sou · GMB344d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Förutom lämplighetsprövningen av förvararen skall polismyndigheten således pröva skälen för förvaring hos annan. Det ankommer på vapeninnehavaren att visa att förvaring hos annan utgör ett väsentligt bättre och säkrare alternativ än egen förvaring. Det är därvid inte acceptabelt att förvaring hos annan blir ett alternativ till att vapeninnehavaren själv skaffar ett säkerhetsskåp. Andra tungt vägande skäl för att förvaring hos annan är säkrare måste härutöver anföras. Tillstånden bör alltid tidsbegränsas i de fall förvaringen hos annan inte förväntas bli permanent. Den nuvarande bestämmelsen om att förvaring hos annan endast får ske under högst åt gången, kan därmed utgå, men bör kunna tjäna som vägledning i fråga om normaltid för ett tidsbe- gränsat tillstånd. Vidare bör alltid tillstånd till förvaring hos annan förenas med särskild förvaringsföreskrift, såväl för vapeninnehavaren som förvararen. Det kan noteras att det inte är tillåtet för en vapeninnehavare, som erhållit tillstånd att förvara sina vapen hos någon annan, att själv förvara vapnet. Vapnet skall, om det inte används, alltid förvaras hos en och samma person och polismyndigheten skall ha kännedom om förhållan- det. Detta är särskilt viktigt för polisens operativa verksamhet. 10.7.6Kontroll av att förvaringsbestämmelserna följs Den som meddelats särskild förvaringsföreskrift är skyldig att låta inspektera att föreskriften följs. Tillståndsmyndigheterna har ingen direkt befogenhet att närmare kontrollera hur en enskild vapeninnehavare förvarar sina skjutvapen. Det är tveksamt om det är förenligt med vapenlagen att exempelvis kräva att en tillståndssökande skall uppvisa kvitto på inköpt säker- hetsskåp, eftersom delad förvaring av skjutvapen är en lagstadgad möjlighet. kan endast uppmärksamma sökanden på förvaringsbestämmelserna och tillfråga denne om hur han avser att lösa förvaringsfrågan. Att förvaring av skjutvapen i säkerhetsskåp uppställs som ett krav i vapenlagen innebär att möjligheterna att kontrollera att förvaringsbe- stämmelserna följs ökar. Det finns då inget som hindrar att en tillstånds- myndighet fordrar att vapeninnehavaren på något sätt styrker att han uppfyller kravet. För att meddela tillstånd till innehav av skjutvapen kan myndigheten således kräva att sökanden företer intyg om installerat säkerhetsskåp eller kvitto på inköpt sådant. Från bl.a. tillståndsmyndigheterna och utredare av våldsbrottslighet har det emellertid rests krav på möjlighet till en vidare kontroll av förvaringen, dvs. att inspektion av förvaringsutrymmena skall få företas. Också den statistik över stulna/förkomna skjutvapen som finns tillgäng- lig talar starkt för att det behövs en närmare kontroll av att förvaringsbe- stämmelserna följs. vapenutredning föreslog en bestämmelse om att den som har tillstånd att inneha vapen skulle vara skyldig att låta tillståndsmyndig- heten inspektera förvaringsutrymmen för vapnet och tillhörande ammunition. Inspektionen skulle föregås av en underrättelse från tillståndsmyndigheten. Utredningens förslag mötte dock starkt motstånd från en mängd remissinstanser och förslaget ledde inte till lagstiftning13. Även vapenutredning anser att mycket vore att vinna på att tillståndsmyndigheten finge möjlighet att i vissa fall inspektera en vapeninnehavares förvaring av sina skjutvapen. Mycket talar också för att den allmänna inställningen till en sådan kontroll numera är annorlun- da än vad den tidigare varit. Av väsentlig betydelse härvidlag är naturligtvis formerna för inspektionen. I och med att förvaringsbestämmelserna straffsanktioneras blir i och för sig bestämmelserna om husrannsakan tillämpliga. Proportionali- tetsprincipen, som alltid skall beaktas i samband med användning av tvångsmedel, begränsar dock utrymmet för att genomföra husrannsakan på grund av misstanke om bristande förvaring. Det hade därför varit av värde att i vapenlagen ta in en bestämmelse som