sou · GMB3103 · 1999-01-01 00:00:00 — Denna tankefigur blir tydligare i en debattskrift där medarbetare ställer följande två citat sida vid sida: Svenskarna är mentalt handikappade ... Välfärdsstaten har misslyckats, människorna har passiviserats ... de är offer för socialdemokratisk hjärntvätt ... Det sovande folket. Det starka samhället drevs för långt. Systembyggandet blev ett självändamål ... Medborgaren blev klient i stället för myndig. Och närheten till makten försvann i kommunhusens Kafkakorridorer. Med andra ord, kritik likställs med MUF:s och kan därmed avfärdas som borgerlig moralism. Denna slagkraftiga debatteknik har och fortsatt att använda i debat- ten med förnyarna.32 Utan tvekan står och för 31Ibid: 10. 32Huruvida socialdemokratin i allmänhet meningsfullt kan uppdelas på detta sätt är tveksamt; det handlar säkert lika mycket om en behändigt en position som är i samklang med den svenska etatistiska tradi- tionen. Deras vänsternationalism är konsekvent och deras grund- läggande argument, att demokratin och den generella välfärden står och faller med nationalstatens integritet och de sociala värderingar- nas primat över egenintresset, får nog ses som majoritetsposi- tionen inom socialdemokratin.33 Egenmaktsbegreppet har också förlorat kraft inom socialdemokratin. Visserligen gick efter- följare som SSU:s ledare, , ut med en stor artikel på (13/07/95) – Egenmakt är ett vänsterprojekt – i vilken han med kraft gjorde klart att han ämnade följa den ideolo- giska väg som stakat ut.34 I en något senare artikel på samma plats (8/11/95), reproducerade sedan partisekreteraren huvudpunkterna i SSU:s egenmakts analys: analysen av vanmakten, kritiken av det starka samhället, betoningen av den gemensamma sektorn, den viktiga rollen för kooperativa lös- ningar, behovet av att förnya det politiska livet och stärka demo- kratin, den klart uttalade avgränsningen gentemot högerns mark- nadslösningar. Ordet egenmakt saknades dock, intressant nog. Kanske är det alltför individualistiskt, trots allt. I stället använde ord som medborgarmakt och vardagsmakt, vilka är mindre befläckade av associationer till borgerliga fenomen som valfrihet och egoistisk individualism (i motsats till enskilda med- borgares ansvar och initiativ. Om SSU i slutändan – tankefiguren egenmakt till trots – till- bakavisade den individuella valfriheten på konsument/brukarsidan till förmån för egenmakt som kooperation på producentsidan, handlar och Saltmans (och även ) projekt om det motsatta: att rädda den generella välfärden genom att ge och mediavänlig konstruktion. Jag syftar här framför allt på kultur- skribenterna (traditionalisterna) ofta identifierade med tidskrifterna (Antman, , ) som debatterat flitig med/mot SSU:s förnyargäng kring . 33Se, till exempel, och 1995. den nya kritiska, konsumentmedvetna tågluffargenerationen vad den kräver, det vill säga brukarmakt och valfrihet. Saltman och utgår, likt SSUarna vi diskuterat ovan, ifrån den svenska demokratins kris.36 Svenska medborgare har visserligen sin formella rösträtt men, skriver de, de har lite infly- tande över det civila samhällets institutioner, och då framför allt inom sjukvårdssektorn. Detta beror, menar de, på socialdemokra- ternas misstänksamhet gentemot valfrihet vilken de tenderar att uppfatta som hot mot rättvisa och jämlikhet. Konsekvensen är att den välfärdsstatliga demokratin, så som den utövas i , inte inbegriper individers direkta participatoriska in- flytande över offentlig service och tjänsteproduktion i lokal- samhället.37 Vad de kallar den civila demokratin lider av ett underskott just inom den offentliga sektorn; individen har sin rösträtt i den formella politiska processen, sin valmakt som konsument på den privata varumarknaden, sitt fackliga medlemskap och förhandlings- och strejkrätt på arbetsmarknaden, men förblir maktlös som nyttjare av offentlig service.38 Dessa är slutsatser som ligger i linje med de som presenterades av maktutredningen, och det är denna brist i demokratin som och är ute efter att korrigera. Saltman och skriver att valfriheten är deras nyckel- begrepp.39 Detta är dock en valfrihet som ska begränsas genom att den ska utformas som val inom den offentliga sektorn; utträdes- rätten ska alltså inte gälla den offentliga sektorn som sådan. I stället ska valfriheten definieras i termer av offentlig konkurrens och vad de kallar laterala återinträden någon annanstans inom den offentliga sektorn.40 Varför begränsas valfriheten på detta sätt? 36von och 1990. 