sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Enligt artikel 55 i ska bestämmelserna i kapitlet om etableringsrätt för den medlemsstat som är berörd inte omfatta verk- samhet som hos medlemsstaten, om än endast tillfälligt, är förenad med utövandet av offentlig makt. På det sociala området syftar EG-reglerna i första hand till att sam- ordna de olika ländernas system för att underlätta arbetskraftens fria rörlighet. Men det är upp till medlemsländerna själva att besluta om vilka socialförsäkringssystem som ska finnas och vad dessa ska inne- hålla. På försäkringsområdet finns direktiv som har till mål att genomföra etablerings- och tjänstefrihet. Den inre marknaden ska genomföras även på försäkringsområdet. Regler som begränsar den fria konkurren- sen är i princip inte tillåtna. 328 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING Arbetsskadelagen är tänkt att vara en tvingande lagstiftning som föreskriver att arbetsgivarna är skyldiga att teckna en arbetsskadeför- säkring för sina anställda hos försäkringsgivare som arbetsmarknadens parter har det finansiella och organisatoriska ansvaret för. Kan sådana regler anses konkurrenshindrande och därmed otillåtna enligt EGs skadeförsäkringsdirektiv? Av det första skadeförsäkringsdirektivet (73/239/EEG) framgår att direktivet inte gäller för en försäkring som ingår i en del av ett social- försäkringssystem. TVA ska vara obligatorisk, och de grundläggande villkoren ska vara reglerade i lagen. Försäkringen kommer att omfatta i princip alla förvärvsarbetande och inte diskriminera någon. På viktiga punkter kommer den att vara samordnad med det övriga nationella socialförsäkringssystemet. Administrationen ska utan vinstintresse skötas av arbetsmarknadens parter, något som kan anses ligga den all- männa sektorn nära. Vi anser därför för vår del att TVA kommer att ha en sådan laglig utformning att den får anses utgöra en del av det övriga svenska social- försäkringssystemet. TVA faller därmed utanför EGs skadeförsäk- ringsdirektiv. Som jämförelser kan nämnas att de tyska Berufsgenossenschaften (BGB), som administreras av arbetsmarknadens parter, inte omfattas av EGs skadeförsäkringsdirektiv. I , däremot, där försäkringen tecknas i valfritt konkurrerande försäkringsbolag anses direktivet vara tillämpligt, och den finska marknaden för yrkesskadeförsäkring kom- mer att öppnas för utländsk konkurrens. En fråga som uppkommer i detta sammanhang är om lagen (1992:1528) om offentlig upphandling är tillämplig när det gäller valet av den eller de försäkringsgivare som enligt vad arbetsmarknadens par- ter förutsätts komma överens om i kollektivavtal ska ha hand om de ar- betsskadeförsäkringar som arbetsgivarna ska vara skyldiga att teckna. Lagen om offentlig upphandling gäller bl.a. staten, kommunerna och landstingen. Den föreskriver i en huvudregel om affärsmässighet i 1 kap. 4 § att upphandling ska göras med utnyttjande av de kon- kurrensmöjligheter som finns och i övrigt genomföras affärsmässigt. I fråga om upphandling av tjänster framgår av 5 kap. 1 § och anslutande bilaga att lagen bl.a. gäller upphandling av finansiella tjänster till vilka hör försäkringstjänster. Bestämmelserna i det angivna kapitlet ska dock inte tillämpas vid upphandling av tjänster från en annan upphandlande enhet som på grund av lag eller annan författning har ensamrätt att ut- föra tjänsten. Anställningsavtal är också undantagna från lagens till- lämpning. !