ger tillståndsmyn- digheten rätt att företa en inspektion utan att sådana förutsättningar som måste vara för handen för att en husrannsakan skall få företas föreligger. Emellertid måste vissa viktiga aspekter i sammanhanget beaktas. Den främsta är naturligtvis att en inspektionsrätt inte i alltför hög grad får kränka den enskildes integritet. I och för sig kan det anföras att inspektioner som dessutom, vilket ofta är fallet här, skall genomföras i den enskildes bostad alltid i viss mån är ett ingrepp i den enskildes personliga sfär. Den som ägnar sig åt en så pass farlig verksamhet som nyttjande av skjutvapen måste dock, enligt utredningens mening, finna sig i att samhället vidtar vissa mått och steg för att kontrollera säkerhe- ten kring verksamheten. Däremot är det tveksamt om det finns anledning att medge inspektionsrätt beträffande alla vapeninnehavare. Det finns också anledning att fundera över formerna för inspektionen. När det gäller förvaring enligt de allmänna förvaringsbestämmelserna menar utredningen att uppvisande av kvitto på inköpt säkerhetsskåp, eller intyg från någon trovärdig person om att sådant finns hos vapeninnehavaren, är en tillräcklig kontrollåtgärd. Förutom hänsynen till den enskildes integritet kan det nämligen också anföras att tillståndsmyn- 13 SOU 1989:44 s. 191 ff., prop. 1990/91:130 s. 43. dighetens resurser i vart fall inte medger att vapeninnehavarnas förvaring i någon större utsträckning kontrolleras genom inspektion. Vid misstanke om flagrant brott mot bestämmelserna kan dessutom husrann- sakan komma i fråga. När särskild förvaringsföreskrift meddelas är det ofta fråga om en större mängd skjutvapen eller särskilt farliga sådana. I sådana fall kan det vara mer befogat att medge rätt att inspektera förvaringen. Utred- ningen föreslår därför att tillståndsmyndigheten ges sådan rätt när särskild förvaringsföreskrift meddelats. Vad avser formerna för inspektionen är det viktigt att den företas på ett sådant sätt att den enskildes integritet kränks i så liten mån som möjligt. Inspektionen bör därför föregås av en underrättelse om åtgärden före besöket. Vapeninnehavaren bör få meddelande om åtgärden minst före inspektionen. Vidare bör inspektionen alltid företas av någon som har en nära anknytning till tillståndsenheten, eller av tillståndsmyndighe- ten har förordnats att genomföra sådana inspektioner. Åtgärden får ex- empelvis inte vara ett led i annan polisverksamhet utan får endast utföras i klart syfte att enkom inspektera förvaringen av skjutvapnen. I detta ligger naturligtvis att den som inspekterar förvaringen inte får bereda sig tillträde till annat ställe i bostaden än just förvaringsutrymmet. Den som vägrar tillståndsmyndigheten eller den som särskilt förord- nats för sådant ändamål kan i första hand dömas till böter eller fängelse för brott mot bestämmelserna i 6 kap. vapenlagen. Det kan naturligtvis också bli fråga om att återkalla vapentillstånden. En övergångsbestämmelse bör införas som fastslår att skyldigheten att låta inspektion företas gäller endast beträffande sådan förvarings- föreskrift som meddelats efter den nya lagens ikraftträdande. 10.7.6Vapenhandlares, sammanslutningars och museers förvaring Utredningen lämnar inga förslag till ändring av den nuvarande ord- ningen, som särskilt berör vapenhandlare, sammanslutningar och museer. Noteras kan endast att bestämmelserna som ger tillståndsmyn- digheten rätt att meddela särskild förvaringsföreskrift samlats i en paragraf i kapitlet rörande förvaring av skjutvapen m.m. 11 Återkallelse av tillstånd m.m. Enligt 6 kap. 1 § vapenlagen får ett vapentillstånd återkallas av polis- myndigheten om a)tillståndshavaren missbrukat vapnet, b)tillståndshavaren visat oaktsamhet med vapnet, c)tillståndshavaren på annat sätt visat sig olämplig att inneha vapen, d)förutsättningarna för tillståndet inte längre finns1, eller e)det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet. Ett tillstånd att inneha ammunition får återkallas