sou · GMB3113 · 1999-01-01 00:00:00 — I dessa avseenden har förskola/skola givetvis handlingsut- rymme och förändringsmöjligheter, nämligen att skapa en miljö där olikheter inte är en nackdel utan i bästa fall en tillgång. Lärarnas viktiga uppgift är sålunda inte att göra barn lika men att skapa förutsättningar för barn att få vara med på den arena som lärarna råder över och har ansvar för nämligen förskolan/skolan. Ändå är det av allt att döma ett faktum att lärarna känner just makt- löshet och uppgivenhet när det gäller situationen för barn som tillhör de nyandliga rörelserna och att de i stor utsträckning förlägger problemet till föräldrarna och de rörelser som dessa tillhör. 5.8.5Att "tycka synd om" barnen Sammantaget verkar dessa känslor av maktlöshet kanaliseras i att man tycker synd om barnen. I det här kapitlet har frågan om barns behov återkommande behandlats ur olika aspekter. När det gäller att bli "tyckt synd om", kan man för en gångs skull kategoriskt slå fast att det är pre- cis vad barn inte behöver . Det är definitiv kränkande för ett barns självbild och självkänsla. Det "sänker" i stället för hjälper och riskerar att skapa skamkänslor hos barnet. När lärarna tycker synd om ett barn tillhörigt en nyandlig rörelse, kan det möjligen ses som ett uttryck för någon slags undertryckt aggressivitet mot föräldrarna. Men det drabbar inte föräldrarna utan barnet och barnets grundläggande behov av att kunna respektera sina föräldrar. I en av de fåtaliga intervjuundersökningarna (en 10 poängsuppsats vid ) som gjorts med unga vuxna som vuxit upp i en nyandlig rörelse, berättar en av intervjupersonerna att den värsta tiden i hennes liv var då hon flyttade från rörelsens egen skola till en vanlig skola. Bland det plågsamma hon då utsattes för nämner hon explicit att man i skolan tyckte synd om henne. Om lärarna stannar vid och låter sig nöja med att tycka synd om barnet, kan det också ses som ett uttryck för brist på vuxet ansvars- Barn som växer upp i nyandliga rörelser 267 tagande och på konstruktiv handlingsförmåga. Ytterst bottnar kanske detta i brist kunskaper om vad som händer vid möten med det annor- lunda och delvis obegripliga och med åtföljande tafatthet i sådana situationer. För att återigen och slutligen understryka vilka förhållningssätt från lärarnas sida som kan vara utvecklingsfrämjande och konstruktiva för ett barn; lärarna behöver framför allt visa barnet en osentimental re- spekt och dessutom på ett aktivt och insiktsfullt sätt ta ansvar för bar- nets situation i förskolan/skolan. Dessa är – jämsides med hemmet – oerhört viktiga utvecklingsmiljöer för barnet. Dessutom är dessa mil- jöer ofrånkomligen lärarnas ansvarsområde. 5.8.6Att underlätta för barn att "få vara med" En konkret situation kan t.ex. vara att det i förskolan framkommer att man inte firar jul i barnets familj. En relativt vanlig reaktion verkar vara att det utbryter en beklagande och pinsam tystnad inför detta faktum och att personalen indignerat upplever att barnet av sina föräldrar utsätts för en oförrätt eller rent av för ett trauma. Det hela verkar frysas i ett tillstånd av oförlöst frustration hos personalen. Betydligt mera konstruktivt för barnet skulle det vara om personalen frågade vad man firar i barnets familj liksom hur och när . Innebörden för barnet av detta positiva intresse är att barnet inte främst blir definie- rat i brist-termer, dvs. utifrån det som saknas i barnets och dess föräld- rars kulturella repertoar av det som anses självklart utifrån majori- tetskulturens referensramar. I stället ses barnet som någon som repre- senterar ett intressant alternativ som det vore spännande att få ta del av. Barnet blir därmed inte ställt utanför utan blir med lärarnas aktiva och konstruktiva hjälp inbegripen i gemenskapen av barn –majoritetskultu- rens barn, judiska och muslimska barn etc. – som alla firar högtider. Däremot firar man kanske inte precis samma högtider och inte på exakt samma sätt eller . Det viktiga är att tydlig- göra de övergripande likheterna så att skillnaderna framstår som intres- santa variationer och inte som brist och frånvaro. Ett sådant förhåll- ningssätt från personalens sida främjar det viktiga behovet hos ett barn att bli synligt och att få vara med . 