sou · GMB384 · 1999-01-01 00:00:00 — Det är också viktigt att de lär sig att hysa respekt för faktakunskaper, att skilja dessa från värderingar och att det egna kunskapssökandet måste kombineras med ett kritiskt förhållningssätt till osäkra källor. Inte minst det anarkistiska internet överflödar av tvi- velaktiga utsagor. En färdighet som räcker livet ut är inte minst förmå- gan till både självständigt studiearbete och studier i grupp. Den utveckling som äger rum i ungdomsskolan får sägas vara på det hela taget positiv som grund för det livslånga lärandet. Den kan dess- utom ses som ett steg på vägen mot flexibel utbildning, den svenska benämning som DUKOM har valt som översättning av det internatio- nellt mycket använda uttrycket flexible learning.1 DUKOMs uppdrag avser distansmetoder i vuxenutbildning och grund- läggande högskoleutbildning. Under utredningsarbetet har det emeller- tid blivit allt tydligare att det är olyckligt att dra en skarp gräns mellan närutbildning 2 och distansutbildning. Trots allt är likheterna större än skillnaderna, och tendensen är dessutom att skillnaderna minskar. Det gemensamma syftet är att de studerande i organiserade former skall få nya kunskaper, insikter och färdigheter. Det klassiska läromedlet i både närutbildning och distansutbildning är kurslitteraturen. Undersökningar bland distansstuderande visar att kurslitteraturen är det mest uppskattade läromedlet, välbekant, över- skådligt och ständigt tillgängligt utan krånglande teknik. För det mesta används samma kurslitteratur i båda studieformerna. Ingenting talar för att kurslitteraturen kommer att förlora i betydelse. Alltså är ett viktigt läromedel – för att inte säga det viktigaste – gemen- samt för närutbildning och distansutbildning. Skillnaden gäller mest benämningen på vad kurslitteraturen används till. I närutbildning läser eleverna läxor som förhörs under en kommande lektion, i distansut- bildning (och f.ö. också i huvudsak inom högskolan) studerar deltagar- na kurslitteraturen för att klara en eventuell tentamen. Det finns heller ingen anledning att tro att läromedel som brukar IT måste vara olika i distansutbildning och i närutbildning. 1Learning blir naturligtvis ordagrant på svenska lärande, alltså vad som sker hos den studerande. DUKOM vill emellertid också framhålla betydelsen av utbildningsanordnaren och läraren. Utbildning innefattar både undervisning och lärande. 2Ordet närutbildning används genomgående i detta betänkande för att beteckna traditionell utbildning bedriven i klassrum, lärosalar och seminarierum, med elever och lärare närvarande i samma lokaler. giskt hjälpmedel har IT flera användningsområden som är gemensam- ma för distansutbildning och närutbildning. Om man bortser från det självklara i att datorn i utbildningen bidrar till att de studerande lär sig att använda tekniken, så är användningsområdena i hu- vudsak fem, varav fyra på det hela taget är gemensamma för distansut- bildning och närutbildning: ·datorn används för ordbehandling, kalkylering och grafisk presenta- tion, ·datorn används för särskilt framtagna utbildningsprogram på t.ex. CD-ROM-skivor, ·datorn används för kunskapsredovisning och för presentationer av elevarbeten, ·datorn används för kunskapssökning i databaser. Den användning som är speciell för distansutbildningen är ·datorn används för kommunikation mellan lärare och studerande och mellan de studerande inbördes. Men denna skillnad är inte absolut. Det blir t.ex. allt vanligare att en skola skaffar sig en vänskola i ett annat land, och då kommunicerar lärare och elever med varandra på distans och ofta via datorer. Också närpedagogik och distanspedagogik närmar sig varandra i vissa avseenden. Om det t.ex. är ett mål för närutbildningen i grund- och gymnasieskolorna att eleverna skall lära sig att själva söka sin kun- skap blir likheterna stora med distansutbildningen, i vilken deltagarna alltid i stor utsträckning varit hänvisade till att studera på det sättet. Och om lärarens roll