sou · GMB3104 · 1999-01-01 00:00:00 — nell karaktär – saknas det nästan helt mer ingående process- eller orga- nisationsstudier av handläggningsarbete. För att få reda på hur arbetsgivaren arbetar med rehabilitering i praktiken skulle det krävas en omfattande enkätundersökning. En mot- svarande undersökning skulle också behövas för att klargöra försäk- ringskassans arbete med rehabilitering särskilt med avseende på kon- takterna med arbetsgivaren. I avsaknad av sådant material har vi byggt vår beskrivning på ett antal undersökningar som i vissa fall ursprung- ligen gjorts i annat syfte. De undersökningar som vi använt som underlag för vår framställ- ning om rehabiliteringsarbetet i praktiken är ett antal av RFV:s ra ppor- ter angående bl.a. rehabiliteringsverksamheten (RFV redovisar 1989:12, 1994:5, 1995:20 och 1996:14 samt RFV anser 1998:4), en stickprovs- undersökning av RFV angående arbetsgivarens rehabiliteringsinsatser och Statskontorets rapport, Perspektiv på rehabilitering, (1997:27). Det finns skäl att redan här särskilt nämna RFV:s s.k. tillsynsrapport (RFV anser 1998:4). I rapporten redovisas relativt ingående försäkrings- kassornas handläggning av bl.a. rehab ilite- ringsärenden. I denna belyses även arbetsgivarens initiativ i rehabili- teringshänseende och samordningsansvar i rehabili- teringsprocessen. Tonvikten i tillsynen har legat på frågor kring ärende- hantering och tillämpning av gällande regelverk. I så måtto har den bety- delse för oss. Tillsynen har emellertid inte rört effekterna eller utfallet av försäkringarna för de försäkrade eller samhället i stort och inte heller de delar som fungerar väl. En stor begränsning är att redovisningen enbart handlar om avvikelser från normal hantering, och på så sätt enbart omfattar de brister i ärendehantering och tillämpning som RFV har uppmärksammat. Verket har granskat samtliga 25 försäkringskassor i landet och hur de arbetat med de försäkringar som rör ohälsa. Urvalet har gjorts slump- mässigt och försäkringsk assorna har granskat ca 700 ärenden och RFV ca 250 ärenden som rör rehabiliteringsersättning. För att få en uppfatt- ning om kvaliteten i beslutsunderlaget har ca ett trettiotal ärenden grans- kats av varje försäkringskassa och ett tiotal av RFV. Urvalet och gransk- ningen av ärenden för de olika kassorna är spridda om ca . I utredningen har vi känt behov av att få fram ett mer rättvisande och utförligt underlag som mer i detalj visar hur arbetsgivaren hanterar rehabilitering i praktiken och belyser reha- biliteringsansvar. Till viss del har våra önskemål kunnat infrias. RFV har i en under- sökning om arbetsoförmåga på grund av nack- eller r yggbesvär hämtat in material som bl.a. behandlar arbetsgivarens rehabiliteringsinsatser Rehabiliteringsarbete i praktiken 149 och belyser rehabiliteringsansvar. Det bör observe- ras att undersökningen endast avser individer med diagnosen besvär i rygg och nacke, vilket för med sig att materialet har sina begräns- ningar. Men eftersom diagnosgruppen är den vanligaste vid långvarig sjukskrivning i och materialet, såvitt vi känner till, är det enda som i viss mån behandlar rehabilitering ur arbetsgivarperspektiv och som vi med kort varsel kan få fram, har vi ändå funnit anledning att ta fram och redovisa det. Vi har utifrån angivna utgångspunkter fått hjälp av RFV att bearbeta relevanta delar av undersökningsmaterialet och presenterar resultatet i de följande avsnitten om arbetsgivaren respektive . Avdelningsdirektör och byråsekreterare , Utredningsenheten vid RFV, har på vårt uppdrag tagit fram material ur RFV:s undersökning samt haft hand om bearbetningen av materialet. Följande bör nämnas om RFV:s undersökning. Undersökningen ingår i ett internationellt projekt, Work Incapacity and Reintegration, som bedrivs gemensamt av socialförsäkringsadmi- nistrationen i en rad länder och delvis har publicerats. RFV samarbetar med Yrkesortopediska enheten på vid samt med de allmänna försäkringskassorna i och , , och