sou · GMB3104 · 1999-01-01 00:00:00 — Kraven på säkerhet och hälsa i arbetet får också betydelse för harmoniseringen av lagstiftningen på produktom- rådet, dvs. när det gäller fri rörlighet för varor. Bestämmelserna om hälsa och säkerhet i arbetet finns i EG-fördragets avdelning VIII om so- cial politik, utbildning, yrkesutbildning och ungdomsfrågor. Enligt EG- fördraget ska kommissionen i sina förslag om tillnärmning av bestäm- melserna, som syftar till att upprätta den inre marknaden, och få den att fungera, utgå från en hög skyddsnivå när det gäller hälsa och säkerhet. Med stöd av angivna bestämmelser har utfärdat ett flertal direktiv som utgör sekundärrätten på området, vilket innebär att reg- lerna är direkt bindande för medlemsländerna. har fattat beslut om ett tjugotal minimidirektiv som rör arbetsmiljöområdet. Sekundärrätten på arbetsmiljöområdet har b yggts upp med ramdirektiv och till dessa anslutande särdirektiv. Det kanske viktigaste direktivet 89/391/EEG innehåller allmänna krav för arbets- förhållanden och arbetsmiljöarbetet på arbetsplatserna. Det har komp- letterats med ett antal särdirektiv för olika delområden. 86 EG-rätten och internationella konventioner... Ett äldre ramdirektiv (80/1107/EEG) syftar till att få till stånd åtgär- der som förhindrar exponering för kemiska, fysikaliska och biologiska agenser eller håller exponeringen på en så låg nivå som möjligt. Till detta ramdirektiv finns det tre särdirektiv som rör skydd mot risker vid exponering i arbetet för bly, asbest och buller (86/188/EEG). Det finns även produktdirektiv som anger vissa grundläggande krav som måste uppfyllas för att en produkt ska få släppas ut på marknaden inom gemenskapen, arbetstidsdirektiv som reglerar minimikrav om arbetstidens förläggning, dygnsvila, veckovila, semester m.m., säkerhet och hälsa för arbetstagare med tidsbegränsade eller tillfälligt anställ- ningsförhållande samt regler om skydd för minderåriga i arbetslivet. Även rättsakter inom transportområdet, meddelade med stöd av artikel 75 i EG-fördraget, kan innehålla arbetsmiljöregler. För del sker genomförandet av EG:s sekundärrätt inom arbetsmiljöområdet framför allt med stöd av arbetsmiljölagen. De en- skilda direktiven har förts in i svensk rätt huvudsakligen genom Arbe- tarskyddsstyrelsens föreskrifter. 3.1.3Ramdirektivet 89/391/EEG har antagit direktivet Om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa i arbetet (89/391/EEG). Härigenom förbinder sig medlemsländerna att genom vissa minimikrav främja förbättringar, framför allt på arbetsmiljöom- rådet, för att trygga en högre skyddsnivå för arbetstagarnas säkerhet och hälsa. Detta ska inte leda till någon sänkning av de skyddsnivåer som redan uppnåtts i enskilda medlemsstater, eftersom medlemssta- terna i enlighet med fördraget om upprättande av europeiska ekono- miska gemenskapen redan förbinder sig att främja förbättringar av för- hållandena inom detta område och harmonisera dessa villkor som redan gjorda förbättringar bibehålls. Direktivet betecknas som ett ramdirektiv med minimikrav, dvs. mer långtgående krav på arbetsmiljöområdet kan införas gradvis och hänsyn tas till rådande förhållanden och tekniska bestämmelser i var och en av medlemsländerna. Det ger också möjligt till olika genomförandetider för olika medlemsländer. I direktivet anges att medlemsstaterna ska vidta tillräckliga åtgärder för att säkerställa att arbetsgivare, arbets- tagare och arbetstagarrepresentanter omfattas av sådana lagar och andra författningar som behövs för att bestämmelserna ska kunna genomföras i praktiken. Medlemsstaterna ska i synnerhet se till att en ändamålsenlig kontroll och tillsyn säkerställs. EG-rätten och internationella konventioner... 