enligt samma grunder som anges i 1 § a, d och e (6 kap. 2 § VL). allmänna råd behandlar utförligt frågan om när återkallelse bör ske. Bl.a. sägs att det, beträffande återkallelse på grund av brister i den personliga lämplighe- ten, i princip bör föreligga starkare skäl för att återkalla ett vapentillstånd än för att avslå en vapenansökan. I råden anges vidare vissa omständigheter som regelmässigt bör medföra att en persons fortsatta vapeninnehav omprövas. Dessa är när innehavaren *dömts för grovt brott, i första hand där skjutvapen kommit till användning, *dömts till frihetsstraff för brott mot jaktlagstiftningen, *missbrukat vapen, *grovt åsidosatt regler för förvaring av vapen, *förfallit till allvarlig asocialitet eller missbrukar alkohol, narkotika etc., *dömts för grovt rattfylleri eller *drabbats av sådan allvarlig sjukdom, att hans lämplighet kan ifrågasättas. Ett flertal i och för sig mindre allvarliga brott och förseelser kan också tillsammans utgöra skäl för en återkallelse. Om 6 kap. 1 § d vapenlagen sägs särskilt: Ett vapentillstånd kan återkallas om förut- sättningarna för vapeninnehavet på ett väsentligt sätt förändrats i förhållande till omständigheterna vid tillståndsgivningen, t.ex. om behov av vapnet inte längre föreligger. Förutsättningarna kan som regel sägas vara så ändrade att tillståndet bör kunna återkallas, om omständigheterna är sådana att tillstånd inte skulle beviljats om frågan prövats i den nya situationen. Det skulle dock föra alltför långt att återkalla alla tillstånd där sådana 1 Förutsättningen under punkten d) infördes , främst för att tydligt markera att återkallelse får ske även i sådana fall där t.ex. tillståndshavaren kan anses ha behov av vapnet, när synnerliga skäl att inneha ett enhandsvapen inte längre föreligger eller när en person inte längre uppfyller kraven för tillstånd. 212 Återkallelse av tillstånd I varje enskilt ärende måste en självständig bedömning göras. Som ex- empel på ett typfall som avses med denna punkt anges att den som inte är aktiv medlem i skytteförening normalt inte anses ha behov av att inneha målskyttevapen (RPS FS 1996:6, 17 kap.). enkät till landets vapenregisterenheter av tillståndsenheterna har svarat på frågorna om återkallelse. En uppskattning utifrån detta är att 500600 tillstånd att inneha skjutvapen återkallas . Siffran är relativt åren 19921995. var den något lägre. av återkallelserna har föregåtts av omhändertagande av vapnet. Det allmänna intrycket är att praxis varierar en del mellan distrikten. Återkallelserna bygger i huvudsak på följande grunder: a) tillståndshavaren har missbrukat vapnet missbruk av vapen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1,8 % använt vapnen till annat ändamål än tillståndet beviljats för . . . . . . . . . . . . 0,4 % b) tillståndshavaren har visat oaktsamhet med vapnet c) tillståndshavaren har visat sig olämplig att inneha vapen dömts för rattfylleri . dömts för våldsbrott (utan förekomst av skjutvapen) . . . . . . . . . . . . . . . missbruk av alkohol narkotika el. drabbats av allvarlig sjukdom . dömts för grovt brott (ej våldsbrott, ej förekomst av skjutvapen) . grovt åsidosatt regler för förvaring . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . dömts för brott där skjutvapen förekommit . dömts för brott mot jaktlagstiftningen . d) förutsättningar för tillstånd föreligger inte längre bristande behov m.m. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . e) annan skälig anledning2 självmordsförsök, mindre allvarlig brottslighet m.m. . . . . . . . . . . . . . . . . 