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 329 Även om TVA genom sin utformning har en prägel av att vara en del av det övriga svenska socialförsäkringssystemet, kan den inte anses ha till uppgift att svara för myndighetsutövning. Arbetsgivarorganisationerna i , de statliga och kommunala likaväl som de privata, förutsätts träffa avtal med arbetstagarnas orga- nisationer om att teckna arbetsskadeförsäkring för de anställda hos en viss eller vissa försäkringsgivare. Det är således i huvudsak fråga om privata åtgärder, även om också offentliga aktörer medverkar. Det rör sig heller inte om upphandling för offentliga myndigheters räkning utan om anskaffning av försäkringar som en del av anställningsavtal. Det anförda pekar sammantaget på att lagen om offentlig upphand- ling inte bör hindra att arbetsmarknadsparterna utser försäkringsgivare utan att tillämpa lagen. För att undanröja varje tveksamhet föreslår vi dock en särskild bestämmelse i arbetsskadelagen som uttryckligen un- dantar utseendet av försäkringsgivare från tillämpningen av lagen om offentlig upphandling. TVA bör finansieras efter försäkringsmässiga principer. Av solida- ritetsskäl bör dock premierna utjämnas till viss del mellan stora och små arbetsgivare. Förutsättningarna för att åstadkomma arbetsmiljöförbättringar genom en differentierad premiesättning är större inom TVA än inom ett fortsatt offentligt system. Skulle vi få en enda försäkring för hela den svenska arbetsmark- naden, med ersättning för såväl inkomstförlust som ideell skada, kommer systemet i full funktion att ha tillgångar på kanske . Enligt våra direktiv ska utredaren anlysera de ekonomiska effekter för såväl försäkringen som administrationen som kan vara förenade med de olika alternativen. Utredaren ska lämna förslag på ett alternativ som ryms inom dagens utgiftsnivå för arbetsskadeförsäkringen samt ytter- ligare alternativ som utredaren finner motiverade. I de senare alterna- tiven ska förslag till finansiering utarbetas. I detta avsnitt ska vi endast ta upp de särskilda frågor som är för- knippade med alternativet TVA. I våra direktiv berörs finansieringen 330 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING härvidlag endast på det sättet att det anges att vi ska pröva ett alternativ som innebär att arbetsmarknadens parter tar över det organisatoriska och FINANSIELLA ansvaret för en obligatorisk tilläggsförsäkring vid ar- Det sägs också allmänt att om det är motiverat bör effek- terna av förslaget belysas utifrån olika branscher och olika storlek på företag. Direktiven till Sjuk- och arbetsskadekommittén var på denna punkt något utförligare. Man framhöll där följande. Inriktningen borde vara att de grundläggande försäkringsvillkoren för arbetsskadeförsäkringen samt formerna för finansieringen läggs fast i lag. Arbetsmarknadens parter ansvarar för finansieringen så att försäkringens kostnader beak- tas inom ramen för lönebildningen. Nuvarande arbetsskadeavgift ska behållas i den omfattning som krävs för att kostnaderna täcks för ar- betsskadefall som inträffat före ikraftträdandet av en ny ordning för försäkringsskyddet. Kommittén kunde även analysera för- och nack- delar med en ordning där premien differentieras utifrån antingen ett retrospektivt synsätt där kostnader för arbetsskador beaktas eller ett prospektivt synsätt där hänsyn tas till insatser med syfte att föreb ygga ohälsa och att rehabilitera långtidssjukskrivna. %N FINANSIERING EFTER F¶RS¤KRINGSM¤SSIGA PRINCIPER Att arbetsmarknadens parter ska ta över det finansiella ansvaret för en obligatorisk tilläggsförsäkring vid arbetsskada måste innebära att den nuvarande finansieringen med socialavgifter ska upphöra när det gäller de nya skador som TVA blir tillämplig på. Vi återkommer i de följande avsnitten till finansieringen av äldre skador och till frågan om vilka övergångsbestämmelser som bör gälla. Som en fristående försäkring för vilken arbetsmarknadens parter ska bära ansvaret bör finansieringen i stort utformas efter försäkrings- mässiga principer. Även om denna grundläggande princip läggs fast i den föreslagna arbetsskadelagen, uppkommer frågan om staten i lagen ska ta ställning till hur premiesättningen ska gå till. En sak att beakta är det krav som direktiven till Sjuk- och arbetsskadekommittén ställde om att det borde undvikas att försäkringsvillkoren på ett omotiverat sätt i allt för hög grad kommer att skilja sig åt mellan grupper och avtalsom- råden. Här kan det också finnas skäl att staten hävdar principer om so- lidaritet med sämre ställda grupper och kräver att skillnaderna åtmins- tone till en del utjämnas vid premiesättningen. Parterna bör emellertid med beaktande av detta ges största möjliga frihet att avgöra i vilken mån en differentiering av premien är önsk- värd, lämplig och möjlig. Som vi har påpekat i kapitel 6 bör förutsätt- !