i närutbildning utvidgas från att vara undervi- sare och klassrumsadministratör till att också vara handledare och , då närmar sig uppgiften distanslärarens. Inslag av närutbildning förekommer inom distansut- bildning, t.ex. då kursdeltagarna dras samman till träffar, vilket många distansutbildare och deltagare anser vara något mycket värdefullt. De lärcentra som skapats i ett stort antal kommuner i landet bedriver en verksamhet som i praktiken ofta är en mellanform mellan distansut- bildning och närutbildning. Huvudläraren befinner sig på annan plats än de studerande, men till hands lokalt finns en handledare som kanske inte är sakkunnig i det aktuella ämnet men har mera generella distans- pedagogiska kunskaper. Inslag av distansutbildning kommer i gengäld sannolikt att före- komma inom verksamheter som i huvudsak är närutbildning. Många högskolestuderande har föregripit utvecklingen och bedriver traditionella studier vid en institution och distansstudier vid en annan institution vid samma högskola, och de gör så därför att distansstudier- na ger dem större frihet och rum. Vad som framför allt skiljer närutbildning och distansutbildning åt är pedagogiken och kraven på planering och förberedelser. Till detta återkommer DUKOM längre fram. Det nu sagda visar på att skillnaderna mellan närutbildning och di- stansutbildning inte är så stora som man kan tro men antyder dessutom att de två utbildningsformerna närmar sig varandra i flera avseenden. Begreppet flexibel utbildning förknippas gärna med distansutbild- ning, men avser i själva verket något annat och mera. Distansutbildning innebär ju bara enligt definitionen att den studerande har frihet att be- stämma tid och plats för sina studier, eftersom de äger rum utan lärares direkta ledning. Dagens situation är att det är den studerande som i huvudsak måste anpassa sig efter utbildningsanordnaren, dvs. hon måste vara så flexibel i sin övriga tillvaro att hon kan rätta sig efter utbildningsanordnarens olika krav. En flexibel utbildning innebär, om man skall spetsa till det, att det i stället är utbildningsanordnaren som skall anpassa sig efter den som önskar lära, som vill utbilda sig. Naturligtvis måste i praktiken komp- romisser göras – de båda parterna måste anpassa sig ömsesidigt. Det tas i allmänhet för givet att det är utbildningssystemet – och yt- terst – som skall bestämma en samhällelig utbildnings inne- håll. Tendensen under har emellertid varit att de studerande fått alltmer vidgade valmöjligheter i form av nyskapade utbildningar, såväl lokala som nationella. och hög- skolor har kursutbudet alltid fastställts i huvudsak lokalt, och studen- terna har därutöver alltid kunnat komponera den egna utbildningen in- om ganska vida ramar. Det är ganska självklart att samhället måste behålla ett stort infly- tande över kursplanerna i och gymnasieskolan eftersom de utgör basen för yrkeslivet och för all annan utbildning. Då det gäller olika slag av vuxenutbildningar och högskolan bestäms kursinne- hållet inte centralt utan främst av utbildningsanordnarna, även om un- dantag finns för yrkesutbildningar som förbereder för legitimation, t.ex. läkarutbildning. Beträffande sådana styr de statligt beslutade legitima- tionsreglerna kraftigt utbildningens innehåll. I begreppet flexibel utbildning ingår som sagt att det är utbildnings- anordnaren som skall vara flexibel, så långt det är möjligt och ekono- miskt försvarbart. Det innebär då också att det är den som avser att stu- dera som i princip skall bestämma om den egna utbildningen genom att välja mellan olika alternativ, men hon måste då också ta ansvar för att valen blir rätt. Därför behövs tillgång till kvalificerad rådgivning. Det är inte bara kursinnehållet som är intressant för diskussionen om flexibel utbildning. Många andra ting blir aktuella: ·friare (och helst helt fritt) tillträde till studierna med möjlighet för den studerande att själv bedöma om hon har de erforderliga förkun- skaperna, ·val av studiestart, vilket innebär att den inte blir gemensam för del- tagarna, ·val av studietakt och av eventuella perioder av koncentrationsläs- ning, ·möjlighet att studera och , ·val av kurskombinationer, kursinnehåll och kursföljd, ·val av lärstil och pedagogiska hjälpmedel, ·val av studier i grupp eller enskilt, ·val av omfattning av handledningen. Det är givet att alla valmöjligheter inte kommer att kunna erbjudas. En del av de tänkbara alternativen kommer f.