268 Barn som växer upp i nyandliga rörelser 5.8.7Att skilja på det annorlunda och det oacceptabla En sak är att vid mötet med barn från de nyandliga rörelserna försöka undvika att övertolka och överreagera på kulturella olikheter. Att i stället i viss mån försöka frigöra sig från sin etnocentrism och ta ställ- ning till det annorlunda utan alltför många förutfattade meningar. En helt annan sak är att förskole/skol-personal i mötet med barn – majoritetskulturens barn, invandrarbarn såväl som barn inom de ny- andliga rörelserna – givetvis alltid har ansvar för och skyldighet att "se" varje enskilt barn och att uppmärksamma om de visar tecken på att vara bekymrade, ha det svårt eller rent av fara illa. I en del fall räcker det kanske med att visa att man ser och förstår och tror på barnets förmåga att klara av svårigheterna. I de flesta fall måste man givetvis fråga barnet hur det är fatt och vad barnet kan behöva hjälp med. Även om barnet avböjer hjälp måste man i vissa fall ta sitt vuxenansvar och påkalla hjälp för barnet. Självklart måste man också ta kontakt och rådgöra med barnets föräldrar. Misstänker man att barnet far illa gäller givetvis personalens anmälningsskyldighet (enligt 71 § SoL) till . Samhällets skydd innefattar alla barn utan undantag. 5.8.8Vilka kunskaper kan vara till hjälp för personalen? Utan att ha systematiska empiriska belägg men utifrån den föregående analysen är det rimligt att göra antagandet att förskole/skolsituationen för barnen inom de nyandliga rörelserna inte är helt optimal. Denna situation beror inte på bristande god vilja hos personalen utan snarare på bristande kunskaper. Frågan är då vilken sorts kunskaper som de skulle ha hjälp av i kontakten med barn från de nyandliga rörelserna. Det näraliggande svaret är troligen att man skulle behöva mera kun- skaper om de nyandliga rörelserna; om synsätt när det gäller olika livsområden som t.ex. barnuppfostran, om levnadssätt och värderingar men också om centrala trosföreställningar inom ifrågavarande rörelse. Sådana kunskaper kan säkert vara till viss hjälp. Men risken finns att dessa detaljkunskaper förvandlas till en katalog över egendomligheter, som i sin tur kan få läraren att känna förvirring och uppgivenhet. Det riskerar leda till misströstan inför att någonsin kunna överbr ygga dessa olika världar och att mera konkret hitta pedagogiska tillvägagångssätt för att lösa denna uppgift. Det finns dock en annan sorts kunskap som sannolikt kan vara till större hjälp när det gäller att göra förskole/skolsituationen lättare och Barn som växer upp i nyandliga rörelser 269 mera konstruktiv för barnet och dessutom mera begriplig, hanterbar och därmed mindre frustrerande för läraren. Det handlar då om den s.k. kulturmöteskunskapen , dvs. den kunskap som i hela detta kapitel prö- vats som en av förståelsemodellerna när det gäller mötet mellan majo- ritetskulturen/samhället å ena sidan och de nyandliga rörelserna sedda som en form av minoritetskulturer å den andra. Detta är en kunskap som handlar om båda parter, dvs. lika mycket om "oss" som om "dom" och dessutom om ömsesidigheten i de processer som sätts igång vid mötet. Med hjälp av denna kunskap kan det bli lättare för lärarna (men också för t.ex. socialarbetare vid bl.a. barnavårdsutredningar) att få syn på i hur hög grad man som majoritetsgruppsmedlem själv är präglad och formad av den egna kulturen, så att alla yttringar av denna ses som det enda självklara, giltiga, naturliga, normala etc. Kulturmöteskunska- pen kan ge lite större distans till detta och därmed förutsättningar att kunna se den egna kulturen som ett av många möjliga alternativ i hela den brokiga mångfalden av mänskliga livsformer. Ett sådant synsätt kan också ge incitament och även