37Ibid: 99. 38Ibid: 100. 39Ibid: 9. 40Tanken är alltså att politikerna skulle spela marknadens roll genom att föra över resurser till vinnare från förlorare. Med tanke på vad vi vet om politikers förmåga att handla mot mäktiga byråkratiska, fackliga och Det visar sig så att och , likt SSU:s förnyar- gäng, främst är ute efter att rädda systemet samt mer allmänt att stävja den svenska demokratins förfall, inte att i första rummet befrämja konkret individuell makt eller erbjuda borgerlig valfri- het. Om något vill de tämja den centrifugala kraft som de anar i kraven på valfrihet; likt och vill de rädda den generella välfärdspolitiken från hotet att den nya konsument-med- borgaren ska välja bort hela systemet. Det vill säga, valfrihets- reformens primära syfte är att skydda systemet genom att göra det mer flexibelt och effektivt. Sålunda är de ute efter att neutralisera risken för utträde genom att skapa utrymme för ett begränsat individuellt inflytande i termer av demokrati. Som de uttrycker det: Den realistiska möjligheten att välja i form av ett bekvämt lateralt återinträde skulle faktiskt förstärka demokratin. () Genom att förena ett rejält mått civil demokrati med nuvarande möjligheter att utöva politisk, social och ekonomisk demokrati skulle valmöj- ligheterna inom den kommunala servicen utvidga ramen för det demokratiska livet.41 och , sitt förment provokativa tal om val- frihet till trots, ändå tryggt rör sig inom ramen för den traditio- nella svenska diskursen om solidaritet-före-individuell-frihet fram- går tydligt när de på slutsidorna letar efter en filosofisk rationalise- ring för sitt lite annorlunda valfrihetsbegrepp: Det finns också ett filosofiskt argument rörande olika typer av frihet som talar för val inom den offentliga sektorn. Medan utträde kan sägas vara baserat på frihet-från, kan idén om ett lateralt återinträde anses införliva element av frihet-från i en bredare ram som är definierad av frihet-genom.42 folkliga intressen är det väl tämligen tveksamt om något liknande skulle ske i verkligheten. 41von och 1990: 55. 42Ibid: 104. Likt Saltman och är i grunden en anhänga- re av den generella välfärdspolitiken och likt dem söker han vägar för att kunna överbrygga vad han upplever som en falsk motsätt- ning mellan ökade krav på individuell valfrihet, å ena sidan, och idén om en solidarisk och kollektiv välfärdsmodell, å den andra. menar, med stöd i värderingsstudie, att dagens individer faktiskt har nya anspråk på makt, inflytande och autonomi. Frågan är om dessa nya individualister kan tänkas ställa krav på den offentliga serviceverksamheten som inte kan till- fredsställas inom ramen för de högkvalitativa standardlösningar () som erbjuds via den generella välfärdspolitiken. identifierar sedan ett demokratiproblem, vad han kallar demokratins svarta hål.43 Detta är ett problem som dels är normativt, dvs. en fråga om respekt och integritet som individen under alla omständigheter bör kunna kräva, och dels är elekto- ralt. Med det senare syftar på risken att medborgarnas vilja att bidra ekonomiskt och röstmässigt till den offentliga serviceproduktionen () antagligen [kommer] att minska drama- tiskt om staten inte anpassar verksamheten så att det ges möjlig- heten till självbestämmande och personlig autonomi.44 Med Saltman anser han att detta problem måste lösas genom att med- borgar-konsumenterna ges en korrigerande makt, med vilket han, likt Saltman och , avser valfrihet. Genom att ge medborgaren rätt att välja mellan olika service- alternativ, upplöses problemet med att behandla medborgarna med lika omtanke och respekt och att förse dem med grundläggande resurser därför att vi respekterar deras val av serviceproducent. Genom denna valfrihet upplöser man även det demokratins svarta hål som i annat fall är så problematiskt i dessa verksamheter.45 tror att det på detta sätt är möjligt att reformera vad han kallar den paternalistiska välfärdsstaten och i stället skapa en frihetlig välfärdsstat, bättre anpassad till den nya individua- 43Rothstein 1994: 238. 44Ibid: 237-238. 45Ibid: 238. Det är i detta sammanhanget viktigt att betona att hans huvudsakliga frågeställning inte är frågan om individens makt, utan som titeln till hans bok anger, Vad bör staten göra? Därför är det kanske orättvist att beskylla för att inte tillräckligt be- akta individens makt som ett värde i sig. Än mer än i Saltman och fall handlar analys om ett försök att staka ut en position mellan den nyliberala attacken på den generella väl- färdspolitiken och det reaktionära försvaret av den starka staten av de likt Antman och som, enligt , motsätter sig varje form av valfrihet inom välfärdsstaten.46 Icke desto mindre leder analysen av de nya individualisternas relation till staten till frågan om individernas makt, vad kallar de grundläggande resurser som staten förser medborgarna med.47 Problemet med analys av individens maktbehov är att han överbetonar viljan till autonomi. Detta har att göra med att han i polemik med ser svensk välfärds- politik som framför allt färgad av Möllerlinjen. Det vill säga, statens roll blev aldrig, vilket var argument, att lägga livet till rätta genom paternalistisk eller rent av kränkande social- politik styrd av Myrdalska socialingenjörer. Tvärtom kom den faktiska socialpolitiken, i anda, att maximera individens frihet. Det blev en fråga om att ge kontanta belopp och låta människorna vara ifred, som uttryckte det 1952, och att göra det möjligt för de många att uppleva frihetskänslan och utveckla sin personlighet, som sammanfattade social- demokratins ideologi under sextiotalet.48 kritik av tycks mig vara övertygande. Utan tvivel har individuell autonomi varit en central princip i konstruk- tionen av den svenska välfärdsstaten. Men inom ramen för det svenska sociala kontraktet är det, som vi diskuterat tidigare, fullt möjligt, ja kanske till och med troligt, att vara autonom 46Ibid: 238, not 32. 47Det är, kanske, betecknande här att han formulerar makten över resur- ser som en fråga om vad staten förser medborgarna med, snarare än vad individerna själva tar eller kräver. 48Citerade i : 218 och 214. och känna vanmakt eller maktlöshet. Den svenska statsindividua- lismen har frigjort medborgarna från beroendeförhållande inom det civila samhället, gjort dem autonoma, men priset har blivit vanmakt i förhållande till staten. Vanmakt och autonomi har, med andra ord, blivit till två sidor av samma mynt. För det andra ligger det en fara i att alltför snävt identifiera makt och inflytande med valfrihet, något som själv ger ett belysande exempel på när han jämför medborgarens makt- resurser i två olika, som han uttrycker det, inte helt hypotetiska fall.49 I det ena har vi – medborgaren – lämnat in bilen till repara- tion men finner vid avhämtning att den fungerar ännu sämre . I det andra har vi lämnat vårt barn till skola eller daghem, och finner vid dagens slut att barnet mår sämre, fysiskt eller psykiskt, än när vi lämnade av det . Vilka resurser, frågar så , har staten i dessa två situationer utrustat oss med? Vad han finner är att i fallet med bilen sitter vi ganska bra till. Vi kan (1) byta verkstad utan att motivera detta beslut eller be någon myndighet om tillstånd. Vi kan även (2) koppla på det kon- sumentpolitiska batteriet (konsumentombudsmannen, till exem- pel). Vidare kan vi (3) dra verkstadsägaren inför domstol i en civilrättslig process samt (4) överklaga det eventuellt misshagliga domslutet i nästa instans. Vad det gäller fallet med barnet, ligger vi betydligt sämre till. Vi kan, noterar , (1) inte som rättighet byta leverantör, utan måste i så fall ha tillåtelse av en offentlig instans. Inte heller kan vi (2) använda oss av det konsumentpolitiska batteriet som av något besynnerligt skäl inte gäller offentlig service. Att (3) gå till domstol är, skriver , en tanke som knappast är aktuell. Vad som återstår är att (4) vädja till personalen, (5) uppvakta de lokala politikerna, samt att (6) rösta på ett annat parti i nästa val. Som noterar är dessa instrument i de två sista fallen täm- ligen trubbiga, och i detta förra förenat med risken att bli upp- fattad som kverulant och/eller någon som söker fördelar som inte kommer andra tillgodo. 49 Exemplet och citaten är hämtade från : 256-58. Vad som i vårt perspektiv är talande är skillnaden vad det gäller medborgarens rättsliga situation. Som noterar är ett domstolsförfarande i det ena fallet en högst reell möjlighet, en konkret maktresurs, i det andra är det knappast aktuellt. Vad som är talande här är att individens makt inte enkelt kan samman- fattas i termer av valfrihet. Även om medborgaren som förälder till ett skol- eller dagisbarn skulle ges en möjlighet att välja bort den misshagliga serviceproducenten, vilket argumenterar för, så förblir detta ett indirekt och trubbigt instrument, om än något mindre sådant än makten att kunna rösta på ett färskt parti i nästa val. Vad möjligheten att gå till domstol erbjuder är en direkt makt i en konkret situation, en möjlighet att ställa till svars just de individer och/eller den institution som begått ett misstag eller åsamkat skada. Därmed inte sagt att valfriheten saknar betydelse, tvärtom, bara att den likt rösträtten är indirekt och ackumulativ, snarare än direkt och omedelbar. Som med rätta betonar behöver producenter signaler från konsumenter för att kunna avgöra när de gör rätt och när de gör fel. Marknadens stora styrka är just att den fungerar som ett informationssystem vilket via konsumenternas val signalerar vilka beslut som producenterna bör fatta om de ska överleva och blomstra. Valfriheten är härvidlag helt central både som makt och kommunikationsinstrument. Men det finns situationer då denna marknadens logik inte räcker eller passar. Detta gäller till exempel i de fall då det handlar om att skapa de lagar och spelregler som marknadens aktörer måste följa för att marknaden överhuvudtaget ska kunna fungera på ett rättvist och förutsägbart sätt. Dessa stiftas på en politisk nivå av folkets valda representanter i . Men detta gäller även i de fall då en aktör bryter mot dessa lagar, i vilket fall domstolsväsendet är den rätta arenan för att avgöra frågan. Skulle då domstolen finna att en bilreparatör, ett daghem, eller ett sjukhus gjort fel eller inte fullgjort sitt åtagande, då kan domstolsbeslutet fylla två avgörande behov: att ge rätt och kom- pensation till den förfördelade parten, samt att ge den felande parten ett kännbart straff inklusive ett åläggande om att betala skadestånd, en tydlig signal som, förhoppningsvis, även leder till en bättring som andra senare kommer att ha nytta av. En signal, kan man tillägga, som är ännu tydligare än den som ges via ackumu- lerade val inom en marknad eller kvasimarknad av den typ som , och argumenterar för. Om makt, rättigheter och demokrati Som vi har sett utgår kritiker likt , och från en grundläggande premiss: att den svenska modellen lider av ett demokratiskt underskott vad det gäller individens möjligheter att utöva makt och inflytande som nyttjare av offent- lig service. Till en liknande slutsats kom såväl den ursprungliga maktutredningen i sin analys av Medborgarnas makt, baserad på intervjuer , som SNS Demokratiråd i sin uppföljande undersökning, publicerad 1998 som Demokrati och medborgar- skap.50 Det mest slående med dessa resultat är att maktlösheten och vanmakten var speciellt