87 I särskilda avsnitt anges arbetsgivarens och arbetstagarens skyldig- heter. I direktivets artikel 16 anges att rådet ska anta särdirektiv i vilka närmare anges de krav som ställs på arbetsplaster, arbetsutrustning, personlig skyddsutrustning, arbete vid bildskärm, hantering av tunga laster med risk för ryggskador, tillfälliga eller rörliga arbetsplatser samt inom fiske och jordbruk Rådet har antagit tretton särdirektiv som närmare anger de minimi- krav som ställs för säkerhet och hälsa på arbetsplatsen m.m. Medlemsstaterna ska rapportera till kommissionen om den praktiska tillämpningen av bestämmelserna i direktivet och direkti- vet med bilagor och om arbetsgivarnas och arbetstagarnas synpunkter. Kommissionen har sedan att informera vidare till bl.a. Europaparla- mentet, rådet och rådgivande kommittén för arbetarskyddsfrågor. Kom- missionen ska även regelbundet överlämna rapport till bl.a. Europa- parlamentet om den tekniska utvecklingen, ändringar i internationella regler eller nya rön. 3.2Konventioner och EG-rättsliga regler om social trygghet Några enhetliga, internationellt vedertagna definitioner av begrepp som socialförsäkring och social trygghet finns inte. Varje land har sin egen nationella rätt på området och i den mån det finns definitioner varierar de från regelverk till regelverk. Åtaganden i fråga om social tr ygghet i förhållande till andra länder har i stället traditionellt reglerats genom olika former av konventioner. – konventioner – som finns på området är ofta uppb yggda på det sättet att de anger vilka typer av förmåner som ska omfattas av överenskom- melsen eller vilka typer av risker den ska täcka. Ofta förekommer en enkel uppräkning av de områden som överenskommelsen är avsedd att täcka. Utvecklingen av konventioner på området har drivits på av län- dernas behovet av rekrytering av arbetskraft från andra länder. tog ett initiativ som utmynnade i slutandet av två provisoriska europeiska överenskommelser om social trygghet. T ill- sammans omfattar dessa vad som brukar omfatta vad som menas med social trygghet. Överenskommelserna omfattar hälso- och sjukvård samt kontantförmåner vid sjukdom. Vidare omfattas förmåner vid ar- betslöshet, ålderdom, yrkesskada, havandeskap, barnsbörd och invalidi- tet samt förmåner till efterlevande och familjeförmåner. 88 EG-rätten och internationella konventioner... tematisering av förmåner för social trygghet har följts även av ILO- konventionen (nr 102) angående minimistandard för social tr ygghet och den inom utarbetade Europeiska balken. Även inom EU har man valt att inkludera samma grenar av social trygghet. Inom EU finns bestämmelser som ger arbetstagaren skydd mot att förlora sin sociala trygghet på gr und av att han eller hon flyttar mellan medlemsstaterna. Reglerna syftar till att ge skydd för den som använder den fria rörligheten inom EU eller som på annat sätt har anknytning till flera medlemsstater. På socialförsäkringssidan är reglerna avsedda att lösa problem som sammanhänger med att medlemsstaterna har olika utgångspunkter när det gäller utformningen av socialförsäkringssyste- men. De inverkar däremot inte på vilka försäkringssystem som ska fin- nas i landet eller om de materiella villkoren för olika socialförsäkrings- förmåner. De grundläggande reglerna om personers fria rörlighet och social trygghet finns i . I enlighet med art. 6 i får reglerna emellertid inte verka diskriminerande i förhållande till med- borgare i andra medlemsländer. 3.2.2Förordningen 1408/71 I förordningen 1408/71 finns ett flertal detaljerade regelsystem för samordning av medlemsstaternas regler för social trygghet. Förord- ningen, som gäller både anställda och egenföretagare, omfattar socialf- örsäkringsförmåner och olika former av ekonomiskt stöd till barn- familjer. Reglerna syftar till att ge skydd för den som använder den fria rörligheten inom EU eller som på annat sätt har anknytning till flera medlemsstater. Reglerna är avsedda att lösa problem som samman- hänger med att medlemsstaterna har olika utgångspunkter när det gäller utformningen av socialförsäkringssystemen. Förordningen, som trädde i kraft , är bindande för medlems- staterna, bl.a. , och tillämpas direkt enligt sin ordalydelse. Till förordningen finns knuten en