sou · GMB324d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Vad gäller avräkningsnotorna är ett oac- ceptabelt stort antal felaktigt förda vad gäller landningsdatum och sig- nalkod eller nationskod på fartyget som landat fångsten. Kvotavräkning- en blir som följd härav osäker. Den nu praktiserade modellen för kvotav- räkning tar inte heller automatiskt hänsyn till fiskestopp i områden med liten kvot, vilket medför att fångsten efter stoppet både kan minska och öka utan att någon fisk tas. En fångstjournal planeras införas för det småskaliga kustfisket (fartyg ) och därmed ersätta l oggbo- ken för dessa. har på detta område haft strängare krav på logg- bok än vad föreskriver (loggbok för fartyg som är eller däröver). Genom att en fångstjournal bättre kan anpassas till det småskaliga fisket än vad medger, bedöms logg- boksuppgifterna bli av högre kvalitet. använder för sin prognosverksamhet uppgifter från så- väl loggböcker och avräkningsnotor som från radiorapporteringen avse- ende svenska kvoter i tredje land. När det bedöms att av en kvot är nyttjad skall en rapport lämnas till kommissionen med en prognos över tidpunkt för när kvoten bedöms vara uppfiskad. Brister i de befintliga datasystemen gör att svarstiderna vid rapportkörningar är mycket långa (), särskilt när stora datamängder acku- mulerats. Datalagring i ett s.k. Data Warehouse utreds . Svarstiderna bör om denna teknik införs kunna minska högst väsentligt och endast uppgå . administrerar med hjälp av en särskild da- tabas () tredjelandsaktiviteter på svenskt vatten i . har fortlöpande tillgång till uppgifter ur den särskilda databasen och inrapporterar passage in och ut ur zoner samt aktivitet till SOU 1998:24Tillämpning och administration av den gemensamma fiskeripolitiken 201 denna dygnet runt. håller databasen uppdaterad beträffande avtal, fartyg, kvoter, m.m. och använder databasen för avräkning av de för tredjelandsfartyg tillgängliga fiskekvoterna i svensk ekonomisk zon i . avser att integrera Kvotbas i Fiske- riverkets Loggbas i syfte att nå en högre grad av integrerad fiskerikon- troll. Loggbas omfattar fångstdatabasen, fartygsregistret samt systemet för uppföljning av strukturstödsprogrammen. Kontrollavdelningen svarar för registrering av utländska landnings- deklarationer och mottar via SCB även tillhörande avräkningsnotor. Av- delningen svarar även för den månatliga rapporteringen av utländska landningar i som följer av bestämmelserna i kontrollförordning- en. hamnkontroll omfattar främst kontroll av att landad fisk uppfyller bestämmelserna om minimimått, att landade kvantiteter stämmer överens med uppgifterna i l oggboken samt att korrekta land- ningsdeklarationer upprättas. Hamnkontrollen utförs som en integrerad del av den övriga kustbe- vakningsverksamheten. I en internationell jämförelse täcker den svenska hamnkontrollen alltför få landningar vilket också påpekats av kommis- sionens inspektörer. genomfördes 431 la ndningskontroller. Genom de budgetförstärkningar som erhöll för budget- har en förstärkt la ndningskontroll i hamn skett. genomfördes 425 kontroller, vilket uppräknat t ill kalen- derår ungefär motsvarar av alla landningar medan det riktvärde som ses som mål inom EU är . kvalitetskontroll vid landning sker stickprovsvis i en ambulerande verksamhet längs kusterna. utfördes 112 in- spektioner på kuststräckan och 94 inspektioner på kuststräckan . Vid gränspassage sker kontroll vid fem gränskontrollstationer mot . Sju sådana kontroller utfördes . I kvalitetskontrollen har uppmärksammats avvikelser från handels- standarderna huvudsakligen i form av felaktig sortering. I några fall har fisk utdömts som inte uppfyllt kvalitetskraven. Detta har i 106 fall lett till skriftliga påminnelser om klassificering av fisk där Fiskeri- verket har påtalat angelägenheten av att bestämmelserna följs. En allmän information i dessa frågor har även utsänts till fiskare direkt eller via förstahandsmottagare av fisk. Det är producentorganisationerna eller fiskarena som skall märka ut kvaliteten. skall genom stick- prov endast kontrollera om märkningen är rätt gjord. 