sou · GMB360 · 1999-01-01 00:00:00 — Detta är också vad som har skett på . För omkringboende är det framför allt kontaminerat vatten som varit den viktigaste orsaken till exponering. Förutom risker- na med att dricka sådant vatten måste även risker förknippade med bad eller annan kontakt med vattnet beaktas eftersom föroreningarna lätt tas upp genom huden. När N-metylolakrylamid/akrylamid hade påvisats i vissa brunnar (detektionsgräns 5 ug/liter) fastställde kommunen med hjälp av expertis från SGU två riskområden, varav det största sträckte sig längs . rekommenderade att vattnet inom det av kommunen avgränsade riskområdet inte borde användas för hushållsändamål (dryck, matlagning, personlig hygien m.m.) annat än maskindisk och maskintvätt (, Dnr 32-9505/97). Livsme- delsverket rekommenderade i PM och (Dnr 3296/97) att vattnet inom riskområdet inte borde användas till dryck eller matlagning förrän analyser utvisat att akrylamidhalten låg under WHO:s riktvärde (0,5 ug/l). Man ansåg att samma gränsvärde för akrylamid i dricksvatten bör gälla för djur som för människor. Vidare rekommenderades befolkningen att avstå från konsumtion av vilt samt att djur som druckit lindrigt påverkat vatten (ej ) skulle omfattas av en karenstid innan mjölk och kött användes som livsmedel. Man bedömde att storbladiga grönsaker, rotfrukter och potatis, som bevattnats med kraftigt förorenat vatten ur , ej borde konsumeras. Grödor som bevattnats med brunnsvatten bedömdes ej ha förhöjda akrylamidhalter. Totalt har vatten från 310 brunnar analyserats, varvid N- metylolakrylamid/akrylamid påvisats i 29 av dessa. Fram tills dess att restriktionerna upphörde har levererat dricksvatten med tankbil till de hushåll inom riskområdet som hade egna brunnar. När utsläppet av N-metylolakrylamid /akrylamid konstaterats, star- tade Yrkes- och miljömedicinska kliniken vid i hälsoundersökningar av boende på , vilka miss- tänkte att de utsatts för utsläppet. Sammanlagt undersöktes 196 perso- ner från 75 hushåll mellan och , 1997. Av dessa var 23 personer från hushåll med påvisad förekomst av N- metylolakrylamid /akrylamid i sitt brunnsvatten, 17 personer med både 74 Effekter för människa och miljö uppmätt förorening i brunnsvatten och hudkontakt med förorenat bäckvatten, samt 67 personer med kontakt med förorenat bäckvatten som enda kända exponeringskälla. I flera fall rapporterade de boende nytillkomna hudbesvär eller magbesvär, som de i några fall klart för- knippade med sitt tappvatten eller kontakt med förorenat vattendrag. Vid utvärderingen av dessa besvär sågs dock inget samband med den aktuella exponeringen. Det fanns heller inte något samband mellan skattad exponering för akrylamid/N-metylolakrylamid och nytillkomna besvär från nervsystemet. Hämoglobinaddukter av akrylamid har analyserats hos de 20 boende på som bedömdes ha varit mest exponerade, varav 13 med exponering för förorenat tappvatten och 7 som haft hudkontakt med vattnet i . Jämfört med en oexponerad kontrollgrupp var adduktnivån något förhöjd (medianvärde i kontrollgruppen 0,04 nmol/g globin jämfört med 0,05 resp 0,07 nmol/g globin i de båda exponerade grupperna). Denna förhöjning motsvarar ett beräknat upptag om 2,5 – 5 ug/kg och dag. Detta är 2 – lägre än det beräk- nade medianvärdet för upptaget hos de 77 undersökta tunnelarbetarna och ligger under det ADI-värde som rekommenderats av WHO (12 ug/kg/dag), men över det som rekommenderats av EPA (0,2 ug/kg/dag). Dessa rekommendationer avser att skydda hela befolkningen mot negativa hälsoeffekter vid ett dagligt intag av angiven mängd akrylamid under en hel livstid. I fallet skedde dock exponeringen under endast drygt 2 månader (från då injekteringen av Rhoca började i stor skala till , då användningen av förorenat vatten stoppades). WHO:s och EPA:s ADI-värden omfattar inte eventuella cancerris- ker. Efter korrigering för exponering av akrylamid via tobaksrök hos rökare har som mest förhöjningar på 0,05 – 0,1 nmol/g globin jämfört med