tillämpningsförordning 574/72 med regler om genomförande. På grund av gäller reglerna även i förhållande till länder utanför EU men inom EES. Det innebär att även , och omfattas av reglerna. De förmånsslag som omfattas av förordningen är i huvudsak social- försäkringsförmåner. Dessa anges i artikel 4.1. Uppräkningen där avser att ge en uttömmande lista över vilka grenar av social trygghet som fal- ler inom förordningens tillämpningsområde. Enligt artikel 4.2 är förordningen tillämplig på alla allmänna och särskilda lagfästa system för social trygghet oavsett om de bygger på EG-rätten och internationella konventioner... 89 avgiftsplikt eller inte och oberoende av om de vänder sig till enbart vissa grupper förvärvsaktiva. Olika former av avtalsförsäkringar faller utanför förordningens tillämpningsområde. Förordningen vilar på fem huvudprinciper; principen om en tillämp- lig lagstiftning, likabehandlingsprincipen, sammanläggningsprincipen, exportabilitetsprincipen och proratatemporisprincipen. Principen om en tillämplig lagstiftning innebär att en anställd eller en egenföretagare endast ska omfattas av lagstiftningen i ett medlems- land och som huvudregel det land där arbete utförs. Likabehandlingsprincipen innebär att medborgare i ett EU-land som är bosatt inom en annan medlemsstats område och som omfattas av för- ordningen har samma rättigheter och skyldigheter i fråga om förmåner från social trygghet och avgifter till ett sådant system som bosättnings- statens egna medlemmar. Sammanläggningsprincipen innebär att anställda eller egenföreta- gare som flyttar till en annan medlemsstat eller får arbete där har rätt att lägga samman försäkrings- eller bosättningsperioder i syfte att uppfylla nationella krav på minsta perioder för rätt till förmåner. Exportabilitetsprincipen innebär att kontantförmåner som utgår vid bl.a. invaliditet eller ålderdom eller till efterlevande inte får minskas, ändras, innehållas, dras in eller konfiskeras med anledning av att de berättigade är bosatta i eller flyttar till annat EU-land än det som utger förmånen. Proratatemporis-principen innebär att den som på grund av flytt- ning till ett annat land inte har tjänat in rätt till oavkortad förmån i ett visst land har rätt att erhålla en så stor andel av förmånen som svarar mot intjänandetiden. I förordningen görs skillnad mellan ersättning vid sjukdom och ersättning vid invaliditet. Reglerna innebär att ersättning vid sjukdom endast utges från så länge som är den behöriga staten. Ersättning vid invaliditet är däremot överflyttningsbar i alla situationer. Förordningen innehåller inte någon definition av begreppet invaliditet. I art. 4.1b anges endast att förmåner vid invaliditet också omfattar sådana förmåner som är avsedda att bevara eller förbättra förvärvs- förmågan. Rehabiliteringspenningen är enligt den svenska lagstift- ningsförteckningen, vilken gäller vid tillämpningen av förordningen, att anse som en förmån vid sjukdom. Detta innebär att det föreligger samma EG-rättsliga regler för utbetalning av rehabiliteringspenning som beträffande sjukpenning. 90 EG-rätten och internationella konventioner... Elva av EG:s tolv medlemsländer (ej ) har i en deklara- tion antagit en s.k. social stadga för EG med juridiskt icke bindande regler om sociala rättigheter för arbetstagare. Stadgan har karaktären av en principdeklaration och innehåller inte några detaljregler. Den kan ses som en programförklaring för EG:s arbete och ambitioner på det sociala området. med stadgan lade kommissionen fram ett handlingsprogram för genomförandet av den. efter stadgans antagande har också fattats beslut om ett betydande antal direktiv m.m. för genomförande av handlingsplanen. I ingår ett särskilt protokoll om socialpolitik i vilket medlemsstaterna, med undantag för , har träffat en särskild överenskommelse vid sidan av EG-fördragen där de åtagit sig att göra ytterligare insatser på det sociala området. Överenskommelsen innebär att EU ges en vidgad kompetens på det sociala