sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — Det är även väsentligt att man i domstolarna vidtar de åtgärder som är möjliga för att skydda målsägande och vittnen som utsätts för hot i samband med rättegången. Detta kan vara en förutsättning för att rättegången skall kunna genomföras. Det finns inom ramen för gällande regler olika åtgärder som domstolen kan vidta i sådana situationer, vilka har beskrivits i betänkandet. Exempelvis kan nämnas möjligheterna att hålla förhör med målsägande och vittnen i den Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen tilltalades eller någon åhörares utevaro samt att besluta om säkerhets- kontroll vid domstolsförhandling. I departementspromemorian Domstolsförfarandet Förslag till för- bättringar (Ds 1997:7) har det föreslagits regler som gör det möjligt att låta målsägande och vittnen medverka vid rättegången genom använd- ning av videoteknik. I promemorian anges dock att det förhållandet att målsägande och vittnen fruktar för sin säkerhet inte bör vara ett skäl för att använda videoteknik. Promemorians förslag innebär att bevisning får tas upp med hjälp av videoteknik under samma förutsättningar som gäller för telefonförhör, nämligen om det är lämpligt med hänsyn till bevisningens art och övriga omständigheter eller om bevisupptagning enligt vanliga regler skulle medföra kostnader eller olägenheter som inte står i rimligt förhållande till betydelsen av att bevisning tas upp på sådant sätt. Promemorian, som har remissbehandlats, bereds för när- varande inom . Vid remissbehandlingen har fram- förts att videotekniken borde kunna användas även för de fall där målsä- gande och vittnen är utsatta för hot. Utredningen utgår från att dessa synpunkter beaktas under det fortsatta beredningsarbetet. Utredningen vill dessutom framföra följande. Även om dagens regler om telefonförhör inte innehåller några rekvisit som är direkt hänförliga till hotsituationer torde regeln ändå i viss utsträckning användas i sådana fall, om förutsättningarna för att hålla ett sådant förhör i övrigt är uppfyllda. Telefontekniken har emellertid sådana tekniska begränsningar de som är närvarande i rättssalen kan ju inte iaktta den som förhörs och den hörde kan inte se dem som finns i rättssalen att telefonförhör inte kan användas. Dessa tekniska begränsningar har emellertid inte videotekniken som innebär bl.a. att den hörde och de som är närvarande i rättssalen kan se varandra. Syftet med bevisupptagning- en bör i de flesta fall i allt väsentligt uppnås lika bra som om förhöret äger rum inför rätten. Förhör med videoteknik bör därför kunna användas i större omfattning och i fler situationer än telefonförhör. Utredningen menar att förhör med videoteknik bör, utöver vad som föreslås i promemorian, få användas om målsäganden eller vittnet har utsatts för eller riskerar att utsättas för hot eller andra övergrepp på grund av sin medverkan i rättegången. En sådan ordning har flera fördelar. På detta sätt kan konfrontationer mellan målsäganden eller vittnet och den tilltalade samt åhörare som har anknytning till denne undvikas. Vidare kan resurskrävande polisinsatser i samband med rättegången bli obehövliga. Enligt i domstolarna (DV rapport 1995:5) finns de tekniska förutsättningarna för att använda videoteknik. Enligt uppgift från har sedan rapporten skrevs tekniken blivit både bättre och billigare. Utredningen anser att bör få i uppdrag att starta en försöksverksamhet med videoteknik. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen beaktande av den beredning i frågan som pågår lämnar utredningen emellertid inte något författningsförslag i denna fråga. Anonymitet för målsägande och vittnen Med anonymitet för en målsägande eller ett vittne förstås i detta sammanhang att de uppgifter om dennes person eller andra förhållanden genom vilka han eller hon kan identifieras hålls hemliga för den misstänkte eller tilltalade. har frågan om möjligheterna för målsägande och vittnen att vara anonyma aktualiserats både i och i rege- ringskansliet. I avsnitt 10.11.4 har tidigare överväganden i dessa frågor redovisats. Det framgår sammanfattningsvis att användandet av anonyma bevispersoner inte har ansetts förenligt den grundläggande principen om parts rätt till fullständig insyn i de förhållanden som kan läggas till grund för ett avgörande mot honom eller henne. Det kan till en början konstateras att det endast är bevispersoner i vissa situationer som kan tänkas få skydd av att vara anonyma. Detta gäller främst ett s.k. tillfällighetsvittne, dvs. en i förhållande till den tilltalade utomstående person som av en tillfällighet har iakttagit eller på annat sätt fått kännedom om ett brott. En annan kategori vittnen som skulle kunna skyddas är spaningspoliser vars identitet det är angeläget att hålla hemlig av spaningstekniska skäl. Men en ordning som under vissa förutsättningar ger målsägande och vittnen möjlighet att vara anonyma kan inte ge skydd t.ex. i mål om brott inom familjen; då är ju målsäganden och säkerligen ofta eventuella vittnen redan kända för den tilltalade. Rent allmänt torde målsäganden i de allra flesta fall vara känd för den tilltalade. Vittnen kan redan på grund av innehållet i vittnesmålet få sin identitet avslöjad. Om man skall införa en ordning med anonymitet för bevispersoner blir det bl.a. nödvändigt att tillskapa ett särskilt processuellt förfarande. De författningsändringar som krävs måste nämligen uppfylla de krav som ställs genom praxis (se avsnitt 10.11.2) och rekommendation om hot mot vittnen och den tilltalades rätt till försvar (se avsnitt 10.11.3). Som framgår av praxis är all användning av anonyma vittnen inte oförenlig med . När målsägan- des eller vittnens liv eller personliga frihet och säkerhet är i fara, kan det vara legitimt att låta dem vara anonyma. Detta gäller dock under förutsättning att den tilltalades försvarare har fått tillfälle att ställa frågor till målsäganden eller vittnet för att kunna ifrågasätta dennes trovärdig- het och tillförlitlighet. Ytterligare en förutsättning är att en fällande dom Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen inte grundas enbart eller ens väsentligen på uppgifter som lämnats av en anonym målsägande eller ett anonymt vittne. Den rekommendation som har gett bygger på Europa- domstolens praxis och synes ha holländsk rätt som modell i fråga om kravet på en särskild form för bevisupptagning. Enligt rekommen- dationen bör möjligheten att vittna anonymt vara en exceptionell åtgärd och således användas endast i undantagsfall. Frågan om ett vittne skall få vara anonymt bör vidare prövas genom ett rättsligt förfarande som gör det möjligt för den misstänkte att ifrågasätta vittnets behov av att vara anonym. Den misstänkte bör genom detta förfarande också ha möjlighet att ifrågasätta vittnets trovärdighet och tillförlitlighet. Ett vittne bör vidare enligt rekommendationen endast beviljas anonymitet om vittnets liv eller frihet är allvarligt hotad eller, om det är fråga en polisman med vissa uppgifter, vittnets möjlighet att arbeta är allvarligt hotad. Ytterligare förutsättningar är enligt rekommendatio- nen att vittnesmålet sannolikt kommer att bli betydelsefullt och att vittnet förefaller trovärdigt. Det anges också i rekommendationen att en fällande dom inte får grundas endast eller i avgörande mån på uppgifter från anonyma vittnen. Vid bedömning av Doorson-fallet grundade domstolen sitt godtagande av vittnenas anonymitet (inte ens försvararen kände till deras identitet) bl.a. på att ungefär den procedur som finns upptagen i rekommendation hade iakttagits. Ger nu förekomsten av hot eller andra övergrepp mot målsägande och vittnen anledning till att införa specialregler i den svenska rättsord- ningen för att skydda deras identitet? Utredningen har genom enkäter till rättsväsendets olika aktörer försökt få fram omfattningen av antalet allvarliga hot eller andra övergrepp mot målsägande och vittnen. Denna undersökning visar emellertid inte annat än att det möjligen kan