2 I enkäten ställdes frågan vad återkallelserna huvudsakligen grundat sig på. Register- myndigheterna fick olika alternativ, som t.ex. dömts för våldsbrott och förutsätt- ningarna för tillstånd föreligger inte längre. Med bland alternativen fanns dock inte exempelvis dömts för flera brott av mindre allvarlig art eller risk för missbruk av vapen (t.ex. självmordbenägenhet), varför registermyndigheterna huvudsakligen angett återkallelser på sådana grunder under annan skälig anledning. I förhållande till bestämmelserna i vapenlagen borde i stället flertalet av kanske t.o.m. alla de fall som ligger bakom summan räknas in under tillståndshavarens olämplighet att inneha skjutvapen. Bland svaren finns faktiskt inte angivet något exempel på annan särskild anledning i lagens mening. I av fallen utgör således vapenlagens förutsättningar ac (av vilka a och b kan sägas vara undergrupper till c) grun- den för återkallelse av tillstånd att inneha skjutvapen. Även den andel som i enkätsvaren angetts under annan skälig anledning bör i huvudsak räknas hit. 11.1.3Särskilt om återkallelse på grund av bristande behov En av grunderna för att återkalla ett vapentillstånd är att innehavaren inte längre har behov av vapnet eller det inte, beträffande helautomatiska vapen eller enhandsvapen, längre föreligger synnerliga skäl. Dessa fall ryms under grunden förutsättningar för tillstånd föreligger inte längre. Emellertid ryms även andra fall under denna rubricering och det är relativt få vapen som återkallas med anledning av att innehavaren kan anses ha behov av vapnet. En person med jägarexamen skall antas ha behov av vapen, oavsett om han är aktiv eller ej. Därför kan det främst bli aktuellt att på grund av bristande behov återkalla tillstånd till innehav av målskyttevapen samt enhandsvapen för jakt. Främsta anledningen till att inte fler tillstånd återkallas av det ovan angivna skälet är att polismyndigheterna har små möjligheter framför allt resursmässigt att kontrollera att förutsättningarna för tillstånd alltjämt föreligger. av enheterna har emellertid följt upp att skälen för innehav av helautomatiskt skjutvapen (i några fall även tårgaspistol) kvarstår. Uppföljningen har som regel skett genom att polismyndigheten har tillskrivit innehavarna av helautomatiska vapen och uppmanat dem att styrka sina behov av vapnet. har de tillfrågats hur de förvarar vapnen. I något fall har aktiva skyttar sorterats undan med hjälp av skjutledare som haft god kännedom om skyttarnas aktivitet och kunskap, varvid antalet tillskrivna kunnat minimeras. De tillfrågade innehavarna har i de flesta fall varit positiva till polisens kontroll och det har inte varit några större problem att få in svar från dem. Resultatet har varit att flertalet styrkt sitt behov av vapnet medan andra fått ett incitament till att sälja eller låta lösa in det. Överlag får förfarandet ses som mycket positivt och endast ett fåtal fall, där återkallelse av tillståndet skett, har överklagats. Detsamma gäller den i sammanhanget företagna översynen av förvaringssättet. Tillståndsenheterna har, i sina enkätsvar, föreslagit att en uppföljning av behovet m.m. lämpligen bör ske genom antingen tidsbegränsade licenser eller ett åläggande för skyttesammanslutningar att rapportera till polismyndigheten när en medlem lämnar organisationen. Dessa frågor har utredningen behandlat i avsnitt 4.10.2. 214 Återkallelse av tillstånd 11.2Omhändertagande av skjutvapen m.m. får besluta att ett vapen med tillhörande ammunition skall tas om hand om a)det finns risk att vapnet missbrukas, eller b)det är sannolikt att tillståndet att inneha vapnet kommer att återkallas och det finns särskilda omständigheter som kräver ett omhändertagande. Om risken för missbruk är överhängande, får vapen eller ammunition tas om hand även utan ett sådant beslut. En sådan åtgärd får vidtas av polismän, jakttillsynsmän som förordnats av , personal vid och eller särskilt förordnade tjänstemän vid . Åtgärden skall skyndsamt anmälas till polismyndigheten, som skall pröva om omhändertagandet skall bestå (6 kap. 4 § VL). I allmänna råd står det bl.a. att ett omhändertagande med anledning av risk för missbruk av vapnet förutsätter att en sådan risk konstaterats. Vidare att det inte skall vara någon regel att vapen omhändertas då det är sannolikt att tillståndet kommer att återkallas, utan att det endast skall komma i fråga om det finns