sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — Vanligt var enligt enkätsvaren att vittnen framfört uppfattningen att försvararen har behandlat dem illa och kanske även ifrågasatt deras trovärdighet. Detta i förening med att de upplevt att de inte fått det stöd och den hjälp de hade förväntat sig av åklagaren och rätten har gjort att många vittnen förklarat att den inte skulle ställa upp i en rättegång igen. Att vittnesersättningen var låg tillmätte inte något polisdistrikt någon större betydelse för viljan att medverka i brottsutredningar. Enligt våldskommissionen tydde denna enkätundersökning på att det rent generellt inte förekom våld eller hot mot parter och vittnen i någon större omfattning. Den ovilja som många människor visade mot att Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen vittna och ställa upp i rättegångar tydde enligt kommissionen snarare på en allmän obehags- och olustkänsla än på att de var utsatta för ett reellt hot eller hade konkret anledning att befara att de skulle komma att utsättas för hot. Kommissionen menade dock att det för vissa grupper av parter och vittnen fanns en mycket påtaglig risk att utsättas för våld eller repressali- er i anledning av medverkan i en rättsprocess. Detta gällde enligt kommissionen i de fall parten eller vittnet har en relation till den till- talade, som t.ex. vid våld inom familjen. Vidare antog kommissionen att det i de sociala miljöer där det förekommer missbruk eller annan asocialitet fanns en högre beredskap att ta till våld eller hot om repres- salier för att sabotera en brottsutredning. Ytterligare en grupp som enligt kommissionen var särskilt utsatt för övergrepp i rättssak var de personer som i sitt arbete har anledning att anmäla brott och delta i brottsutred- ningar, som t.ex. butikskontrollanter och väktare. Deparementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1) enkäter till åklagare, domare och advokater Vid utarbetandet av departementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1) skickades enkäter till ett antal åklagarmyndigheter på olika håll i . Enkäten innehöll frågor bl.a. om i vilken utsträckning målsägande och vittnen inte ville medverka vid rättegången och om oviljan var särskilt framträdande i någon typ av mål. 25 svar inkom och en sammanställning av dessa finns redovisad i promemorian (s. 129 ff.). Sammanfattningsvis kan sägas att det enligt enkätsvaren från åklagarmyndigheterna var mycket vanligt att målsägande och vittnen tog kontakt med åklagaren inför huvudförhandling och uttryckte oro över att medverka. Tendensen till detta hade vidare ökat . Den vanligaste anledningen till oron var enligt svaren rädsla för repressalier. I samband med utarbetandet av promemorian skickades även en förfrågan till lagmannen i 37 tingsrätter av varierande storlek och i olika delar av . I förfrågan efterlystes bl.a. synpunkter på åtgärder som skulle kunna förbättra förhållandena för målsägande och vittnen i domstolen. 24 tingsrätter inkom med svar. En sammanställning av svaren återfinns i promemorian (s. 125 ff.). Slutligen skickades också en enkät till . Samfundet avgav sitt svar efter kontakter med några advokater med erfarenheter från området. Sammanfattningsvis gav samfundets svar på enkäten intryck av att målsägandes och vittnens oro inför huvudför- handlingen hade ökat. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen 10.10.4Brottsofferutredningens enkätundersökning angående hot mot målsägande och vittnen Utredningen har genomfört en enkät för att undersöka om och, i så fall, i vilken utsträckning antalet hot mot målsägande och vittnen har ökat . Enkätundersökningen har vidare syftat till att utröna om övergreppens karaktär förändrats. I enkäten har det funnits möjlighet att lämna synpunkter och förslag till utredningen på åtgärder som skulle kunna förbättra förhållandena och säkerheten för målsägande och vittnen. Enkäterna har skickats till olika polismyndigheter, åklagarmyndig- heter