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 331 ningarna för att kunna stimulera till arbetsmiljöförbättringar genom en differentierad premiesättning vara något bättre inom TVA än inom ett fortsatt offentligt system. En konsekvens av att parterna ges ansvaret för att finansiera nya ar- betsskador inom TVA är att statens finansiella ansvar för dessa faller bort. Det blir då naturligt att arbetsskadeavgiften i form av arbetsgivar- avgifter och egenavgifter anpassas i förhållande härtill. Vi återkommer till detta i avsnitt 10.5.11. I alternativet TVA blir det nödvändigt att garantera varje åtagande genom fondering. Skulle vi få en enda försäkring för hela den svenska arbetsmarknaden, med ersättning för såväl inkomstförlust som för ide- ell skada, innebär det att systemet när det är i full funktion kommer att ha tillgångar på kanske . En försäkring mot enbart inkomstförlust skulle behöva ha tillgångar på . Den nya arbetsskadelagen kan tidigast träda i kraft . TVA bör omfatta skador som inträffar efter denna tidpunkt. Man måste förutsätta att det kommer att krävas en tämligen lång för- beredelsetid innan ansvaret för arbetsskadeförsäkringen kan föras över på arbetsmarknadens parter enligt det alternativ med TVA som vi har skisserat i detta kapitel. Tidigaste kan den nya arbetsskadelagen enligt vår bedömning träda i kraft . Det måste finnas regler som anger vilka skador som ska omfattas av det nya systemet och vilka som ska hanteras enligt de äldre reglerna. Den vanligaste lösningen inom socialförsäkringen – vilken också följ- des när arbetsskadeförsäkringen efterträdde yrkes- skadeförsäkringen – är att föreskriva att äldre bestämmelser fortfarande ska gälla i fråga om skada som har inträffat före ikraftträdandet. Med andra ord skulle den nya ordningen gälla för olycksfall vars skadedag och för sjukdomars vars visandedag inträffar efter utgången av 1999. Ett alternativ till denna ordning skulle kunna vara att i stället låta den försäkring bära kostnaden som gällde när den skadade blev utsatt för den skadliga inverkan som orsakade skadan. En sådan övergångs- regel – som bara får betydelse för arbetssjukdomarna – för med sig att man vid varje anmälan om arbetssjukdom inledningsvis måste avgöra under vilken tidsperiod som den skadliga exponeringen var aktuell. Har den skadliga inverkan förekommit innan den nya arbetsskadelagen 332 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING trädde i kraft, ska sjukdomen bedömas och ersättas enligt LAF, och kostnaderna belasta den försäkringen. Många sjukdomar är av den arten att de ger sig till känna långt efter det att den skadade varit utsatt för den skadliga exponeringen. Skador enligt LAF skulle med den alternativa övergångsregeln behöva admi- nistreras framöver. Avgränsnings- och utred- ningsproblemen kan också bli många och svåra, särskilt i de fall som skadlig inverkan kan ha förekommit såväl före som efter det att den nya ordningen infördes. En möjlig variant är i och för sig att låta skadan omfattas av den försäkring som gällde när den skadade senast var utsatt för den skadliga inverkan. Nackdelarna med en övergångsregel enligt det alternativ som tar sikte på när skadan orsakades är emellertid sammantagna så stora att vi föreslår att den vanliga ordningen inom socialförsäkringen ska följas också . TVA bör således omfatta skador som inträffar efter det att det nya systemet införts. Därmed uppstår visserligen en risk för över- vältring av kostnader på TVA. Den nya försäkringsorganisationen får ta över ansvaret för skador som det inte gjorts några reserveringar för. Det bör dock gå att finna finansiella lösningar på detta vid övergången till det nya systemet. 