sou · GMB385 · 1999-01-01 00:00:00 — Det gör att det har blivit väl lätt att få omröstningar till stånd, vilket gjort att väljarna inte orkar ta ställning i alla frågor som poppar upp. Att folk numera får skicka in sina röstsedlar är ett tecken på att många tröttnat på att gå till vallokalerna så ofta och att det därför krävdes en förändring. En oroande tendens är att även namnin- samlingar börjat ske per post, vilket ju gynnar dem som kan lägga ut stora summor på brevporto. Reglerna om folkomröstningar och den övriga politiska hanteringen av frågor i är mycket krångliga. Det kan ses som en demokratisk nackdel som bara gynnar paragrafryttarna. Men å andra sidan behöver man ju inte kunna sin författning för att ta ställning i sakfrågor. Den information om ärendena som myndigheterna skickar ut inför omröstningarna verkar allmänt uppskattade. Det tar ju också udden av kritiken som säger att folk inte förstår dagens komplicerade politik och att det oftast krävs specialkunskaper för att kunna ta ställning. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA livsorganisationen i , som jag intervjuade, trodde tvärtom att folk även förstår komplexa frågor som t.ex. EU och mycket väl kan bedöma vad de betyder för dem personligen. Arbetet i det schweiziska parlamentet kanske behöver förändras, så att kantonernas kammare, ständerrådet, får släppa ifrån sig lite makt till det mer representativa nationella rådet. Den ständiga samlingsregeringen som aldrig avgår kan naturligtvis också ifrågasättas på demokratiska grunder. Men å andra sidan står den för något centralt i det schweiziska samförståndet. Man betonar samarbete och kompromisser mer än konflikt och partiprofilering. Tron på de gemensamma överenskommelserna går igenom hela samhällsapparaten. Alla får vara med och alla får igenom något av sina krav i besluten. Det här ständigt pågående samtalet är själva grundbulten i systemet. Det skulle kunna leda till en sövande tråkig politik där alla är vänner, konflikter sopas under mattan och aldrig något kontro- versiellt beslut fattas. Men den levande oppositionen kommer från folket. De kan fälla varje förslag och de kan ta initiativ till att nya frågor kommer på dagordningen. Det tillsammans med en rätt stor frihet för politikerna att ta ställning utan att först höra med partitoppen, gör debatten vital och oförutsägbar. Formerna för den lokala demokratin tycks däremot lite mer diskutabla. Att bara någon procent av invånarna två till är samlas och fattar de viktigaste kommunala besluten ter sig väl tunt. Den modellen gör det inte lätt för de blyga, mindre insatta och de som är upptagna med arbete och annat att kunna påverka. Och det ger heltidspolitikerna alltför stor makt. Dessutom kan det ju anses otillfredsställande att offentligt tvingas visa andra hur man röstar. fungerar de öppna mötena som samvaro som kan öka känslan av lokal gemenskap. Alla har ju också möjligheten att gå dit, även om den inte utnyttjas så flitigt. Kvinnorna har kommit med rätt bra i politiken, både som valda och som röstande. Andelen kvinnor varierar kraftigt i de olika politiska församlingarna runt om i landet, men i parlamentet utgör de en dryg femtedel, medan bara en av sju i regeringen är kvinna. Även ungdomarna lockas att delta genom att de, utan parti- bindningar, kan engagera sig i olika sakfrågor som det finns chans att få folkomröstningar om. De invandrare är dock inte särskilt integrerade. De får inte rösta förrän de blivit schweiziska medborgare, vilket kan ta . Ändå är det imponerande att det här djupt splittrade landet med olikheter i språk, kultur, religion och annat fungerar så bra. Maktdelningen och det stora inslaget av direktdemokrati har löst upp motsättningarna. Det finns de som menar att bland annat EU skulle ha mycket att lära av när det gäller att få de deltagande staterna att samarbeta bra och att få folket med sig. Politiker som är oroliga för att ideliga folkomröstningar gör dem maktlösa och överflödiga kan sova lugnt. De förtroendevalda behövs i hög grad även när invånarna fått mer att säga till om. Men de får jobba hårdare för att få igenom sina