ö. att stå i viss konflikt med andra. Det går t.ex. inte gärna att delta i en grupp om man har helt and- ra önskemål om studiernas uppläggning än de andra medlemmarna. Det är uppenbart att flexibel utbildning underlättas dels av att kur- serna blir uppbyggda av moduler, dels av att läromedlen blir avancera- de och i stor utsträckning självinstruerande (dvs. innehåller möjligheter till inbyggd, simulerad, interaktivitet) så att behovet av kontakter med läraren och andra studerande kan hållas på en låg nivå – om den studerande så önskar. Men i flexibiliteten ingår också att den studeran- de skall kunna erhålla den handledning som just hon önskar och behö- ver. Givetvis kan och bör närutbildning bedrivas med flexibla inslag, men i praktiken görs de stora vinsterna för individen och för samhället främst i flexibel utbildning som sker på distans och ingår som ett led i den återkommande utbildningen. – Det måste dock i sammanhanget påpekas, att de försöksverksamheter som bedrivits i anslutning till DUKOMs utredningsarbete har innehållit ganska få inslag av flexibel utbildning, så som dess beståndsdelar beskrivs här. Samordningsproblemen inom flexibel utbildning måste komma att bli stora. Långtgående flexibilitet kräver antagligen lösningar som lik- nar dem som man söker sig fram till inom näringslivet för att åstad- komma economies of scope eller den mångfaldens och breddens ekonomi som beskriver i sitt bidrag. Bl.a. blir ett omfattande nätverksarbete nödvändigt för att åstadkomma den samverkan mellan olika utbildningsanordnare som sannolikt kommer att behövas och för att lyckas med att sammanföra den utbildningssö- kande med lämplig utbildningsanordnare eller kombinationer av såda- na. Begreppet Just-in-time innebär inom näringslivet att en vara eller komponent skall göras tillgänglig när avnämaren behöver den, utan lagerhållning hos vare sig tillverkaren eller avnämaren. Begreppet kan inom flexibel utbildning innebära att utbildningstjänsterna görs till- gängliga när den enskilde, myndigheten eller företa- get behöver dem. Flexibel utbildning bedriven på distans ökar möjligheterna till ett närmande mellan yrkesliv och utbildningsanordnare, i huvudsak på gott men möjligen också på ont. Det finns risker beträffande utbildningsan- ordnarnas integritet gentemot ett näringsliv med stora ekonomiska re- surser. Men fördelarna av ökade kontakter är stora. En är att strömmen av värdefulla impulser ökar i båda riktningarna. De planeringssystem som allt mera kommer till användning inom näringslivet kan, som nämnts, ge uppslag av värde för planeringen också av flexibel utbild- ning. Datorprogram som kommer till användning i näringslivet kan ofta med fördel användas för utbildning och minskar då kostnaderna för läromedelsproduktion. Och vice versa – kvalificerat pedagogiskt mate- rial kan visa sig användbart för yrkesbruk. I dagens och morgondagens förändrade samhälle blir det livslånga lärandet en nödvändighet. Det livslånga lärandet kommer i huvudsak att äga rum i människor- nas vardagsmiljö – i arbetet och i hemmet. Det kommer att i stor ut- sträckning handla om informellt lärande utan annan kontakt med ut- bildningsanordnare än att lämpliga läromedel efterfrågas. Ofta kommer lärandet att syfta till omedelbar tillämpning av kunskaperna, precis som när man rådfrågar en handbok eller manual. Med säkerhet kommer en marknad för det livslånga lärandet att ut- vecklas. Företag och enskilda kommer att betala privata företag för att få tillgång till lärande material och till handledning. Detta aktualiserar