redskap till att på ett lite djupare sätt reflektera över sitt eget förhållningssätt till "det annorlunda". Det kan därmed bidra till att man inte mer eller mindre reflexmässigt problematiserar "de andra" och "det annorlunda" utan i viss mån kan förhålla sig till detta på ett mera förutsättningslöst och neutralt sätt. Detta kan i sin tur förebygga att man känner sig provoce- rad av kanske fel saker och därmed behöver inte den ganska vanliga processen av ömsesidiga fördömanden och avståndstaganden komma igång. När det konkret gäller läraruppgiften kan kulturmöteskunskap och det vidgade perspektiv som detta kan ge upphov till bidra till en ökande förståelse för vad den egna frustrationen och maktlöshetskänslan bott- nar i och vad som egentligen är de reella hindren i det pedagogiska ar- betet med barnen inom de nyandliga rörelserna. Att man t.ex. inte identifierar föräldrarna och den rörelse de tillhör som det enda proble- met eller det enda hindret vare sig för det pedagogiska arbetet eller för barnets välbefinnande och utvecklingsmöjligheter. Med en viss kulturmötesförståelse kan man som lärare lättare få syn på vilka hinder man kanske själv oavsiktligt skapar t.ex. genom att för- sätta barnen i onödiga lojalitetskonflikter. I stället kan läraren få en ökad insikt som kan leda till att förskolan/skolan kan använda sig av möjligheten att addera majoritetssamhällets världsbild till den bild som barnet fått och får genom den rörelse barnets familj tillhör. Hur man sålunda kan bidra till att barnet kan leva i "två världar" eller "två kultu- rer". Att man inte tvärtemot och oavsiktligt stänger dörren för den ena genom att försätta barnet i svårhanterliga valsituationer, vilket 270 Barn som växer upp i nyandliga rörelser sannolikt leder till att barnet kommer att välja bort just majoritetskulturen. Det gäller därför att hålla dörrarna öppna tills den unge en bit upp i tonåren själv är framme vid att ta egen ställning för den ena eller den andra kulturen eller medvetet välja både-och. För att kunna stödja barnet i denna utvecklingsprocess, vilket är en viktig men långt ifrån lätt läraruppgift, kan man ha värdefull hjälp av såväl kulturmöteskunskap som utvecklingspsykologi. Sådana kunskaper kan också bidra till att man på ett mera medvetet och rationellt sätt kan skilja mellan vad som är blott och bart annor- lunda å ena sidan och det som är annorlunda men dessutom skadligt å den andra. Barnen är inte hjälpta av att representanter för samhället, varav lärarna är de kanske viktigaste, ganska slumpmässigt ömsom överreagerar och ömsom underreagerar på uppväxtbetingelser och olika företeelser i barnens miljö som man inte förstår eller känner sig allmänt provocerad av. Det gäller i stället att mera träffsäkert kunna identifiera det som är utvecklingshindrande och direkt skadligt, så att man på ett ändamålsenligt sätt kan reagera på detta. Hur får då lärarna tillgång till relevanta och användbara kunskaper på detta område? Eftersom kulturmöten – etniska, religiösa etc. – långt ifrån är en marginell företeelse i det mångkulturella , bör givet- vis en del generella kunskaper om vad som händer vid sådana möten förmedlas i lärarutbildningarna och i återkommande lärarfortbildning. När det specifikt gäller förskolans/skolans möten med barn och föräld- rar från de nyandliga rörelserna, är detta kvantitativt en mycket begrän- sad företeelse, som dock av allt att döma ibland kan upplevas som svår att hantera av de berörda lärarna. Det skulle därför sannolikt vara till stor hjälp för lärare och även för skolhälsovårdspersonal, om de vid behov kunde konsultera professionella av olika slag med mera djup- gående kunskaper och erfarenheter på detta speciella område. Eftersom denna typ av kunskaper långt ifrån finns i varje kommun och kanske inte ens i alla landsting, måste man tänka sig speciella kunskapscentra, som kan förmedla olika slag av relevant hjälp. Hur sådana kunskaps- centra kan se ut och vara organiserade diskuteras närmare i kapitel 4. Sist