10.5.11Administration och finansiering av äldre skador Om en ny arbetsskadelag träder i kraft , kommer för- säkringskassorna efter denna tidpunkt endast att pröva rätten till liv- ränta för försäkrade som skadats . Delar av kassorna administration kan därmed avvecklas ganska snabbt. Gävleborgskassan, som från ska ta över ad- ministrationen av livräntor enligt YFL och ännu äldre lag, bör även ta över handläggningen av LAF-livräntor. De nuvarande offentliga arbetsskadeavgifterna kan första året som TVA genomförs sänkas med av avgiftsunder- laget. Arbetsskadefall som har inträffat innan en ny ordning med TVA träder i kraft ska enligt förslaget i föregående avsnitt omfattas av LAF. Enligt nuvarande regler i LAF ska en anmälan om skada prövas endast i den mån det är nödvändigt för att bestämma rätten till ersättning från för- säkringen. Eftersom i princip endast livränta återstår som ersättnings- form, skulle fr.o.m. endast behöva !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 333 pröva rätten till livränta för försäkrade som skadats innan det nya sys- temet trätt i kraft. Delar av försäkringskassornas administration bör därmed kunna avvecklas ganska snabbt. Försäkringskassorna prövar fortfarande rätten till LAF-sjukpenning som avser tid före . Rätten till sjukpenning upphör dock på grund av preskription , och den blir därmed inte aktuell för prövning när den nya ordningen träder i kraft. Däremot kommer ett stort antal livräntor enligt LAF och äldre lag- stiftning att utbetalas även efter det att TVA har tagit över. Livräntorna enligt YFL och ännu äldre lag, som administreras av Riksförsäk- ringsverket, kommer att tas över av allmänna försäkringskassa och handläggas vid dess lokalkontor i . Några skäl att välja en annan lösning för att handlägga LAF–liv- räntor finns det knappast. Gävleborgskassan bör därför ta över även dessa . Antalet livräntetagare var ca 101 000. Antalet nybeviljade livräntor har sjunkit som ett resultat av utvecklingen inom arbetsskadeförsäkringen på 1990- talet. Egenlivräntorna, som utgör av hela an- talet livräntor, upphör i princip när livräntetagaren fyller , och ut- går därefter bara i den mån den försäkrade inte har rätt till en ålders- pension som motsvarar av livräntebeloppet. Uppskattningar tyder dock på att inte mindre än av de livräntetagare som uppnår är berättigade till fortsatt livränta. Enligt senaste prognoser kommer antalet ar- betsskadelivräntor att åter öka något 2000 uppgå till ca 105 000 till en beräknad kostnad av ca . Arbets- skadesjukpenningar enligt äldre regler beräknas bli utbetalda med 65 milj. kronor och ersättningar enligt YFL m.m. med ca 940 milj. kronor. Arbetsskadeavgiften är av avgiftsunderlaget. Arbetsskadeförsäkringen redovisar dock nu – om vi bortser från det ackumulerade underskottet – ett löpande överskott, och den behövliga avgiftsnivån ligger på . Den beräknas sjunka ytterligare för att vara nere i . Enligt våra direktiv ska vi dock utgå från dagens utgiftsnivå när vi analyserar effekterna av våra förslag. Det är naturligt att de LAF-livräntor och övriga ersättningar enligt äldre lag som ska utgå efter det att ett nytt system har trätt i kraft får bekostas med fortsatta offentliga arbetsskadeavgifter. Alternativet med TVA kan beräknas sänka den behövliga nivån på arbets- skadeavgiften med från för att sedan sänka den ytterligare successivt. Det betyder vid ett oförändrat 334 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING uttag att avgiften kan sänkas från . Sänk- ningen beror på både minskade försäkringskostnader och minskade administrationskostnader. Sedan arbetsskadesjukpenningen slopades utgör dock administrationskostnaderna bara av de totala kostnaderna. Härigenom föreskrivs följande. g Denna lag innehåller bestämmelser om rätt till arbetsskadeersätt- ning och om skyldighet för arbetsgivare att ha en försäkring som täcker sådan ersättning (arbetsskadeförsäkring). Arbetsskadeförsäkringen är en tilläggsförsäkring till den allmänna försäkringen enligt lagen (1962:381) därom. Bestämmelserna i lagen om arbetsgivare gäller också uppdragsgiva- g Frivillig arbetsskadeförsäkring kan tecknas