sou · GMB346d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Alla teleföretag är nämligen numera privata och kan därför inte ses som representanter för staten. Skälet till att material från en teleavlyssning inte får användas som bevis i domstol kan vara bl.a. att man vill skydda den personal som medverkar vid verkställigheten av ett beslut om teleavlyssning. Behovet av att skydda sådan personal torde vara särskilt stort på . Vid utredningens sammanträffande med företrädare för the () framkom bl.a. följande. Intrusive surveillance är mycket värdefullt i det polisiära arbetet. För att kunna bekämpa brottsligheten, särskilt den organiserade brottsligheten, krävs att politikerna förser polisen med en rad olika verktyg. är det bäst att använda teleavlyssning, ibland buggning. I vissa fall används både teleavlyssning och buggning. Det beror på omständigheterna i det enskilda fallet. Avlyssning är dock en mycket kostnadskrävande arbetsmetod och det sätter i sig vissa gränser. genomfördes 50 buggningsoperationer i hela . Eftersom en proportionalitetsbe- dömning regelmässigt görs är det mycket ovanligt att avlyssning sker t.ex. på toaletter eller i sovrum. Värdet av teleavlyssning har inte minskat, snarare har det ökat. De kriminella är visserligen medvetna om att telefonavlyssning förekommer men de vet inte i vilken utsträckning polisen kan lyssna eller med andra ord vad tekniken möjliggör. Det finns många exempel på samtal som först förefallit vara betydelselösa men som lett till att man kunnat knäcka den kod som de kriminella använt vid sina samtal. Buggning kan användas för att skydda agenter som uppträder "undercover". Man kan helt enkelt få reda på om vederbörande har blivit avslöjad. Vidare kan buggning vara användbart som ett komplement till teleavlyssning. Det kan inträffa att de kriminella inte talar öppet i telefon men gör det när luren väl har lagts på. På så sätt kan den kod knäckas som används vid telefonsamtalen. Teleavlyssning kan ge information om en mötesplats. Den plats där mötet skall äga rum buggas sedan. Det nämndes ett exempel på ett fall där de kriminella kände sig skyddade mot avlyssning eftersom de under samtalet körde runt i ett fordon. Det är mycket viktigt att tekniken inte blir allmänt känd. På kort sikt kanske det skulle vara bra om det blev tillåtet att använda vid teleavlyss- ning upptaget material som bevis i domstol. På lite skulle det emellertid göra större skada än nytta. Ytterligare en nackdel kan vara att de människor som verkställer avlyssningarna kan bli avslöjade. Det finns därmed en risk för att de kan bli utsatta för påtryckningar. ledde teleavlyssning utförd av till att 500 grova brottslingar kunde gripas samt att narkotika värd och i kontanter kunde tas i beslag. När en mobiltelefon är påslagen sänder den med jämna mellanrum ut en signal för att tala om var den befinner sig. Det är möjligt att tämligen exakt räkna ut var den finns. Detta kan användas som ett alternativ till pejling. Användningen av kameraövervakning ökar. Det finns en mängd olika kameror. Det finns kameror som kan utsättas för väder och vind och döljas fullständigt, t.ex. i ett träd. Det finns vidare kameror med objektiv små som knappnålshuvuden. Det är möjligt att placera ett objektiv i toppen av en bilradioantenn. Kameran kan sedan manövreras inifrån bilen med hjälp av en joystick. Ny teknik möjliggör att en kamera kan läsa av ett bilnummer och automatiskt ställa en ägarfråga till bilregistret eller till polisens spanings- register. Framtida teknik kommer att möjliggöra att en kamera kan känna igen en viss persons ansiktsdrag. använder sig av dolda kroppsmikrofoner. Användningen av sådana regleras f.n. av riktlinjerna från the Home Office. Mikrofonerna används både för skyddsändamål och bevisändamål. Det är inte vanligt att de kriminella kroppsvisiterar varandra inför ett möte. Den mest användbara pejlingsutrustningen är den som fästs utanpå fordonet med en magnet. Att avlägsna fordonet från platsen - t.ex. - för att installera utrustningen kan nämligen vara mycket riskabelt. Bl.a. förekommer att fordonsägaren på något sätt markerar hur fordonet står placerat på gatan eller noterar fordonets mätarställning. På vissa bilmärken är det inte möjligt att manipulera med kilometerräknaren. Operationen kan således på olika sätt avslöjas och vissa metoder för att göra det är tämligen enkla. skall placeras ut krävs dessutom att man särskilt tänker på den utplace- rande personalens säkerhet. Vid pejling av personer misstänkta för t.ex. grovt narkotikabrott, kan civilklädd polispersonal lätt uppfattas som företrädare för konkurrenter i samma bransch. Eftersom narkotikab- rottslingarna ofta är beväpnade och det är stora pengar som står på spel kan en sådan situation vara synnerligen farlig. I avsnitt 5.5.2 lämnas en kort redogörelse för det grundlagsskydd som i tysk rätt finns mot övervakning av bostäder. Som där framgår innebär det att bl.a. hemlig avlyssning och hemlig kameraövervakning av bostäder i princip inte är tillåten. Därefter redovisas i avsnitten 5.5.3- 5.5.4 den tyska lagstiftningen i fråga om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt beträffande andra åtgärder som vidtas utan den berördes vetskap, bl.a. pejling, hemlig kameraövervakning och hemlig avlyssning på andra platser än i bostäder. I avsnitt 5.5.5 lämnas en redogörelse för ett i pågående arbete, som - om det leder till lagstiftning - kommer att innebära att buggning av bostäder blir tillåtet i vissa fall. Slutligen redovisas i avsnitten 5.5.6 och 5.5.7 vad som framkom vid företrädares för utredningen studieresa till , där besök gjordes vid och vid Bunde- skriminalamt i . 5.5.2Grundlagsskydd mot övervakning av bostäder Enligt artikel 13 första stycket i den tyska grundlagen är bostaden okränkbar. Med bostad lär avses bl.a. rum, lägenhet, hus, hotellrum eller liknande, som helt eller delvis används för boende, samt källare och kringbyggda gårdar. Husrannsakan får dock enligt artikel 13 andra stycket genomföras efter beslut av domstol eller, vid fara i dröjsmål, av andra i lagen utsedda organ och på i lagen föreskrivet sätt. Vidare får enligt artikel 13 tredje stycket ingrepp och inskränkningar i grund- lagsskyddet för bostäder i övrigt företas endast - såvitt här är av intresse - för att avvärja en allmän fara eller en livsfara för enskilda personer och med stöd av lag även för att avvärja en trängande fara för den allmänna ordningen och säkerheten. Artikel 13 innebär således att bl.a. hemlig avlyssning och hemlig kameraövervakning av bostäder är förbjuden, utom i de fall det är möjligt att stödja sig på undantagen i tredje stycket. 5.5.3Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning Bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning [Überwachung des Fernmeldeverkehrs] finns i §§ 100 a och 100 b Strafprozessordnung. Det är att notera att det inte - som i - är fråga om två olika tvångsmedel, utan ett tillståndsbeslut ger rätt till såväl hemlig teleavlyssning som hemlig teleövervakning. Vidare finns i § 101 samma lag bestämmelser om underrättelseskyldighet. En närmare redogörelse för reglerna om underrättelse har lämnats i avsnitt 3.2.6. Enligt § 100 a får övervakning och upptagning av telemeddelanden beslutas om konkreta omständigheter ger stöd för misstanken (bestimmte Tatsachen den Verdacht begründen) att någon som gärningsman eller medverkande har begått eller, i fall där försök är straffbart, har försökt att begå eller genom ett brott har förberett, något av i paragrafen uppräknade brott. I brottskatalogen finns upptaget 1a) vissa särskilda brott som i Strafgesetzbuch (StGB) sorterar under rubrikerna förräderi mot freden, högförräderi, hot mot den demokratiska rättsstaten, landsförräderi och hot mot den yttre säkerheten, 1b) vissa särskilda brott som i StGB sorterar under rubriken brott mot landets försvar, 1c) vissa brott som i StGB sorterar under rubriken brott mot den offentliga ordningen, t.ex. bildande av en kriminell