202 Tillämpning och administration av den gemensamma fiskeripolitiken SOU 1998:24 Kontroll av industrilandningar (kontroll av artsammansättning i fångsten) sker vid fiskmjölsfabrik. Verksamheten bedrivs i form av ett EU-finansierat projekt. landas vid fabriken ca fisk , främst s ill/strömming och skarpsill. Samtliga landningar kontrolleras vad gäller artsammansättning och storleksfördelning. Provtagningen sköts av två jourarbetande kon- trollanter. Vid varje landning tas tre prover om fisk vardera. Kon- trollanterna tar även prover som skall ligga till grund för Havsfiskelabo- ratoriets arbete med beståndsuppskattningar. Vid är ca 7 personer sysselsatta med frågor om teknisk övervakning av strukturåtgärderna. Till stöd för övervakningen registre- ras, i databas, information om yrkesfiskelicenser, fiske- fartyg, fartygstillstånd, fiskeloggböcker, landningsdeklarationer och av- räkningsnotor samt uppgifter rörande de strukturåtgärder som berör fis- kefartygen. Kontroll av fiskefartygens data, såsom dräktighet, maskinstyrka, fis- keredskap och segment enligt den gruppering av fartyg som utförs i an- slutning till de fleråriga utvecklingsprogrammen (MGP), sker i samband med förnyelse av fartygstillstånden. Tillstånden är tidsbegränsade till maximalt . har fiskefartygsregister utvecklats i enlighet med de krav som ställs i kontrollförordningen. Då permanenta åtgärder för att upphöra med fiske genomförs, t.ex. skrotning eller försäljning till tredje land, ansvarar för kon- trollen av att åtgärderna de facto vidtas. I samband med skrotning skall särskilt skrotningsbevis utfärdas av en tjänsteman vid Sjöfartsinspektio- nen, , , Polisen eller av annan person som utser. Därmed dras också fartygstillståndet in och fartyget avregistreras. Planering och genomförande av temporära fiskestopp sköts av Fiske- riverket efter samråd med fiskets organisationer. kon- trollerar att fiske inte sker under sådana stopp. Utöver den kontroll av handelsstandarder som utförs inom ramen för kvalitetskontrollen sker en kontroll av prisregleringen. När producentor- ganisationerna fastställer sina återtagspriser kontrollerar med stickprov att priserna ligger inom det av EG godkända intervallet. SOU 1998:24Tillämpning och administration av den gemensamma fiskeripolitiken 203 Att organisationerna upprätthåller sina återtagspriser och inte säljer produkter under dessa priser kontrollerar genom stick- provskontroll på avräkningsnotor och återtagsblanketter. Då säljare anmäler återtag av produkter från marknaden beslutar Fis- keriverkets kontrollant huruvida återtaget skall inspekteras eller om pro- dukterna kan fraktas till köparen. I syfte att förhindra att återtagen fisk kommer ut på den ordinarie marknaden färgas denna fisk. Genom granskning av fakturor hos producentorganisationerna kontrolle- ras att återtagen fisk försålts som djurföda eller liknande. genomförde en omfattande kontroll av pro- ducentorganisationernas verksamhet. Därvid framkom inte några upp- gifter som tyder på påtagliga brister i organisationernas verksamhet. Diskussioner har förts om att vidta åtgärder för att minimera risken för att återtagen fisk förs ut på marknaden igen. En lösning som har dis- kuteras är att begränsa antalet hamnar där man tillåter återtag. Detta skulle kunna underlätta för kontrollanter att inspektera större kvantiteter än vad som sker . Då producentorganisationer ansöker om ekonomisk kompensation för återtagna produkter sker kontroll av de uppgifter som organisationerna redovisar. Vid kontroll har vissa felaktigheter påvisats, såsom att blan- ketter inte har varit korrekt ifyllda eller att det uppstått felaktigheter vid beräkningar. Dessa fel har inte varit av den art att organisationen kompensation. Åtgärder i händelse av att gällande bestämmelser inte följs I beivras överträdelser av fiskebestämmelser främst genom de straffrättsliga påföljder som utdöms