sou · GMB38d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Av vad som har framkommit om marknadsföringen av alkoläsk framgår att denna skulle kunna motverkas genom införandet av en bestämmelse at t alkoholdrycker inte får marknadsföras i sådan förpackning eller form som kan vara ägnad att fånga uppmärksamheten hos dem som inte har fyllt . Möjli gheten att införa en sådan lagstiftning måste i första hand prövas mot känneteckensrätten. Användningstvånget i 25 a § varumärkeslagen (1960:644) innebär att en innehavare av ett varumärke måste göra ett verkligt bruk av märket , annars kan registreringen komma att hävas. Även om användningstvånget inte gäller för varumärken som uppnått s itt skydd genom inarbetning, krävs naturligtvis att också sådant varumärke används för att skyddet skall bestå. Förbudet i 2 § alkoholreklamlagen mot att i kommersiella annonser marknadsföra alkoholdrycker i ljudradio- eller TV-program och spritdryck- er, vin och starköl i periodiska skrifter innebär visserligen redan det e n inskränkning i rätten att använda vissa varumärken. Vissa reklammedel är med den regleringen utestängda. Marknadsföring i etermedier och i pressen har dessutom stor genomslagskraft och får därmed anses viktig fö r upprätthållande av användningstvånget. Sådana inskränkningar är doc k betydligt mindre ingripande än en generell inskränkning i möjligheten att marknadsföra alkoholdrycker alkoläsk under vissa typer av varukän- netecken. Ett förbud mot att marknadsföra alkoholdrycker i såda n förpackning eller form som kan vara ägnad att fånga uppmärksamheten hos dem som inte har fyllt skulle träffa all marknadsföring. Utredningen gör därför bedömningen att en bestämmelse sådan som den nu diskuterade skulle strida mot grunderna för bestämmelsen i 25 a § varumärkeslagen. Den nu diskuterade regleringen av marknadsföringen av alkoläsk skulle dessutom försvåra, om inte t.o.m. omintetgöra, möjligheten att uppnå skydd genom inarbetning. Vid inarbetning skall ett tidigare okänt varumärke göras känt för en betydande del inom den s.k. o msättningskretsen. Det kan krävas större exponering och kraftfullare marknadsföring för att genom inarbet- ning uppnå ett skydd än att upprätthålla ett skydd på sådan grund. Också med hänsyn härtill kan enligt utredningen en sådan bestämmelse som n u övervägts inte anses godtagbar. Härtill kommer åtaganden enligt internationella konventioner (se kapitel 12 för en närmare redogörelse). Enligt t.ex. artikel 20 i TRIPs- avtalet får användningen av ett varumärke i n äringsverksamhet inte oskäligt skall förs våras av särskilda krav. Som exempel på vad som avses me d Närmare om en ny lagstiftning särskilt krav anges i artikeln att varumärket skall användas i särskild form. Det kan ifrågasättas om den nu diskuterade regleringen som tar sikte p å alkoläsken är förenli g med artikel 20 i . I sammanhanget bör vidare telle quelle regeln i artikel 6 quinquies uppmärk- sammas. Enligt denna regel skall varje varumärke som är vederbörlige n registrerat i sitt hemland kunna registreras och erhålla skydd i sin ur- sprungliga form i andra unionsländer, dvs. också här i . quelle regeln gäller visserligen endast registrering och inte användningen. En så långtgåe nde inskränkning i användningen som den nu skisserade får dock samma effekt som en registreringsvägran (jfr SO U 1995:114 s. 135 ff. särskilt s. 140). Det är varumärkeslagens avsikt, liksom de internationella konventionernas, att möjliggöra för varumärkesinnehava- ren att använda sina registrerade varumärken kommersiellt, och att bereda innehavarna en ensamrätt till användningen av varumärket. Om det ä r tillåtet att registrera ett varumärke bör det också vara tillåtet att använd a det. Slutligen måste artikel 7 i och artikel 15 (4) i TRIPs- avtalet uppmärksammas. Av dessa framgår att varuslaget inte får utgör a hinder för registreringen av varumärken. Också dessa artiklar rör registre- ring, men som anmärkts bör en alltför långtgående inskränkning i (användnings)rätten