ha skett en viss ökning . Inte heller har det framkommit något som talar för att övergreppen har blivit allvarligare. Av utredningens undersökningar och de undersökningar som gjorts tidigare framgår vidare att hot eller andra övergrepp mot målsägande och vittnen förekommer främst i de fall då den tilltalade på något sätt har en relation till målsäganden eller vittnet. I sådana fall ger således en möjlighet att få vara anonym inte något skydd eftersom den tilltalade redan vet vem målsäganden eller vittnet är. Redan det förhållandet talar emot att införa en möjlighet att låta bevispersoner vara anonyma. Utredningens tyngsta invändning mot anonymitetsregler hänför sig emellertid till försvararens roll i ett sådant system. Kravet på att försvararen skall få tillfälle att fråga ut vittnet torde i de flesta fall medföra att försvararen får kännedom om identiteten. En lagstiftning om anonyma vittnen måste därför innehålla regler om tystnadsplikt för för- Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen svararen för att identiteten hos den anonyme skall kunna hållas hemlig. Försvararen hamnar härigenom i en konfliktsituation gentemot sin klient. Enligt reglerna om god advokatsed är en advokat skyldig att vara uppriktig mot sin klient. Detta anses innebära att en advokat inte från andra kan ta emot förtroenden som han inte får berätta för sin klient. Det framstår för utredningen som olämpligt att ålägga advokaterna ett sådant handlingssätt. Det kan också diskuteras om det är praktiskt möjligt för en försvarare att ta tillvara klientens intresse utan att på något sätt avslöja den hemliga identiteten. Utredningen anser slutligen att de överväganden som har gjorts av riksdag och regering i frågan alltjämt är tungt vägande; den grundläggande principen om offentlighet och parts rätt till fullständig insyn i processmaterialet bör inte åsidosättas utan mycket starka skäl. Mot bakgrund av vad som anförts ovan finner utredningen det inte motiverat att föreslå en ordning med anonymitet för målsägande och vittnen. Den internationella utvecklingen, främst i våra grannländer, bör emellertid följas. har emellertid inget av våra nordiska grann- länder infört regler om anonymitet. Det danska avvisade ett förslag om sådana regler så sent som . En samordnad strategi för att bekämpa den organiserade och gränsöverskridande brottsligheten är angelägen. Problemen med hot mot bevispersoner kan bli allvarligare och öka i omfattning. I det sammanhanget kan frågan om skydd för be- vispersoner genom anonymitet komma upp på nytt. Vidare kan det internationella straffprocessuella samarbetet komma att ställa krav på våra möjligheter att ge skydd. Skyddet inom folkbokföringen för förföljda personer Vissa regler om skydd för förföljda personer inom folkbokföringen har som tidigare nämnts varit föremål för författningsändringar. Syftet med ändringarna har varit att förbättra skyddet för de personer som är utsatta för eller riskerar att utsättas för förföljelse. Ändringarna har bl.a. inneburit att en kvarskriven person har rätt till fullständig sjukvård och tandvård på den ort där denne vistas och att medgivande att använda fingerade personuppgifter kan ges utan tidsbegränsning. Sammantaget anser utredningen att skyddet för förföljda personer inom folkbokföringen får anses tillfredsställande. Det finns emellertid några frågor som ytterligare bör övervägas. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Bör den s.k. sekretessmarkeringen lagregleras? Regeringen har uttalat i förarbetena till de ovan nämnda ändringarna (prop. 1997/98:9 s. 36) att frågan om att lagreglera möjligheten till sekretessmarkering, som inte behandlades i folkbokföringsbetänkandet, ligger inom ramen för utredningens arbete. Utredningen skall enligt sina direktiv komma med förslag som kan förbättra brottsoffrens situation. Fördelen med en lagreglering för den person som anser sig riskera förföljelse skulle enligt vad Riksskatte- verket anfört i sitt remissvar vara att han eller hon