och tingsrätter samt till . De har varit avsedda som en uppföljning av de tidigare nämnda undersökningarna. Nedan följer en sammanfattning av enkätsvaren. En mer utförlig sammanställning av svaren återfinns i bilagorna 25. Även de enkäter som utredningen har skickat till brottsoffer- och kvinnojourer innehöll en fråga om hot mot målsägande och vittnen. En sammanställning av svaren från jourerna finns i bilaga 6. Enkätundersökningen har gjorts i syfte att främst utröna i vilken utsträckning det enligt polisens uppfattning förekommer hot och våld mot målsägande och vittnen samt vilka former dessa övergrepp i allmänhet tar sig. Undersökningen är avsedd att vara en uppföljning av den undersökning som gjordes av . Enkäterna har skickats till 35 polismyndigheter, polismästardistrikt och polisområden av olika storlek och på olika håll i landet. 28 enheter har inkommit med svar. Myndigheterna har redovisat sina svar på olika sätt. Vissa myndigheter har skickat in ett sammanfattande svar medan andra har valt att skicka in flera svar. Sammantaget har 65 enkätsvar inkommit. Det är därför svårt att ange procentsatser eller liknande vid den följande sammanfattande redogörelsen av enkätsvaren. Av enkätsvaren framgår att övergrepp mot målsägande och vittnen sällan förekommer, men att antalet övergrepp möjligen har ökat något . I de flesta fall är det den ursprunglige gärningsmannen som begår övergreppen och de riktar sig mot någon denne har en relation till, vanligen en familjemedlem. Övergreppen tar sig vanligen Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen uttryck som verbala hot om våld om inte målsägande eller vittnet tar tillbaka anmälan respektive låter bli att vittna. Övergreppen har inte ändrat karaktär ; möjligen har övergreppen blivit något grövre. Det förekommer ofta att personer är rädda eller känner obehag inför att medverka i en polisutredning. Oviljan att medverka är särskilt fram- trädande i mål om våldsbrott liksom i ungdoms- och narkotikamål. Finns det en relation, särskilt en familjerelation, mellan gärningsmannen och målsäganden eller vittnet är oviljan att medverka extra stor. Anledningen till oron hos målsägande och vittnen är att de, ofta ogrundat, är rädda för repressalier. Som förbättringar för målsägande och vittnen har de flesta polismyn- digheter föreslagit att synen på och straffet för övergreppet skärps, att information till målsägande och vittnen liksom till allmänheten förbättras samt att målsägande och vittnen får tillgång till särskilda väntrum i domstolarna. Enkäten har skickats till 15 åklagarmyndigheter eller åklagarkamrar av olika storlek och på olika håll i landet. Alla utom en myndighet har besvarat enkäten. Myndigheterna har redovisat sin svar på olika sätt. Vissa myndigheter har skickat in ett sammanfattande svar medan andra har delat ut enkäten till olika åklagare och skickat in samtliga svar till utredningen. Sammantaget har 91 enkätsvar inkommit. Enligt undersökningen är det vanligt att målsägande och vittnen tar kontakt med åklagaren inför en huvudförhandlingen. Anledningen till kontakten är oftast oro för repressalier och för att behöva möta den tilltalade. Att det skulle föreligga någon skillnad mellan större och mindre orter tyder inte undersökningen på. Det är i mål om våldsbrott som oviljan att medverka är särskilt stor. Andra sådana mål är ungdoms- mål, mål om narkotikabrott och mål där den tilltalade är en känd vålds- verkare eller missbrukare. Det föreligger enligt undersökningen ingen skillnad i oviljan att medverka mellan målsägande och vittnen. Störst är den hos personer som på något sätt har en relation till den tilltalade. Åklagarna menar i undersökningen att det är lättare att höra en person som har hörts i domstol. När en person inte vill infinna sig vid en förhandling försöker åklagaren prata med personen i fråga och övertala denne att komma. Samtalen går i de flesta fall ut på att förklara hur rättegången kommer att gå till och vikten