till ett varumärke jämställas med ett registreringshin- der. Också de nu angivna artiklarna lägger förmodligen hinder i vägen för den diskuterade regleringen av alkoläsken. Det skall dock understrykas att nu angivna bedömningar gäller unde r förutsättning att en reglering som tar sikte på användningen av varumärken i viss form inte kan motiveras med hänsyn till ett absolut registreringshin- der i 14 § första stycket 23 varumärkeslagen (jfr artikel 6 quinquie s section B). Som framgått under avsnitt 12.2.2 tar bestämmelsen i 14 § första stycket 3 inte sikte på folkhälsoar gument eller andra sådana skäl som skulle kunna rättfärdiga en inskränkning i varumärkesrätten på sådant sätt som diskuterats för den nu övervägda regleringen av marknadsföringen av alkoläsken. Det är inte heller fråga om att hindra registrering (använd- ning) av varumärken som är ägnade att vilseleda allmänheten på det sät t som förutsätts i 14 § första stycket 2. Enligt utredningens samlade bedömning är det med hänsyn til l känneteckensrätten inte möjl igt att begränsa marknadsföringen av alkoläsk med ett förbud mot förp ackningar m.m. som är ägnade att fånga uppmärk- samheten hos dem som är . Ett förbud mot att marknadsföra alkoläsk på försäljningsställen Marknadsföring av alkoholdrycker kan ske på säljställen . Utredningens hittillsvarande överväganden ge r inte anledning till införandet Närmare om en ny lagstiftning av någon annan reglering i detta avseende. Emellertid skulle undantag kunna göras för alkoläsk. M ed en sådan reglering skulle marknadsföringen av alkoläsk vara tillåten endast genom själva saluhållandet på restauranger och dylikt och i Systembolagets butiker. Mot en sådan betydande in- skränkning i möjligheten att marknadsföra alkoläsk kan dock samm a invändningar göras gällande som ovan anförts beträffande ett totalförbud mot att marknadsföra alkoläsk eller generella inskränkningar i möjligheten att marknadsföra produkten. Härtill kommer att så långtgående inskränkningar som diskute- rats faller utanför motivet att skydda barn och ungdom från marknadsföring av alkoläsken. Barn och ungdomar får inte köpa alkoläsk på restauranger och på Systembolaget innan de fyllt 20. Dessa ställe n besöks huvudsakligen av sådana som är . Effekten av n u diskuterad inskränkning av marknadsföringen på försäljningsställe skulle därför dessutom troligen vara begränsad. Slutligen vill utredningen anmärka följande. På ett försäljningsställe är reklamens förenlighet med gällande bestämmelser mer kontrollerbar til l skillnad från vad som är fallet med t.ex. marknadsföring av alkoholdryck i gränsöverskridande TV-sändningar och på Inter net. Ett förbud mot reklam för alkoläsk skulle kunna medverka till a nvändandet av sådana svårkontrol- lerbara reklammedel. Sammanfattningsvis finner inte utredningen anledning att föresl å särskilda begränsningar av marknadsföringen av alkoläsk på försäljnings- ställen. Marknadsföringen av alkoläsk riktad mot barn och ungdomar kan förmodl igen angripas redan med stöd av dagens reglering av såvä l marknadsföringen i allmänhet som alkoholreklamen. Det kan emellertid finnas anledning att genom ändringar i lagstiftningen tydligare än vad som gäller klargöra att det är oför enligt med kravet på god marknadsförings- sed att rikta marknadsföringen av alkoholdrycker mot barn och ungdomar. All marknadsföring skall enligt 4 § marknadsföringslagen stämm a överens med god marknadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Med god marknadsföringssed avses enligt 3 § marknadsföringslagen god affärssed eller andra vedertagna normer som syftar till att skydda konsumenter och näringsidkare vid marknadsföring av produkter. Som tolkningsunderlag för vad som skall anses utgöra god marknadsfö- ringssed tjänar bl.a. Grundregler fö r reklam (), myndigheters råd, riktlinjer och föreskrifte r samt praxis. Preciserade regler om marknadsföring Närmare om en ny lagstiftning finns också i andra lagar, såsom kravet i alkoholreklamlagen på att särskild