finns 17 regioner. Varje region har etablerat en egen hälso- och sjukvårdsmyndighet. Nödvändig sjukvård är enligt lag till- gänglig för alla men tandvård, psykiatrisk vård och kosmetisk vård in- nefattas inte i detta begrepp. Viss vård utförs i offentlig regi av det na- socialförsäkringsorganet Insalud. Den offentliga vården finan- sieras genom löneskatter och dessa är progressiva. Nästan all tandvård i utförs av privatpraktiserande tandläkare på en fri marknad där patienten själv betalar hela behandlingskostnaden. Det finns ingen fast- ställd tandvårdstaxa och antitrustlagar gör att någon sådan inte heller kan existera. Endast en mycket liten del av tandvården produceras i offentlig regi av Insalud eller regionerna. Privata, kompletterande tandvårdsförsäkringar finns men är inte vanligt förekommande. För barn prövas i ett par av regionerna ett system med fast ersätt- ning per patient. Ansvaret för hälso- och sjukvården ligger i hos (). Finansieringen sker huvudsakligen via allmänna skatter. Tandvård organiseras och finansieras på flera olika sätt. De flesta av landets tandläkare arbetar som privatpraktiker (General , GDP) och har ett kontrakt med NHS vilket innebär att de arbetar inom ramen för ett subventionssystem. De flesta patienter som behandlas inom ramen för detta system, av befolk- ningen, får själva stå för en procentuell andel av ett av NHS fastställt behandlingsarvode. är patientandelen och kopplad till ett högkostnadsskydd. Barn , gravida, ammande mödrar, socialbidragstagare och unga heltidsstuderande er- håller sin tandvård utan avgift. Eftersom NHS inte ersätter vissa kos- metiska behandlingsåtgärder eller dyrare material betalar patienten dessa fullt ut till sin tandläkare. De personer som av olika skäl själva betalar hela kostnaden för sin tandvård är konsumenter på en fri mark- nad utan priskontroll. Det finns också en kommunalt ordnad tandvård som utnyttjas av patienter boende på sjukhem och av grupper som av någon anledning har svårt att få vård hos privatpraktiserande tandläka- re. Tandläkarna i den kommunala tandvården är anställda av NHS. Viss tandvård utförs också på sjukhus. Det finns flera privata tandvårdsför- säkringar. De största är Denplan och BUPA vilka fungerar som kapita- tionssystem. I är tillgången till hälso- och sjukvård avhängig medlemskap i någon av landets över 1 100 sjukkassor. Huvuddelen av dessa är inte vinstdrivande och medlemskap är obligatoriskt för medborgare med låga eller medelhöga inkomster. Egenföretagare och höginkomsttagare har inte tillgång till dessa sjukkassor utan är hänvisade till privata sjuk- försäkringar. För tandvården ansvarar på nationell nivå Kassen- zahnärztliche Bundesvereinigungen (KZBV) och på regional nivå 22 Kassenzahnärztliche Vereinigungen (KZV), tillsammans med sjuk- kassorna. Tandläkare som behandlar patienter inom ramen för sjukför- säkringssystemet måste vara anslutna till en KZV. Det finns inget en- hetligt nationellt ersättningssystem vad avser tandläkarens ersättning från sjukkassorna utan denna bestäms på regional nivå av KZV. Even- tuella patientavgifter är däremot reglerade i federal lag. För patienten gäller att medlemskap i en sjukkassa berättigar såväl barn som vuxna till tandvård inom försäkringssystemet. Åtgärder som röntgen, under- sökning, diagnostik, fyllningsterapi, inlägg, oral kirurgi, förebyggande behandling, behandling av tandlossningssjukdom och rotfyllning är av- giftsfria för patienten, hela behandlingskostnaden ersätts av dennes sjukkassa. Mer avancerad terapi såsom kronor och broar subventione- ras med och tandreglering för barn . Behandling med dentala implantat ersätts inte. Innan en patient söker tandvård inom sjukförsäkringens ram måste patienten erhålla en voucher från sin sjukkassa. Vouchern fungerar som ett certifikat som visar att patienten är berättigad till vård och den an- vänds, efter avslutad behandling, av tandläkaren för att kräva ersättning från KZV och slutligen från den berörda sjukkassan. På