sou · GMB3160d1 · 1999-01-01 00:00:00 — används begreppet clearing som gemensam benämning på samtliga des- sa moment.6 Parterna kan själva vidta vissa eller samtliga av dessa mo- ment men det är vanligt att några av momenten eller samtliga på parter- nas vägnar vidtas av en bank eller ett värdepappersbolag eller av ett sär- skilt institut. Ett sådant institut kallas clearingorganisation. 5Med finansiellt instrument förstås ett fondpapper och annan rättighet eller förpliktelse avsedd för handel på värdepappersmarknaden. Med fondpapper förstås aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordrings- rätter som är utgivna för allmän omsättning, andel i värdepappersfond och aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis). Definitionerna finns i 1 kap. 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. 6Se 1 kap. 4 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet och prop. 1995/96:50 s. 64 f. 116 Det finansiella systemets funktioner och struktur Ordet likviditet används i olika sammanhang och kan ha lite olika betyd- else. Det finns likvida medel, likvida tillgångar och likvida marknader. Likvida medel brukar användas i diskussionen om medel på konto och utgörs då av medel som lätt och till låga transaktionskostnader, kan om- vandlas till kontanter. Medlen skall vara tillgängliga för att vara likvida. Likvida tillgångar omfattar kontanter och medel på konto, men brukar också användas i diskussionen om finansiella instrument och utgörs då av instrument som det finns många potentiella köpare av så att de går att sälja till ett givet marknadspris. Med likvida marknader brukar avses sådana marknader för finansiella instrument på vilka det går att sälja och köpa stora volymer utan att priset påverkas nämnvärt. För att pengar skall ge avkastning måste de investeras. Sedlar och mynt är fullständigt likvida tillgångar som inte ger någon ränta. Fin- ansiella institutioner och marknader skapar mer eller mindre likvida till- gångar som ger mer eller mindre avkastning, där likviditeten beror på till vilken kostnad (i vid bemärkelse) som tillgången kan omvandlas till sed- lar och mynt. Genom att ta emot medel på konto från många insättare kan ett in- stitut skapa i det närmaste fullständigt likvida medel som är räntebär- ande. Bortsett från i huvudsak förutsebara säsongsmässiga variationer uppvägs en kunds uttag normalt av andra kunders insättningar. Följakt- ligen kan uttag från inlåningskonton uppfattas som s.k. oberoende händ- elser. Detta innebär att statistiska metoder kan användas för att beräkna de genomsnittliga nettouttagen och institutet kan anpassa sina likvida reserver därefter. Återstoden av medlen kan institutet placera i mindre likvida tillgångar som ger avkastning. Av denna anledning kan institutet betala ränta på de mottagna medlen. Genom att vidare placera medlen i många olika tillgångar vars avkastning i regel är oberoende av varandra, blir den totala avkastningen på tillgångarna relativt stabil. Följaktligen kan institutet erbjuda insättarna en likvid och relativt säker placering som ger avkastning. Detta innebär att institutet tillhandahåller en speciell form av förmögenhetsförvaltning som inkluderar likviditetstjänster. In- sättarna kan sägas köpa en försäkring som ger dem rätt att ta ut medel från sina konton om de behöver likvida medel. Kostnaden för försäkring- en består i skillnaden mellan räntan på mindre likvida placeringar och räntan på kontot. Institutet utnyttjar för sin likviditetsförsäkring samma princip som t.ex. ett brandförsäkringsbolag, som kan garantera att betala ersättning för nedbrunna hus för en premie som motsvarar en bråkdel av värdet av varje försäkringsobjekt genom att försäkra ett stort antal hus, s.k. riskpoolning. Det finansiella systemets funktioner och struktur 117 Genom att tillhandahålla likviditetstjänster kan institutet öka effektiv- iteten i betalningsförmedlingen. För att de mottagna medlen skall kunna fungera som en depå av betalningsmedel