måttfullhet skall iakttas vid den tillåtna marknadsföringen av alkoholdryck- er. Vid bedömningen av vad som skall anses utgöra god marknadsförings- sed skall beaktas att konsumenten regelmässigt endast har en flyktig kontakt med marknadsföringen. Särskilda krav på vederhäftighet ställs på sådan reklam som riktar sig till svaga grupper. Hit hör barn och ungdomar. anger som en grundläggande princip att reklam skall utformas med vederbörlig känsla av socialt ansvar. Av framgår vidare att reklam inte får utnyttja barns naturliga godtrogenhet eller ungdomars bristande erfarenhet och att reklam som riktas till eller är ägnad att påverka barn eller ungdom inte får innehålla framställning i ord elle r bild som kan medföra fysiska skadeverkningar eller påverka dem negativt i psykiskt eller moraliskt avseende (artikel 13). En marknadsföring a v alkoläsk som kan anses rikta sig till barn och ungdomar bör inte bedömas förenlig med kravet på a tt reklamen skall utformas med vederbörlig känsla av socialt ansvar och kan också anses medföra risk för skadeverkningar. Att vägt in i bedömningen a v vad som skall anses vara god marknadsföringssed framgår av bl.a. M D 1973:5, 1983:25 och 1996:7. I MD 1983:25 var bakgrunden följande. hade sålt bl.a. ingredienser för hemtillverkning av vin och redskap samt handböcker för sådan tillverkning. Bolagets produkter hade marknadsförts i e n postorderkatalog som bl.a. skickats som direktadresserad reklam till enskilda konsumenter, däribland barn och ungdomar . Erbjudan- dena hade kombinerats med formuleringar som t.ex. Snabb-vin med äkta spansk druvsaft och dansk superjäst samt i något fall illustrerats med en färgbild av ett glas innehållande vitt vin, en vindruvsklase och några räkor. Även Vinkungens bok och Nya hembränningsboken hade marknads- fört s i postorderkatalogen. KO väckte talan mot vi d . Eftersom barn får anses ha en begränsad möjlighet att värja sig mot den personliga bearbetning som direktreklam innebär, borde enligt Marknads- domstolen vissa begränsningar gälla för sådan reklam. konstaterade därefter att det mot bakgrund av innehållet i den lagstift- ning som reglerar försäljning och marknadsf öring av alkoholhaltiga drycker samt den allmänna kännedomen om alkoholens hälsorisker vid mark - nadsföring av ifrågavarande utrustning måste iakttas särskild måttfullhe t och ansvarskänsla. Principen om att reklam skall utformas med känsla av socialt ansvar, som finns fastslagen i Grundregler för reklam, gjorde sig enligt särskilt starkt gällande i det aktuella sammanhanget. fann sålunda att den påtalade marknadsföringen i nte var förenlig med god affärssed. Närmare om en ny lagstiftning förbjöds bolaget vid vite att genom direktadresserad reklam marknadsföra utrustning m.m. för hemtillverkning av vin till personer . I MD 1979:5 prövade på talan av KO mot Pripps- bryggerierna AB en affisch med reklam för mellanölet Three Towns . Affischen var utförd i flerfärgstryck och var och . Hela affischen upptogs av sex fotografier på två ungdomar, en pojke och en flicka, med ölglas i händerna i en grönskande omgivning. Affischen var placerad vid ett försäljningsstånd i Kungl. Tennishallen i Stockhol m under tennisturneringen . citerade bl.a. ICC.s dåvarande regler för rekla m samt anförde att reklam för alkoholdrycker i ord och bild i hög grad måste prä glas av måttfullhet och ansvarskänsla. Därefter konstaterade - domstolen att affischen på grund av sin utformning i bild måste anses riktad till ungdom och att reklamen därför stred mot de ino m bryggerinäringen gällande egna reglerna för ölreklam. konstaterade vidare att affischen var uppsatt under ett sportarrangemang. slutsats blev därför a tt reklamen på ett uppenbart sätt var otillbörlig enligt den då gällande marknadsföringslagen. I ett avgjort mål prövad es på grundval av ICC:s Grundläggande regler för reklam tillbörligheten i en marknadsföring som riktade sig til l dem i åldern . I MD 1996:7; KO ./. Unit i (Unit) prövades sålunda en annons för