nationell nivå finns i ett organ, Bundesausschuss, som är en federal kommitté vilken utarbetar riktlinjer för tandvården. Dess roll är bl.a. att ange vilka behandlingsåtgärder som är nödvändiga och därför kan ersättas inom ramen för sjukkassornas verksamhet samt att pröva nya behandlingsåtgärder och användandet av nya material. Kommittén fastställer också vilket värde olika behandlingsåtgärder har inbördes, i förhållande till varandra. Tillgång till hälso- och sjukvård förutsätter medlemskap i en sjukkassa, det finns såväl offentliga och obligatoriska sådana som privata komp- letterande. av landets åtta miljoner invånare är medlemmar av de offentliga, obligatoriska systemen vilka utgörs av nio SOU 1998:2 "ILAGA 181 regionala sjukkassor och fyra som är kopplade till olika yrkesgrupper. Kassorna finansieras huvudsakligen via egenavgifter och arbetsgivar- avgifter. De personer som inte täcks av det offentliga försäkringssys- temet, vanligen de arbetslösa, erhåller ett försäkringscertifikat från de lokala myndigheterna som berättigar till fri vård. Subventionerad tandvård erhålls genom att patienten lämnar en tandvårdsvoucher, som erhålls från sjukkassan, till valfri tandläkare. Tandläkaren kräver sedan ersättning från sjukkassan. De tandläkare som har kontrakt med de offentliga sjukkassorna, av privatpraktikerna, följer en tandvårdstaxa. Ar- vodesbeloppen sätts av sjukkassornas samarbetsorgan () i årliga förhandlingar med . Detta förklaras med att det tidigare inte fanns någon separat tandläkarexamen utan för att få praktisera som tand- läkare krävdes läkarexamen och en påbyggnadsutbildning i odontologi. Dessa regler ändras . Subventionsnivån är vanligen för standardbehandlingar som t.ex. konserverande och kirurgiska behandlingsåtgärder. För mer exklusiv behandling, t.ex. vissa avtagbara protetiska konstruktioner och tandreglering med avtagbar apparatur, subventioneras upp till 50 pro- cent av behandlingskostnaden och behandlingsplanen måste i förväg godkännas av den berörda sjukkassan. Kron- och broterapi, implantat, fast tandregleringsapparatur och kosmetisk tandvård betalas i sin helhet av patienten. av befolkningen är anslutna till privata, enskilda tandvårdsförsäkringar där premien vanligen bestäms av patientens ålder. av de privatpraktiserande tandläkarna står utanför det offentliga ersättningssystemet och accepterar därmed endast helt privatbetalande patienter. I denna bilaga redovisas exempel på ersättningsbelopp i den före- slagna bastandvårdsmodellen. Därefter följer några konstruerade räkneexempel som visar hur patientens kostnad för ett antal olika behandlingar påverkas. Exempel på ersättningsbelopp i den Exempel på ersättningsbelopp, grundbelopp och förhöjt belopp, base- rade på åtgärdsförteckning och arvodesbelopp i nu gällande tandvårds- taxa (1973:638, Bilaga 1, avdelning I och II) uttryckt i krontal. För- teckningen är inte fullständig utan syftar till att illustrera exempel. Grundbelopp motsvarar 30 procents tandvårdsersättning av nu gällande arvode (). Förhöjt belopp motsvarar . Röntgenundersökning, intraoral, per Röntgenundersökning, komplett för Röntgenundersökning, extraoral,. Profylaxskena, tomografiskena, mjuk- plastskena för bettfysiologisk behand- ling, per skena Lustgasbehandling, per behandlings- patient med omfattande behand- Förebyggande åtgärder och avlägs- nande av beläggning, tandsten, och överskott samt puts och polering. Behandling av patient med omfattan- Undersökning och diagnostik utförd område, inklusive före- byggande be- Tanduttagning, en tand Tanduttagning, varje ytterligare inom samma kvadrant och vid samma be- Kirurgisk behandling av tandloss- ningssjukdom, per operationstillfälle Operativt avlägsnande av en eller flera tänder, rotspetsoperation, per Övrig kirurgi, biopsi, plastik, enklare parodontalkirurgi vid enstaka tand, Upprensning och rotfyllning, en rot- Upprensning och rotfyllning, två rot- Upprensning och rotfyllning, tre eller Enytsfyllning med amalgam.