Väster- län. Undersökningen har genomförts i de nämnda kassorna och gäller personer i åldrarna 18–som har varit sjukskrivna på heltid i minst för r ygg- eller nackbesvär. Gr uppen valdes fort- löpande ut på försäkringskassornas lokalkontor novem- ber 1994 till . Den undersökta gruppen (ca 2 000 personer) har följts . Arbetslösa och egenföretagare ingår inte i stu- dien. Undersökningen baserar sig på enkäter och gruppen har besvarat fyra enkäter och handläggarna på lokalkontor två enkäter. Den enskildes enkäter rör frågor som arbete, sociala och ekonomiska förhållanden, hälsotillstånd, arbetsgivarens insatser och rehabiliteringsåtgärder. enkäter inne- håller frågor om bl.a. handläggning av sjukfall och rehabiliteringsutred- ning och planering samt vidtagna åtgärder. Undersökningen har som sitt främsta syfte att utvärdera effekten av de åtgärder som vidtas för att återgång i arbete ska bli möjligt efter en tids sjukskrivning. Den är således åtgärdsinriktad och inte aktörsinrik- tad. När det gäller undersökningens urval, det vill säga de som var sjuk- skrivna längre än , är majoriteten – – kvinnor. Kvinnorna är sjukskrivna längre än männen. En fjärdedel av samtliga i undersökningen arbetar på arbetsplatser med färre än 10 anställda. De sjukskrivna fördelas annars jämt mellan tillverkningssektorn, service- 150 Rehabiliteringsarbete i praktiken sektorn och offentlig förvaltning, med kommunen som främsta arbets- givare. När det gäller friskskrivning har av de försäkrade blivit helt friskskrivna , och . Äldre friskskrivs senare än yngre och friskskriv- ning är vanligast på de största arbetsplatserna. Snabbast tillfriskning sker i kommunerna samt i tillverknings- och servicesektorn. Undersökningen är således i första hand åtgärdsinriktad och inte inriktad på aktörerna. Fram till dag 90 har det dock varit möjligt att sär- skilja arbetsgivarens åtgärder från de som initieras av försäkrings- kassan. Med hjälp av dessa uppgifter har det varit möjligt att få en bild av arbetsgivarens vidtagna åtgärder för att underlätta arbetsåtergång för den enskilde. Med uppgifter från har det varit möj- ligt att ta fram och belysa kassans egna insatser och insatser i samarbete med andra aktörer . RFV genomförde 1997 en enkätundersökning om arbetsgivarnas reha- biliteringsinsatser 1996 (, ). RFV:s enkät riktade sig till 1 600 arbetsplatser med fler än 20 anställda. Urvalet av arbetsplatser gjordes ur företagsregister. Arbetsplatserna var spridda över hela riket och re- presenterade privata, kommunala och statliga arbetsgivare. Endast 502 arbetsplatser besvarade enkäten, varför resultatet bör tolkas med stor försiktighet. I samband med enkätundersökningen hade RFV även telefonkontakt med vissa berörda arbetsgivare. De problem som fram- gick av arbetsgivarnas svar och kommentarer visade att det inte förelåg någon skillnad beroende på inom vilken del av arbetsmarknaden man verkade. Såväl privata som offentliga arbetsgivare uppvisade till exempel samma okunskap i fråga om rehabiliteringsansvarets innehåll. Det förekom att arbetsgivarna hade vidtagit åtgärder utan att veta om att det var en rehabiliteringsåtgärd som de vidtog, varför det i vissa fall var svårt att besvara enkäten. Arbetsgivarna led stor brist på infor- mation om rehabiliteringsansvarets innebörd och först vid kontakten med RFV blev de varse hur olika åtgärder kategoriseras. Av enkätsvaren kan utläsas att i genomsnitt av arbetsgi- varna satsade på rehabilitering i någon form . De arbetsplat- ser som inte satsat på rehabilitering är främst de med färre än 100 an- ställda. Av dessa hade dock fyra arbetsplatser av fem ansett sig behöva göra en ekonomisk rehabiliteringsinsats . Rehabiliteringsarbete i praktiken 151 förelåg här mellan de minsta arbetsplatserna, med mellan 20 och 49 an- ställda, och de medelstora, med 50 till 99 anställda. För arbetsplatser med mellan 100 och 200 anställda uppger i stort sett alla arbetsplatser, , att de satsat på rehabiliteringsinsatser . Samtliga arbetsgivare med 200 anställda