sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — Handlingsprogram och rutiner bör utarbetas inom social- tjänsten för omhändertagandet av brottsoffer. Utredningen föreslår vidare att frågan om ett erhållet skadestånd på grund av brott skall inverka på ett brottsoffers rätt till försörjningsstöd enligt socialtjänstla- gen bör behandlas av den utredning som ser över vissa frågor rörande socialtjänstlagen och uppgifter (dir. 1997:109). Medling i brottsoffrens intresse Försöksverksamhet med medling mellan gärningsman och offer pågår på flera platser i . är engagerad antingen som initiativtagare eller på annat sätt. Utredningen konstaterar att medling kan vara till fördel för brottsoffer under förutsättning att det tas tillbörlig hänsyn till dem i medlingssituationen. En utvidgad försöksverksamhet med medling liksom ytterligare utredning bedömer utredningen som positivt. Utredningen anser att , som inrättades , får anses uppfylla de intentioner som lagstiftaren hade när myndigheten inrättades, nämligen att verksamhetens övergripande uppgift skulle vara att främja brottsoffers rättigheter, behov och intressen. Utredningen anser inte att det finns skäl att tillskapa en brottsofferombudsman vare sig som en särskild tjänst eller i förening med chefsskapet för . Brottsofferfonden, som inrättades som Brottsoffermyndig- heten, lämnar ett betydelsefullt stöd till forskning, utbildning, informa- tion och annan utvecklingsverksamhet som gäller brottsofferfrågor. Fonden tillförs i huvudsak medel genom brottsofferavgiften. En sådan avgift på åläggs den som döms för ett eller flera brott, om fängelse ingår i straffskalan för något av brotten. Utredningen föreslår att begränsningen att bidrag ur fonden bara får lämnas till löpande verk- samhet, om det finns särskilda skäl, tas bort så att de ideella organisa- tionerna i större omfattning kan få bidrag till sin verksamhet från fonden. Utredningen har också prövat frågan om uppbörd eller indrivning av brottsofferavgifterna behöver effektiviseras men funnit att så inte är fallet. För att tillföra fonden medel föreslår utredningen att brottsoffer- avgiften höjs från till . Genom denna höjning beräknas fonden få ett tillskott på . Utredningen föreslår att tillskottet reserveras för bidrag till de ideella organisationerna, främst den löpande verksamheten. Brottsskadeersättning och andra ersättningsfrågor Handläggningen av brottsskadeärenden överfördes till Brottsoffermyn- digheten från den tidigare i samband med att myndigheten inrättades . Utredningen konstaterar att Brottsof- fermyndighetens hantering av brottsskadeärendena fungerar väl. Utredningen föreslår att det införs en möjlighet för den skadelidande att få brottsskadeersättning i förskott i särskilt ömmande fall. Det försäk- ringsskydd för skador på grund av brott som erbjuds genom kollektiva och privata försäkringar och som omfattar skador på grund av brott är i huvudsak tillfredsställande. De ideella organisationerna, brottsoffer- och kvinnojourer m.fl., utgör ett viktigt komplement till samhällets stöd åt brottsoffer. anser det angeläget att tillgängligheten till dessa organisationer ökar. Det tillskott om som brottsofferfonden kommer att få genom höjningen av brottsofferavgiften bör därför tillföras de ideella organisationer som arbetar med brottsofferinriktad verksamhet att användas för t.ex. anställning av brottsofferassistenter. Utredningen avvisar en ordning med statligt anställda brottsofferassistenter liksom assistenter anställda av . I stället före- slås att de jourer och andra ideella organisationer som vill samverka går samman och ansöker om medel hos brottsofferfonden för att anställa en assistent eller på annat sätt ordna sin verksamhet så att tillgängligheten ökar. På så sätt kan assistenterna placeras där behovet finns. Samarbete mellan olika lokala ideella organisationer bör prioriteras vid medels- tilldelning ur fonden. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning underrättelseskyldighet till målsägande m.m. Utredningen har bl.a. genom en enkätundersökning till landets krono- fogdemyndigheter försökt utvärdera en reform som syftade till att underlätta för målsäganden att få ut ett tilldömt skadestånd. Reformen innebär att en målsägande, som är fysisk person, inte själv behöver ta initiativ till att frågan om verkställighet tas upp. Domen eller strafföreläggandet skickas direkt till kronofogdemyndigheten som sedan underrättar målsäganden. Någon tillförlitlig uppföljning har dock inte gått att genomföra eftersom det saknas statistik som särskilt visar de mål där underrättelse sker. Utredningen föreslår att ges i uppdrag att se till att statistiken förbättras i detta avseende. Vidare föreslås att får i uppdrag att ta fram bättre och mer lättförståeliga blanketter för kronofogdemyndigheternas