men inte minst är det angeläget att slå fast att lärarna i förskolan och skolan har bättre möjligheter än de själva verkar inse, när det gäller att påverka barnens situation i positiv riktning på såväl kort som lång sikt. Lärarna är långt ifrån maktlösa när det gäller att utforma förskole/skolmiljön på ett sätt som är utvecklingsfrämjande för barnen. Inte minst skulle förskola och skola kunna utgöra en ganska naturlig och självskriven arena för den dialog mellan majoritetssamhället och de Barn som växer upp i nyandliga rörelser 271 nyandliga rörelserna som ännu knappast existerar men som bör komma igång ju förr dess bättre. Bland annat skulle det kunna minska de mera onödiga delarna av den nuvarande polariseringen. En sådan dialog skulle inte minst kunna gagna barnen. Litteraturhänvisningar; se kap. 8.4. Fristående skolor på religionens grund 273 6Fristående skolor på religionens grund De fristående skolorna har ökat mar- kant i antal. Från att ha varit en marginell företeelse har de på många håll i landet befäst sin ställning som ett alternativ till det offentliga skolväsendet. I samband med denna expansion har en mängd farhågor uppkommit. I den allmänna debatten har många hävdat att de fristående skolorna ger upphov till segregerande effekter. Kritikerna hävdar att segregeringen av skolan kommer att leda till etniska konflikter och skolgetton. Det påstås att det främst är den välbeställda medelklassen som låter sina barn fullgöra sin skolplikt i fristående skolor. Konse- kvensen av detta kan bli att de kommunala skolorna utarmas. Man be- farar att de mest kompetenta lärarna söker sig från de kommunala sko- lorna till de fristående skolorna. Resultatet blir "problemskolor", med sämre lärare och mindre studiemotiverade elever. Andra hävdar att det är inom de fristående skolorna som problemen uppstår. De gäller spe- ciellt de skolor som grundar sig på trosuppfattningar – de konfessio- nella skolorna. En farhåga är att eleverna blir föremål för ensidig un- dervisning och stor personlig kontroll. Stränga ordningsregler och iso- lering från det svenska samhällslivet är ytterligare farhågor som förts på tal. Dessa barn skulle inte bara få en sämre utbildning än barnen i de kommunala skolorna. De skulle dessutom inte kunna agera som full- värdiga samhällsmedborgare. Avsaknaden av kritiskt tänkande och ifrågasättande av auktoriteter antas bli stor. Detta skulle kunna leda till att den enskilde individens möte med samhället resulterade i stort psy- kiskt lidande. En sådan utveckling antas ske när individen bestämmer sig för att bryta med den religiösa gruppen för att skapa sig en egen identitet. Totalt 27 000 elever finns i de 298 fristående grundskolor som har star- tat. 390 fristående grundskolor är godkända av för att bedri- 274 Fristående skolor på religionens grund Av 78 godkända gymnasieskolor har 54 startat sin verksamhet. Konfessionella skolor, dvs. skolor som grundar sig på en religiös uppfattning, utgör en relativt stor andel av alla skolor, nämligen 60 st. I stort sett alla verksamma konfessionella skolor är grundskolor, man återfinner enbart tre gymnasier i denna grupp. De flesta konfessionella skolorna har en protestantisk inriktning. Den näst största grup- pen har islamsk profil. Reglerna för godkännande och rätt till bidrag är formulerade i skol- lagen och förordningen om fristående skolor (SFS 1996:1206) och det är som bedömer ansökningar och ger tillstånd till upprättan- de av fristående skolor. I samband med prövningen av godkännande fattar beslut även om en skolas rätt till bidrag. För att Skol- verket skall kunna ta ställning till detta måste kommunens bedömning i frågan inhämtas. Det åligger varje fristående skola att tillhandahålla skolhälsovård. Enligt skollagens 9 kap. 2 § skall också en fristående skola uppfylla ett antal andra kriterier. Den skall bl.a., utöver att ge kunskaper och färdigheter som väsentligen svarar mot dem som det offentliga skolvä- sendet skall förmedla också svara mot de allmänna mål och