skäl för det i det enstaka fallet (RPS FS 1996:6, 17.4 kap.). enkät till landets vapenregisterenheter av tillståndsenheterna har svarat på frågorna om om- händertagande. En uppskattning utifrån detta är att omkring 500 vapen omhändertas . Siffran är relativt . var den något lägre. av fallen har inte lett till en följande återkallelse av vapentillståndet. Orsakerna till detta har framför allt varit att brott ej kunnat styrkas respektive visat sig vara av så ringa natur att grund för återkallelse inte förelegat. Många av dessa fall har i stället resulterat i en erinran. En relativt vanlig orsak har också uppgetts vara att en person som fått sina vapen omhändertagna på grund av psykisk ohälsa blivit så pass frisk att han anses kunna få inneha sina vapen igen. Det finns inget formellt erinransinstitut i lagstiftningen. Inför riksdags- behandlingen av vapenlag uttalade emellertid justitieutskottet, i samband med att förvaringsbestämmelserna diskuterades, att det i vissa fall i stället för återkallelse kunde vara tillfyllest att med ett på- pekande om brister i fråga om förvaringen eller en erinran om möjlig- heten att meddela särskilda föreskrifter för att få den felande att bättra sig och förhindra ett återupprepande3. har i ett beslut rörande handläggningen av ett ärende om återkallelse av tillstånd att inneha vapen uttalat bl.a. följande beträffande möjligheten att meddela erinran. Med hänsyn till att frågan om möjligheterna att meddela erinran inte är reglerad i författning kan jag inte se att det föreligger något formellt hinder mot att en polismyn- dighet på förekommen anledning erinrar en vapeninnehavare också om någon annan bestämmelse i vapenlagen än de allmänna förvaringsföre- skrifterna, om den anser att detta är en lämplig åtgärd för att åstadkom- ma rättelse i ett visst fall. För att en sådan erinran skall kunna ge vapeninnehavaren tillräcklig vägledning måste den emellertid uppenbar- ligen ha en viss grad av konkretion. En allmänt hållen erinran om att vapeninnehavaren skall visa laglydnad och gott omdöme framstår exempelvis knappast som meningsfull. måste vidare när den utformar en erinran ha klart för sig att det rör sig om ett informellt förfarande inom ramen för dess tillsynsuppgifter enligt vapenlagen4. enkät till landets vapenregisterenheter av myndigheterna använder sig av erinran i lindrigare fall, där tillräckliga skäl för att återkalla tillståndet inte föreligger, exempel- vis vid enstaka fall av rattfylleri, ringa brottslighet, enstaka omhänderta- gande enligt lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer (LOB), bristande förvaring eller oaktsamt förfarande med vapnet. JuU1973:38 s. 27. 4JO:s beslut , dnr 666-1995. 216 Återkallelse av tillstånd Ett tillstånd att driva handel med skjutvapen får återkallas av polis- myndigheten om a)tillståndshavaren har åsidosatt en bestämmelse i denna lag eller en föreskrift eller ett villkor som meddelats med stöd av lagen, b)tillståndshavaren inte längre driver yrkesmässig handel, c)förutsättningarna för tillstånd inte längre finns, eller d)det annars finns någon skälig anledning att återkalla tillståndet (6 kap. 3 § VL)5. Ett beslut om återkallelse av handelstillståndet gäller endast i de fall då så har förordnats i beslutet. Ett sådant förordnande får meddelas om det finns särskilda skäl (10 kap. 2 § VL). Enligt allmänna råd bör ett förordnande om att återkallelsen skall gälla meddelas endast i undantagsfall. I övrigt hänvisas till de allmänna råd som gäller för återkallelse av innehavstillstånd, dock gäller att alternativa lösningar såsom t.ex. att byta ut en försumlig föreståndare bör övervägas i dessa fall (RPS FS 1996:6, 17.3 kap.). Lagen (1992:1300) om krigsmateriel (KML) Som nämnts under avsnittet om tillstånd att driva handel med skjutvapen kan en vapenhandlare också driva handel med stöd av ett s.k. tillhandahållandetillstånd, som meddelats av (). Ett sådant tillstånd kan också enligt 16 § KML åter- kallas. Förutsättningarna är dock annorlunda, jämfört med vapenlagens bestämmelser. Sålunda kan ett tillstånd återkallas om a)tillståndshavaren åsidosatt en föreskrift i lagen om krigsmateriel eller föreskrift, villkor eller bestämmelse som har meddelats med stöd av lagen eller b)det finns andra särskilda skäl till återkallelse6. 