underrättelser till målsäganden och för ansökan om verkställighet. och bör få i uppdrag att utarbeta informationsmaterial om verkställlighetsförfarandet som kan ges till både målsäganden och den dömde i samband med domen. Bistånd till brottsoffer utomlands Utredningen har behandlat de regler om rättshjälp i utlandsangelägen- heter och ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet som ändrades . Reglernas tillämpning har undersökts av vad gäller rättshjälp och av avseende annat ekonomiskt bistånd. Utredningen konstaterar att det endast finns ett fåtal ärenden av båda kategorierna och anser det därför inte meningsfullt att göra någon ytterligare undersökning. Lagstiftningen om rättspsykiatrisk vård Utredningen har behandlat de bestämmelser som gäller vårdinrätt- ningarnas skyldighet att i vissa fall underrätta målsäganden om att den som har dömts till rättspsykiatrisk vård vistas utanför vårdinrättningen. Med hänsyn till att (dir. 1995:140) ser över denna fråga finner utredningen inte skäl att lämna förslag i den delen. Kriminalvårdens underrättelseskyldighet till målsäganden m.m. I propositionen Ändringar i kriminalvårdslagstiftningen, m.m. (prop. 1997/98:95) har regeringen lämnat förslag om underrättelse till målsäganden om en intagens utevistelser i vissa fall. Förslaget innebär bl.a. att vissa restriktiva undantag från underrättelseskyldigheten medges när en underrättelse om en planerad vistelse utanför anstalten på grund av bevakning eller andra förhållanden framstår som uppenbart obehövlig eller när en underrättelse kan tänkas medföra fara för den intagnes liv eller hälsa. Regeringen har vidare i propositionen Vissa reformer av påföljdssystemet (prop. 1997/98:96) föreslagit en ny lag om verkställig- het av sluten ungdomsvård. I lagförslaget finns en bestämmelse om underrättelse till målsägande med i huvudsak samma innehåll som den ovan nämnda. Utredningen anser inte att förslagen åsidosätter målsägan- denas befogade intressen att få information. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Utredningen har gått igenom de olika åtgärder som kan vidtas när en målsägande eller ett vittne är utsatt för hot. Vidare har utredningen genom rättsstatistiken och enkäter till polis, åklagare, domstolar och advokater försökt utröna omfattningen och utvecklingen av hot och andra övergrepp mot målsägande och vittnen. Genom enkäterna har utredningen även sökt svar på om övergreppens karaktär har förändrats. Resultatet av utredningens undersökning tyder på att det relativt sällan förekommer att bevispersoner utsätts för övergrepp. Vare sig rättsstatis- tiken eller enkätsvaren tyder på att det skett någon egentlig ökning av antalet övergrepp eller att övergreppen skulle ha ändrat karaktär . I de flesta fall av hot mot bevispersoner är de åtgärder som rättsväsendet kan använda tillräckliga för att skydda dessa. Det är emellertid väsentligt att det finns beredskap och rutiner inom rättsväsendet för att ge bevispersoner det skydd som behövs. För att skapa ett bättre skydd i de mer allvarliga fallen föreslår utred- ningen att får i uppdrag att i samråd med Riks- åklagaren och utarbeta ett nationellt handlings- program för skydd av bevispersoner i enlighet med vad som sägs i rekommendation R (97) 13 om hot mot vittnen m.m. Vidare bör få i uppdrag att starta en försöksverksamhet med videoteknik vid förhör med hotade bevispersoner i domstol. Utredningen har även övervägt en ordning med möjlighet för bevis- personer att under vissa förutsättningar få vara anonyma i förhållande till den tilltalade. Det förhållandet att hot och andra övergrepp mot måls- ägande och vittnen enligt utredningens undersökningar förekommer relativt sällan och inte har ökat i någon större omfattning talar mot att införa en sådan ordning liksom vad som i övrigt framgår av undersök- ningarna, nämligen att de övergrepp som förekommer främst riktas mot personer som den tilltalade har en relation till. En möjlighet till anony- mitet skulle alltså inte ge något skydd i sådana fall. Ett tungt vägande skäl mot anonymitetsregler är att försvararen, som vid utfrågningen av målsäganden eller vittnet ofta kommer att få kännedom om bevisper- sonens identitet, måste förtiga detta för sin klient och på så sätt hamnar i en konfliktsituation gentemot klienten. Mot bakgrund av nämnda om- ständigheter och det förhållandet att principen om offentlighet och parts rätt till fullständig insyn i processmaterialet inte bör åsidosättas utan mycket starka skäl finner utredningen det inte motiverat föreslå en sådan ordning. Det skydd som finns för förföljda personer inom folkbokföringen, t.ex. kvarskrivning på den tidigare adressen, har förbättrats genom författningsändringar som i huvudsak trädde i kraft . Utredningen föreslår att skyddet kompletteras med särskilda forumregler