skulle få möjlighet att överklaga skattemyndighetens beslut att inte bevilja sekretessmarke- ring. Vidare skulle en lagreglering enligt kunna främja en enhetlig rättstillämpning. Ingetdera av dessa skäl har någon större tyngd från brottsoffersynpunkt. Enligt gällande ordning kan den förföljde som får avslag återkomma till skattemyndigheten med ytter- ligare utredning till stöd för sin begäran och på så sätt få en ny prövning. Enhetlighet i rättstillämpningen kan vara svår att uppnå även med en lagreglering i dessa fall med olika personliga omständigheter. Det är vidare svårt att se vad som skulle vinnas med en möjlighet att överklaga med hänsyn till att en sekretessmarkering är, och bör vara, en varningssignal. Även om en högre instans beslutar om sekretess- markering, binder likväl detta beslut inte den som senare skall pröva om sekretessregeln i 7 kap. 15 § sekretesslagen är tillämplig. Ett beslut att lämna ut uppgifter ur folkbokföringen å andra sidan kan inte överklagas vilket följer av sekretesslagens karaktär av undantag från offentlighets- principen. Vad gäller enhetlighet i rättstillämpningen synes problemet enligt prop. 1997/98:9 snarare vara att tillämpningen av sekretessmarkering har blivit för generös; en obefogad markering kan ju inte överklagas. Men denna aspekt bör inte beaktas av . Frågan om en särskild forumregel för förföljda personer Frågan om en särskild forumregel för förföljda personer har behandlats av Utredningen om vissa folkbokföringsfrågor. Denna utredning har bedömt att det inte behövs någon sådan regel. Regeringen har i förarbetena till de senaste ändringarna i bl.a. lagen om fingerade personuppgifter (prop. 1997/98:9 s. 71 f.) uttalat följande: Enligt den allmänna forumregeln i 10 kap. 1 § skall talan väckas vid rätten på den ort där svaranden har sitt hemvist. När svaranden har erhållit sekretessmarkering har käranden små möjlig- heter att få kännedom om svarandens hemvist. I vissa fall kan Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen skattemyndigheten, som ju känner till svarandens adress, medverka till att en svarande som har sekretessmarkering får del av en ansökan om stämning. Det fordras då att käranden klargör förhållandena och att domstolen begär hjälp av skattemyndigheten med att få kontakt med svaranden. Om denna ingår i svaromål utan att göra forumin- vändning kan målet handläggas på vanligt sätt. Det förekommer dock att en svarande som får del av stämningsansökan genom skattemyn- dighetens försorg inte ingår i svaromål. Käranden kan då behöva visa att han väckt talan vid rätt forum. Om skattemyndigheten, med hänvisning till sekretesslagens regler, inte röjer uppgiften om svarandens hemvist kan käranden inte fullgöra sin skyldighet att visa rätt forum. Hans talan kommer då att avvisas. har inte alltid rätt att hemlighålla uppgiften om svarandens hemvist. I vissa fall måste uppgiften lämnas ut. Det kan gälla exempelvis när det är en annan person än förföljaren som framställer ett anspråk i domstol. Då kan det knappast av särskild anledning antas att svaranden eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs (se 7 kap. 15 § sekretesslagen). När det är förföljaren som vill inleda rättegång talar naturligtvis mycket för att skattemyndigheten bör hemlighålla uppgifterna om den förföljde. kan emellertid även en förföljare ha ett mer eller mindre berättigat anspråk på att kunna föra talan mot en person som han trakasserar. I familjerättsliga mål föreligger det en tydlig konflikt mellan motstående intressen. I ett visst fall kan en kvinna som har fått sekretessmarkering på grund av förföljelse ha barn tillsammans med förföljaren. Mot rätten till umgänge mellan barnet som kvinnan har vårdnaden om och barnets far får då ställas kvinnans behov av skydd. Det kan inte uteslutas att en sekretessprövning i ett visst fall leder fram till att en utpekad förföljare i egenskap av kärande, trots sekretessmarkering, får del av uppgiften om svarandens/offrets hemvist. I praktiken torde det dock