frågor om hur det livslånga lärandet på lång sikt skall finansieras också när det sker med utnyttjande av samhällets institutioner. Det livslånga lärandet är en viktig strategisk framtidsfråga som samhället i sin helhet måste engagera sig i. Därför har samhällets ut- bildningsinstitutioner viktiga uppgifter inom området och ett ansvar för kontinuiteten, för bredden och för att möjligheterna till livslångt läran- de kommer alla medborgare till del. De lärande organisationerna i vårt samhälle, och styrsystemen för des- sa, har med stor möda byggts och utgör integrerade delar av vår kultur och vår föreställningsvärld. Det är svårt att snabbt föränd- Och de förändringar som är nödvändiga måste genomföras på ett sådant sätt att skador inte uppstår i det som bör bestå. IT i utbild- ningen skall inte slå ut välfungerande metoder utan berika dem. Det ligger ett värde i den konservatism och den tveksamhet inför förändringar som präglar det svenska utbildningssystemet, men samti- digt utgör de ett problem när förändringar verkligen är nödvändiga. Problem för en övergång till en mer flexibel roll för utbildningsin- stitutionerna finns också i de statliga regelsystemen. DUKOM skall enligt sina direktiv föreslå en strategi för utveckling av distansutbildning som utnyttjar ITs möjligheter. DUKOM kommer i det följande att lämna förslag till en rad förändringar. Förslagen är inte konkreta och detaljerade utan tar sikte just på utvecklandet av en över- gripande strategi. De riktar sig till staten i dess egenskap av regelgivare och finansiär men också till kommunerna och till utbildningsanordnar- na. Den övergripande strategin för utbildningssystemen i morgondagens samhälle, i vilket det livslånga lärandet är en nödvändighet, är enligt DUKOMs uppfattning en successiv ökning av inslagen av flexibel ut- bildning. Det är alltså den flexibla utbildningen som i DUKOMs vision är slutmålet. Förbättrade möjligheter till distansutbildning är en nöd- vändig förutsättning för den flexibla utbildningen, men bara en av för- utsättningarna. De problem som måste få en tillfredsställande lösning om distansut- bildning skall kunna utvecklas i gynnsam riktning är bl.a. följande. IT utvecklas snabbt, men fortfarande kan tekniken knappast beteck- nas som användarvänlig. Datorer och datorprogram får snabbt ökad kapacitet och blir relativt sett allt billigare, men ständiga uppgrade- ringar leder till stora kostnader för användarna. Datoranvändningen ökar snabbt, och datormognaden är förhållan- devis stor i . Men är stora grupper helt obekanta med IT-användning och behöver få introduktion och utbildning i ämnet. Därför behövs tillgång till teknisk support i anslutning till all utbildning som utnyttjar IT. Utbildning på distans kräver andra pedagogiska metoder än närut- bildning. Metodutvecklingen är eftersatt både i och utom- lands. Den nuvarande svenska lärarkåren har inte fått någon särskild ut- bildning i distanspedagogik, och lärarkandidaterna får fortfarande mycket litet sådan utbildning. Inom folkbildningen och vid univer- sitet och högskolor har kurserna i distanspedagogik blygsam om- fattning. I huvudsak kan – och bör – läromedlen vara desamma i distansut- bildning och i närutbildning, men för distansutbildningens del gäller att det även behövs läromedel som är självinstruerande och inne- håller möjligheter till inb yggd interaktivitet. Det är brist på sådana läromedel, och de är dyra att utveckla. Många distansstuderande behöver kontinuerlig handledning. Sådan finns tillgänglig vid de lärcentra som b yggts upp i ett stort antal kommuner, men saknas fortfarande i de flesta människors närmiljö. I skolor och högskolor finns sällan tillräcklig personal för handled- ning av distansstuderande. De resurstilldelningssystem som finns tar sikte på den löpande ut- bildningsverksamheten. De är konstruerade för närutbildningen, vil- ken kännetecknas av över tiden relativt jämnt fördelade kostnader, men inte för distansutbildning som är en ekonomiskt framtung