sammanslutning och bildande av en terroristorganisation, 1d) anstiftande av eller medhjälp till fanflykt eller anstiftan till ohörsamhet, när gärningsmannen inte är krigsman, 1e) vissa brott som riktar sig mot säkerheten för i statione- rade Nato-trupper, m.fl., 2) penning- eller värdepappersförfalskning, vissa allvarligare fall av grov människohandel i prostitutionssyfte, mord, dråp, folkmord, männi- skorov, bortförande, människorov i utpressningssyfte, tagande av gisslan, Bandendiebstahl, dvs. när två eller flera som medlemmar i ett gäng, som har gått samman för att fortlöpande begå rån eller stöld, stjäler, Bandendiebstahl, grovt brott, rån, grovt rån, rån där gärnings- mannen av oaktsamhet orsakar offrets död, utpressning i de fall gärningsmannen använder sig av våld eller hot om våld, utpressning, yrkesmässigt häleri, Bandenhehlerei, dvs. när någon som medlem i ett gäng, som har förbundit sig att fortlöpande ägna sig åt rån, stöld eller häleri, gör sig skyldig till häleri, yrkesmässigt Bandenhehlerei, vissa allmänfarliga brott, nämligen mordbrand, grov mordbrand, särskilt grov mordbrand, åstadkommande av kärnenergiexplosion, åstadkommande av sprängämnesexplosion, missbruk av joniserande strålning, förberedelse till explosions- eller strålningsbrott, åstadkommande av livsfarlig över- svämning, åstadkommande av översvämning som hotar egendom samt vissa andra sabotageliknande handlingar, 3)vissa brott mot vapen-, utrikeshandels- och krigsmateriellagstift- ningen, 4)vissa brott mot narkotikastrafflagstiftningen, samt 5)vissa brott mot utlännings- eller asyllagstiftningen. En ytterligare förutsättning för hemlig teleavlyssning och hemlig tele- övervakning är att det skulle vara utsiktslöst eller väsentligt svårare att utreda sakförhållandet eller den misstänktes uppehållsort på annat sätt. Åtgärden får bara riktas mot den misstänkte eller mot personer, om vilka det på grund av konkreta omständigheter är att anta att de tar emot för den misstänkte bestämda meddelanden eller vidarebefordrar från den misstänkte härrörande meddelanden eller att den misstänkte utnyttjar deras teleadress. I § 100 b regleras behörigheten att fatta beslut om hemlig teleav- lyssning och hemlig teleövervakning. I paragrafens första stycke sägs att beslut om sådan åtgärd fattas av domstol. Vid fara i dröjsmål får åtgärden dock beslutas av åklagarmyndigheten. Ett sådant beslut upphör emellertid att gälla om det inte fastställs av domstol. I andra stycket sägs att beslutet skall meddelas skriftligen och att det skall innehålla namn och adress på den mot vilket beslutet riktas. I beslutet skall vidare anges åtgärdens art och omfattning samt den tid under vilken den får pågå. Tiden får bestämmas och kan, såvida de i § 100 a angivna förutsättningarna fortfarande föreligger, förlängas med högst åt gången. I tredje stycket föreskrivs en skyldighet för teleoperatören att medverka till att ett beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning kan verkställas. I fjärde stycket sägs att, om de förutsättningar som anges i § 100 a inte längre föreligger, de åtgärder som har vidtagits med anledning av beslutet skall upphöra utan dröjsmål. Domstolen och teleoperatören skall underrättas om att åtgärden har upphört. I femte stycket regleras användningen av överskottsinformation. Enligt vad där sägs får den genom åtgärden erhållna personanknutna informationen användas i bevissyfte i andra brottmålsförfaranden endast om den därmed kan bli användbar för att klara upp ett i § 100 a angivet brott. Enligt sjätte stycket skall de genom åtgärden framtagna dokumenten, när de inte längre behövs för utred- ningsändamål, ofördröjligen förstöras under uppsikt av åklagarmyn- digheten. Protokoll skall upprättas över åtgärden. Särskilt om telemeddelanden som avser förfluten tid Teleövervakningsuppgifter, dvs. uppgifter om annat än innehållet i ett telemeddelande, som avser förfluten tid, omfattas inte av de redovisade bestämmelserna. Sådana uppgifter kan hämtas in endast