av att man medverkar. Som de vanligaste källorna till oro har åklagarna angett att det är obehag inför vad vittnesmålet kan få för följder och rädsla för att utsättas för repressalier. Antalet personer som känner oro har enligt undersökningen ökat . Vidare tyder undersökningen på att antalet Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen trakasserier mot målsägande och vittnen har ökat . Övergreppen har dock inte ändrat karaktär. Undersökningen visar vidare att det framförs klagomål över det sätt på vilket målsägande och vittnen har bemötts i domstolen. I de flesta fall är det fråga om att de känt sig kränkta över att bli ifrågasatta och miss- trodda av främst den tilltalades försvarare. De vanligaste förslagen på åtgärder för att förbättra situationen för målsägande och vittnen är att domstolsbyggnaderna anpassas så att en konfrontation med den tilltalade och dennes kamrater undvikes samt att informationen till målsägande och vittnen förbättras. Enkäten har skickats till 37 tingsrätter av varierande storlek och på olika håll i landet. 32 () tingsrätter har besvarat enkäten. I det följande ges en sammanfattande redovisning av de svar som har inkommit. Enkätundersökningen tyder på att det har skett en ökning av antalet målsägande och vittnen som känner oro och är ovilliga att medverka vid huvudförhandlingen. Framför allt gäller detta vid mål om våldsbrott. De personer som enligt undersökningen är särskilt ovilliga att medverka är de som på något sätt har en relation till den tilltalade. Undersökningen ger inte något egentligt besked om hur utvecklingen beträffande antalet hot eller andra trakasserier mot målsägande och vittnen har varit ; möjligen har det skett någon ökning. Övergreppens karaktär har enligt enkätsvaren inte förändrats . Den vanligaste åtgärden för att förbättra förhållandena för målsägan- de och vittnen som har vidtagits eller planeras att vidtas vid domstolarna är att inrätta särskilda väntrum. Det är också den åtgärd som de flesta domstolarna har uppgett som förslag på sådana åtgärder. Andra vanliga förslag är också att kallelserna liksom informationen till målsägande och vittnen skall förbättras. Enkäten har via samfundet distribuerats till ett antal advokater. Nedan- stående redovisning grundar sig på en sammanställning av 25 svar från advokater som är verksamma som målsägandebiträden och offentliga försvarare i storstad och glesbygd på olika håll i landet. Enligt enkätsvaren har oron och oviljan att medverka i rättsprocessen ökat hos målsägande och vittnen. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen främst i mål om våldsbrott, sexuella övergrepp, övergrepp mot barn, olaga hot och narkotikabrott. Även ungdomsmål har pekats ut särskilt. Särskilt oroliga är de som har en personlig relation till den misstänkte. Ungefär lika många advokater anser att utvecklingen beträffande antalet hot eller trakasserier har varit oförändrad som att antalet har ökat. De som har svarat på frågan om övergreppen har ändrat karaktär har angett att dessa har blivit grövre. Den helt övervägande andelen har svarat att inga åtgärder har vidtagits eller planeras att vidtas vid tingsrätterna för att förbättra förhållandena och eller öka säkerheten för målsägande och vittnen. 10.11Anonymitet för målsägande och vittnen Den europeiska konventionen för de mänskliga rättigheterna och grund- läggande friheterna, , innehåller bl.a. bestämmelser om den enskildes rätt till domstolsprövning och vissa garantier i dom- stolsförfarandet. De bestämmelser som är aktuella vid frågor om ano- nymitet för målsägande och vittnen är paragraferna 1 och 3 i konven- tionens artikel 6. I artikel 6.1 anges att den enskilde har rätt till en opartisk och offentlig rättegång inför en oavhängig och opartisk domstol som upp- rättats enligt lag. Domen skall avkunnas offentligt. Under vissa förut- sättningar kan dock själva rättegången hållas inom stängda dörrar. I artikel 6.3 föreskrivs vidare att den som har