området och att nya möjligheter öppnas till beslut inom området. Genom direktiv kan EU besluta om minimikrav i olika hänseenden på det sociala området som gradvis kan vinna tillämpning inom medlemsstaternas lagstiftning. Det tyska socialförsäkringssystemet, som består av sjuk-, olycksfalls-, ålders- och invaliditetsförsäkring, växte fram redan på Bismarckstiden . Traditioner som man har haft anledning vara stolt över, men som även verkat återhållande på en modernisering av syste- met – ett behov som aktualiserts av kostnadsutveck- lingen. Försäkringen utgår som regel från arbetet och knyts till den som är försörjare, även om familjetillhörighet och familjesammansättning in- verkar på regler och avgifter på ett annat sätt än i . Försäkrings- avgifterna beräknas på lönen och drabbar vanligtvis arbetstagare och arbetsgivare lika. Att öka intäkterna i systemet genom höjda avgifter har både arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna varit starka mot- ståndare till. Höjda arbetskraftskostnader har inte ansetts försvarbart. Lika politiskt problematiskt har det varit att höja egenavgifterna, efter- som tyskarna sedan tid vant sig vid att medicin och läkar- besök ska vara kostnadsfritt. Allt sådant anser man sig redan ha betalt via sjukförsäkringsavgiften som utgör 8–av lönen, beroende på vilken kassa man tillhör. EG-rätten och internationella konventioner... 91 Trots protester genomfördes en viss reformering av försäkrings- systemet 1988. Den innebar att en smärre avgift infördes på vissa läke- medel, att egenavgifter för glasögon och vid sjuktransporter infördes, att dygnspriset på sjukhus höjdes och att möjligheterna att vistas på kuranstalt på sjukförsäkringens bekostnad begränsades. Reformen för- mådde endast till en del bromsa upp kostnadsökningarna inom syste- met. har emellertid kostnadskrisen i det tyska sjukför- säkringssystemet och underskottet på socialförsäkringsområdet medfört att en rad nya bestämmelser införts. Generellt kan sägas, att man i de nordiska länderna har mycket lägre krav för att kvalificera sig för åtgärder och ersättning på socialförsäk- ringsområdet än i . En grundläggande skillnad jämfört med är att de sociala systemen i tar sin utgångspunkt i familjen och inte i individen. Barn och föräldrar är ömsesigt skyldiga att bistå varandra. Först då familjens stöd inte räcker till träder det all- männa in. De som står utanför socialförsäkringen är, om de inte har nå- gon som kan försörja dem, hänvisade till socialhjälp. För socialhjälp som betalas ut till en person kan återkrav ske från föräldrarna eller från mottagaren om förhållandena senare ändras. Så snart en anställning påbörjas vidtar arbetsgivaren de åtgärder som behövs för att den anställde anmäls till sjukkassan (Krankenkasse). Sjukkassan anmäler i sin tur personen till pensions- och arbetslöshets- försäkringen. Sjukkassan förser personen med ett försäkringsbevis som bl.a. inkluderar uppgifter om försäkringsnummer och den lön som av- gifterna ska dras på. Uppgifterna registreras hos behörigt pensionsför- säkringskontor. Egenföretagare får själva göra anmälan till behörig sjukkassa. Arbetsgivaren har ansvar för att avgifterna till sjukförsäkringen, arbetslöshetsförsäkringen och pensionsförsäkringen betalas in. Den del av avgifterna som den anställde ska betala, vilken vanligvis utgör hälf- ten, dras vid varje löneutbetalning. 1998 uppgår sjukförsäkringsavgiften till i genomsnitt till 13,5 pro- cent av lönen upp till ett visst fastställt inkomsttak. Avgifter till vårdförsäkringen är , arbetslöhetsavgiften är och pensionsförsäkringen uppgår till av bruttolönen. Avgif- terna betalas till lika delar av arbetsgivaren och arbetstagaren. Avgifter till olycksfallsförsäkringen, 1,5–av bruttolönen, betalas av arbetsgivaren. Ersättningen utgår från en lista över godkända diagnoser och skadliga ämnen. 