oexponerade personer uppmätts (medelvärde i hela gruppen 0,01 nmol/g). Detta har bedömts medföra en försumbart liten ökning av cancerrisken. WHO:s rekommenderade gränsvärde för akrylamid i dricksvatten är 0,5 ug/liter. Detta gränsvärde är satt vid den halt som vid en beräknad konsumtion av 2 l vatten per dag under en livstid skulle kunna ge upphov till en cancerrisk på 1 på 100 000 exponerade (0,). WHO har då använt en modell som ger lägre risk än vad EPA räknar med och lägre risk än vad och medarbetare beräknat. Den riskbedömning som gjorde (G och E ) avsåg dock användning av vatten innehållande 5 ug/l, som då var den analytiska detektionsgrän- sen. Man beräknade att upptaget via huden i samband med karbad skulle kunna bli betydligt större än upptaget genom dricksvatten. Effekter för människa och miljö 75 antaget värsta fall skulle karbad kunna ge ett maximalt upptag på 2,4 ug/kg kroppsvikt (förutsätter fri diffusion till jämvikt, upptag, vilket sannolikt är kraftigt överskattat). Detta upptag skulle i så fall vara 5 – större än intaget via dricksvatten (0,14 ug/kg för en vuxen som dricker 2 l vatten per dag och 0,5 ug/kg för ett barn på som dricker 1 l vatten per dag). Cancerrisken vid användning av brunnsvatten innehållande 5 ug/l akrylamid för hushållsändamål (bad + dryck), av , skulle enligt beräkningar bli med WHO:s risksiffra och med EPA:s risksiffra. Några risker för andra effekter bedömdes ej föreligga vid sådana expo- neringsnivåer. Sammanfattningsvis bedöms alltså att inga fysiska hälsorisker ha förelegat för befolkningen på till följd av utsläppen av N- metylolakrylamid/akrylamid under den begränsade tid (drygt 2 måna- der) som förflöt innan användningen av förorenat brunnsvatten stoppa- des. 7.1.3Risker med fortsatta utsläpp från tunneln De största riskerna för fortsatt påverkan på miljön sammanhänger med ev läckage av ej polymeriserad akrylamid och N-metylolakrylamid från sprängmassor och från berget runt tunneln. Andelen icke polymeriserat material kan med tillgänglig information inte beräknas eller bedömas med någon större noggrannhet. Upp till 5 – av kemikalierna kan enligt uppskattning ha förblivit i icke polymeriserad form. beräknade den av tillsatta mil- jögranskninggruppen att icke polymeriserat material fanns kvar i berget. Någon återbildning av betydelse av akrylamid i samband med nedbrytning av polyakrylamid bedöms inte vara möjlig under de för- hållanden som råder i berget. Akrylamid och N-metylolakrylamid bryts ned av mikroorganismer, men i grundvatten är denna process långsam. Det kan dock förväntas att halterna i grundvattnet kling- ar av. Läckagevatten från tunneln renas nu med ozon. Det är ännu svårt att bedöma hur fullständig denna rening kommer att bli. Det är dock viktigt att reningen fullföljs så långt möjligt innan grundvattnet höjs. Annars kan rester av akrylamid och N-metylolakrylamid spridas över stora områden med grundvattnet. Efter de akuta utsläppen har halterna av N- metylolakrylamid/akrylamid i förorenade vattendrag och brunnar minskat. har analysmetodiken förfinats så att halter av akry- lamid och N-metylolakrylamid över 0,5 ug/l nu kan analyseras. 76 Effekter för människa och miljö na i vattenprover från brunnar på överskrider f.n. inte detta värde, förutom i något enstaka fall. har därför bedömt att vatten från brunnar kan användas för hushåll- sändamål om halten akrylamid respektive N-metylolakrylamid inte överskrider 0,5ug/l. delar denna bedömning och anser att vatten från flertalet tidigare förorenade brunnar åter kan användas utan restriktioner. Samma riktvärde bör gälla för N- metylolakrylamid som för akrylamid, även om det förra är mindre toxiskt. Man bedömer vidare att utförda växtodlingsförsök tyder på att akrylamid inte tas upp via rötterna eller ansamlas i växten. Trots detta avråder man med hänvisning till försiktighetsprincipen från bevattning med vatten från påverkade brunnar och med vatten från . Mot bakgrund av att det är väl belagt att akrylamid är ett