måste de vara likvida, dvs. de måste kunna tas ut smidigt utan nämnvärda uppsägningskostnader. Lik- viditetstjänsten innebär att institutet kan erbjuda förmögenhets- förvaltning av transaktionsmedel. Således är marknaden för likviditet- stjänster nära förbunden med marknaden för betalningstjänster. Den förstnämnda är emellertid mer konkurrensutsatt då det går att erbjuda likviditetstjänster på flera sätt och utan att erbjuda betalningstjänster. Exempelvis kan ett institut, i stället för att ta emot medel på konto, ge ut obligationer, vilka kan köpas och säljas på en andrahandsmarknad. I detta fall skapar institutet och marknaden tillsammans en likvid tillgång. Etableringshindren har varit relativt höga då det gäller likviditets- tjänster på grund av att det har varit förbehållet bankerna att ta emot inlåning på konto. Dessa hinder har emellertid sänkts, dels genom att det har blivit lättare att få oktroj, dels genom utvecklingen av finansiella marknader och instrument. är tillgången på likviditetstjänster knappast beroende av de etablerade institutens verksamhet. Det är inte alla som kan erhålla finansiering på värdepappersmarknaden, eftersom en förutsättning är att det finns allmänt tillgänglig information om utställare av värdepapper. En del, om vilka det finns viss information men inte tillräcklig, kan erhålla finansiering. Dessa kan behöva betala ett överpris då finansiärerna kräver en riskpremie på grund av att informa- tionen inte är tillräcklig. Dessutom är det betydande transaktionskostna- der förknippade med att ge ut värdepapper, vilket inte är ekonomiskt försvarbart när det gäller små kapitalbehov. Genom att skaffa information om kunden kan ett institut ordna fi- nansiering till bättre villkor än vad kunden kan få på värdepappers- marknaden. Dessutom kan institutet fylla en funktion som kontrollorgan, dvs. att institutet övervakar och ibland även påverkar styrningen av kun- dens verksamhet. Med den införskaffade informationen som underlag kan institutet erbjuda olika tjänster. För det första kan institutet hjälpa till att ge ut värdepapper genom att stå som garant för en emission, s.k. emissionstjänster som diskuterades i avsnitt 1.4.2. För det andra kan institutet köpa dessa värdepapper själv. Detta är vad investmentföretag gör, varför kommittén har valt att benämna denna typ av tjänst invest- menttjänst. Den finansieringsverksamhet som investmentföretag ägnar sig åt, dvs. köp av värdepapper, anser kommittén inte skall utgöra till- ståndspliktig finansieringsverksamhet. 118 Det finansiella systemets funktioner och struktur för inte i det följande. Absolut vanligast är dock att institutet beviljar kredit eller tillhandahåller någon närbesläktad finansieringsform som t.ex. factoring och leasing. Detta gäller speciellt hushåll och de små och medelstora företagen som inte kan ge ut värdepapper på marknaden. Kredittjänster består av utvärdering av låntagaren och dennes even- tuella säkerhet för lånet, finansiering av krediten samt övervakning av låntagarens verksamhet. Kredittjänster innebär således att institutet skaf- far sig privat information om låntagaren, dvs. information som andra aktörer i ekonomin inte har. Genom att ha långvariga relationer med sina kunder kan ett institut minska kostnaderna för att skaffa information om sina kunder. Eftersom långsiktiga relationer tar tid att bygga upp, är tillgången till finans- ieringstjänster beroende av de etablerade institutens verksamhet. Om ett institut går i konkurs medför det såväl privatekonomiska som samhälls- ekonomiska kostnader. Privatekonomiskt kan kunden ha svårt att finna en ny finansiär, i vart fall till samma finansieringskostnad. Samhälls- ekonomiskt kan värdefull information gå till spillo med en sämre re- sursallokering som resultat. Om det dessutom är många institut som går omkull , kan resultatet bli att så många får problem med sin finansiering att det får effekter på ekonomin i stort. Som redogörs för i avsnitt 1.4.2 