92 EG-rätten och internationella konventioner... tet och resor till och från arbetet. Försäkringen täcker såväl förebyg- gande av olycksfall som ersättning vid skada. Arbetssjukdomar jäm- ställs med olycksfall i arbetet. Alla personer som har en anställning eller genomgår en lärlingsutbildning omfattas av den obligatoriska olycksfallsförsäkringen. Initiativet till rehabilitering tas av den försäkrade själv, husläkaren eller sjukkassan via en ansökan. Den försäkrade som har arbetsned- sättning med ska senast inkomma med en ansökan. Det finns även regler som säger att sjukkassan, arbets- förmedlingen och olycksfallsförsäkringen har skyldighet att meddela rehabiliteringsmyndigheten om behov av rehabilitering för en försäk- rad. Sjukkassan har till sitt förfogande särskilda läkare som de kan an- lita för ställningstagande i sjukfallen. Ansökan om rehabilitering gäller som ansökan om förtidspension om rehabiliteringen inte leder till att arbetsförmågan förbättras. Arbetsgivaren betalar sjuklön . Enligt lag ska 80 pro- cents ersättning utgå, men de flesta arbetsgivare betalar i enlighet med kollektiva avtal. tar sjukförsäkringen vid. garanterar sjukförsäkringen av den senaste må- nadens inkomst (var ersättningen ). Ersättningen betalas (för samma sjukdom). För de nya delstaterna i östra gäller delvis andra procent- satser än de ovan angivna. 3.3.3Det största rehabiliteringsansvaret har pensionsorganen I det tyska försäkringssystemet är rehabiliteringsansvaret uppdelat på flera organ. De organ som bär kostnaderna för försäkringen ansvarar som regel för rehabiliteringen. Det största ansvaret för rehabilitering vilar på pensionsorganen. De ansvarar för den övervägande delen av den medicinska rehabiliteringen och nästan hälften av den yrkes- mässiga rehabiliteringen och de rehabiliteringskostnader som upp- kommer i anslutning härtill. Det finns flera behöriga institutioner för pensionsförsäkring. De två största är BfA (Bundesversicherungsanstalt fur Angestellte) och LVA (Landesversicherungsanstalt). BfA organiserar tjänstemän och LVA organiserar arbetare. BfA har sitt huvudkontor i och LVA är regionalt indelat i 23 kontor. VDR (Verband Deutscher Rentenver- sicherungsträger) utgör paraplyorganisation för pensionsförsäkrings- organen. VDR ger bl.a. ut tillämpningsföreskrifter och handböcker. EG-rätten och internationella konventioner... 93 Sjukkassorna (Krankenkassen) har främst hand om den akuta medi- cinska vården. I de fall när ingen annan tar på sig ansvaret för den medicinska rehabiliteringen tar sjukkassan detta ansvar. I vissa fall, dvs. när ingen annan gör det, kan de betala för behandling vid rehabili- teringsklinik. Olycksfallsförsäkringen ansvarar för personer som skadats genom olycksfall i arbetet eller till följd av arbetssjukdom. De olika bransch- sammanslutningarna – Berufgenossenschaften – har hand om olycks- fallsförsäkringarna och utövar arbetsmiljötillsyn över företagen. Arbetsgivaren är skyldig att anmäla alla olycksfall i arbetet till den ansvariga branschsammanslutningen. Branschsammanslutningarna arbe- tar främst med traditionella arbetarskyddsfrågor, t.ex. olycksfall och kemikalier, men frågor rörande bl.a. stress och problem i anknytning till ny teknik uppmärksammas alltmer. (Bundesanstalt fur Arbeit) är huvudorgan för arbetsförmedlingarna (Arbeitsamt), som ansvarar för arbetsplatshjälp och förmedling av arbeten, men även till viss del för omskolning till nytt yrke. ansvarar även för den yrkesinriktade rehabiliteringen – i de fall ingen annan ansvarar för denna – t.ex. då en person inte uppfyller de formella kraven inom pensionsförsäkringen. 