ankomma på den utpekade för- följaren att visa att svaranden inte kommer att lida något men om uppgiften om dennes hemvist röjs. Det kan troligen inte ske utan att käranden förebringar ganska omfattande utredning om sina personli- ga förhållanden. Trots vad som har sagts ligger det närmast till hands att anta att en utpekad förföljare kommer att ha mycket svårt att få ut uppgiften om offrets hemvist. Om det finns den minsta risk att en uppgift om hemvist kommer att användas för förföljelse kan det förefalla självklart att uppgiften inte skall lämnas ut. Vidare uppkommer fråga om en kvarskriven person kan med- verka i en rättegång, som svarande eller kärande, utan att avslöja sin verkliga adress. Frågan är naturligtvis särskilt aktuell om det är förföljaren som är den kvarskrivnes motpart. I den mån en motpart till en kvarskriven person skall lämna uppgift om denne kan upp- Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen gifterna om namn, personnummer, hemvist samt postadressen hos skattemyndigheten inhämtas på vanligt sätt från folkbokföringen. Om en kvarskriven person som är svarande i en rättegång följer rättens förelägganden och kallelser behöver varken domstolen eller motpar- ten känna till den kvarskrivnes verkliga adress. Motsvarande gäller om vederbörande har anledning att själv inleda rättegång. Den kvarskrivne kan således tämligen problemfritt uppträda i en process utan att avslöja sin verkliga adress. När det gäller den som fått fingerade personuppgifter kan det i likhet med vad som gäller vid sekretessmarkering bli problem för såväl den enskilde som tredje man. Det finns inte någon laglig möjlighet för den som använder fingerade personuppgifter att undandra sig några förpliktelser. Personen i fråga har inte heller rätt att vägra medverka i ett rättsligt förfarandet med hänvisning till att han fått fingerade personuppgifter. Det är inte otänkbart att personen i fråga kan bli skyldig att inställa sig personligen exempelvis inför allmän domstol. Därvid föreligger risk för att den skyddade perso- nens verkliga identitet avslöjas. Även om den som använder finge- rade personuppgifter anlitar ombud eller biträde är en sådan risk inte utesluten. Utredningen om vissa folkbokföringsfrågor övervägde i sitt betänkande en särskild forumregel som skulle berättiga käranden att väcka talan där han själv har sitt hemvist om sekretess råder beträffande svarandens hemvist eller om svaranden har fingerade personuppgifter. Utredningen bedömde dock att någon särskild regel inte behövdes. Skälet till detta var främst att den nuvarande ordningen är till fördel för den förföljde eftersom den leder till att hon eller han emellanåt inte kan nås för rättegång. Flera remissinstanser ansåg dock att en särskild forumregel behövs, särskilt då en part har sekretessmarkering. Kvinnovåldskommis- sionen föreslog i betänkandet Kvinnofrid (SOU 1996:50) att en särskild forumregel införs i frågor om vårdnad och umgänge när ett barn medgivits fingerade personuppgifter. Behörig domstol i dessa fall skulle enligt förslaget vara . Någon särskild forumregel när en person har sekretessmarkering föreslogs dock inte av Kvinno- våldskommissionen. Regeringen har i de ovan nämnda förarbetena (prop. 1997/98:9 s. 72 f.) uttalat att frågan om särskilda forumregler för förföljda personer bör övervägas ytterligare. Vidare uttalas att utredningen bör omfatta såväl mål om vårdnad och umgänge som andra tvistemål samt att frågan lämpligen behandlas inom ramen för denna utrednings uppdrag. Råder sekretess beträffande en förföljd persons hemvist eller har han eller hon fingerade personuppgifter, finns det uppenbarligen risk för att denna person får sitt hemvist eller sin identitet avslöjad om han eller hon Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen blir instämd i ett tvistemål. Utredningen anser att en särskild forumregel i tvistemål i allmänhet visserligen inte skulle utesluta risken men dock sannolikt minska den. Det förslag som utredningen om vissa