ämne med allvarliga hälsoeffekter betecknar IMM det som anmärk- ningsvärt att det har använts i så stora kvantiteter som varit fallet vid tunnelbygget genom . Såväl skyddsutrustning som skyddsmedvetande har varit otillräckliga på arbetsplatsen och arbetarna har exponerats för Rhoca och förorenat vatten i sådan utsträckning att det lett till neurologiska symtom hos många av dem. Eftersom exponeringen varit relativt kortvarig, bedöms dock riskerna för andra hälsoeffekter såsom cancer, ärftliga genetiska skador och påverkan på fortplantningen som försumbara. Stora mängder akrylamid och N-metylolakrylamid har läckt ut till omgivningen och förorenat vattendrag och brunnar. Eftersom det förorenade brunnsvattnet inte använts än ett par måna- der bedöms dock hälsoriskerna för de människor som exponerats också vara försumbara. Tunnelvattnet renas nu från rester av akrylamid och N- metylolakrylamid och halterna i tidigare förorenade brunnar har, utom i något enstaka fall, sjunkit under gränsvärdet 0,5 ug per liter, varför restriktionerna för användning har hävts. Det är dock viktigt att kon- trollprogrammet med mätningar fortsätter för att säkerställa att inga nya föroreningar tillkommer när grundvattenivån åter höjs. Sammanfattningsvis konstaterar IMM att användningen av de stora kvantiteterna av tätningsmedlet vid tunnelb ygget i Hal- landsåsen varit oacceptabel ur yrkes- och miljömedicinsk synpunkt. Att de faktiska hälsoeffekterna ändå blivit begränsade beror på att utsläp- Effekter för människa och miljö 77 pen upptäcktes i så god tid att exponeringen endast ägde rum . På uppdrag av kommissionen har Geologiska Undersökning (SGU) sammanställt de geologiska förhållandena på och den omgivningspåverkan som grundvattensänkningen medfört. Vidare har SGU genomfört en översiktlig modellstudie och med stöd av denna bedömt den framtida situationen och möjligheterna att återställa grund- vattnets nivå. I detta avsnitt sammanfattas SGU:s utredning vad gäller grundvattenförhållandena. Utredningen i sin helhet redovisas i bilaga 2. När arbetena avbröts överskred inläckaget av grund- vatten i tunnlarna den tillåtna mängden enligt vattendomarna. Vid mätning var inläckaget i norra påslaget 35 l/s, mellanpåslaget 11 l/s och södra påslaget 9 l/s. Dräneringen av berg- grundvattnet har medfört förändringar av grundvattennivåer och ström- ningsförhållanden på och sannolikt också i vattenbalansen i Grundvattnet ingår i det hydrologiska kretsloppet. En del av den neder- börd som faller avdunstar från marken och öppna vattenytor (evaporation), men också i stor utsträckning från växterna (transpiration). En liten del av nederbörden rinner mer eller mindre direkt till sjöar och vattendrag och ytterligare en del tränger ned, infilt- rerar, i marken. Det infiltrerade vatten som inte tas upp av växterna bildar grundvatten. Grundvattenbildningens storlek bestäms av markens infiltrationska- pacitet och den effektiva nederbörden (skillnaden mellan nederbörd och avdunstning), även kallad nettonederbörd. Huvuddelen av den effektiva nederbörden är tillgänglig för grundvattenbildning, med undantag för en mindre del, som rinner av från markytan till sjöar och vattendrag. När de övre marklagren har nått en viss vattenmättnad, sjunker överskottet vidare ned i marken och bildar grundvatten. Genom tyngdkraftens inverkan rör sig sedan grundvattnet från högre terrängav- 78 Effekter för människa och miljö snitt mot lägre. Vilka vägar det tar och hur fort strömningen sker, beror på grundvattenytans lutning samt jordlagrens och berggrundens ge- nomsläpplighet. Höjdområden utgör i allmänhet inströmningsområden för grund- vatten. Områden där grundvattnets strömning är uppåtriktad brukar benämnas utströmningsområden. I de fall trycknivån ligger högre än marknivån, s.k. artesiska förhållanden, kan källor och våtmarker bildas. Grundvatten strömmar också ut i bottnen av sjöar och vattendrag. Grundvattennivån stiger när nederbörden är större än avdunstningen plus