stor inom de områden som är dominerade av den demokratiska staten – skola, dagis, sjukvård, arbetsmark- nadsmyndigheter – emedan medborgarna tyckte sig ha större möj- ligheter till inflytande i mera marknadsnära roller som konsumen- ter och arbetstagare. Hur kan vi bäst förstå denna paradoxala situation: att i ett system där all offentlig makt utgår ifrån folket så känner sig med- borgarna mest maktlösa just i den sfär – den offentliga sektorn – där de rimligtvis borde uppleva sig som mest delaktiga i maktutöv- ningen? Min tes är att individer kan känna makt som konsument och arbetare på grund av att de befinner sig i en situation där ett juridiskt bindande kontrakt föreligger. Deras rättigheter är klart formulerade och direkt utkrävbara. Vid kontraktsbrott föreligger möjlighet att ta till vapen. Även här ger maktutredningen ytter- ligare belägg. Precis som i det exempel från som jag ana- lyserade ovan, betonas i maktutredningen att just konsumenterna har fördelen att kunna vända sig till tingsrätten för att få en tvist löst.51 visar både den urspungliga och den uppföljande undersökningen att svensken ytterst sällan använder advokater eller andra juridiska rådgivare för att påverka sin egen situation eller agera politiskt.52 Men innan vi tittar närmre på förutsättningarna för en rättig- hetsrevolution i , behöver vi ytterligare precisera begrepps- 50Petersson, och 1989, et al . 51Petersson, och 1989: 38. 52Petersson et al : 41 och 55. Ty av diskussionen så långt framgår att de nyckelbe- grepp som ständigt återkommer i analysen inte är entydiga i sin betydelse utan tvärtom kännetecknas just av att de är tve- eller mångtydiga. Det är i själva verket detta som ger dem dess politiska pregnans; de kan mobiliseras av aktörer vars politiska syften kan skifta radikalt; kan ingå i inbördes disparata diskursiva regimer som är laddade med konkurrerande värderingar. I det följande avsnittet kommer jag därför att gå igenom ett par centrala begrepp som kan hjälpa oss i att hitta rätt i en annars förbryllande debatt om rättigheternas ve och väl. Framför allt vill jag definiera olika typer av makt, kontrakt och rättigheter samt dess politiska potens i olika situationer, sett ur individens synvinkel. A: Makt som inflytande, valfrihet och rättigheter De tre begrepp som oftast förekommer i debatten kring individens ställning och möjligheter att utöva makt, är inflytande, val- frihet och rättigheter. Hur kan vi bäst förstå skillnaden mellan dessa olika maktbegrepp? På den mest grundläggande nivån kan man tänka sig att individer har ekonomisk makt i sin kapacitet som konsumenter och politisk makt som väljare.53 Till dessa typer av makt kan man sedan lägga den juridiska makt som individen kan, eller skulle kunna, utöva som kärande i rättsliga processer (eller genom mer eller mindre uttalade hot om sådana), den makt som följer med utkrävbara, egentliga rättigheter. Sålunda utgör gällande arbetsmarknads- och konsumentlagstiftning en källa för juridiskt utkrävbar makt för konsumenter och arbetsmarknadens parter.54 53Jämför och 1990: 100. 54Man kan även tala om den makt som utövas genom att kontrollera in- formationsflödet och själva produktionen av förment objektiv informa- tion och därigenom bestämma bl a dagordningen för det offentliga sam- talet i massmedia. Den senare typen av makt, vilken jag inte här kommer att diskutera i någon större utsträckning, är i vissa avseenden den mest centrala av dem alla då makten över kunskap och information ingår i såväl politisk som ekonomisk och juridisk makt. Som den franske filosofen Av dessa former av makt är individens politiska makt den minst kontroversiella (sett ur den svenska politiska traditionens perspek- tiv): medborgarna röstar, de politiska representanterna beslutar, myndigheterna verkställer.55 Den ekonomiska makten, däremot, är mer problematisk, ty varje ökning av individens fria ekonomiska makt fordrar att den demokratiska staten ger upp en del av sin politiska