av de allmänna domstolarna. I fis- kelagen (1993:787) och i lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken finns föreskrifter om sådana påföljder och särskild rättsverkan vid överträdelser av . Straffska- lan innefattar böter eller fängelse . När det gäller olaga trålfiske gäller, enligt fiskelagen, att bötesbeloppet normeras till lägst och högst ett krontal som motsvarar ett- hundra gånger antalet hästkrafter i motorn på det fiskefartyg som an- vänts för bogsering av trålen. Domstolarna kan förverka fiskefartyg, redskap och fångster. Be- stämmelserna tillämpas i regel så att värdet av vid överträdelser använda redskap och upptagna fångster förverkas, d.v.s. att penningbelopp utkrävs. genomförde sammanlagt 386 fiskein- spektioner inom svenskt fiskeområde (inre vatten, territorialhav och eko- 204 Tillämpning och administration av den gemensamma fiskeripolitiken SOU 1998:24 nomisk zon). 32 av dessa medförde någon form av anmärkning avseende bestämmelser och 14 st rapporterades till åtal. Vid sidan av de straffrättsliga påföljderna kan ingripa administrativt genom permanent eller tillfälligt återkallande av fartygs- tillstånd eller begränsning av sådana tillstånd avseende giltighetsperiod, fångstområden, fångstsätt, redskap och fiskarter. En administrativ sank- tion är även återkallelse av auktorisering som förstahandsmottagare av fisk. Detta har emellertid inte tillämpats. I detta kapitel belyses de delar av fiskeripolitiken som faller utanför den gemensamma fiskeripolitiken. I avsnitt 7.2 redovisas hur införlivats i grundläggande nationell lagstiftning. Den gemensamma fis- keripolitiken omfattar enligt basförordningen alla aspekter på fisket. Förutom marknads- och strukturfrågor avses även nyttjandet av alla i vatten levande resurser. Däremot begränsas regleringarna inom ramen för resurspolitiken till yrkesmässigt fiske i vatten. Yrkesmässigt fiske i sjöar och vattendrag samt fritidsfiske regleras således inte gemen- samt inom EU utan är en fråga för varje medlemsland. Det finns dock vissa marknadsregler för sötvattensfiske. Den kompletterande svenska lagstiftning som behövs finns i Lagen ( 1994:1709) om EG:s förordning- ar om den gemensamma fiskeripolitiken, Fiskelagen (1993:787), Förord- ningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen samt i föreskrifter (FIFS). Andra lagar som berör fisket är Lagen (LOFO 1981:533) om fiske- vårdsområden, Vattenlagen (vattenlagen, 1983:291), Lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. och Naturvårdslagen (1964:822). De senare är föremål för översyn i samband med M iljö- balksutredningen. Sambandet mellan fisket, miljölagstiftningen och mil- jövården är komplicerat. Från att ha varit en restriktion på fisket övergår miljöhänsynen alltmer till att bli en integrerad del och nödvändig förut- sättning för ett långsiktigt hållbart fiske. Kopplingarna mellan miljöpoli- tiken och fiskeripolitiken i dess nuvarande utformning beskrivs i ett sär- skilt avsnitt i detta kapitel, 7.12. De geografiska avgränsningarna i gör nationella komp- letterande föreskrifter nödvändiga. EU har till exempel tills vidare förbe- hållit fisket i havet innanför från baslinjerna för med- lemsstaternas egna fiskare samt för andra nationer som traditionellt fis- kar där (grundförordningen 3760/92, artikel 6). Medlemsstaterna ges således en långtgående bestämmanderätt i såväl inlandsvatten som i ma- rina vatten innanför baslinjen. Detta kommer även till uttryck genom bestämmelsen i basförordningens artikel 10 enligt vilken medlemsstater- na under vissa förutsättningar får vidta åtgärder för förvaltning av resur- ser som fiskas av de egna fiskarena. Artikeln gäller i princip ända ut i de ekonomiska zonerna men blir genom nämnda geografiska och andra av- gränsningar främst tillämplig där endast den egna nationens medborgare får fiska. Utöver det yrkesmässiga fisket förekommer ett omfattande fri- tidsfiske med handredskap samt ett relativt omfattande fritidsfiske med rörliga redskap, huvudsakligen