förslag. Det räcker inte med att följa partiprogram och kongressbeslut eller göra upp med några kollegor inför möten i utskott och nämnder. Det gäller att också lyssna noga ute i folkdjupet och tänka självständigt. Kraven på snabba beslut, effektivitet och internationell anpassning sätter tryck på den här omständliga formen av demokrati. Men stabilitet och allmän uppslutning bakom de beslut som fattas kan väga upp tempoförlusten. Samarbetet mellan federal, kantonal och nivå präglas av att rätt lite av makten finns samlad i , vilket kanske kan vara ett problem . Men å andra sidan krävs det inte uppifrån någon total enhetlighet över landet. Förhållanden tillåts vara olika i olika kantoner. Det är väl inget självändamål att många människor ska vara in- tresserade av politik, bara de som ägnar sig åt det ser till att besluten blir så bra som möjligt för alla. Att av schweizarna brukar delta i val och folkomröstningar kan ju vara ett tecken på att de passiva är nöjda. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA Å andra sidan verkar det politiska livet där inte mindre levande än i . Tvärtom pågår det ständigt offentliga diskussioner om aktuella saker, och det finns överallt grupper som driver frågor genom att samla namn och pengar till nya kampanjer. De här aktiviteterna drar också in fler människor i debatten om sakfrågorna. Folk blir mer motiverade att själva ta ställning eftersom beslutet även ska fattas av dem, inte bara av proffspolitiker på en kongress eller i ett parlament långt bort. Det är mindre skriverier om taktik i parlamentet, mindre om hur partierna ligger till i opinionen och om politikernas personliga egenskaper. Men som en av de jag intervjuade konstaterade: Det är lättare för folk att bedöma en sakfråga än en person. Det finns fler frågor som den här formen av demokrati ställer på sin spets. Blir det inte ständigt de kortsiktiga och populära förslagen som vinner på bekostnad av det långsiktigt nödvändiga? Ger det inte majoriteten en för stor rätt att köra över minoriteten? Gynnar det inte framför allt medelklassens intressen? Underklassen brukar delta minst i folkomröstningar, och skillnaderna jämfört med andra grupper är större än vid vanliga val. Det kan hända att många argument talar emot den schweiziska modellen. Å andra sidan får ju folket själva ta konsekvenserna om de röstar tokigt. Deltagandet uppmuntrar alla att noga tänka igenom frågorna och ta ett helhetsansvar. Ett annat skäl att öka det folkliga inflytandet över politiken är att den allmänna utbildningsnivån har höjts ofantligt under senare årtionden, och att politikerna är någon elit som alltid vet bäst. utmanas de av ekonomiska krafter som tagit mycket makt från dem och som vill ha ännu mindre politikerstyre. blir det allt svårare att hävda att dagens politiska system är det som bäst fångar upp nya idéer och behov, bäst tillvaratar alla gruppers intressen och lättast gör att medborgarna vid behov kan byta ut sina makthavare. Under mitt besök i hörde jag nästan bara positiva omdömen om systemet. Kritiken gällde mest att det blivit för många omröstningar. Intresset för att oftare vända sig direkt till folket när frågor ska avgöras ökar i hela . hade den ansedda engelska , entusiastiskt reportage om folkomröstningar. Den tyska tidningen tyckte att det är hög tid att ge folket ökat förtroende över politiken. Mycket i den riktningen är också på gång i olika länder. I har partierna mest stretat emot. Folk kan samla in namn och begära omröstningar i kommunerna, men fullmäktige har ingen skyldighet att genomföra dem och har i regel också sagt nej. På riksplanet har det också funnits ett politiskt motstånd mot folkomröstningar som därför är sällsynta. När de förekommer är de också alltid på initiativ av regering och riksdag som vill ha hjälp att själva fatta det slutgiltiga beslutet. Problemen med vårt demokratiska system har diskuterats . Men förslagen i de många statliga utredningar som har gjorts har blivit ganska måttfulla. Det som beslutats har också mest blivit marginella förändringar. Partierna har behållit greppet. I måste, som vi sett, politikerna i vissa