blivit anklagad för en brottslig gärning skall ha vissa minimirättigheter, bl.a. att förhöra eller låta förhöra vittnen som åberopas mot honom eller henne samt att för egen räkning få vittnen inkallade och förhörda. Denna rätt är en del av principen om parternas likställdhet, s.k. equality of arms, som innefattas i begreppet en rättvis rättegång. Ändamålet med bestämmelsen är att ge den tilltalade samma rättigheter som åklagaren när det gäller att höra vittnen. I begreppet vittne innefattas alla personer vars utsagor är av betydelse i målet, dvs. även målsägande (se t.ex. fallet Kostovski, Serie A, No 166). har uttalat att bevisningen som huvudregel skall läggas fram i den tilltalades närvaro vid en offentlig rättegång där den tilltalade eller dennes försvarare har möjlighet att ställa frågor till vittnet. Förhör som har ägt rum under förundersökningen kan tillåtas som bevisning under förutsättning att den tilltalades rättigheter har respekterats. Som regel innebär detta att den tilltalade skall ha getts tillfredsställande möjligheter att ifrågasätta och fråga ut ett vittne som åberopas mot honom eller henne, antingen när vittnet avger sin utsaga Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen eller (se fallet , Serie A, No 203, jfr även fallet Kostovski). I det följande redovisas fyra avgöranden i som har behandlat frågan om anonyma vittnen. Klaganden hade dömts till straff på grund av uttalanden av två anonyma personer, som inte hördes på nytt under rättegången. Domstolen uttalade bl.a. följande. I princip måste all bevisning framläggas i den tilltalades närvaro vid en offentlig rättegång i syfte att göra det möjligt att fram- lägga motargument. Detta betyder dock inte att vittnesutsagor för att kunna användas som bevisning alltid måste göras vid en offentlig session i domstolen: att som bevisning använda sådana utsagor som gjorts under förfarandet före rättegången är inte i och för sig oförenligt med punkterna 3 d) och 1 i artikel 6, under förutsättning att försvarets rättigheter har respekterats. Dessa rättigheter kräver som regel att en tilltalad skall ges tillräckligt och passande tillfälle att motsäga och utfråga den som vittnat mot honom, antingen då vittnet gjorde sitt uttalande eller på ett senare stadium i förfarandet... Sammanfattningsvis fann domstolen att försvarets rättigheter inte hade respekterats, och att det förelåg ett brott mot punkt 3 d) i förening med punkt 1 av artikel 6. Klaganden hade dömts för brott på grundval av uppgifter som hade lämnats till polisen av två oidentifierade personer. Under rättegången hördes de polismän, som hade tagit emot uppgifterna, som vittnen. Försvaret hade således möjlighet att ställa frågor till dessa. Enligt domstolen kunde detta förfarande inte anses likvärdigt med förhör med uppgiftslämnarna själva. Eftersom uppgiftslämnarna var anonyma saknade försvaret möjlighet att värdera deras tillförlitlighet eller ifråga- sätta deras trovärdighet. Det förelåg därför sådana begränsningar i den tilltalades rätt till försvar att punkt 3 d) i förening med punkt 1 av artikel 6 hade blivit kränkt. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Klaganden hade dömts för narkotikabrott på grundval av bl.a. uppgifter från två anonyma vittnen. framhöll att användning av anonyma vittnesmål kan skapa problem i förhållande till artikel 6 men att sådan användning inte under alla förhållanden kan anses otillåten enligt konventionen. Domstolen uttalade vidare att när vittnens eller målsägandes liv eller personliga frihet och säkerhet är i fara kunde det vara nödvändigt att göra en avvägning mellan försvarets intresse, å ena sidan, och vittnenas eller målsägandenas intressen, å andra sidan. ansåg att det i förevarande fall fick anses vara legitimt att låta två vittnen vara anonyma. Försvararen hade också fått tillfälle att ställa frågor till dem. Vidare hade den nederländska domstolen inte grundat domen enbart på dessa två vittnen och i sin dom framhållit