verksamhet som bl.a. kräver utvecklingsresurser och omsorgsfull planering. Inom högskolan belönas prestationer i form av tentamina och examina ekonomiskt, medan många distansstuderande avstår från att tentera därför att de är mera intresserade av att få kunskaper än av att få ett intyg på dem. Folkbildning, skolor och högskolor är organiserade för mötet med fysiskt närvarande studerande. Antagningssystemen behöver anpas- sas. Distansstuderande har särskilt stora behov av väl utformad in- formation och möjligheter till kontakt utanför ordinarie kontorstid. En fördel med distansstudier är att kursanordnaren kan befinna sig var som helst i landet (eller utomlands). Orsaken till valet att stude- ra på distans är ofta att den önskade kursen inte ges på hemorten. Hjälpen att hitta rätt i kursutbudet är otillräcklig. Inte heller finns någon organisation som ger signaler till anordnarna om att det finns efterfrågan på en viss kurs. 2 Nuläget, pågående förändringar I detta avsnitt behandlas distansutbildningens utveckling avseende ut- bildningssystemens uppbyggnad och organisation. När det gäller den pedagogiska utvecklingen och lärandets förutsättningar hänvisas till genomgång i På distans - Utbildning, undervisning och lärande, som publicerats i DUKOMs delbetänkande SOU 1998:00. Där finns också en utförligare beskrivning av den internationella litteratu- ren om utbildningssystem och organisation. De tidigaste korrespondensskolorna inrättades . Att studera på distans per korrespondens blev snabbt allt mer populärt. En huvudanledning var att vuxna i arbetslivet kunde förkovra sig utan att studierna kom i konflikt med deras arbetsuppgifter. respondensstudier kom snart att startas på många håll i västvärlden och i grundade 1898 en korrespondensskola i Mal- mö. , liksom dess systerorganisationer världen över, växte snabbt och de beredde marken för den vuxenutbildning som vi ser . I fall var den huvudsakliga anledningen till den snabba ex- pansionen att det offentliga utbildningssystemet endast kunde erbjuda utbildning ovanför folkskolan till ett fåtal. Inte minst var tillgänglighe- ten ett problem, emedan landets gymnasier var koncentrerade till stä- derna och en mycket stor andel av landets befolkning bodde på lands- bygden. Vid kunde enskilda komplettera sin utbildning upp till och med gymnasienivån. utbildningar användes även av många företag för vidare- utbildning av anställda. hade fler än 100 000 kursanmälningar , vilket måste betraktas som en verksamhet med avsevärd volym i ett litet land som . Studier per korrespondens genomförs på alla utbildningsnivå- er. Men i länder där de offentliga utbildningsystemen b yggts ut kraft- fullt och samhället erbjuder vuxenutbildning i olika system till mycket låga kostnader eller helt fritt har korrespondensskolorna haft svårt att överleva. Detta gäller även . Vuxenutbildningssystemen bygg- des ut och genom reformer gjordes praktiskt taget all vuxenutbildning avgiftsfri. De svenska korrespondensskolorna ställdes utanför detta reformarbete. Samhällets behov av mer välutbildad arbetskraft har vuxit starkt. Medborgarna behöver både mer utbildning och mer specialise- rad utbildning . Förväntningarna på att kunna tillfredsställa dessa behov genom att skapa effektiva utbildningssystem med hjälp av de nya teknikerna har varit höga. och togs därför på många håll i världen initiativ till att starta utbildningsinstitutioner på högskolenivå, som dels b yggde på erfaren- heterna från korrespondensskolornas arbete, dels på utnyttjandet av de nya teknikerna. Tilltron till tekniken var stor. Det var en utbredd uppfattning att det med hjälp av radio och TV skulle vara möjligt att tillfredsställa de väx- ande utbildningsbehoven. Många samhällsplanerare såg utbildning främst som ett distributionsproblem och undervisning därmed som ett sätt att sprida information. Fokus kom därför att hamna på att paketera det stoff som skulle läras in, på att ge föreläsningar via de nya medier- na. Bland de utbildningsinstitutioner