nät. är central förvaltningsmyndighet för förvaltning av fiskere- surserna. Enligt verkets instruktion, förordning (1996:145) med instruk- tion för , omfattas fiskerinäringen, vattenbruket bered- ningsindustri och fritidsfiske. Fiskevård ingår som en del av uppgiften bl.a. genom att myndigheten har sektorsansvar för miljön och därför skall verka för en biologisk mångfald och ett rikt fiskbestånd. Vidare ingår i myndighets uppgiften att främja forskning och bedriva utveck- lingsverksamhet på fiskets område. Någon avgränsning av dessa upp- gifter i förhållande till den gemensamma fiskeripolitiken anges inte i in- struktionen. Någon ambitionsnivå anges inte särskilt för områden som ligger utanför den gemensamma fiskeripolitikens ram. Däremot begrän- sas ansvar för fiskevården genom att endast får meddela föreskrifter för fiske i havet, längs kusterna samt i , , , och samt upp t ill första definitiva vandringshinder. För fiskevården i övriga vatten ansvarar fiskevatte- nägaren. organisation för att utföra uppgifter inom den nationella fiskeripolitiken utgörs huvudsakligen av delar av den centrala myndigheten, Kust- och Sötvattenslaboratorierna inklusive försökssta- tionen i samt utredningskontoren. När den samordnade länsförvaltningen genomfördes, 1991, inlemma- des fiskenämnderna i länsstyrelserna som övertog ansvaret för den regi- onala fiskevården samt ansvaret för att den nationella fiskeripolitiken får genomslag även på det regionala planet. Dessa uppgifter fullgörs vid länsstyrelserna främst av expertfunktionen för fiske, länsexpert. Sådana uppgifter kan vara direkt hänförliga t ill länsstyrelserna genom lag eller förordning. I andra fall har handläggningen av ärenden överförts till länsstyrelserna genom myndighetsföreskrifter. I vissa fall kan även Fis- keriverket besluta att ärenden skall överlämnas till den centrala myndig- heten för beslut om ärendet berör flera länsstyrelser. Beträffande yrkesfisket i vatten regleras den inom den gemen- samma fiskeripolitiken vilket behandlas i kapitlen 5 och 6. Yrkesfisket i de m.m. regleras nationellt enligt en liknande modell där grunden är redskapsbegränsningarna. Yrkesfiskare är skyldiga att lämna vissa uppgifter om fisket till . utövar tillsyn av efterlevnaden av reglerna och kontrollerar till sjöss och vid landning av fisk inom sitt verksamhetsområde efterlevnaden av bestämmelserna om fiske. kan även överlåta till andra myndigheter att utöva vissa delar av kontrollen. I övriga fall förordnas fisketillsyningsmän av . 7.2Hur kompletterats i grundläggande nationell lagstiftning När blev medlem i EU underordnades den svenska fiskerilag- stiftningen de förordningar som EG har utfärdat inom ramen för den ge- mensamma fiskeripolitiken. En relativt omfattande nationell fiskerilag- stiftning måste dock finnas vid sidan av . Orsaken är att det behövs föreskrifter om hur EG:s förordningar verkställs samt åtskilliga kompletteringar. Därutöver finns bestämmelser av rent nationell karak- tär. Den nationella fiskeregleringens gräns mot EG-rätten framgår av grundförordningen (3760/92). I artikel 1 och 3.1 i denna förordning an- ges att den gemensamma fiskeripolitiken omfattar i princip allt nyttjande av levande resurser i vatten och inom vattenbruket samt beredning och avsättning av fiskeri- och vattenbruksprodukter inom medlemsstaternas territorier eller i gemenskapens fiskevatten eller av gemenskapens fartyg. I artikel 2 begränsas dock den gemensamma resurspolitiken (hållbart utnyttjande av fiskeresursen) till att avse endast yrkesmässigt fiske efter arter. Det är därför nödvändigt att i nationell lagstiftning reglera övrigt fiske dels utifrån basförordningens allmänna inriktning, dels uti- från nationell ambitionsnivå. Efter de lagändringar som genomfördes och har den svenska fiskerilagstiftningen anpassats till den av EG till- lämpade systematiken där bestämmelser normalt går att hänföra till nå- got av de tre politikområdena resurser, struktur eller marknad. Resur- spolitiken innefattar