att de anonyma vittnenas uttalanden värderats med stor försiktighet. Sammanfattningsvis fann att någon kränkning av inte förelåg. Klagandena hade dömts för försök till dråp och grovt rån huvudsakligen på grundval av vittnesutsagor av anonyma polismän. erinrade om sin tidigare rättspraxis (se ovan) enligt vilken det inte är oförenligt med konventionen att åberopa anonyma vittnen som bevis- ning, men att anonymitet kan godtas endast när starka skäl talar därför. Domstolen erinrade också om att vittnens anonymitet medför svårigheter för försvaret av ett slag som normalt inte bör uppkomma i en brottmåls- process. Vidare framhöll domstolen att en fällande dom inte får grundas enbart eller ens väsentligen på anonyma vittnesmål. I förevarande fall var vittnena polismän, dvs. statstjänstemän som har en allmän lydnadsplikt i förhållande till staten och som ofta har särskilda förbindelser med åklagarväsendet. Redan med beaktande av detta borde polismän endast i undantagsfall tillåtas att avge vittnesmål anonymt. Till detta kom att det ofta var ett normalt tjänsteåliggande för en polisman att vittna inför domstol. Domstolen menade att detta inte hindrade att det ibland kunde vara legitimt att hemlighålla identiteten hos polismän som använts som infiltratörer. I förevarande fall hade polismännen hörts i ett annat rum än klagandena och deras försvarare, vilket inneburit att försvarets möjlighe- ter att pröva polismännens trovärdighet varit inskränkt. Domstolen ansåg att det inte var klarlagt att dessa avvikelser från ett normalt förfarande varit nödvändiga. Det hade inte visats att polismännens fortsatta tjänste- Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen utövning verkligen krävt anonymitet eller att det förelegat en hotsitua- tion. Vidare var polismännens vittnesmål den enda bevisningen om att klagandena var identiska med de personer som utfört rånet. Vid jämförelse med fallet Doorson (se ovan) förelåg den skillnaden att det i det fallet funnits klara uppgifter om att de två personer som hördes anonymt och som var civilpersoner riskerade att utsättas för våld från den tilltalades sida. I det fallet fanns det dessutom annan bevisning som stödde de anonyma vittnenas identifiering av den tilltalade. Europadom- stolen fann därför att de klagande inte fått en rättvis rättegång och att det förelåg ett brott mot artikel 6.1 i förening med 6.3 d) i Europakonven- tionen. 10.11.3Europarådets rekommendation om hot mot vittnen och den tilltalades rätt till försvar ministerråd har antagit en rekom- mendation No. R (97) 13 om hot mot vittnen och den tilltalades rätt till försvar. Rekommendationens engelska version finns som bilaga 11 till betänkandet. Nedan följer en sammanfattning av rekommendationens innehåll. I rekommendationen sägs inledningsvis bl.a. att ministerrådet beaktar att det i fråga om viss kriminalitet som organiserad brottslighet och brott inom familjen finns en ökande risk för att vittnen blir utsatta för hot samt att det är oacceptabelt att rättsväsendet kan komma att misslyckas med att få till stånd rättegång och dom mot en misstänkt därför att vittnen effektivt avskräckts från att vittna fritt och sanningsenligt. Vidare anmärks att det finns ett ökande erkännande av vittnens speciella roll i brottmålsprocessen och att deras vittnesmål ofta är avgörande för att få brottslingar fällda, särskilt när det gäller organiserad brottslighet och brott inom familjen. Vidare anges att ministerrådet är övertygat om att, eftersom det är en medborgerlig plikt för alla att som vittnen lämna uppriktiga uppgifter om rättsväsendet kräver att man skall vittna, man också i större ut- sträckning bör kunna erkänna vittnenas rättigheter och behov, inbe- gripet rätten att inte bli utsatt för något ingripande eller någon personlig risk. beaktar också att alla medlemsstater har en skyldighet att skydda vittnen mot sådana övergrepp genom att vidta särskilda åt- gärder till skydd, vilka åtgärder skall effektivt garantera deras säkerhet, samt erinrar om de bestämmelser i och de avgöran- den av dess organ som erkänner den tilltalades rätt att höra vittnet och att ifrågasätta vittnesmålet men som inte föreskriver en konfrontation ansikte mot ansikte mellan vittnet och den påstådde brottslingen. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen i.att de skall använda de principer som bifogats rekommendationen till ledning i intern lagstiftning och när man gör en översyn av sin kriminal- politik och praxis; ii.att de skall försäkra sig om att dessa principer får all nödvändig publicitet genom att spridas till intresserade såsom advokatsamfund, juridiska myndigheter, verkställighetsorgan och sociala institutioner som sysslar med familjefrågor. I bilagan till rekommendationen ges inledningsvis vissa definitioner. Bl.a. anges att med vittne (witness) avses varje person, oberoende av hans status enligt nationell lagstiftning om rättegången i brottmål, som har upplysningar att lämna vilka är relevanta för brottmålsprocessen. Denna definition omfattar även sakkunniga och tolkar. Vidare anges att med anonymitet avses att de särskilda omständigheter genom vilka ett vittne kan identifieras förblir helt okända för den tilltalade. I övrigt anges i bilagan följande under . Lagstiftning och praktiska åtgärder bör genomföras för att i lämplig mån tillförsäkra vittnen möjlighet att lämna vittnesmål oförhindrat och utan hot. På samma gång som den tilltalades rätt till försvar respekteras bör skydd för vittnen, deras anhöriga och andra närstående organiseras, så att detta vid behov innefattar skydd för deras liv och personliga säkerhet före, under och efter rättegång. Hot mot vittnen bör göras straffbara antingen som ett särskilt brott eller som ett led i brottet användande av olaga hot. På samma gång som man beaktar domstolarnas rätt till fri be- visprövning bör rättegångsreglerna medge att domstolarna kan beakta den inverkan som hot kan ha på vittnesmålen. Med förbehåll för legala rättigheter bör vittnen uppmuntras att anmäla relevant information om brott till vederbörande myndighet och att sedan vittna i domstol. På samma gång som den tilltalades rätt till försvar respekteras bör vittnen ges tillgång till alternativa metoder att lämna vittnesmål vilka skyddar dem från det hot som det kan innebära att konfronteras ansikte mot ansikte med den tilltalade, t.ex. genom att tillåta vittnena att höras iett avskilt rum. Rättsväsendets personal bör ha lämplig utbildning i att handskas med fall där vittnen kan riskera att bli utsatta för hot. Under rubriken som bör vidtas med avseende på organise- rad brottslighet anges följande punkter. När olika åtgärder bestäms för att bekämpa organiserad brottslighet bör särskilda processregler antas för att klara av hotelser. Sådana åt- gärder kan också tillämpas på annan allvarlig brottslighet. Sådana regler skall säkra den nödvändiga balansen i ett demokratiskt samhälle mellan Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen förebyggande av oordning och brottslighet och garanti för den tilltalades rätt till en rättvis process. 9.På samma gång som man ser till att den tilltalade har fullgoda möjligheter att ifrågasätta ett vittnesmål bör följande åtgärder övervägas: upptagning på audiovisuell väg av vittnesuppgifter som lämnas under förundersökning, användning av förundersökningsuppgifter som lämnats inför en juridisk myndighet som bevisning i domstol när det inte är möjligt för vittnet inställa sig i rätten eller när inställelse skulle kunna medföra stor och verklig fara för vittnets, dennes anhörigas eller andra närstående liv och säkerhet, avslöjande av vittnets identitet på senast möjliga stadium av processen och/eller endast utlämnande av vissa detaljer, utestängande av media och/eller allmänheten från hela eller delar av rättegången. 10.Om anonymitet för personer som kan komma att vittna är förenlig med den nationella lagstiftningen, bör detta vara en exceptionell åtgärd.