och uppåt uppger att rehabiliteringsin- satser gjorts . Den genomsnittliga rehabiliteringsinsatsen per arbetsplats var . En uppräkning av enkätens siffror skulle innebära att svenska arbetsplatser med över 20 anställda, sammanlagt lade ner på rehabilitering i olika former. Nära hälften av denna summa avsattes till föreb yggande insatser. I beräk- ningarna nedan av de diagnosfördelade kostnaderna har RFV bortsett från de förebyggande insatserna då den indirekta effekten av d essa åt- gärder är svår att beräkna. En mer fullständig uppskattning av de totala kostnaderna framgår av kapitel 9. Det är dock viktigt att hålla i minnet att arbetsplatserna under tidi- gare år kan ha gjort betydande rehabiliteringsinsatser vilket kan ha på- verkat enkätens resultat. Vid en analys av enkätens resultat bör man också komma ihåg att arbetsgivarna –1995 kunde söka pengar ur Arbetslivsfonden. Pengarna skulle bland annat stimu- lera till förändringar av arbetsmiljön och utveckling av rehabiliterings- arbetet. anställda (st) kronor/arbetsplats* anställd (avrundat kr)* Siffrorna är genomsnittssiffror och säger inget om satsningens storlek på enskilda individer som kan variera kraftigt. Vilka rehabiliteringsåtgärder valde då arbetsgivaren att satsa på? Som nämnts ovan gick i genomsnitt nära hälften av pengarna, , till olika förebyggande åtgärder. Därefter kom anp assningar av arbetsplat- sen . Rehabiliteringsutredningar och utbildning på ar- betsplatsen var de åtgärder som arbetsgivarna satsade minst på. Dessa åtgärder utgjorde av de totala rehabiliterings- utgifterna för arbetsplatsen. 152 Rehabiliteringsarbete i praktiken Vissa skillnader i fördelningen mellan åtgärderna kan konstateras i förhållande till arbetsplatsernas storlek. Alla arbetsplatser, förutom de med 500 eller fler anställda, lägger ner mest resurser på föreb yggande åtgärder. De största arbetsplatserna har valt att fördela resurserna mer lika mellan rehabiliteringsutredningar och föreb yggande åtgärder. Som jämförelse kan påpekas att de stora arbetsplatsernas utlägg på rehabili- teringsutredningar är nästan dubbelt så stort som genomsnittet. Se ta- bell 2 för en översikt av arbetsplatsernas satsning på rehabiliterings- åtgärder. Ur tabellen kan utläsas att de mindre arbetsplatserna i första hand försöker anpassa arbetsplatsen innan de prövar andra former av åtgär- der. En annan intressant iakttagelse är att de absolut största arbetsplat- serna, de med mer än 500 anställda, andelsmässigt satsar minst på före- byggande åtgärder. De är däremot mycket mer aktiva när det gäller rehabiliteringsutredningar än någon annan. Arbetsgivarnas resursinsatser fördelade på åtgärder (%) Antalet anställda på arbetsplatsen Tabellen anger en procentuell fördelning av arbetsgivarnas kostnadsfördel- ning på olika rehabiliteringsinsatser . Enkäten visar också att arbetsgivarna i stort sett fördelar sina rehabili- teringsinsatser i enlighet med den diagnos som de berörda anställda har haft. För att kunna göra en uppräkning till nationell nivå används i undersökningen en diagnosfördelning som framkommit i en av RFV tidigare utförd nationell diagnosstudie; RiksLS-undersökningen, vilken speglar diagnosfördelningen till 1994. (RiksLS är en omfattande studie av långvariga sjukskrivningar.) RFV har beräknat att arbetsgivarna har lagt ner på rena rehabiliteringsinsatser 1996. Insatserna fördelar sig på följande sätt när de delas upp på diagnoser. Rehabiliteringsarbete i praktiken 153 Arbetsgivarnas rehabiliteringsinsatser/diagnos Satsad summa (mkr) Fördelningen avser 1996. De pengar som arbetsgivarna satsat på förebyg- gande åtgärder ingår ej. Fördelningen har skett genom att använda proportionerliga genomsnittet av åtgärder/diagnos Många arbetsgivare upplever enligt RFV:s undersökning att det är svårt att finna motivation för att betala för rehabiliteringskostnader för ska- dor som inte är arbetsrelaterade. Eller som en arbetsgivare skriver "Vi tar ansvar för det vi kan påverka". Arbetsgivarna, då