5 Bestämmelsen om återkallelse av handelstillståndet erhöll sin nuvarande utformning genom lagändring, som trädde i kraft , då rekvisiten under punkterna b) och d) infördes. Punkten b) ansluter till det införda kravet på handeln skall bedrivas yrkesmässigt för att tillstånd skall få meddelas. Med punkten d) avsågs att göra klart att myndigheten har att göra en allsidig prövning av alla omständigheter som kan påverka lämpligheten av att en vapenhandlare fortsätter sin handel (SOU 1989:44 s. 139 och 140, prop. 1990/91:130 s. 64 och 65, SFS 1991:1181). 6 I förarbetena sägs att sådana särskilda skäl kan vara att något av de ovillkorliga ex- porthindren inträder. I övrigt bör ett meddelat tillstånd endast återkallas om den motta- gande staten kommer i väpnad konflikt med annan stat eller får inre väpnade oroligheter (prop. 1991/92:174 s. 55, 56, 83 och 84). Det sagda innebär att en vapenhandlare, som fått sitt handelstillstånd enligt vapenlagen återkallat, kan fortsätta att driva handel med stöd av ett tillhandahållandetillstånd. Någon samordning mellan de båda lagstift- ningarna i detta hänseende finns inte. Enkäten till landets vapenregisterenheter Från att ha uppskattats till omkring 1 240 tillstånd uppgick antalet till 933 vapenhandelstillstånd. Cirka 250 nya tillstånd har, enligt enkäten, meddelats efter . Således bör omkring 550 handelstillstånd ha återkallats sedan kraven skärptes . Återkallelserna fördelar sig på följande grunder7, Handeln bedrivs inte yrkesmässigt . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 72,3 % Förutsättningar i övrigt för tillstånd föreligger inte längre . . . . . . . . . . . . . 14,5 % Annan skälig anledning . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 8,2 % Brott som har samband med näringsutövningen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 2,7 % Annan misskötsamhet . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1,4 % Annan brottslighet . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 0.9 % Enskilda innehavare av skjutvapen Om den som är intagen på sjukvårdsinrättning för vård av en psykisk störning innehar eller kan tänkas inneha skjutvapen och det kan antas att den intaget inte bör inneha ett sådant vapen, skall den läkare som är ansvarig för vården anmäla förhållandet till polismyn- digheten i den ort där patienten är folkbokförd. Närmare föreskrifter om anmälan meddelas av (6 kap. 6 § VL och 13 kap. 2 § VF). Har domstol funnit någon skyldig till brott mot vapenlagen eller vapenförordningen eller till annat brott vid vilket skjutvapen använts, 7 Förutsättningar för tillstånd föreligger inte längre och Annan skälig anledning bör eg. räknas samman eftersom båda grupperna innehåller t.ex. konkurs, upphörande av verksamheten och liknande beroende på att några myndigheter hänfört dessa grunder till en av kategorierna, medan vissa hänfört dem till den andra kategorin. 218 Återkallelse av tillstånd skall kopia av domen eller beslutet sändas till polismyndigheten i den dömdes folkbokföringsort. Motsvarande gäller för bl.a. person som driver handel med skjutvapen eller ingår i styrelsen i en skyttesam- manslutning. Domstolen skall också underrätta polismyndigheten om den lämnat yrkande om förverkande helt eller delvis utan bifall (17 kap. 3 Information om sådana omständigheter som kan medföra ett ifrågasät- tande av en persons vapeninnehav t.ex. misstanke om brott finns ofta hos polismyndigheterna, men på andra enheter eller andra polismyndigheter än den lokala tillståndsenheten. Det finns inga enhet- liga regler för hur sådan information skall nå de olika tillståndsenheter- na. över rapporteringsrutinerna utarbetas inom varje myndighet för sig.