folkbok- föringsfrågor har övervägt men förkastat synes vara den bästa lösningen. Utredningen föreslår således att käranden ges rätt att väcka talan vid den domstol där han eller hon har sitt hemvist. Om käranden saknar hemvist i bör denne få rätt att väcka talan vid . Förslaget innebär ett tillägg i . I mål om vårdnad och umgänge kan motsättningarna mellan för- äldrarna vara stora. Misshandel och hot kan ha förekommit och detta kan ha lett till förföljelse som gör det angeläget att skydda den ena parten, vanligvis kvinnan, och barnen genom sekretess eller fingerade personuppgifter. Frågor om vårdnad och umgänge skall enligt 6 kap. 17 § föräldra- balken tas upp av rätten i den ort där barnet har sitt hemvist. Sådana frågor tas upp även i äktenskapsmål. Saknas behörig domstol tas frågorna upp av . I dessa familjemål behövs en särskild forumregel för de fall då det råder sekretess beträffande barnets hemvist eller barnet har fingerade personuppgifter. Även i sådana mål bör den bästa ordningen vara att talan får väckas där käranden har sitt hemvist eller, om denne saknar hemvist i , vid . Enligt 14 kap. 3 § skall äktenskapmål tas upp av tingsrätten i den ort där kvinnan eller mannen har sitt hemvist. Har ingen av dem hemvist i tas målet upp av . En kärande som har hemvist i kan ju välja mellan sitt eget och svarandens hemvistforum och därför behövs inte någon särskild forumregel för äktenskapsmål i allmänhet. För de fall en av parterna saknar hemvist i och den andra har ett sekretessbelagt hemvist eller använder fingerade personuppgifter och har hemvist i , behövs dock ett tillägg som gör till behörig domstol också i dessa fall. Ekonomisk ersättning till den enskilde som erhållit fingerade personuppgifter I förarbetena till de senast ändringarna i lagen om fingerade person- uppgifter (prop. 1997/98:9 s. 68 f.) konstateras att den som fått ett med- givande att använda fingerade personuppgifter också drabbas av kostnader. Det kan vara kostnader som har samband med byte av bostadsort eller med försäljning av en fastighet eller bostadsrätt och kostnader i samband med att den enskilde måste byta arbete. Något förslag till en särskild kostnadsersättning för dessa personer lämnas dock Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Enligt regeringen rör kostnader av detta slag många personer i skiftande situationer; dit hör inte bara personer som har fått fingerade personuppgifter utan också personer som har erhållit sekretessmarkering och kvarskrivna personer. har yttrat sig i frågan (bet. 1997/98:SkU5 s. 35) och konstaterat att den som på grund av förföljelse tvingas byta bostadsort och identitet givetvis åsamkas stora kostnader. Utskottet kunde allmänt sett instämma i regeringens synpunkter. Det måste emellertid enligt utskottet ifrågasättas om resonemanget har bärighet i de fall orsaken till förföljelsen är att den drabbade har uppfyllt sin vittnesplikt. Utskottet, som erinrade om att vittnesplikten är sanktionerad (36 kap. 7 och 21 §§ ), ansåg att det måste övervägas om den som förföljs på grund av att han eller hon har uppfyllt sin vittnesplikt skall vara hänvisad bara till ersättning i form av skadestånd, brottsskadeersättning samt vad som kan utgå inom ramen för . Det borde enligt utskottet övervägas om inte det allmänna bör ta ett ansvar. Enligt utskottet bör regeringen se till att frågan tas upp i ett lämpligt samman- hang. delade justitieutskottet bedömning. Kostnader av olika slag kan uppstå för dem som är utsatta för förföljelse eller har drabbats utav brott. Detta gäller, som regeringen har anfört, inte bara personer som har fått fingerade personuppgifter utan även dem som erhållit sekretessmarkering och kvarskrivning. De kostnader och andra olägenheter som uppkommer kan vara i stort sett lika för en kvarskriven person som för den som fått fingerade person- uppgifter vilka är de mera ingripande skyddsåtgärderna. Båda åtgärderna är förenade med flyttning till annan ort och den ofta kostsamma omställning som detta innebär.