kan ett institut genom att ta emot medel på konto tillhandahålla betalningstjänster knutna till kontot. Som redogörs för i avsnitt 1.4.5 kan institutet öka effektiviteten i betal- ningstjänsterna genom att erbjuda likviditetstjänster. Genom att bevilja kunden en kreditlimit knuten till kontot kan institutet minska kostnaderna för kundens likviditetshantering ytterligare. Kreditlimiten innebär att kunden kan få en kredit lika snabbt och smidigt som denne kan ta ut medel från kontot. Att sköta likviditetshanteringen på värde- pappersmarknaden är i praktiken omöjligt för hushåll och små och me- delstora företag. I detta avsnitt redogörs för vilka finansiella tjänster som tillhandahålls av banker och kreditmarknadsföretag. Det finansiella systemets funktioner och struktur 119 Det finns tre olika typer av banker; bankaktiebolag, sparbanker och medlemsbanker. Av det 20-tal svenska bankaktiebolag som finns på marknaden svarar de fyra största bankerna – , Nordbanken , och Svenska Han- delsbanken – för av bankernas sammanlagda ba- lansomslutning. Som exempel på andra bankaktiebolag kan nämnas , , och . Sparbankerna (s.k. fristående) är åttio till antalet. Som exempel på sparbanker kan nämnas Bergslagens Sparbank och Sparbank. Medlemsbankerna som drivs i associationsfor- men ekonomisk förening är endast två till antalet, nämligen och Ekobanken – Din Medlemsbank. Bankrörelselagen innehåller bestämmelser om den rörelse som bankaktiebolag, sparbanker och medlemsbanker får bedriva. Komp- letterande rörelseregler rörande kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen (1994:2004) om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Bestämmelser om hur en bank bil- das och om dess organisation m.m. finns för bankaktiebolag i bank- aktiebolagslagen (1987:618), för sparbanker i sparbankslagen (1987:619) och för medlemsbanker i lagen (1995:1570) om medlems- banker. Fr.o.m. regleras frågor som rör bankaktie- bolags bildande m.m. av bankrörelselagen och aktiebolagslagen. I det följande används begreppet bank som gemensam benämning för bankaktiebolag, sparbanker och medlemsbanker om annat inte särskilt anges. Bankrörelse, dvs. verksamhet i vilken ingår inlåning på konto om be- hållningen är nominellt bestämd och tillgänglig för insättaren med kort varsel, får endast bedrivas efter tillstånd. Tillstånd får endast ges till banker. Det som är särskiljande för bank i förhållande till andra fi- nansiella institut är alltså rätten att ta emot inlåning på konto. Särskilj- ande är även skyldigheten för en bank att ta emot inlåning från allmän- heten. Inlåningen har möjliggjort för bankerna att tillhandahålla effektiva betalningstjänster till inlåningskunderna på det sätt som beskrivs i 1.4.2. och därmed gett bankerna en dominerande roll i betalningsväsendet. Flera banker spelar också en viktig roll i kreditförmedlingen och då framför allt vid förmedling av krediter till små och medelstora företag och av mycket korta krediter. Bankernas kontosystem möjliggör för ban- kerna att tillhandahålla krediter mycket snabbt och smidigt. Bankernas checkkrediter minskar kostnaderna för företagens likviditetshantering. 120 Det finansiella systemets funktioner och struktur Många svenska banker är s.k. fullsortimentsbanker vilket innebär att de tillhandahåller alla de tjänster som redovisas i avsnitt 1.4, dvs. råd- givnings-, mäklar-, betalnings-, clearing-, likviditets- och finansie- ringstjänster samt förmögenhetsförvaltning. Den enda av tjänsterna i avsnitt 1.4 som banker inte tillhandahåller är investmenttjänster. Här kan tilläggas att banker såsom ägare till vissa kreditmarknadsföretag och andra företag som tillhandahåller finansiella tjänster, såsom värde- pappersbolag, försäkringsbolag, clearingorganisationer och fondbolag även indirekt tillhandahåller sådana tjänster. Detta visar att banker är väsentliga för det finansiella systemet i flera avseenden. Om en bank skulle gå i konkurs skulle det medföra kostnader. Ju större