i tvistemål för förföljda personer. Vidare föreslås att det införs en möjlighet för personer som har fått fingerade personuppgifter att få ersättning för kostnader i samband med identitetsbytet. Brottsförebyggande verksamhet ur ett brottsofferperspektiv Sedan utredningens direktiv beslutades har det skett mycket på det brottsförebyggande området. Regeringen har presenterat ett nationellt brottsförebyggande program, som tar upp bl.a. kopplingen mellan brottsförebyggande arbete och brottsofferarbete. Vidare har en kommitté för genomförande av programmet tillsatts. Utredningen utgår från att den kommittén i sitt arbete beaktar de konsekvenser som de brottsförebyggande åtgärderna har från brottsoffersynpunkt. Det är viktigt att brottsoffrens situation uppmärksammas i den brottsföre- Med hänsyn till den koppling som finns mellan brottsförebyggande arbete och brottsofferarbete kan utredningens förslag sägas ha även en brottsförebyggande effekt. Ekonomiska konsekvenser av utredningens förslag De flesta av utredningens förslag kan genomföras utan nämnvärda kostnadsökningar. Tillskottet till de ideella organisationerna är finansie- rat genom en höjning av brottsofferavgiften. Den samlade effekten av utredningens förslag, nämligen en förbättring av brottsoffrens situation, bör få en positiv inverkan på samhällsekonomin i stort t.ex. genom ett minskat antal sjukskrivningar. Minskat lidande och en högre livskvalitet för personer som har varit utsatta för brott går dock inte att mäta i pengar. A number of important measures to better satisfy the interests of victims of crime began to be seriously undertaken in in the middle of the 1980s. Since then a number of reforms on a wide variety of matters have been carried through. In 1995, the Swedish government decided to initiate a special inquiry for the purpose of giving a broad account of the measures taken over the last ten years on behalf of victims of crime, analysing the effect of such measures and examining the need for legislative and other changes concerning further measures on behalf of victims of crime. A judge assisted by a panel of experts was appointed to conduct the inquiry. The following is a summary of the report of the Governmental Commission on Victims of Crime entitled, in translation from the original Swedish, Victims of Crime: What has been done? What should be done?. The report is identified as SOU 1998:40. The criminal system and victims of crime The obligation of the and prosecutors to provide victims with information The Ordinance on Preliminary Crime Investigations (1974:948) contains provisions on the obligation of the and prosecutors to provide information to an injured party at various stages of the preliminary investigation. The provisions exist in their present form largely owing to changes made in 1994 which sought to strengthen the position of an injured party. The Commission considers it important that any person who has been a victim of crime should receive information on the possibility of securing legal, financial and other forms of help. Such information should be given at the right moment and in the right way. The present provisions would seem in the main to be adequate. , when carrying out inspections of the way administrations deal with matters concerning victims of crime, should, however, give attention to the way the duty to provide information is So far as the obligation of prosecutors to provide information is concerned, the Commission recommends that this be widened to include the decision that a prosecution will be initiated. The Act on the Prohibition of Visiting (1988:688), which entered into force on 1 1988, was one element in the effort to protect chiefly women exposed to persecution and harassment by men with whom they had been living. The working of the Act has been evaluated by in both 1989 and 1995. The Commission has enquired into how well the prohibition on visiting works, and whether it provides the necessary intended protection, through a questionnaire sent to all victim support bureaux and womens shelters. In addition, of at the , has, at the request of the Commission, studied the working of the Act as perceived both by those it is intended to protect and those who were made the subject of a prohibition order. The results of these studies show that the Act works quite reasonably well and in accordance with its purpose. However, decisions ordering a prohibition on visiting should, in matters of limitation and exception, be adjusted in accordance with the relationship between the two parties. This applies particularly where the parties have children together. In such cases the Commission proposes that the local social welfare board should be informed about the prohibition. In order to improve understanding on what a