av 1.egna företagare när det gäller dem själva 2.de som anordnar utbildning när det gäller dem som studerar. Lagen gäller i tillämpliga delar även försäkringstagare som avses i Vad som i lagen sägs om förvärvsarbetande och arbets- skada har därvid motsvarande tillämpning på den som är under utbild- ning och skada som inträffar eleven deltar i organiserad utbildning. g Lagen gäller skador som har uppkommit i samband med förvärvs- arbete i . Lagen gäller även skador som har uppkommit i samband med för- värvsarbete utomlands, om arbetet avses vara högst och arbets- tagaren är utsänd av en arbetsgivare med verksamhet här i riket. g Med skada avses i denna lag personskada och skada på protes eller annan liknande anordning som användes för avsett ändamål när skadan inträffade. g Rätten till arbetsskadeersättning får inskränkas endast på grund av omständighet som har inträffat efter skadehändelsen och som enligt !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 335 lagen (1927:77) om försäkringsavtal kan medföra begränsning av för- säkringsgivarens skyldighet att utge försäkringsbelopp. g Arbetsskadeersättning lämnas för skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Med annan skadlig inverkan avses in- verkan av en faktor som med hög grad av sannolikhet kan ge upphov till en sådan skada som den försäkrade har. Om en försäkrad har varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet, skall skada som han eller hon ådragit sig anses vara orsakad av den skadliga inverkan, om övervägande skäl talar för det. g Arbetsskadeersättning lämnas för skada på försäkrad, om det före- ligger övervägande sannolikhet för att skadan är orsakad av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. 6ID BED¶MNINGEN AV OM DET F¶RELIGGER ¶VERV¤GANDE SANNOLIKHET SKALL S¤RSKILT BEAKTAS HUR MEDICINSKT BELAGT ELLER SANNOLIKT DET ¤R ATT DEN P¥ST¥DDA FAKTORN I ARBETSMILJ¶N KAN ¥STADKOMMA EN S¥DAN SKADA SOM DEN F¶R S¤KRADE HAR BLIVIT UTSATT F¶R HUR L¤NGE ELLER HUR OFTA OCH HUR INTENSIVT DEN F¶RS¤KRADE HAR VARIT UTSATT F¶R DEN P¥ST¥TT SKADLIGA FAKTORN SAMT OM OCH I VILKEN M¥N DEN F¶RS¤KRADE HAR VARIT UTSATT F¶R ANDRA SKADEBRINGANDE FAKTORER UNDER DEN TID HAN ELLER HON INTE F¶RV¤RVSAR BETAT g Som arbetsskada anses inte en skada av psykisk eller psykosoma- tisk natur som är en följd av en företagsnedläggelse, en arbetstvist, bristande uppskattning av den försäkrades arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbetskamrater eller därmed jämförliga för- hållanden. Vad som sägs i första stycket gäller inte om skadan har sin grund i trakasserier eller andra kränkningar av den försäkrade eller i andra lik- nande, påtagliga brister i arbetsmiljön. g Olycksfall vid färd till eller från arbetsstället räknas som olycksfall i arbetet, om färden föranleddes av och stod i nära samband med arbe- tet. 336 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING g Om skada som beror på annat än olycksfall har framkallats av smitta, anses den som arbetsskada i den mån det framgår av försäk- ringsvillkoren. g Skada till följd av annat än olycksfall anses ha inträffat den dag då skadan visade sig. (UR ARBETSSKADEERS¤TTNINGEN BEST¤MS g Arbetsskadeersättningen bestäms enligt 5 kap. 1 § första stycket p. 1 och 2 samt andra och tredje styckena, 2 – 5 §§ samt 6 kap. 1 § skadeståndslagen (1972:207) med de begränsningar som anges i 12 - 16 §§ denna lag. g Är den skadade sjukförsäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, har han eller hon enligt den lagen vid arbetsskada rätt till samma förmåner som vid annan sjukdom. g Är någon som avses i 12 § inte berättigad till sjukpenning från sjukförsäkringen eller är den skadade inte sjukförsäkrad enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring, har han eller hon vid arbetsskada rätt till arbetsskadeersättning i enlighet med vad som skulle ha utgått om 2, 3 och 22 kap. lagen om allmän försäkring hade varit tillämpliga på honom eller henne. Ersättning motsvarande sjukpenning utgår dock inte till arbetstagare som enligt 