bank som försätts i konkurs, desto högre kostnader och effekter på samhällseko- nomin. Kreditmarknadsföretag är svenska aktiebolag eller ekonomiska före- ningar som har tillstånd enligt lagen (1992:1610) om finansieringsverk- samhet att driva finansieringsverksamhet. lyder de tidigare kreditaktiebolagen och finansbolagen under lagen om finansie- ringsverksamhet och har som gemensam beteckning kreditmarknadsfö- retag. inordnas vissa ekonomiska föreningar under samma regelverk. Lagen om finansieringsverksamhet innehåller be- stämmelser om bl.a. tillståndsplikt, förutsättningar för att erhålla till- stånd, rörelseregler och tillsynsregler. Lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag är också tillämplig på kreditmarknadsföretag. Kreditmarknadsföretagen kan delas in i olika grupper där varje grupp har sitt begränsade område för kreditgivning, vilket framgår av bolags- ordningen. I det följande görs skillnad mellan bostadsinstitut och övriga kreditmarknadsföretag. , eller hypoteksbolag, är de största bland kreditmark- nadsföretagen. Det finns ett tiotal bostadsinstitut. Som exempel på bo- stadsinstitut kan nämnas Nordbanken , och (). Den primära uppgiften för bostadsinstituten är att finansiera bostäd- er. Därtill sker i viss omfattning finansiering av kommersiella fastig- heter. Utlåningen sker mot säkerheter i huvudsak i form av panträtter i fast egendom eller borgen. En viktig del av verksamheten är således att värdera säkerheter. Denna typ av krediter tillhandahålls också Det finansiella systemets funktioner och struktur 121 av banker och försäkringsbolag, men bostadsinstituten står för den över- vägande delen av bostadsfinansieringen. Bostadsinstitutens sammanlag- da utlåning är betydligt större än bankernas och uppgick /98 till . Bostadsinstituten finansierar sin kreditgivning huvudsakligen genom att emittera obligationer och certifikat på värdepappersmarknaden. Ge- nom att kreditgivningen sker mot säkerhet och att instituten lånar ut till många låntagare vars betalningsförmåga är oberoende av varandra, kan instituten normalt erbjuda en säker avkastning på sina upplåningsin- strument. Eftersom dessa är standardiserade och omsätts på värdepap- persmarknaden är de även likvida, dvs. innehavaren kan alltid sälja dem, dock med risk för att priset har fallit. Detta innebär att bostadsinstituten tillhandahåller likviditetstjänster även om medel placerade i en bostads- obligation inte är lika likvida som bankernas inlåning. Övriga kreditmarknadsföretag utgörs av de tidigare ej bostadsfinansier- ande kreditaktiebolagen och finansbolagen. I kreditaktiebolagen, som ibland kallas näringslivsinstitut, är verk- samheten inriktad på kreditgivning till näringslivet eller vissa sektorer av näringslivet. Som exempel på sådana institut kan nämnas Lant-bruks- kredit AB, och . Finansieringen sker numera genom obligationslån, certifikatprogram eller reverser på marknadsmässiga villkor; vissa institut hade tidigare statliga garantier för sin upplåning. Finansbolagen bedriver finansieringsverksamhet riktad till hushåll och företag, t.ex. i form av reverslån, avbetalningskrediter, kontokrediter samt leasing och factoring. Som exempel på finansbolag med av- betalningskrediter kan nämnas och . Som exempel på leasingbolag kan nämnas Bil- finans AB och . och kan nämnas som exempel på factoringbolag. Finans- bolagen finansierar verksamheten huvudsakligen med lån från andra fi- nansiella institut och då främst banker. Några stora bolag ger emellertid ut marknadsbevis och certifikat på värdepappersmarknaden. Säkerheten eller likviditeten i dessa är inte lika god som när det gäller bankernas upplåningsinstrument. 