speciellt vid mind- re arbetsplatser, upplever att det är svårt att hantera rehabilitering utan specialkunskaper. Bland annat har de rehabiliteringsansvariga ibland svårt att skilja de olika rehabiliteringsformerna åt. Det finns också praktiska problem, till exempel att se lämpliga om- placeringsmöjligheter eller att anpassa arbetsuppgifterna efter den sju- kes behov. Många nämner att lösningen ofta blir kortsiktig, till exempel att övrig personal får ta över den sjukes arbetsuppgifter utöver sitt eget arbete, vilket skapar påfrestningar. Resultatet av ytterligare en undersökning har presenterats i RFV:s årsredovisning 1995/96. Den undersökningen var en mätning av i vil- ken utsträckning arbetsgivarna levde upp till sitt utredningsansvar. Mätningen visade att arbetsgivarna i av de sjukfall som motiverade en rehabiliteringsutredning avstod från att göra utred- ningen. Tillsynsrapporten om RFV:s ohälsouppföljning Tillsynsrapporten (RFV Anser 1998:4) tar främst sikte på att granska försäkringskassornas handläggning av bland annat rehabiliteringsfall, men rapporten pekar också på vissa brister i arbetsgivarnas hantering. RFV uppger att arbetsgivarna inte gör rehabiliteringsutredningar i den omfattning som är befogat och inte heller inom den tid som är angiven. I av de fall som RFV granskade saknades en rehabi- literingsutredning. I cirka hälften av de granskade fallen fanns ingen 154 Rehabiliteringsarbete i praktiken rehabiliteringsutredning gjord trots att arbetslivsinriktad rehabilitering hade startat. De utredningar som ändock görs är ofta så dåligt ifyllda att det har fört med sig att försäkringskassorna inte bryr sig om att påminna arbetsgivarna om deras skyldigheter. Det lönar sig inte att utkräva det ansvar som arbetsgivarna har enligt lag. Försäkringskassorna tycker att det är bättre att prata med arbetsgivaren och noterar då de uppgifter som framkommer. På så sätt befrias arbetsgivarna från sitt utrednings- ansvar. De brister som finns i utredningarna gäller uppgifter om arbetsför- hållanden, men i synnerhet de sociala förhållandena. Det saknas be- skrivning av arbetstagarens nuvarande arbetsuppgifter och arbetsplats, fakta om tidigare arbeten och utbildning samt uppgifter om bosättning, kommunikationer, familj, barntillsyn m.m. Flera av dessa uppgifter är lätttillgängliga för arbetsgivaren men saknas i alla fall. RFV gör den bedömningen att det troligen är så att det inte fungerar som avsett på arbetsplatsen. Enligt de fall som ligger till underlag för tillsynsrappor- ten tar arbetsgivaren förmodligen inte kontakt med den anställde under sjukskrivningen för att diskutera återgången i arbete. RFV:s rygg- och nackeundersökning Som tidigare nämnts i avsnitt 6.1.1 har gjort en undersökning angående arbetsgivarens rehabiliteringsinsatser, b yggd på material från och enkäter till sjukskrivna med rygg- och nackbesvär. Här följer en kort sammanfattning av de vikti- gaste resultaten. För att se materialet i sin helhet, inklusive en översikt av genomsnittstider för de olika delarna i rehabiliteringsprocessen, se bilaga 3. Vad gäller arbetsgivarens agerande vid sjukfall som är längre än , anser av de sjukskrivna att arbetsgivaren visar bris- tande engagemang. Knappt var femte sjukskriven anger att arbetsgiva- ren initierar den första kontakten mellan arbetsgivare och anställd. Så många som var tionde anger att arbetsgivaren uttrycker misstanke om att de sjukskrivna inte är sjuka. Till arbetsgivarens fördel anses dock att denne, när åtgärd väl vidtas, agerar snabbare än . Bland de första åtgärder som vidtas i ett sjukfall efter kontakt är att göra en rehabiliteringsutredning. Mediantiden för en av arbetsgivaren utförd utredning är . Enligt de tillfrågade försäkrade genom- förs dock rehabiliteringsutredning endast i hälften av sjukfallen. På ba- sis av den information som är tillgänglig här finns det ingen möjlighet att bedöma om det är obehövligt att göra en utredning i de övriga Rehabiliteringsarbete i praktiken 155 Enligt är bilden