avrinningen. När nederbörden är mindre sjunker grundvattennivån. I flerårsperspektiv är emellertid vattenmängden i grundvattenmagasi- nen i princip oförändrad, såvida man inte lokalt pumpar eller dränerar bort för mycket vatten så att den naturliga balansen störs. Grundvattnet har över lag en god beskaffenhet. Kvaliteten kan emel- lertid variera och . på variationer i nederbörd och temperatur . Vanligen har grundvattnet en låg, jämn temperatur, är fritt från organiska förore- ningar och innehåller ämnen som lösts ut ur marken och som är nyttiga för människor, djur och växter. Eftersom nästan allt ytvatten bildas av grundvatten beror vattenbeskaffenheten i sjöar och vattendrag främst på det tillrinnande grundvattnets kvalitet. De största grundvattentillgångarna förekommer i de stora sand- och grusavlagringar som bildades i samband med den senaste nedisningen samt i viss sedimentär berggrund, t.ex. sydvästra kalksten och glaukonitsandsten. Hälften av den kommunala vattenförsörjningen i baseras på grundvatten. Grundvattentill- gångarna i tätare jordlager, t.ex. morän, och i urberget är betydligt mindre, men kan ändå utgöra en viktig lokal resurs för enskild vatten- försörjning och för bevattningsändamål. Grundvattnets mängd och beskaffenhet varierar alltid mer eller mindre. Variationen i mängd kan mätas som förändringar i grundvattenytans trycknivå och är beroende av tidsvariationer i grundvattenbildningen. De relativt regelbundna växlingarna i temperatur, nederbörd och växt- lighet ger säsongsvariationer i grundvattenytans nivå. Svängningarnas storlek, årsamplituden, är beroende av grundvattenma- Effekter för människa och miljö 79 I kristallin berggrund och i morän utgör volymen av sprickor respektive porer en liten del av magasinen vilket medför att en måttlig förändring av mängden grundvatten ger en stor förändring i grundvattenytans nivå. Årsamplituder på flera meter är vanliga och förändringarna sker relativt snabbt. Av den nederbörd som faller på avdunstar mer än hälften. höjdområden utgör typiska inströmningsområden där hu- vuddelen av den effektiva nederbörden bildar grundvatten i jordlagren. En brant och varierade topografi samt ofta tunna jordlager medför en kort uppehållstid för grundvattnet i jordlagren innan utströmning sker till våtmarker, källor och vattendrag. En stor grundvattenbildning samt en snabb ge- nomströmning i jordlagren medför att ytvattenavrinningen från Hal- landsåsen är stor. Avrinningen sker i ett stort antal små och stora vattendrag med upprinning på . Endast en begränsad del av det vatten som infiltreras i marken till- förs berggrunden. Detta beror på berggrundens, i jämförelse med jordlagrens, vanligen låga genomsläpplighet och betydligt mindre magasinerande förmåga. Grundvattenbildning från jordlagren till berggrunden sker när grundvattnets trycknivå i jordlagren överstiger det i berggrunden. Förutsättningarna varierar med den effektiva neder- börden vilket innebär att den mesta infiltrationen normalt sker . I områden med moränjordar på kan rela- tivt stora mängder grundvatten magasineras i jordlagren och infiltrera till berggrunden särskilt om moränen är av sandig sammansättning. Även våtmarker och vattendrag kan ha en viss betydelse för grundvat- tenbildningen till berggrunden eftersom viss infiltration kan ske från dessa till berget direkt eller via mellanliggande jordlager. I de utredningar som berör tunnelb ygget genom har /år angivits som ett riktvärde för grundvattenbildningen till berggrunden. Den dränering av bergmassan som inläckaget till tunnlar- na ger upphov till medför sannolikt att grundvattenbildningen ökar; /år bedömdes som rimligt vid grundvatten-modelleringen. 