fritidsskor som innehöll bl.a. en bild som visade hur någon trampade eller stampade på ett manligt ansikte som hade ett mycket plågat uttryck. åberopade att reklam enligt grundreglerna inte får innehålla något som kan befaras leda till eller uppmuntra våldshandlingar samt att reklam till barn inte får framstå som överseende med bruk av våld i sammanhang där detta kan strida mot lag eller allmänt godtagna normer för ett socialt uppträdande. Domstolen konstaterade att den påtalad e våldsscenen hade använts utan några som helst förmildrande eller för - klarande inslag samt att den fick anses uppmana till våld och bidra till att skapa uppfattningen att sådant våld fick förekomma. Härigenom bedömdes marknadsföringen strida mot god affärssed och var därmed otillbörlig. De nu redovisade rättsfallen visar enligt utredningens mening att redan marknadsföringslagen skulle kunna utgöra tillräckligt underlag för e n prövning av om vissa marknadsföringsåtgärder avseende alkoläsken ä r förenliga med kravet på god marknadsföringssed. Givetvis är också alkoholreklamlagen tillämplig. I det under 10.3. 3 anmärkta ärendet angående Hoochy Coochy After noons som Konsument- verket prövat (96/K2271) fann verket att annonseringen stred mo t alkoholreklamlagen. I det fallet torde det ha varit en överträdelse a v Närmare om en ny lagstiftning annonsförbudet som föranledde Konsumen tverket att kritisera marknadsfö- ringen. Kravet på att särskild måttfullhet skall iakttas vid marknadsföring a v alkoholdrycker kan också prövas mot marknadsföringen av alkoläsk. Om t.ex. marknadsföring av en alkoläsk sker från högtalarbilar, såsom påstås ha varit fallet under i , skulle det strida mot riktlinjer (punkt 4.2 KOVFS 1979:5). En sådan marknadsföring borde såle des anses strida mot kravet på särskild måttfull- het. Därmed skulle det vara möjligt att ingripa mot marknadsföringen med stöd av marknadsföringslagens sanktionssystem. Dominerande inslag av en typ av alkoläsk på eller vid ett försäljnings- ställe skulle också kunna strida mot alkoholreklamlagen. Alkoholdrycker får inte serveras eller säljas till ungdomar under 18 respektive . Självfallet bör det inte heller vara tillåtet att rikt a marknadsföringen av alkoholdrycker mot dessa grupper. Enligt utredning- ens uppfattning har emellertid alkoläsk främst genom sin image, produktens förpackning och utformning i övrigt inriktats mot ungdomar. Enligt utredningens mening bör det i tydlighetens intresse till förhin - drandet av sådan marknadsföring införas en bestämmelse, varav direk t framgår att marknadsföringen av alkoholdrycker inte får rikta sig särskilt till barn eller ungdomar. Vad utredningen åsyftar med barn och ungdomar har angetts under 14.6.1. Det finns enligt utredningens mening ingen anledning att ange någon precis bestämmelse härom. En sådan bestämmelse blir tillämplig om marknadsföringen har e n sådan utformning att det kan antas att barn och ungdomar lätt lägger märke till och kan påverkas av marknadsföringen. Härvid skall beaktas att bar n och ungdomar i yngre tonåren har svårare än vuxna att kritiskt granska och värja sig mot marknadsföring. D et kan naturligtvis medföra svårigheter för KO att bevisa att en marknadsföring riktar sig särskilt till barn oc h ungdomar. Viktiga bedömningskriterier är härvid dryckens egenskaper och sammansättning, dryckens popularitet hos unga, dess namn och förpack - ningens utformning. Den föreslagna regleringen tar således inte ensidig t sikte på varumärken eller förpackningen. Enligt utredningens mening bör dessa beaktas inom ramen för en helhetsbedömning av framställningen . Utredningen återkommer med närmare överväganden i författningskom - mentaren till 4 kap. 2 § andra stycket alkohollagen. Andra åtgärder för att komma till rätta med barn och ungdomars konsumtion av alkoläsk För att komma till rätta med barns och ungdomars konsumtion av alkoläsk bör enligt utredningens bedömning dels åtgärder inom ramen för de t Närmare om en ny lagstiftning europeiska samarbetet, dels