som växte fram är i vårt land i det mest kända. Tryckt material och skriftlig dialog mellan studerande och handle- dare är kärnan i undervisningen vid dessa universitet. Samtliga använ- der de också avancerad informationsteknik för presentation av stoff och för dialoger mellan studerande och mellan lärare och studerande. Dess- utom ingår inslag av närundervisning förlagda till studiecentra eller till samarbetande utbildningsanordnare. Utvecklingen av dessa storskaliga system har diskuterats ur flera as- pekter. De har väckt beundran och många har inspirerats att införa de- lar av deras sätt att arbeta i andra utbildningssystem. Det gedigna pla- neringsarbetet och utvecklingen av expertis på olika av distansunder- visningens områden visade sig bli de storskaliga systemens styrka. De utbildningssystem som diskuterats ovan har benämnts storskali- ga. Termen är etablerad och talar för sig själv. Den avser organisationer som arbetar med stora volymer av studerande, omfattande kursutbud, många personer involverade i kursadministration och så vidare. Ett an- nat begrepp i sammanhanget är single mode. Med detta avses att ut- SOU 1998:84 Kapitel 2 37 bildningssystemen har till uppgift att erbjuda en (enda) sorts utbild- ning. De skall ge utbildning på distans och vara specialiserade i sina arbetssätt och i sin organisation för att göra just detta. En utbildnings- organisation som, likt de svenska högskolorna, ger såväl undervisning på distans som närundervisning på högskoleorten, kallas dual mode. 2.1.3Dual mode som modell för distansutbildning På de flesta håll i västvärlden övervägde man att b ygga upp single mode-institutioner för distansutbildning. Institutionerna som tjänade som modeller var, som framgått i avsnittet ovan, tydligt specia- liserade på att ge akademisk grundutbildning på distans. I länder som , och resulterade dock omfattande utred- ningsarbete i att man beslutade att gå andra vägar. Man valde småska- liga lösningar. Distansutbildning integrerades i reguljära utbildningsin- stitutioner och man fick därmed ett dual mode-system. I gällde den lösningen högskolenivån, medan man för nivåerna under högskolan redan byggt upp single mode-institutioner i de två statliga skolorna för vuxna. Utvecklingen mot dual mode-institutioner på högskolenivå ha- de flera olika motiv. För det första motiverades den valda inriktningen av behovet av koppling mellan grundutbildning och forskning, för det andra gavs även antalet presumtiva studerande på distans viss betydelse och slutligen hade den förmodligen också att göra med attityder till och tveksamheter inför distansutbildning i storskalig form. Ett ideal i många länder är att akademisk grundutbildning skall vara forskningsanknuten. I är detta även en av portalparagraferna i högskolelagen. Högre undervisning och forskning är varandras förut- sättningar och hör således samman. I de traditionella utbildningsmiljö- erna finns därför såväl forskning som grundutbildning. Den främsta egenskapen hos en lärare i högskolan är att hon är forskare och lärare. Genom hennes dubbla behörighet uppfylls en väsentlig del av idealet om att utbildningen skall vara forskningsanknuten. De stora single mode-institutionerna saknade, i alla fall till en bör- jan, egen forskning. De var specialiserade på att ge grundutbildning på distans. Ett önskemål eller krav på forskningsnärhet svor självfallet emot idén med institutioner specialiserade för grundutbildning och den enda möjligheten ansågs därför vara att låta de redan etablerade insti- tutionerna ta hand om distansutbildningen. Därför fick bl.a. ett dual mode-system. I litteraturen finns ett mycket stort antal redovisningar av hur di- stansutbildning bedrivits framgångsrikt i dual mode-form. skolor har funnit goda organisatoriska lösningar och enskilda lärare har utvecklat arbetsformer i undervisningen som lett till goda resultat. Det övervägande intrycket av ett 20-tal år med dual mode-lösningar är dock att förväntningarna inte har infriats.