80 Effekter för människa och miljö Den kommunala vattenförsörjningen är baserad på grundvatten. Sam- manlagt är ca 6500 fastigheter anslutna till det kommunala lednings- nätet. tätort förses i allt väsentligt med vatten från två vatten- täktsområden, belägna i södra delen av samhället och vid Eskilstorp. Vid båda dessa platser utvinns grundvattnet ur jordlagren. kommunala förbrukning uppgår till ca 1,8 miljoner m 3/år. Av denna mängd utvinns ca 1,3 miljoner m 3 på och Hal- landsåsen, varav 1,1 miljoner m 3 ur bergborrade brunnar. De resterande ca 0,5 miljonerna m3/år utvinns vid Eskilstorp norr om . Grundvattenuttaget för bevattningsändamål är mycket stort. Sanno- likt finns ca 250 brunnar för jordbruksbevattning på . Det sammanlagda bevattningsuttaget är svårt att beräkna och kan också variera betydligt . Det årliga bevattningsuttaget ligger förmodligen i intervallet 1,5 – 3,5 miljoner m 3. Bevattningsbrunnarna är nästan uteslutande bergborrade. Grundvatten används även i viss utsträckning för uppvärmningsändamål. Det totala grundvattenuttaget från och torde variera mellan 3 och 6 miljoner m 3 (100 – 200 l/s). Hu- vuddelen av grundvattnet utvinns ur berggrunden. Enligt förundersökningen till tunnelb ygget befann sig grundvattennivån i bergborrade brunnar längs tunnelsträckningen vanligen mindre än 10 m under markytan. Utmed de branta sluttningarna mot befanns grundvattennivåerna stå lägre, vanligen 15 – 25 m under mar- kytan. I utströmningsområdena nedanför förekom arte- siska förhållanden (se ovan under Vattnets kretslopp) i berggrunden på grund av de grundvattentryck som byggs upp vid grundvattenbildning- en på . Grundvattennivåerna i grävda brunnar längs tun- nelsträckningen påträffades ofta 1 – 3 m under markytan. I bilaga 5 till SGUs rapport redovisas en bedömning av grundvatt- nets trycknivåer på Bjärehavön och före tunnelb ygget. I bilaga 6 redovisas nivåerna i en tvärsektion över det planerade norra påslaget. Sektionens läge framgår av bilaga 5. Överensstämmelsen mellan topografi och grundvattnets trycknivå framgår tydligt av bila- gorna. Effekter för människa och miljö 81 På styrs grundvattenströmningen i jordlagren och berg- grundens övre, ofta mer uppspruckna, delar främst av de lokala topo- grafiska förhållandena. Även grundvattnets regionala, djupare, ström- ning i berggrunden styrs till stor del av topografin. Höjdområdena på kan betraktas som inströmningsområden av regional karaktär varifrån grundvattnets strömning sker mot omgivande mer låglänta områden. Enskilda sprickor och sprickzoner med betydligt större genom- släpplighet än omgivande bergmassa utgör de huvudsakliga transport- vägarna för grundvattnet. De hydrauliska förhållandena kan vara myck- et komplicerade. I anslutning till gångar av diabas har t.ex. en ökad vattenföring i berggrunden påvisats. Diabaserna, vilka kan stå som branta skivor i berggrunden, är ofta så täta att de kan utgöra barriärer för grundvattenströmningen. Även gångar av amfibolit har visat sig ha en viss motsvarande betydelse även om dessa generellt har en låg vattengenomsläpplighet på grund av vittring och leromvandling. I samband med förundersökningen av tunnelb ygget utfördes bl.a. 25 provborrningar längs den planerade tunnelsträckningen. Borrhålens djup varierade från 30 till 140 m. Uttagskapaciteten varierade mellan 0 (torrt) och 30 000 l/tim. Utvärdering av hydrauliska tester i borrhålen visade på stor variation i genomsläpplighet och vattenföring, kopplad till de olika geologiska förutsättningarna längs tunnelsträckningen. En mindre sprickfrekvens och omfattande vittring och leromvand- ling vid den norra respektive södra randzonen bedömdes medföra en jämförelsevis liten genomsläpplighet i berggrunden. Från randzonerna och in mot centrala delar ökar sedan berggrundens genomsläpplighet. Längs hela den centrala delen av tunnelsträckningen bedömdes berggrundens genomsläpplighet generellt vara mycket stor, med hänsyn till ett antal kraftigt uppspräckta, brantstående, zoner med stor vattenföring. I anslutning till förundersökningen korttidsprovpumpades två av de mest vattenförande provborrhålen. Under den korta pumptiden, ca , noterades en tydlig påverkan av grundvattennivåerna inom ett relativt stort område, från uttagsbrunnarna. 