3 kap. 16 § första stycket lagen om allmän försäkring har undantagits från rätt till sjukpenning vid sjukdom. g I den mån ersättning inte utges enligt 12 eller 13 § ersätter arbets- skadeförsäkringen nödvändiga kostnader för 1.sjukvård utom riket, Ersättning utgår i övrigt inte enligt denna lag för att fylla ut rätten till ersättning enligt 2, 3, och 22 kap. lagen (1962:381) om allmän för- säkring. g Arbetsskadeersättning är för varje skadehändelse begränsad till högst 1 000 gånger det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäller när ersättningen bestäms. För varje skadad för- säkrad lämnas dock för varje skadehändelse arbetsskadeersättning med högst 200 gånger detta basbelopp. !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 337 Ersättningsbeloppet för en serieskada som beror av annat än olycks- fall i arbetet är för samma ersättningsår begränsat till högst 10 000 gånger basbeloppet enligt första stycket. Med serieskada förstås en ar- betsskada som flera personer utsatts för under ett eller och som beror av samma faktor i arbetsmiljön, vars skadliga egenskaper tidigare varit okänd. De belopp som anges i första och andra styckena innefattar inte ränta eller ersättning för rättegångskostnader. g Om de ansvarighetsbelopp som gäller enligt 15 § första stycket första meningen eller andra stycket inte räcker till gottgörelse åt dem som är berättigade till ersättning, nedsätts deras ersättningar med samma kvotdel för var och en. Kan det efter inträffat skadefall befaras att nedsättning enligt första stycket fordras, kan regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer förordna att ersättning tills vidare skall lämnas endast med viss kvotdel. &¶RS¤KRINGSSKYLDIGHET M M g Arbetsgivare skall ha en arbetsskadeförsäkring som täcker ersätt- ning för skador som omfattas av denna lag. Försäkringen skall tecknas hos den eller de försäkringsgivare som enligt vad de centrala arbets- tagarorganisationerna och arbetsgivarorganisationerna på arbetsmark- naden har träffat kollektivavtal om skall ha hand om arbetsskadeförsäk- ringarna. Lagen (1992:1528) om offentlig upphandling är inte tillämp- lig på utseende av försäkringsgivare. Arbetsgivare som låter annan utföra arbete åt sig sammanlagt under ett kalenderår är befriad från försäkringsplikt. En arbetsskadeförsäkring enligt denna lag får med det undantag som framgår av 14 § andra stycket ge ersättning i vidare omfattning än som föreskrivs i lagen. g Arbetsskadeförsäkringarna finansieras med avgifter från arbets- givarna efter försäkringsmässiga principer. Premierna skall bestämmas så att de även täcker riskerna för an- ställda hos icke försäkringspliktiga arbetsgivare. Vid premiesättningen bör iakttas att premierna för mindre arbets- givare inte skiljer sig väsentligt från de som fastställs för stora arbetsgivare. Försäkringspremierna får dock differentieras för att stimulera till förbättringar i arbetsmiljön. 338 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING g Saknas arbetsskadeförsäkring, svarar den försäkringsgivare hos vilken arbetsgivaren skulle ha tecknat försäkring ändå för den arbets- skadeersättning som skulle ha lämnats, om en arbetsskadeförsäkring hade funnits. g Försäkringsgivaren har rätt till gottgörelse (arbetsskade- försäkringsavgift) för den tid arbetsgivaren har saknat försäkring enligt denna lag. Arbetsskadeförsäkringsavgift får högst tas ut med ett belopp som motsvarar femton procent av det basbelopp enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring som gäller när avgiften bestäms. Om det belopp är högre som motsvarar två gånger den årliga försäkringspremie som gäller för arbetsgivare i motsvarande kategori när avgiften bestäms, får avgiften i stället beräknas på grundval av detta belopp. g Försäkringsgivaren skall upprätthålla och bekosta en arbetsskade- nämnd. I nämnden skall det ingå företrädare för de försäkrades intres- sen. Ytterligare föreskrifter om nämndens sammansättning lämnas av regeringen som också skall godkänna nämndens arbetsordning.