den värde- grund som gäller för utbildning inom det offentliga skolväsendet. Vida- re skall den vara öppen för alla barn som har rätt till utbildning, ha minst 20 elever samt uppfylla de vidare krav som regeringen före- skriver i fråga om utbildningen vid fristående skolor och om antagning till och ledningen av sådana skolor. Huvudman för de fristående skolorna kan vara enskild person, aktie- bolag, stiftelse eller annan juridisk person. För godkännande krävs bl.a. att huvudmannens verksamhet skall kunna betraktas som stabil. Möjlig- heten till insyn i verksamheten kan vara begränsad när fristående skolor drivs i stiftelseform eller aktiebolagsform. I princip vem som helst kan starta en fristående skola . Skol- verket har inte haft tillräckliga möjligheter att kontrollera personers lämplighet eller kompetens som huvudmän för fristående skolor. Om en enskild, fysisk person ansöker och beviljas startandet av friskola, är kommunen skyldig att överföra ekonomiska bidrag till denna persons konto. Möjligheter till lämplighetsbedömning av personen föreligger inte Enligt regeringens proposition 95/96:200 ser man det som angeläget att kommunen där skolan är belägen har insyn i verksamheten. Denna insyn, sägs det vidare i propositionen, är en förutsättning för att kom- munen skall kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov, vilket grundas på skolans åtagande och elevernas behov. Om kommu- nen finner anledning att ifrågasätta om den fristående skolan lever upp Fristående skolor på religionens grund 275 till kraven för sitt godkännande, får kommunen hänskjuta frågan till som prövar om tillsyn skall genomföras. Enligt samma pro- position vilar hela tillsynsansvaret på , för att bedömnings- grunden skall vara enhetlig, vilket är angeläget ur rättsäkerhetssyn- punkt. Tillsyn kan ske föranmält eller oanmält. I den här föreliggande rapporten om de konfessionella fristående grundskolorna, har tillsynsrapporter från 40 skolor studerats. I 11 fall gjordes anmärkningar för bristande lärarkompetens (ej utbildade lärare) och för att man inte kontrollerat och redovisat att eleverna uppnått re- sultat som motsvarar den kommunala . En del skolor har även fått kritik på andra punkter. Det har förekommit att godkännande har återkallats. I 24 fall har detta skett bland de konfessionella grund- skolorna . I de allra flesta fall har det här handlat om att den tilltänkta skolan, för vilken man fått godkännande, inte har kommit igång. För få elever har också varit en grund för återkallande. För de konfessionella skolornas del har ansökningar avslagits bl.a. med hän- visning till en alltför skev fördelning av undervisningstid, dålig plane- ring eller otillräckligt elevunderlag. konstaterar efter tillsyn och fallstudier att de farhågor som uttryckts inför de konfessionella friskolorna, är överdrivna. Under- visningen anses saklig och allsidig. De demokratiska värderingarna upprätthålls. kan dock konstatera att efter det att förelig- gande undersökning genomförts har problem i olika avseenden i fristå- ende skolor framkommit. Dessa problem har sin motsvarighet i för- slagen här nedan. Varje översiktlig redovisning av uppgifter bär av naturliga skäl på en eftersläpning . När uppgifterna är bearbetade har verkligheten förändrats på ett sätt som inte går att redovisa i statistik. När det gäller situationen för de fristående skolorna visar kontinuerliga kontakter med att situationen inte är problemfri. Det finns exempel på an- sökningar om att bedriva fristående skolor, där syftet uppenbart är rent kommersiellt. Vidare förekommer sökande som inte ens har grundläg- gande kunskaper om skolverksamhet och de krav som ställs på sådan. Det har förekommit att privatpersoner som helt regelmässigt fått bidrag till friskoleverksamhet insatt på sitt privatkonto, försvunnit utomlands med pengarna. Reglerna är sådana att måste handlägga och slussa ansökningar om fristående skolor vidare, även om det redan vid ansökningstillfället synes uppenbart att den sökande är olämplig av olika skäl. Möjligheter att bedöma lämplighet och regler som stipulerar en miniminivå för kompetens att bedriva skolor skulle bidra till en mera välgrundad tillståndsgivning. Antalet skolor som fått tillstånd men inte kommit igång, bekräftar detta. 