82 Effekter för människa och miljö påvisades en god hydraulisk kontakt mellan bergborrade brunnar och grävda brunnar i jordlagren. I anslutning till förundersökningen för tunnelb ygget genomfördes provtagning och analys av grundvattnet i 16 borrade brunnar. Grund- vattnet i berggrunden befanns vara svagt alkaliskt, pH var i allmänhet över 7,5, med relativt höga järn- och manganhalter. Hårdheten variera- de mellan ca och dH. Järnhalterna översteg vanligen /l. 1992 erhöll tillstånd av att leda bort grundvatten från två enkelspårstunnlar genom . Tillstån- det avser bortledning av maximalt 3,5 l/s per km tunnelsträcka eller sammanlagt 33 l/s från de båda tunnlarna samt att släppa ut läckvattnet till Stensån och Vadebäcken med 26 respektive 7 l/s. Domslutet avser såväl byggskede som färdigbyggd tunnel. I ytterligare en vattendom 1995 erhölls tillstånd att leda bort grund- vatten från ett mellanpåslag mitt på . Tillståndet avser, förutom de tidigare tillåtna 33 l/s för hela tunnelsträckningen, bortled- ning av inträngande grundvatten i mellanpåslaget och anslutande arbetstunnel under byggskedet med maximalt 15 l/s samt att efter rening infiltrera läckvattnet till Vadebäckens och vatten- system. När tunnelarbetena avbröts var inläckaget till norra tun- nelpåslaget 35 l/s, mellanpåslaget 11 l/s och södra påslaget 9 l/s, totalt 55 l/s, mätning gjordes . Således översteg inläckaget av grundvatten till tunnlarna de tillåtna mängderna enligt erhållna Effekter för människa och miljö 83 Vid norra påslaget var inläckaget avsevärt större än det tillåtna. Dräneringen av berggrundvatten till tunneln har sannolikt medfört en förändring i områdets vattenbalans genom att grundvattenbildningen från jordlagren till berggrunden har ökat. Detta medför att grundvat- tentillgången i jordlagren minskar och därmed även utflödet av grund- vatten till våtmarker, källor och vattendrag vilket i sin tur medför att ytvattenavrinningen från i motsvarande grad minskar. Tunnlarna genom fungerar som horisontalbrunnar dit grundvattnet strömmar från omgivande berglager. Efterhand som tunnelbygget fortskridit har betydande sänkningstrattar utbildats och grundvattnets strömning närmast de utförda tunneldelarna har helt förändrats. Genom berggrundens varierande sprickighet, lervittring och strukturer kan avsänkningen vara olika stor i närbelägna bergborrade brunnar. Av bilaga 7 till SGUs rapport framgår grundvattensituationen i nu- läget, . Grundvattennivåerna redovisas som nivåkurvor med 30 m ekvidistans. Grundvattenströmningen sker vinkelrätt mot ni- våkurvorna, från högre till lägre nivåer. I bilaga 8 till rapporten redovi- sas nulägets grundvattennivåer i berggrunden längs samma tvärsektion som i bilaga 6 till rapporten. Den stora avsänkningen vid norra tunnel- påslaget, ca 75 m framgår liksom att grundvattendelaren väster om tunneln förskjutits betydligt närmare Sinarpsdalen. var avsänkningen mer än 100 m. har emellertid grundvattenni- våerna stigit i samband med vinterns grundvattenbildning. Vid den branta sluttningen mot har grundvattensänkningen upp- mätts till ca 10 m i en observationsbrunn. Vid norra påslaget kan en mindre avsänkning märkas i vissa rikt- ningar på från de inre tunneldelarna. Vid mel- lanpåslaget kan en mindre avsänkning märkas i vissa riktningar på upp till en km avstånd. Vid södra påslaget är avsänkningen i berggrunden stor i direkt anslutning till tunnelns inre del, men är i övrigt mer be- gränsad. Tunnelbygget har även medfört att gr undvattennivåerna i jordlagren sänkts av. Detta har inte minst visat sig i form av ett stort antal sinade grävda brunnar på . Av ca 70 brunnar som ersatts eller fördjupats sedan tunnelb ygget påbörjades var mer än 50 jordbr unnar. Det är i huvudsak i anslutning till det norra påslaget som grundvatten- sänkningen i berggrunden medfört en påverkan på brunnar i jordlagren. 84 Effekter för människa och miljö Närmare 40 brunnar inom en radie av ca en km från tunneln har ersatts varav ungefär hälften jordbrunnar och hälften bergborrade brunnar.