3.3.4Rehabilitering – en fråga om samverkan Rehabilitering syftar till att väsentligt förbättra eller återställa den nedsatta arbetsförmågan och därmed förhindra allt- för tidig yrkes- och arbetsoförmåga. Socialförsäkrade har lagstadgad rätt till nödvändiga åtgärder för att förbättra och återställa deras hälsa och prestationsförmåga. Medicinsk och yrkesmässig rehabilitering har företräde framför förtidpension. Försäkrade är skyldiga att aktivt medverka i rehabiliteringsåtgärder – s.k. medverkansplikt råder. En rehabiliteringsutredning utgör underlag för pensionsbedöm- ningen. Pensionsorganen kan kräva att en pensionssökande ska genom- gå rehabilitering. De som inte medverkar i rehabilitering får inte rätt till förtidspension. Det åligger emellertid LVA att bevisa att rehabilite- ringen skulle ha medfört förbättrad arbetsförmåga. Den som vill avbry- ta påbörjad rehabilitering får själv stå för de upplupna kostnaderna. Beslut om rehabilitering kan överklagas. Beslutet omprövas först vid LVA, men då i en nämnd bestående av representanter för arbetsgivare och arbetstagare. Om nämnden avslår, kan man överklaga vidare till Socialrätten utan någon extra kostnad. 94 EG-rätten och internationella konventioner... Det är ett önskemål att rehabilitering inte ska börja när en person redan är sjuk och därför finns s.k. preventiv vård. Om man t.ex. på en arbetsplats är utsatt för skadliga ämnen eller dylikt kan LVA gå in med tidiga rehabiliteringsåtgärder i föreb yggande syfte. En person med ek- sem som arbetar med starka vätskor kan t.ex. erbjudas omskolning till ett annat yrke innan han blir så dålig att han eller hon sjukskrivs. De som missbrukar alkohol, droger eller läkemedel kan få speciell rehabilitering. Det finns föreskrifter som reglerar ansvarsfördelningen mellan myndigheterna. Sjukkassan svarar t.ex. för den akuta avgift- ningen medan pensionsorganen står för avväjningsbehandling av upp till . Den medicinska rehabiliteringen: Den medicinska rehabiliteringen omfattar läkarvård, mediciner, hjälp- medel och proteser samt vård på sjukhus eller på särskild vårdinrätt- ning. Vid arbetsskada utbetalas dagpenning (Verletztengeld). Dagpen- ningen är lika stor som sjukpenningen och uppgår till av lönen. Den börjar utbetalas från den tidpunkt när sjuklönen från arbets- givaren upphör (vanligtvis ). Dagpenning utbetalas så länge som arbetsoförmåga på grund av olycksfall i arbetet eller arbets- sjukdom kvarstår. Dagpenning bortfaller när livränta beviljas. Om rehabiliteringen ska finansieras av LVA krävs, att man är så sjuk att man inte kan utföra sitt normala arbete, men man ska ha möj- lighet att återgå i arbete efter rehabiliteringen. Ansökan kommer i detta fall tillsammans med ett läkarutlåtande till LVA. I annat fall – exempelvis en varaktigt handikappad som endast behö- ver rehabilitering för lindring och för att klara det dagliga livet – ersätts av sjukkassan. Den yrkesinriktade rehabiliteringen: Yrkesinriktad rehabilitering (Berufshilfe) omfattar -Hjälp för att behålla arbetet eller för att få ett nytt arbete -Yrkesvägledning, arbetsprövning, arbetsträning och eventuell grund- bildning på grund av funktionsnedsättning -Vidareutbildning och omskolning Rehabiliteringspenning (Ubergangsgeld) utbetalas som regel under den yrkesinriktade rehabiliteringen. Den motsvarar av lönen. EG-rätten och internationella konventioner... 95 Rehabiliteringspenning kan utbetalas under en utbildningstid av upp till . Särskilda handläggare vid LVA tar vid handläggningen av ärendet efter den medicinska rehabiliteringen – då läkare bedömt att det finns behov av yrkesinriktad rehabilitering. Handläggaren ska söka utröna vilken rehabilitering som är mest lämplig i det enskilda fallet. Som en del i detta arbete ingår att besöka rehabiliteringskliniken och den för- säkrades arbetsgivare. Om det bedöms att den försäkrade kan återgå till sin gamla arbets- plats, kan LVA stå för av lönekostnaderna . Även hembesök hos den försäkrade ingår i handläggarens arbete. Ett viktigt led i det tyska rehabiliteringssystemet är anslutningsbe- handling (Anschlussheilbehandlung), vilket innebär att den sjuke får komma till ett s.k. träningsställe i direkt anslutning till den akuta medi- cinska vården. Det anses väldigt viktigt att den försäkrade åker direkt från sjukhuset till träningsstället. Metoden är snabb och mycket använd och har visat bra resultat. Den tillämpas bl.a. efter hjärtinfakter och exempelvis höftoperationer. Den akuta sjukvården betalas av sjukkas- san.