276 Fristående skolor på religionens grund När det gäller barn som fullgör skolplikten på annat sätt, i s.k. hem- undervisning (gäller för totalt cirka 100 barn i landet), konstateras att den tillsyn som kommunerna skall utöva över denna, är högst varie- rande. som utövar tillsyn över kommunernas handläggning av hemundervisningsfrågor finner brister i kontroll och beslutsfattande med nuvarande underlag till bedömning. Visserligen finns det ett regelsystem som till stora delar täcker in nedanstående förslag, men problemet består i brister i kunskap och i tillämpning av detta regelssystem. -att en översyn av reglerna avseende insyn i fristående skolors för- valtning och beslutsprocess initieras -att det tillskapas ett lagstöd för att undersöka, exempel- vis genom referenser, enskilda fysiska eller juridiska personers lämplighet att driva fristående skola -att kraven på den som anställs som rektor för en fristående skola skall tydliggöras och regleras i förordning -utredningen efterfrågar också en uppföljning från om hur kommunerna utövar sin insyn i enlighet med skollagens 9 kap. 13 §, 2:a stycket och förslag i proposition 1995/96:200, (sid. 58). Vissa oklarheter och en bristfällig kunskap råder inom området skol- hälsovård i fristående skolor. utövar tillsyn av skolhäl- sovården. Elever skall kunna vända sig till en skolsköterska t.ex., i fullt förtroende, utan att riskera att hamna i konflikt med huvudmannen för skolan. Utredningen har uppmärksammat att skolhälsovårdspersonal ibland arbetar ideellt inom skolhälsovården. Frågan inställer sig om ideellt arbetande personer lyder under samma etiska regler och övriga regelsystem som anställda. Personer som arbetar inom skolhälsovården kan hamna i konflikt mellan den egna tron och de problem en elev söker skolhälsovården för. Dessa personer kan ha en yrkeslegitimation eller facklig tillhörighet som för med sig åtlydnad av etiska regler. Detta gäller dock inte alla som arbetar i elevvården. -att befattningshavare och andra som medverkar i elevvården i fri- stående skolor skall via informationsinsatser göras medvetna om att de är underkastade samma etiska regler som gäller för personal i de offentliga skolorna -att tillsyn av skolhälsovården i de fristående sko- lorna fördjupas i överensstämmelse med 98:10, "Skolhälsovården". Fristående skolor på religionens grund 277 Utredningen konstaterar att det finns brister i handläggning, beslutsfat- tande och tillsyn av skolpliktens fullgörande på annat sätt, enligt skol- lagens 10 kap. 4 §, s.k. hemundervisning. Tillämpning av skollagen för medgivande varierar starkt mellan olika kommuner. be- slutar i ärenden om s.k. hemundervisning. Kunskapen om och det an- svar för barn och unga som finns hos socialnämnden bör dock använ- das i ärenden som rör s.k. hemundervisning. Utredningen menar att det är bra om socialnämnden har kännedom om de barn som ges hemun- dervisning och därmed inte deltar i den allmänna utbildningen inom ram. Barn som undervisas på annat sätt än i skola bör också ha ett liv som innehåller sociala kontakter och hälsovård. Kon- takterna mellan familjer med barn i s.k. hemundervisning och kommu- nen kan ibland framstå som formella och svårforcerade. En enkel och fungerande kontakt mellan kommun och familjer med barn som fullgör skolplikten på annat sätt än i skola är önskvärd. För att avdramatisera och förenkla kontakterna mellan familjer med barn i sådan s.k. hem- undervisning och kommunens nämnder, föreslår utredningen att en kontaktperson förordnas av kommunen i de fall som s.k. hemundervis- ning godkänts av skolnämnd, med hörande av socialnämnd. En person inom skolhälsovården eller elevvården kan t.ex. med fördel fungera som en kontaktlänk mellan familj och kommun.