vård och nyttjande av fiskeresurserna. Fiskelagen (1993:787) omfattar allt som avser resursreglering d.v.s. både den sär- skilda regleringen genom kvottilldelning av det yrkesfisket inom den gemensamma fiskeripolitiken och regleringen av resurserna inom den nationella delen. Struktur och marknad regleras i lagen (1994:1709) om EG:s förordningar om den gemensamma fiskeripolitiken. I förordningen (1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen har i det när- maste samtliga regeringsföreskrifter samlats. Vad avser nationella bidrag till fiskevård finns vissa kompletterande författningar bl.a. i Förordning- en (1985:440) om statsbidrag till fritidsfisket. Utöver den gemensamma fiskeripolitiken finns vissa regler och lagar inom andra politikområden men som påverkar fiskeripolitiken. Detta gäller främst naturvårdslagstiftningen, veterinärlagen och lagen om ge- netiskt modifierade organismer. 7.3.1Fiskelagen och förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen Grunden för den nationella lagstiftningen på resursområdet följer i hu- vudsak av fiskelagen medan bestämmelserna om fiske i fiskeförordning- en (1993:1097) inför EU-medlemskapet i närmast oförändrat skick över- fördes till främst 2 kap. förordningen ( 1994:1716) om fisket, vattenbru- ket och fiskerinäringen. De egentliga fskebestämmelserna finns i myn- dighetsförskrifter kungjorda i , . Fiskelagen reglerar det yrkesmässiga fisket såväl som fritidsfisket ut- om för det geografiska område som omfattar fjällen ovan odlingsgränsen och avtalet mellan och avseende gränsälvarna. Enligt 19 § fiskelagen får regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer meddela föreskrifter för fiskevården. Regeringen har i förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinä- ringen endast i ett fåtal fall utfärdat grundläggande bestämmelser för fiskevården av långsiktig karaktär. Närmast avses föreskrifterna i 2 kap. §§ 5 och 6 om förbud mot fiske efter mal och flodpärlmussla och mot fiske med sprängämnen, bedövande eller dödande ämnen, elektrisk ström, skjutvapen eller sådana redskap som fisken kan spetsas med. Att förbud mot användning av gift och sprängämne vid fångst och dödande av fisk skall införlivas i medlemsstaternas nationella lagstiftning följer numera av EG:s direktiv (92/43/EEG) av , art och ha- bitatdirektivet som behandlar bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter. Regeringens rätt att besluta om föreskrifter har i huvudsak förts vida- re till genom bemyndigandet i 2 kap. 7 § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Där anges att får meddela föreskrifter för fiskevården som berör fisket i havet och längs kusterna samt i , , , och i samt i kustmynnande vattendrag och vattendrag som mynnar i de upp t ill första definitiva vandringshinder. får också föreskriva om att yrkesmässigt fiske som sker genom att en viss fiskemetod används och inom ett visst område endast får ske efter tillstånd av verket. Med stöd av sitt bemyndigande har verket utfärdat föreskrifterna (FIFS 1993:30) om fisket i och med angränsande sötvattensområden, föreskrifterna (FIFS 1993:31) om fisket i med angränsande sötvattensområden och föreskrifterna (FIFS 1993:32) om fisket i vissa sötvattensområden. Genom att endast kan reglera fisket i havet och längs kusterna samt i , , , och i , upp t ill det första definitiva vandringshinder, har ansvaret för beståndsvården i de flesta insjövatten överlämnats till fiskevattenägarna (se vidare avsnitt 7.6). 