prohibition of visiting implies, the Commission proposes that the Office of the Chief Public Prosecutor be requested to draw up a special information pamphlet on the subject. The prosecutors obligation to present the victims claim for damages Under the provisions of Chapter 22, Section 2 of the Code of Judicial Procedure, the prosecutor has an obligation to present the victims claim for damages if this can be done without marked inconvenience and the claim is not manifestly unfounded. The Office of the Chief Public Prosecutor has given general instructions on this question in Victims in criminal cases, a publication which gives good guidance to prosecutors. The Commission considers that the legislation on this matter is sufficiently far-reaching but points out that there are deficiencies in its implementation. The Commission proposes that the Office of the Chief Public Prosecutor be requested to clarify in the general instructions issued the extent to which prosecutors shall help victims to formulate their claim for damages. In addition, the Office of the Chief Public Prosecutor should regularly check that these general instructions are being followed. Legal advisers and supportive persons A legal adviser can be appointed by the court and has, under the provisions of the Act on Legal Advisers (1988:609) the task of providing assistance to the victim in matters of legal procedure. Customarily an advocate or legally trained assistant from an advocates office is appointed as a legal adviser. The legal adviser receives a fee in accordance with the principles laid down in the Act on Legal Assistance. A supportive person is intended to provide personal support to the victim during questioning during the preliminary investigation and the court hearing. The right of the supportive person to be present at such times is regulated in the Code of Judicial Procedure. Supportive persons do not have to be formally appointed and they receive no fee for their appearances. The Commission has studied the evaluation of the working of the Act on Legal Advisers and on the use of supportive persons conducted in 1996 by the . The Commission has also sought through its own questionnaires and a study made by , to ascertain how victims perceive legal advisers and supportive persons. The results of these studies show that the legal adviser reform has had the effect of improving the quality of the various legal procedures and contributed to strengthening the position of victims. The conditions under which a legal adviser may be appointed The Commission gave consideration to the desirability of a more comprehensive change in the conditions necessary for the appointment of a legal adviser as they are stated in the Act on Legal Advisers, Section 1, but decided finally only to recommend a modification of Section 1, point 3. The Commission proposes that the condition which limits the appointment of legal advisers to criminal prosecutions under the Penal Code be removed. Such a change in the legislation would make it possible to appoint a legal adviser in the case of any offence punishable by imprisonment, for example, breach of a prohibition on visiting. The general requirements for determining the victims need of a legal adviser as described in point 3 should remain unchanged. The tasks of a legal adviser The study of the implementation of the Act on Legal Advisers made by the shows that the adviser is often appointed only when prosecution has been initiated. The Commission recommends that a legal adviser should be appointed earlier in the pro- cedure than is now the case. The Commission gave consideration to suggesting that it should be for a prosecutor to designate a legal adviser but rejected such a solution. A victim presenting a claim for damages is a party in the case and has, in accordance with the provisions of the Code on Judicial Procedure, the right to question the accused, witnesses and experts. The Commission proposes that the right to question should be widened to include even a victim who is not presenting a claim for damages. A change of this kind would also allow a victims legal adviser to put questions. The Commission also urges that the tasks of the legal adviser should be expanded to include even such completive work as assisting the victim to obtain adjudged damages. The tasks and use of supportive persons The Commission recommends an increased use of supportive persons in proceedings. A supportive person can be a complement to the legal adviser or provide additional support in cases where the legal aspects are such that a prosecutor can represent the victims legal interests. What is proposed is that it should be possible to appoint a supportive person in those cases where the offence is punishable by imprisonment. Whoever is