än mer negativ. I av sjukfallen sker en utredning. I en tredjedel av fallen var en utredning inte aktuell. I vart fjärde fall genomfördes ingen utredning trots att den inte hade noterats som obehövlig av . RFV:s tolkning av noteringar i de enskilda ärendena är att behoven av rehabiliteringsutredning inte blir tillfredsställda i en fjärdedel av fallen. När en utredning väl utförs är genom- förda av arbetsgivaren. I drygt en fjärdedel av arbetsgivarens utred- ningar måste dock påminna arbetsgivaren eller be om komplettering. I av sjukfallen utför arbetsgivarens åligganden. Enligt är andelen kvinnor som behöver en rehabi- literingsutredning, och blir föremål för en sådan, större jämfört med andelen män. Bristen på utförda utredningar är dock lika för män och kvinnor. Rehabiliteringsutredning är aktuell i ungefär lika stor utsträck- ning i alla åldersgrupper. I de sjukfall där arbetsgivaren bör göra en rehabiliteringsutredning utför arbetsgivaren minst andel utredningar för personer . Förklaringen kan vara att de oftare har tillfälliga anställningar än äldre. Störst andel rehabiliteringsutredningar sker vid arbetsplatser av mellanstorlek med 10–49 anställda, där av de sjukskrivna erhåller en rehabiliteringsutredning. Detta kan jämföras med de större arbets- platserna där endast en fjärdedel av de sjukskrivna blir föremål för en rehabiliteringsutredning. När det gäller andelen rehabiliteringsutred- ningar som inte genomförs trots troligt behov, är de större arbetsplat- serna sämst. Trots att troligt behov föreligger har kommunerna den högsta andelen icke utförda rehabiliteringsutredningar. Försäkringskas- san tar av rehabiliteringsutredningarna på arbetsplatser med färre än tio anställda. Detta kan jämföras med av de större arbetsplatsernas utredningar. tar över största andelen utredningar från servicesektorn och minst andel från kommunerna. En femtedel av de sjukskrivna med rygg- och nackbesvär erhåller en rehabiliteringsåtgärd från arbetsgivaren. Fler kvinnor än män anger att arbetsgivaren bör sätta in åtgärder. Trots denna skillnad i behov får ungefär lika stor andel män och kvinnor åtgärd vilket innebär att kvin- nor får sina rehabiliteringsbehov tillfredsställda i mindre grad av arbets- givaren än män. När en rehabiliteringsåtgärd väl sker blir män oftast omplacerade eller får sina arbetsuppgifter förändrade. I andra hand blir arbetsplatsen anpassad. För kvinnor sker det omvända; arbetsplatsen anpassas oftast och omplacering eller förändring av arbetsuppgifter kommer i andra hand. Arbetsträning och arbetsprövning är vanligare hos kvinnor än män. Dessa resultat bör dock tolkas med försiktighet 156 Rehabiliteringsarbete i praktiken eftersom relativt få personer har blivit föremål för arbetsgivarens åtgär- der. Av de åtgärder som arbetsgivaren vidtar för att underlätta återgång i arbete sker anpassning av arbetsplatsen efter sjuk- skrivningens början. Arbetsprövning eller arbetsträning vidtas något senare, . När det gäller ålder och rehabiliteringsåtgärd verkar arbetsgivarna behandla alla åldersgrupper relativt lika. Sjuk- skrivna under anser sig dock mer missgynnade eftersom nära en tredjedel av dem, dubbelt så många som i de övriga åldersgrupperna, anger att de behöver rehabiliteringsåtgärder av arbetsgivaren men inte får några. Förklaringen kan vara, som för rehabiliteringsutredningar, att yngre oftare har tillfälliga anställningar än äldre. Som väntat förekommer åtgärder i större utsträckning på större arbetsplatser än mindre, trots att behovet är lika stort. Otillfredsställda rehabiliteringsbehov anges av var femte på de mindre arbetsplatserna. Bristen på åtgärder är hälften så stor på övriga arbetsplatser. Om arbetsplatserna fördelas efter bransch vidtas rehabiliteringsåtgärd till största andel, , inom landstingen. Skillnaden är markant mot övriga sektorer/branscher där åtgärder vidtas i 20–av sjuk- fallen. Om vi koncentrerar oss på de sjukfall där åtgärd inte vidtagits trots behov, visar det sig att behoven på åtgärder