fall fråga folket, som dessutom har vetorätt. Dessutom kan individer och grupper själva aktualisera frågor och, om de får stöd av allmänheten, också tvinga fram folkomröstningar, som är beslutande. Kanske måste det till sådana här lite djärvare grepp för att fler svenskar ska lockas att engagera sig i politiken och de valda ska komma lite närmare folket. och många andra länder är naturligtvis inte mogna för den schweiziska modellen . Den har ju växt fram under speciella förutsättningar och . Men vi kan kanske i alla fall ställa upp på maningen från valforskaren , i hans bilaga till : Släpp folkomröst- ningsdebatten loss. är journalist och har tidigare bland annat arbetat på . Där bevakade han som reporter framför allt kommun- och landstingsfrågor. Han har även skrivit böcker, t.ex. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA politiken; Historien om och andra kommuner i kris. Han är frilansjournalist. För den som vill läsa mer: Budge, (1996) The new challenge of direct democracy, Polity press , och (red. )(1994) Referendums around the world, : , (1989) Direct democracy, The politics of initiative, referendum and recall, university press: , , m.fl. (red) (1986), The referendum experience in Europe, : Kutter, (1996) Doch dann regiert das , Lijphart, (1984)Democracies, Patterns of majoritarian and concensus government in twenty-one countries, Yale university press; , , (1994)Swiss democracy, Posible sslutions to conflict in multicultural societies, press, SOU 1997:56 Folket som rådgivare och beslutsfattare Suksi, (1993) Bringing in the people, , , : DEMO K R AT I s å a r b e t a r D e m o k r a t i u t r e d n i n g e n analyserar den svenska folkstyrelsens förutsättningar inför 2000-talet. Det sker i ljuset av bl.a. globaliseringen, EU-medlem- skapet, förändringarna i medieland- skapet, den nya IT-tekniken, förnyel- searbetet inom offentlig förvaltning och folkrörelsernas förändringar. skall utredningen presen- tera en sammanvägd analys i form av ett slutbetänkande. Utredningen vill redan under arbetets gång bidra till att fördjupa demokratidebatten genom en webbplats för debatt och information kommer fortlöpande under arbetets gång att publicera en skriftserie med essäer, debattartiklar, seminarieinlägg och forskarantologier. Den omfattande demokratiforsk- ning som bedrivs vid våra universitet och högskolor ställs på detta vis till för- fogande för alla som är intresserade av demokratifrågor. Information om titlar, utgivnings- dag, priser m.m. finns på utredningens webbplats. En av utredningens uppgifter är att sti- mulera det offentliga samtalet. Därför anordnar vi offentliga semi- narier runt om i landet. Till seminarierna bjuder vi in fors- kare och idédebattörer att bidra med sin kunskap och sina värderingar kring de frågor vi tycker är värdefulla att sam- tala kring. Varje seminarium dokumenteras i form av en skrift. är adressen till webbplats. Här finns möjlighet att föra en fri debatt kring demokratin – demo- kratitorget är öppet för alla. Ett antal krönikörer kommer att kommentera demokratiproblem och andra demokratidebatter. Här kan Du också informera dig om och föra dialog kring utredningen. Direktiv i fulltext, arbetsplan och utredningens protokoll är dokument man kan hämta hem. Här informerar vi också fortlöpan- de om aktuella skrifter och seminarier. Man kan dessutom ta del av debatt- inlägg vid seminarier samt beställa utredningens skrifter. Länkar finns till andra delar av nätet där demokratifrågor dryftas på olika sätt. Vi svarar gärna på frågor och lämnar ytterligare information om utredning- ens arbete. Adress och telefonnummer till utredningens kansli finns på nästa sida. Demokrati folder A5 14.10 Sidan 5 () ledamot av () ledamot av tel: Per () informationschef tel: Huvudsekreterare , fil dr tel: () utredningssekreterare tel: alt. 044-13 33 00 Per () ledamot av tel: DEMO K R AT I POSTADRESS: 103 33 . Dokumentation från ett seminarium (SOU 1998:55) En god affär i . Journalisternas avslöjanden och läsarnas etik (SOU 1998:63) Att rösta med händerna. Om stormöten, folkom- röstningar och direktdemokrati i (SOU 1998:85)