122 Det finansiella systemets funktioner och struktur 1.6Andra företag som tillhandahåller finansiella tjänster I detta avsnitt redogörs för vissa företag och institut som tillhandahåller finansiella tjänster. Några bedriver en ren finansiell verksamhet, t.ex. värdepappersbolag och försäkringsbolag. I andra företag utgör den fi- nansiella verksamheten närmast en bisyssla, t.ex. i bensinbolag. Ett värdepappersbolag är ett svensk aktiebolag som har fått tillstånd att driva värdepappersrörelse. Som exempel på värdepappersbolag kan nämnas och . Ett åttiotal värdepappersbolag finns på marknaden . Värdepappersrörelse är verksamhet som består i att yrkesmässigt till- handahålla vissa i lagen (1991:981) om värdepappersrörelse angivna tjänster, t.ex. handel med finansiella instument för annans räkning i eget namn och handel med finansiella instument för egen räkning. Vär- depappersrörelselagen innehåller bestämmelser om bl.a. tillståndsplikt, förutsättningar för att erhålla tillstånd, rörelseregler, rätt för värdepap- persbolag att förvärva finansiella instrument och tillsyn av Finansin- spektionen. Regler om kapitaltäckning och stora exponeringar finns i lagen om kapitaltäckning och stora exponeringar för kreditinstitut och värdepappersbolag. Värdepappersbolagens huvudsakliga funktion är att bedriva handel med värdepapper för kunders räkning i eget namn, s.k. kommissions- handel. Värdepappersbolag tillhandahåller också mäklartjänster som beskrivits ovan under avsnitt 1.4.2. Vidare tillhandahåller vissa värde- pappersbolag likviditetstjänster genom att ta emot kunders medel på konto (inlåning) samt finansieringstjänster genom att ge krediter, dvs. sådana tjänster som beskrivs i avsnitt 1.4.6 och 1.4.7. Förutsättningen för att ett värdepappersbolag skall få ta emot inlåning enligt nuvarande reglering är att bolaget också har tillstånd att ge krediter och att såväl inlåningen som kreditgivningen underlättar värdepappersrörelsen. Försäkringsbolag är endera aktiebolag eller ömsesidiga bolag som har tillstånd enligt försäkringsrörelselagen (1982:713) att bedriva försäk- ringsrörelse. Ömsesidiga försäkringsbolag ägs av sina försäkringstagare. Det finansiella systemets funktioner och struktur 123 Försäkringsbolagens rörelse regleras i försäkringsrörelselagen. De nä- ringsrättsliga reglerna i lagen delar upp försäkringsbolagens verksamhet i skadeförsäkringsrörelse och i livförsäkringsrörelse. Dessa verksamheter skall i princip drivas i olika bolag. Vissa försäkringar kan dock före- komma i såväl skade- som livförsäkringsbolag. Till skadeförsäkringsrö- relse hör bl.a. sakförsäkringar. Till livförsäkringsrörelse hör dödsfalls- och livsfallsförsäkringar. Det är endast försäkringar som är kopplade till förmögenhetsförvaltningen, dvs. livförsäkringar och andra kapitalförsäk- ringar, som är av intresse i detta sammanhang. En särskild form av liv- försäkring är försäkringar med anknytning till värdepappersfonder. För- säkringsformen kallas fondförsäkring eller unitlinked-försäkring och skall drivas i särskilt bolag, s.k. fondförsäkringsaktiebolag. I lagen (1989:1079) om livförsäkring med anknytning till värdepappersfonder finns särskilda regler för denna livförsäkring. finns drygt tjugo livförsäkringsbolag på marknaden. Som exempel på livförsäkringsbolag kan nämnas Landia Livförsäk- ringsaktiebolag, Livförsäkringsaktiebolaget , ömsesidig livförsäkring och Försäkringsbolaget . Det finns tio fondför- säkringsaktiebolag på marknaden, t.ex. SparFond, livförsäkringsaktie- bolag och AMF Fondförsäkringsaktiebolag. I detta sammanhang bör även försäkringsverksamhet som bedrivs av understödsföreningar nämnas. En understödsförening är en förening för inbördes bistånd med uppgift att lämna sjukhjälp, begravningshjälp, pension eller liknande understöd åt sina medlemmar eller deras anhöriga. Verksamheten i föreningarna regleras i lagen (1972:272) om un- derstödsföreningar. Lagen är föremål för översyn. Re- formerade regler har föreslagits i betänkandet Försäkringsföreningar – ett reformerat regelsystem, SOU 1998:82. En understödsförening kan meddela pensionsförsäkring, kapitalförsäkring eller sjukförsäkring. Kännetecknande för livförsäkringsbolag och understödsföreningar som i sin rörelse meddelar kapitalförsäkringar är att de erbjuder