från arbetsgivaren är störst i servicesektorn, där var femte anställd inte anser sig ha fått den hjälp de behöver. Detta kan jämföras i tillverkningssektorn. En jämförelse kan här göras med rehabiliteringsutredningar där försäk- ringskassan får ta över störst andel från just servicesektorn. kontakter med arbetsgivaren för informationshämtning om de sjuk- skrivna och deras arbetssituation kan det bli aktuellt för försäkringskas- san att ha så kallade flerpartssamtal med arbetsgivaren som en av sam- talsparterna. Av kontakter med arbetsgivaren leder till ett flerpartssamtal där flera aktörer med hjälp av sin sakkunskap försöker komma fram till en framgångsrik rehabiliterings- satsning. Förekomsten av dessa samtal ökar med arbetsplatsens storlek. Däremot finns det ingen större skillnad mellan olika branscher. Under själva sjukfallet fick de försäkrade beskriva vilka faktorer de uppfattade som nödvändiga förutsättningar för återgång i arbete. De sjukskrivna kvinnorna anger fler faktorer än män, vilket ty- der på att kvinnor upplever större hjälpbehov än män. av sjukfallet är förändringar i arbetssituationen och stöd från arbetsgivaren och arbetskamraterna viktiga. Var tredje sjukskriven anser att arbetsgivarens hjälp och arbetskamraternas stöd är avgörande för möjligheten att börja arbeta. tror de sjukskrivna inte lika mycket på arbetsgivarens möjligheter att hjälpa dem. Rehabiliteringsarbete i praktiken 157 trädande faktorn, utöver minskade besvär, är dock egen motivation för arbete. Mer än hälften hävdar efter en månads sjukskrivning att deras egen vilja är en avgörande faktor för återgång i arbete. Betydelsen av motivation minskar, inte överraskande, ju längre sjukfallet pågår. Fort- farande sjukskrivning betraktar dock var fjärde sjukskriven motivationen som en betydelsefull drivkraft. Mer än var tredje anser sig inte ha råd att vara sjukskriven och ser den ekonomiska förlusten som en avgörande faktor . Kartläggning av motivatorer under sjukskrivningen kompletterades genom att ställa samma frågor även till dem som återgått i arbete. Sva- ren ger ett slags facit för vilka faktorer som var viktiga förutsättningar för arbetsåtergången. På kort sikt nämns den egna viljan och minskade besvär som de mest avgörande faktorerna. av dem som återgick i arbete och över hälften av dem som åter- gick , anser att den egna viljan var av avgörande betydelse. anser hälften den ekonomiska förlusten un- der sjukskrivningen vara en av de avgörande faktorerna. Däremot fram- står faktorer knutna till arbetsplatsen som viktiga faktorer för många på . En tredjedel av dem som återgick i arbete hävdade att arbetskamraternas stöd var av betydelse och näs- tan en fjärdedel åberopade arbetsgivarens hjälp som en viktig faktor. Nytt arbete och olika förändringar i arbetssituationen omnämns av hälf- ten. Däremot var såväl fackets som insatser av mindre betydelse för dessa långtidssjuka. Sammanfattningsvis antyder svaren att de sjukskrivna förväntar sig mycket hjälp från arbetsgivaren och arbetskamraterna, men förlorar tron på deras insatser på . Å andra sidan visar svaren från dem som återgått i arbete att många lösningar växer fram just i samarbete mellan arbetsgivaren och de sjukskrivna, och med bra stöd från arbetskamraterna. Arbetsgivaren i rehabiliteringsprocessen. En undersökning som berör arbetsgivarnas inställning till arbetet med rehabilitering är rapport 1996:14, Arbetsgivaren i rehabiliteringspro- cessen, från vid . Rapporten har tagits fram i samarbete mellan och i . Rapporten bygger på intervjuer med 21 arbetsgivare i . Arbetsgivarna valdes ut från de två största kom- munerna samt vardera en kust- och inlandskommun. De arbetsgivare som ingår i undersökningen är sex med mindre än 50 anställda, sju med 158 Rehabiliteringsarbete i praktiken mellan 51 och 200 anställda samt åtta arbetsgivare med mer än 200 an- ställda. Sexton arbetsgivare är privata, varav elva inom tillverknings- industrin, ett byggföretag, och tre inom handel och samfärdsel.