7.3.2Statens vatten ovan odlingsgränsen För fisket på statens vatten ovan odlingsgränsen gäller särskilda be- stämmelser som inte finns intagna i fiskelagen. Regler om detta fiske finns istället i Rennäringslagen (1991:437), Rennäringsförordningen (1993:384) och föreskrifter om rätt t ill upplåtelse av småviltjakt och fiske på statens mark ovan odlingsgränsen och på ren- betesfjällen (SJVFS 1993:95). Föreskrifterna utgör grunden för länssty- relsernas uppdrag att förvalta fisket inom berörda områden. Av rennä- ringslagen framgår även omfattningen av samebymedlemmarnas nyttjan- derätt till fiske. De län som har ett förvaltningsansvar är , och . har inte något förvaltningsansvar i dessa områden. Fiskevårdens inriktning för statens vatten i fjällområdena har formu- lerats dels i regeringens prop. 1992/93:32, Samerna och samisk kultur m.m., dels i regeringens beslut , Nytt system för upplåtelser av rätt till småviltjakt och fiske på statens mark ovan odlingsgränsen och på renbetesfjällen. Enligt länsstyrelserna tillämpas denna inriktning. Det finns en särskild överenskommelse mellan som reglerar åtgärder i gränsälvarna som medför byggnation i vatten, vatten- reglering, förorening och fiske. Överenskommelsen gäller som svensk lag, Lag (1971:850) med anledning av gränsöverenskommelsen mellan och . Överenskommelsen skall tillämpas på vattenområdena Könkämä och Muonio älvar, den del av älv och de sjöar där mellan och löper, de sjöar och vattendrag vilka utgör sidogrenar av eller tillflöde till grän- sälvarna, de särskilda utflöden som bildas av älvs skilda myn- ningsgrenar samt den del av som ligger inom finska och svenska Nedertorneå socknar. Fisket inom överenskommelsens särskilda fiskeområde regleras i av- talet som tillämpas som svensk lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får enligt Lagen (1997:201) om befo- genhet att besluta om fisket inom älvs fiskeområde, meddela före- skrifter om fisket i dessa områden. F.n. beslutar de svenska och finska regeringarna i samråd om föreskrifter rörande fisket i gränsälvsområdet. Den Svensk-finska beslutar i särskilda fall. Närmare bestämmelser finns i förordningen (FIFS 1997:12) om fisket i älvs fiskeområde. Kommissionen består av 6 medlemmar som har tillsats av vardera statens regeringar. Ordförandeskapet innehas växelvis mellan och åt gången. En av de svenska dele- gaterna skall utses av i . Regeringen har tillsatt en utredning, Översyn av det gränsöverskri- dande miljö- och fiskesamarbetet i det finsk-svenska gränsälvsområdet, dir. 1997:79 i syfte att förnya överenskommelsen mellan . Utredningen skall vara klar . EU:s resurspolitik tillämpas inte på yrkesfisket i de eller andra sötvatten. I stället sker resursregleringen genom nationella före- skrifter om begränsningar av fiskets omfattning. Dessa föreskrifter om- fattar licenser, redskapsbegränsningar, förbudsområden och fisketider. Enligt §§ 21 och 30-32 fiskelagen föreskrivs om fartygstillstånd och yr- kesfiskelicens. Samma system för yrkesfiskelicens som krävs för yrkes- fiske i vatten tillämpas även på yrkesfiske i sötvatten utan stöd av enskild fiskerätt. Enligt 2 kap. 8 § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinä- ringen får även föreskriva att kräftfiske på allmänt vatten i , , och får bedrivas endast efter till- stånd av verket eller av . EU:s lagstiftning täcker visserligen allt territorium men reglerar en- dast den akvatiska resursen. Enligt artikel 2.2 i basförordningen skall medlemsstaterna se till att icke yrkesmässiga verksamheter inte äventyrar bevarandet och förvaltningen av resurser som omfattas av den gemensamma resurspolitiken. Det bör noteras att den svenska struktur- planen som utarbetats inom ramen för den gemensamma strukturplanen omfattar även det yrkesmässiga insjöfisket. Ett yrkesmässigt insjöfiske av betydelse blev vid inträde i unionen ett nytt inslag. De fler- åriga utvecklingsprogrammen (MGP) omfattar dock inte insjöfisket ef- tersom EU inte reglerar fiskeflottans storlek i dessa vatten. Skrotnings- bidrag till insjöfartyg kan inte utgå. Stöd kan inte heller utgå till utsätt- ning av fisk avsedd för insjöfisket. Insjöfisket omfattas inte heller av stödet till skydd av områden. I övrigt tillämpas strukturplanen även i insjöfisket analogt med kust- och havsfisket. Regeringen har med stöd av 21 § fiskelagen begränsat redskapsanvänd- ningen för icke licensierat fiske (fritidsfiske). Redskapsbegränsningen gäller allt icke yrkesmässigt fiske oberoende av om fisket sker i eller söta vatten.