nationella åtgärder mot langningen vara mest verkningsfulla. Även om det faller utanför uppdraget att föreslå andr a åtgärder än sådana som rör marknadsföringen vill dock utredningen peka på följande. Enligt utredningens bedömning är, som nämnts, ett av de störst a problemen med alkoläsken att drycken på grund av sin sammansättning är så lättdrucken. En åtgärd skulle därför kunna vara att helt enkelt förbjuda produkten. För att ett förbud inte skall komma i strid med bl.a. gemen - skapsrätten bör ett så dant beslut inte fattas av ett enskilt land utan beredas inom EU. Utredningen vill dock understryka att en sådan åtgärd skull e medföra flera frågeställningar. Frågan är t.ex. hur ett sådant förbud skal l avgränsas, inte minst mot färdigblandade drinkar som åtminstone int e ansetts utgöra något särskilt problem för ungdomars alkoholkon - sumtion. Vidare kan det ifrågasättas om inte ett förbud skulle komma i konflikt med äganderätten. Ett annat sätt att minska den totala efterfrågan på alkoläsken kan vara det av socialministern initierade, nämligen att inom EU verka för en ändrad klassificering av alkoläsken på så s ätt att den hänförs till en s.k. mellanpro- dukt eller spritdryck. Eftersom priset, tillsammans med tillgängligheten, är de enskilt viktigaste faktorerna som påverkar konsumtionen av alko- holdrycker bör detta alternativ vara det mest verkningsfulla sättet att lösa problemet med barns och ungdomars konsumtion av alkoläsk. Som utredningen antytt är langningen ett annat stort problem. Trots att barn och ungdomar inte har rätt att köpa alkoläsk på restauranger oc h Systembolagets butiker före 18 respektive konsumerar många av dem alkoläsk. Detta förhållande är något som måste uppmärksamma s i det fortsatta arbetet. Under arbetets gång har utredningens uppmärksamhet fästs också p å fö rsäljningen av s.k. alkopulver. Marknadsföringen och försäljningen a v alkopulver faller dock utanför utredningens uppdrag som begränsats till en övers yn av bestämmelserna för marknadsföringen av alkoholdrycker. Utredningen har inhämtat att överväger att tillsätta en utredning om teknisk sprit m.m. Frågor om försäljningen av alkopulver bör kunna komma under övervägande i det sammanhanget. 14.7Reklamen för lättöl och andra alkoholhaltiga lättdrycker Lättöls reklamen uppfattas av många som reklam för starkare öl. I lättölsreklamen skildras inte sällan situationer, t.ex. fester eller interiöre r från restauranger, där det är mycket va nligt att alkoholdrycker förekommer. Det finns också framställningar som skildrar människor som uppträder som Närmare om en ny lagstiftning om de druckit alkoholdrycker. De egenskaper som man kanske mer naturligt förknippar med lättöl, dvs. att det är en törstsläckande måltidsdryck so m inte ger någon alkoholpåverkan, framhävs mer sällan i reklamen. At t lättölsreklamen påverkar försäljningen av starköl har framgått av Spen - drups reklamkampanj för Guld (se avsnitt 10.2). () har prövat lättölsreklam vid någr a tillfällen (angående MER:s uppgifter, se avsnitt 4.4.2). Genom uttalande 5/94 gav MER sin uppfattning till känna om TV-reklam för lättöl . Bakgrunden var följande. sändes i bl.a. TV4 ått a reklamfilmer för ljusa lättöl. Filmerna utgjorde varianter av samma tema: En man med ett plågat ansiktsuttryck satt i en länstol intill et t kylskåp, välfyllt med det aktuella ölet, i ett i övrigt sparsamt möblerat rum. När mannen öppnade kylskåpet o ch drack av ölen spred sig ett lugn och ett harmoniskt uttryck över mannens ansikte som olika störand e moment, framförallt hans hustru som städade eller försökte prata me d honom, försvann. Samtliga filmer avslutades med en bild av lättölets etikett samt texten Livet har sina ljusa stunder klass 1. KO anmälde de åtta filmerna och gjorde gällande att marknadsföringen stred mot de etiska kraven i för reklam då den kund e uppfattas som stötande. MER fann att filmernas utformning för merparten av målgruppen måste ha framstått som skämtsamma och grovt överdrivna beskrivningar