med stöd av 12 § Gesetz über Fernmeldeanlagen. Enligt den regeln kan, vid förundersökning, en domare eller, vid fara i dröjsmål, åklagarmyndighe- ten, begära in uppgifter om telekommunikationen. Förutsättningarna är att det är fråga om telemeddelanden som har varit riktade till den miss- tänkte eller, när man av föreliggande omständigheter kan sluta sig till att det är fråga om meddelanden som härrör från den misstänkte eller som har varit avsedda för honom. En ytterligare förutsättning är att upplys- ningarna är av betydelse för förundersökningen. När det sedan gäller tillgång till teleavlyssningsuppgifter, dvs. uppgifter om innehållet i ett telemeddelande, som avser förfluten tid, förefaller rättsläget vara något oklart. En del hävdar att sådana uppgifter kan hämtas in endast under de i §§ 100 a och 100 b angivna förutsätt- ningarna. Andra menar att det är möjligt att hämta in sådana uppgifter med stöd av beslagsreglerna i Strafprozessordnung. 5.5.4Andra åtgärder som får vidtas utan den berördes vetskap I § 100 c Strafprozessordnung regleras användningen av andra åtgärder som vidtas utan den berördes vetskap. Vidare finns i § 101 samma lag bestämmelser om underrättelseskyldighet. En närmare redogörelse för reglerna om underrättelse har lämnats i avsnitt 3.2.6. Enligt § 100 c första stycket får, utan den berördes vetskap 1 a) fotografier och andra bildupptagningar framställas, b) andra särskilda för observationsändamål bestämda tekniska hjälp- medel (t.ex. pejling) användas för att utreda sakförhållandet eller gärningsmannens uppehållsort, om utredningen avser ett brott av avsevärd betydelse. Det nu sagda (1 a och b) gäller under förutsättning att det skulle vara mindre framgångsrikt eller svårare att utreda sakförhållandet eller den misstänktes uppehållsort på annat sätt. Vidare får utan den berördes vetskap 2) förtroligt tal avlyssnas och tas upp med tekniska hjälpmedel (t.ex. buggning på annan plats än i bostad), om konkreta omständigheter ger stöd för misstanken att någon har begått ett i § 100 a angivet brott och det skulle vara utsiktslöst eller väsentligt svårare att utreda sakförhållan- det eller den misstänktes uppehållsort på annat sätt. Enligt vad som sägs i § 100 c andra stycket får åtgärder enligt första stycket endast riktas mot den misstänkte. Mot andra personer är en åtgärd enligt första stycket 1 a dock tillåten, när det skulle vara betydligt mindre framgångsrikt eller väsentligt svårare att utreda sakförhållandet eller den misstänktes uppehållsort på annat sätt. En åtgärd enligt första stycket 1 b eller 2 får riktas mot annan än den misstänkte, endast när det på grund av konkreta omständigheter är att anta att den eller de personerna står i förbindelse med gärningsmannen eller att en sådan förbindelse kommer att upprättas, att åtgärden kommer att leda till utredning av sakförhållandet eller den misstänktes uppehållsort och detta skulle vara utsiktslöst eller väsentligt svårare att utreda på annat sätt. Enligt tredje stycket får åtgärden genomföras även i de fall tredje man oundvikligen kommer att beröras. I § 100 d regleras behörigheten att fatta beslut om en åtgärd som avses i § 100 c första stycket 2, dvs. buggningsfallen samt användning av dolda kroppsmikrofoner och bandinspelningar med bara den ena partens samtycke. I paragrafens första stycke sägs att beslut om en sådan åtgärd fattas av domstol. Vid fara i dröjsmål får åtgärden dock beslutas av åklagarmyndigheten. Ett sådant beslut upphör att gälla om det inte fastställs av domstol. Beslutet skall meddelas skriftligen och innehålla namn och adress på den mot vilket beslutet riktas. I beslutet skall vidare anges åtgärdens art och omfattning samt den tid under vilken den får pågå. Tiden får bestämmas och kan förlängas med högst åt gången. Om de förut- sättningar som anges i § 100 c inte längre föreligger, skall de åtgärder som har vidtagits med anledning av beslutet upphöra utan dröjsmål. Domstolen skall underrättas om att åtgärden har upphört. De genom åtgärden framtagna dokumenten skall, när de inte längre behövs för utredningsändamål, ofördröjligen förstöras under uppsikt av åklagar- myndigheten. Protokoll skall upprättas över åtgärden. I andra stycket regleras användningen av överskottsinformation som erhållits genom en åtgärd som avses i § 100 c första stycket 2. Enligt vad där sägs får den genom åtgärden erhållna personanknutna informationen användas i bevissyfte i andra brottmålsförfaranden endast om den därmed kan bli användbar för att klara upp ett i § 100 a angivet brott. 