conducting the preliminary investigation that is, the or a prosecutor should be empowered to make such an appointment during the course of the investigation. Otherwise, and in general, it should be for the court to make the appointment. The right to personal support as provided for under Chapter 20, Section 15 of the Code of Judicial Procedure is retained but the Commission considers that the notion of a supportive person should refer only to those who are appointed as such. The Commission further proposes that those appointed as supportive persons should have the right to reimbursement for their appearance, broadly in accordance with the principles that obtain for the victim. The right of relatives surviving a killed victim to a legal adviser and supportive person The Commission recommends that the relatives surviving a victim killed as a result of a crime should, under certain circumstances, have the right to a legal adviser and supportive person. Criminal system information to, and treatment of, the victim In the answers to the questionnaires sent by the Commission to various actors in the criminal system, victim support bureaux and womens shelters, the most frequent suggestion for improving the position of the victim and witnesses is that information to them should be improved. To this end, the Commission urges an intensified collaboration between the and the various local organisations providing support to victims. The management of local forces should work for the setting up of collaborative groups with representa- tives from victim assistance organisations, the , the prosecution service, the social welfare services, the health services and the prison and probation service. A person or persons with special responsibility for matters concerning victims of crime should be designated within each local force. So far as the prosecution service is concerned, the Commission emphasises firstly the general advice given by the Office of the Chief Public Prosecutor. In addition, however, the work of the prosecutors should be so organised that it is the same prosecutor who deals with a case from the preliminary investigation up to the trial. So far as the courts are concerned the Commission emphasises the importance of always appending the currently available written information on inter alia the conduct of trials, to the summons to appear. The Commission also recommends that one or more persons should be designated at every court to answer questions from victims and witnesses. Court premises should also be so constructed that victims and witnesses need not come face to face with the accused. Court man- agement should arrange for an attendant or other member of the staff to be present or in the neighbourhood of the general waiting room. The duties of court attendants should be enlarged to include the helpful reception of victims and witnesses. Chief judges and local support or- ganisations should strive to bring about voluntary supportive activities for witnesses. The Commission draws attention to the fact that there is a need for training on matters concerning victims of crime within all of the systems professional groups. A good knowledge of victim reactions and needs is not only a solace for victims but can, inter alia, contribute to the giving and assessment of evidence. The Commission recommends that , the Office of the Office of the Chief Public Prosecutor and the be required to arrange training on dealing with victims within their respective administrations. Litigation expenses in connection with claims for damages The Commission has given attention to the question of the victims responsibility for the counterparts litigation expenses in cases where a claim for damages arising from crime is dealt with as a civil action. To change the provisions of the Code on Judicial Procedure on the apport- ionment of litigation expenses in civil cases demands the most careful examination. The Commission considers, therefore, that this question should be studied in depth in another context. Health and services and the social welfare services The staff of the health and services play an important part in the way the community assumes responsibility for victims of crime. It is, therefore, important that such staff receive suitable training on the needs and reactions of victims. In the on the Protection of Womens Integrity (1997/98:55), the government has proposed an increased investment in training for the staff of the health and services in matters concerning violence directed against women. The Commission recommends that such training should contain modules on victims of crime in general and that routines should be established for the way in which victims of crime, other than women exposed to violence, are received and dealt with.