av både könsrollsbetingade relationsfrågor och av de t marknadsförda lättölets egenskaper att ge behagliga och lugnande upp - levelser till den som dricker det. MER fann ingen anledning till anmärkning mot de påtalade filmerna på de i anmälan anförda grunderna. Utredningen har enligt direktiven att pröva bl.a. om en ändrad definition av vad som är alkoholdryck kan vara en från utredningens ståndpunkte r motiverad alkoholpolitisk åtgärd. Utredningen har vid sin prövning av olika åtgärder mot lättölsreklamen som uppfattas som reklam för starkare ö l funnit att en ändrad alkoholdrycksdefinition inte är en lämplig väg (s e avsnitt 13.7). Utredningen har i stället förordat restriktioner för användning vid marknadsföring av lättöl av varumärken som också används vi d marknadsföring av starkare öl. Restriktionerna bör begränsas till att avse den marknadsföring som omfattas av annonsfö rbudet i alkoholreklamlagen. Med en sådan ordning kommer det fortfarande att bli tillåtet för t.ex . öltillverkare eller distributörer att marknadsföra sina produkter i enlighet med de övriga kraven i alkohollagen samt de allmänna bestämmelserna för marknadsföring i marknadsföringslagen, så länge detta sker annat än i kommersiella annonser samt på ett sådant sätt att risk för förväxling med en starkare produkt inte sker. Om annonsförbudet i tidningar i enlighet med vad utredningen har förordat kommer att omfatta också öl kommer marknadsföring i tidningar, radio och TV kunna avse endast lättöl som klart skiljer sig från marknadsföring av öl och starköl. Närmare om en ny lagstiftning Om det på grund av framställningens innehåll och andra omständigheter såsom likheter mellan varumärkena för lättöl respektive starkare öl, ä r uppenbart att en marknadsföring egentligen avser starköl är reglerna fö r marknadsföring av sådant öl, bl.a. annonsförbuden, direkt tillämpliga. En sådan marknadsföring bör också kunna bedömas som otillbörlig enligt 4 § första stycket marknadsföringslagen. Som utredningen har redogjort för i avsnitt 4.4.2 har Svenska Bryggare- för eningen beslutat om relativt långtgående krav på lättölsrekla - mens tydlighet och innehåll. Enligt uppgift från föreningen hade man vid mitten av ca 20 medlemmar som tillsammans kontrollerade av marknaden för svenskproducerat öl. Lättölsreklamen är således i mycket stor utsträckning redan underkastad långtgående restriktioner som syftar till att den inte skall tjäna som indirekt reklam för starköl. Det låter sig visserligen sägas att de alkoholpolitiska önskemålen om förändringar i lättölsreklamen därigenom är i stort sett tillgodosedda. Den reklam som har fö rekommit har emellertid enligt utredningens mening så allvarligt kommit att strida mot grunderna för lagstiftningen inom området att fortsatt sådan reklam bör förhindras redan i lag. Detta följer också av va d utredningen anfört om behovet av lagstiftning under avsnitt 13.4. Härtil l kommer att egenåtgärder när som helst kan ändras och att tillämpningsom- rådet för Svenska Brygg areföreningens överenskommelse är begränsad till medlemsföretagen. Även om de sammant aget dominerar marknaden för det svenskproducerade ölet kan det finnas bryggeriföretag vilkas lättölsproduk- ter inte träffas av restriktionerna. Utredningen har trots den nya självpåtag- na regleringen därför övervägt särskild lagstiftning. 14.7.1Risken för förväxling av reklamen för alkoholhaltiga lättdrycker med reklamen för alkoholdrycker bör försvåras För att försvåra att reklam för alkoholhaltiga lättdrycker förväxlas me d reklam för alkoholdrycker föreslår utredningen i nförandet av en bestämmel- se som innebär att marknadsföring av lättöl och andra alkoholhaltig a lättdrycker skall utformas på sådant sätt att den inte kan förväxlas me d marknadsföring av drycker som innehåller mer än 2,25 volymprocent alkohol. Den föreslagna regeln innebär inte bara ett förtydligande av va d som föreskrivs för lättölsreklamen genom riktlinjerna för marknadsfö- ring av öl klass II (KOVFS 1979:6, p.