5.5.5Grundsatser om utvidgad rätt till buggning Som framgår av § 100 c första stycket 2 jämfört med artikel 13 första stycket i den tyska grundlagen, är buggning tillåtet under förutsättning att det inte är fråga om buggning av bostäder. Liksom i har buggning länge varit föremål för den tyske lagstiftarens intresse och frågan har utretts vid ett flertal tillfällen. Frågan om buggning var särskilt omstridd och 1980-talets terrorvåg men även har frågan föranlett starka motsättningar i det tyska samhället. Bl.a. avgick justitieminister vårvintern 1996 efter interna diskussioner i hennes parti, det liberala regeringspartiet , kring frågan om buggning. bereddes i och i Inrikesministe- riet ett antal grundsatser för en lagstiftning som skulle göra det tillåtet för polisen att bugga även bostäder. Efter sonderingar med den politiska oppositionen förankrades grundsatserna i regeringen i dess helhet. pågår konsultationer med samtliga partier i förbundsdagen kring frågan hur lagtexten bör utformas. Eftersom det är fråga om inskränkningar i grundlagsskyddade fri- och rättigheter, vill den tyska regeringen ha ett brett parlamentariskt stöd för förslaget. För att få igenom den för lagstiftningen nödvändiga grundlagsändringen krävs också två tredjedels majoritet i förbundsdagen. Lagtexten, som lär vara i princip avstämd mellan de olika grupperna, har ännu inte offentlig- gjorts. Utredningen har emellertid fått tillgång till de gemensamma grundsatserna, vilka redovisas i det följande. Avsikten lär vara att föra in bestämmelserna i § 100 c Strafprozessordnung. Enligt grundsatserna skall den tyska grundlagens artikel 13 få ett nytt tredje stycke med följande lydelse. För att utreda i lagen angivna särskilt allvarliga brott, får efter domstols beslut tekniska hjälpmedel användas för akustisk övervakning av bostäder. Det är att notera att hemlig kameraövervakning av bostäder således inte heller efter lagändringen kommer att bli tillåten. Enligt grundsatserna av blir övervakning av bostäder för att bekämpa organiserad kriminalitet tillåten i bevissyfte under följande förutsättningar. 1.Det måste föreligga en genom konkreta omständigheter grundad misstanke. 2.Det är utsiktslöst eller väsentligt svårare att utreda sakförhållandet på annat sätt. 3.Åtgärden kommer till stånd efter beslut av domstol (Strafkammer des Landgerichts), bestående av tre domare. Vid fara i dröjsmål får åtgärden beslutas av en domare, vars beslut upphör att gälla om det inte senast den tredje dagen efter utfärdandet fastställs av domstolen. 4.Tillåtligheten av att i en bostad sätta in tekniska hjälpmedel be- gränsas till att avse avlyssning och upptagning av förtroligt tal. Erfaren- heterna får sedan visa om visuell övervakning i bostäder på ett väsentligt sätt skulle kunna bidra till brottsbekämpningen. 5.Åtgärden är i princip tillåten endast i den misstänktes bostad. I bostäder som tillhör andra personer än den misstänkte, får åtgärden genomföras endast om det på grund av konkreta omständighe- ter är att anta att den misstänkte uppehåller sig i denna, att åtgärden i endast den misstänktes bostad inte skulle leda till utredning av sakförhål- landet eller till utredning av gärningsmannens uppehållsort och detta skulle vara utsiktslöst eller väsentligt svårare på annat sätt. 6.Tiden för åtgärden får bestämmas och kan förlängas åt gången. 7.