suveränitet till förmån för marknadskrafter, om än regle- rade av politikerna. har också ekonomer och statsvetare försökt att finna formler, ofta inom ramen för det solidariska systemet, som skulle kunna öka individernas valfrihet, ibland explicit för att bemäktiga individerna, men oftast för att ut- nyttja förväntade dynamiska effekter för att effektivisera tunga och dyra välfärdsapparater, speciellt hälso- och sjukvården.56 På ett lik- nande sätt som i fallet med ökad valfrihet, innebär varje steg i en riktning mot en stärkt individuell juridisk makt en inskränkning av det socialas primat och statens makt. Ty, i den mån man stärker individens ställning i civilrättsligt hänseende innebär detta att man begränsar politikernas makt att med hänvisning till rättvisa, solida- ritet, jämlikhet eller statsfinanserna övertrumfa individens rättig- heter. har observerat är det inte först och främst så, som det klassiska ordspråket vill lära oss, att kunskap ger makt, utan tvärtom så att makten producerar kunskap. Det vill säga, frågan om vem som skapar och organiserar information är absolut central. Tar vi sjuvården som exempel kan man fråga om denna kunskap produceras av autonoma patientorganisationer eller av myndigheter, vårdproducenter, eller läke- medelsföretag. Eller av läkare med forskningsanslag i blicken? Utan lättillgänglig och trovärdig information har patienterna få möjligheter att agera med kraft vare sig som konsumenter, patienter eller i juridiska pro- cesser. 55Om vi lämnar därhän den lilla grupp som eventuellt skulle förespråka direkt, snarare än representativ demokrati. 56Jämför diskussionen av Saltman och samt ovan. För hälso- och sjukvården se även 1990, 1991, och 1996. Om man sammanfattar kan man, med viss överdrift och i syfte att förtydliga vissa särdrag, säga att tanken om inflytande hör hemma i den politiska maktdiskussionen, den om valfrihet i den ekonomiska maktdiskussionen, den om rättigheter i den juridiska maktdiskussionen. Givetvis glider den ena typen in i de andra. Om vi tar hälso- och sjukvården som exempel så kan ökad juridisk makt få en betydande ekonomisk dimension: skadestånd kan utkrävas, kostbar vård framtvingas, båda med konsekvenser för kostnaden av sjukförsäkringar, statliga eller privata. Likaså kan politisk makt utnyttjas för att förstärka patienternas juridiska och ekonomiska makt, till exempel genom att lagstifta om egentliga rättigheter, eller förändra finansieringssystemet för att stärka patienternas ställning som konsumenter med valfrihetsmakt.57 Den svenska debatten har dock lidit av ett antal föreställningar som inneburit att någon djupare diskussion av just maktförhållan- dena ej tagit plats. Den mest centrala låsningen gäller tanken att ett rättighetsbaserat system, med förstärkta juridiska rättigheter och ökad valfrihet och kontroll över egna ekonomiska resurser, auto- matiskt leder till att starka individer vinner fördelar på de svagas bekostnad. Om vi håller oss kvar vid hälso- och sjukvårdsexemplet så kan vi se hur detta resonemanget har förts. Så menade till exempel läkaren i sitt anförande under Spriforum 97 att prioriteringsfrågorna är viktigare att dis- kutera än frågan om medinflytande. Annars kan ett ökat inflytande för dem som kan och vill göra sin röst hörd gå ut över valfriheten för dem som i praktiken varken får eller orkar välja.58 Likaså oroar sig juristen i sin analys av de egentliga rättigheter- nas för- och nackdelar över risken att införandet av en lagskyddad rätt till patientstatus skulle innebära en förstärkning av starkare patientgruppers ställning (...) och att därmed behovet av vård inte 57Och makt över informationsproduktionen, problemformulerings- privilegiet och informationens spridning (mediamakt) har en stor betydel- se i det politiska maktspelet, men även i juridiska processer och för beslut fattade av patienter som konsumenter utrustade med valfrihet i en mer eller mindre fri marknadssituation. 58Eckerdal 1998: 25.