försäk- ringar kopplade till förmögenhetsförvaltningen (se avsnitt 1.4.3). Sådana försäkringsbolag fyller en viktig roll som förmögenhetsförvaltare i det svenska finansiella systemet. En clearingorganisation är ett svenskt aktiebolag eller en svensk eko- nomisk förening som har fått tillstånd enligt lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet att bedriva clearingverksamhet. Clearingverk- samhet är fortlöpande verksamhet som består i att på clearingmedlem- marnas vägnar göra avräkningar beträffande deras förpliktelser och 124 Det finansiella systemets funktioner och struktur leverera finansiella instrument eller att betala i svensk eller utländsk va- luta, eller att genom inträdande som part eller som garant ta över ansva- ret för förpliktelsernas fullgörande, eller på annat sätt sörja för att för- pliktelserna avvecklas genom överförande av likvid eller instrument.7 Den clearingverksamhet som bedrivs av clearingorganisationer regle- ras av lagen om börs- och clearingverksamhet. Denna lag innehåller be- stämmelser om bl.a. tillståndsplikt, förutsättningar för tillstånd, rörelse- regler och tillsyn av . Regleringen av clea- ringverksamhet riktar sig mot sådan verksamhet som är av betydelse för den finansiella marknaden och det finansiella systemets stabilitet. Riks- banksclearingen samt clearingverksamhet som huvudsakligen all- mänheten deltar i är inte tillståndspliktig enligt lagen om börs- och clea- ringverksamhet. Riksbanksclearingen behandlas utförligare i avsnitt 1.7.2. Som exempel på clearingorganisationer kan nämnas Värdepappers- centralen (), () och Bank- girocentralen (). VPC intar en central ställning vad avser kontohållning, clearing och avveckling av instrument, i första hand aktier och obligationer, registrerade i VPC:s kontosystem (VP-systemet). På derivatmarknaden intar OM en central ställning genom att bolaget dels clearar de derivatinstrument som handlas på OM:s börs, dels clearar en betydande del av de derivatinstrument som handlas direkt mellan parter- na och deras ombud på penningmarknaden, främst ränteterminer. BGC bedriver ett system för clearing av betalningsförpliktelser mellan bl.a. banker, myndigheter, företag och privatpersoner, bankgirot. Bankgirots verksamhet består främst i att cleara s.k. massbetalningar, dvs. hushål- lens och företagens betalningar. Bankgirots clearingverksamhet faller under lagen om börs- och clearingverksamhets tillämpningsområde en- dast såvitt gäller bankgirots nettning av betalningar mellan de deltagande bankerna.8 Clearingorganisationernas clearingtjänster (avsnitt 1.4.5) har bety- delse för effektiviteten i handeln på de finansiella marknaderna och i be- talningsförmedlingen. 7Se 1 kap. 4 § lagen (1992:543) om börs- och clearingverksamhet och prop. 1995/96:50 s. 64 f. 1995/96:50 s. 77 och 137. Det finansiella systemets funktioner och struktur 125 är ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd enligt lagen (1990:1114) om värdepapperfonder att utöva fondverksamhet. Med fondverksamhet avses förvaltning av en värdepappersfond och den för- säljning och inlösen av andelar i fonden som utövas av ett fondbolag. En värdepappersfond består av fondpapper och andra finansiella instrument. Den bildas genom kapitaltillskott från allmänheten och ägs av dem som har tillskjutit kapital. huvudsakliga uppgift är att tillhan- dahålla förmögenhetsförvaltning på det sätt som har beskrivits i avsnitt 1.4.3. Det finns ett åttiotal fondbolag. Däribland kan nämnas och . Den fondverksamhet som ett fondbolag får ägna sig åt regleras i la- gen om värdepappersfonder. Denna lag innehåller bestämmelser om till- ståndsplikt, förutsättningar för att erhålla tillstånd, placeringsbe- stämmelser, regler om informationsplikt samt tillsyn av Finansinspek- tionen. avses i detta sammanhang företag som ger ut kontokort eller förbetalda kort. Kontokort är ett kort som kan användas för betal- ningar genom att det ger tillgång till tillgodohavande eller kredit på ett konto.