Åtgärden får beslutas endast om det på grund av konkreta omständigheter finns en grundad misstanke om i lagen angivna särskilt svåra brott, nämligen a) mord, dråp och folkmord, b) vissa brott mot narkotikastrafflagstiftningen, c) vissa allvarligare fall av grov människohandel i prostitutionssyfte, d) vissa brott mot utrikeshandels- och krigsmateriellagstiftningen, e) vissa brott mot vapenlagstiftningen, f)människorov, bortförande, människorov i utpressningssyfte, tagande av gisslan, g)penning- eller värdepappersförfalskning, h)vissa särskilda brott som i Strafgesetzbuch (StGB) sorterar under rubrikerna förräderi mot freden, högförräderi, hot mot den demokratiska rättsstaten, landsförräderi och hot mot den yttre säkerheten, i)vissa brott som i StGB sorterar under rubriken brott mot den offentliga ordningen, nämligen bildande av en kriminell sammanslutning och bildande av en terroristorganisation, j)Bandendiebstahl, dvs. när två eller flera som medlemmar i ett gäng, som har gått samman för att fortlöpande begå stöld eller rån, stjäler, Bandendiebstahl, grovt brott, k)grovt rån, rån där gärningsmannen av oaktsamhet orsakar offrets l)yrkesmässigt häleri, Bandenhehlerei, dvs. när någon som medlem iett gäng, som har förbundit sig att fortlöpande ägna sig åt rån, stöld eller häleri, gör sig skyldig till häleri, yrkesmässigt Bandenhehlerei, samt m)vissa brott mot utlännings- eller asyllagstiftningen. 8.Den genom åtgärden erhållna informationen får användas för bevisändamål endast vid åtal för brott som i och för sig hade kunnat föranleda ett beslut om akustisk övervakning av bostad. Informationen får användas för preventiva ändamål endast när fråga är om att avvärja annan i det enskilda fallet bestående fara för person till liv, lem eller frihet eller för avsevärda sak- eller förmögenhetsvärden. 9.Det skall prövas huruvida det bör införas en regel som innebär att det är förbjudet att vid övervakning av bostäder använda uppgifter som lämnats av personer som har rätt att vägra avge vittnesmål. Vid denna prövning skall inkluderas utnyttjandet av motsvarande uppgifter som erhållits vid hemlig teleavlyssning, buggning i annat än bostäder och vid användandet av dolda spanare. 10.De berörda måste underrättas om åtgärden så snart det kan ske utan att syftet med åtgärden därigenom äventyras. 11.Riktigheten av åtgärden kan överprövas i domstol. 12.Det införs en omfattande rapporteringsplikt från de åklagar- myndigheter som leder förundersökningarna till de överordnade myndigheterna. 13.Förbundsregeringen skall förelägga förbundsdagen en årlig rapport över ansökta och genomförda åtgärder. skärps rapporteringsskyldigheten vid hemlig teleövervakning och hemlig teleavlyssning samt förbättras redovisningen av dessa åtgärder. Detta sker för att en resultat- och nöd- vändighetsprövning som omfattar skall kunna äga rum, vars resultat i sin tur kan beaktas i samband med lagstiftningsarbete. Beslut har fattats om den ändring av grundlagen som behövs. Några ändringar i Strafprozessordnung har däremot ännu inte genomförts. Vid utredningens överläggningar med företrädare för framkom bl.a. följande. Hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning (§§ 100 a och 100 b) Det finns naturligtvis vissa nackdelar med att bestämma tillämpnings- området med hjälp av en brottskatalog. Vid vissa av de brott som finns med i uppräkningen har tvångsmedlet ingen praktisk betydelse, t.ex. vid fanflykt. Andra brott där tvångsmedlet kanske kunde vara till nytta, t.ex. i ärenden om penningtvätt, finns inte med i brottskatalogen. Hur tillämpningsområdet bör bestämmas har diskuterats ända sedan § 100 a infördes, . Modellen med strafflatituder framstår som alltför rigid, eftersom tvångsmedlet inte lämpar sig vid utredning av vissa av de brott som då skulle komma att omfattas. Att bestämma tillämpnings- området med hjälp av det konkreta brottets straffvärde är förvisso den mest flexibla lösningen. Straffvärdemodellen har dock den nackdelen att det är alltför svårt att avgöra brottets straffvärde på det tidiga stadium där bedömningen skulle behöva göras.