sou · GMB3104 · 1999-01-01 00:00:00 — Initiativet till arbetsgi- varringen i togs av , arbetsförmedlingen, socialförvaltningen, primärvården och företagshälsovården. Ringen knöts fysiskt till en av de två medverkande företagshälsovårdscent- ralerna, där den även efter att försöksverksamheten avslutats fortfande är kvar. Arbetsgivarringar medverkar till att ökade möjligheter ges för en anställd person att arbetspröva hos annan arbetsgivare eller företag – inom eller utanför ringen. Samarbetet i en arbetsgivarring handlar främst om individuella rehabliteringsinsatser, framför allt arbets- träning. Därutöver ingår vanligtvis att förebygga och minska sjuk- skrivning och utslagning, kompetensutveckling inom arbetsmiljö- och rehabiliteringsområdet, att utveckla bättre rehabiliteringsmetoder och att medverka till ett ökat utbyte av personella resurser. Det är inte ovanligt att arbetsgivarringar även ägnar sig åt andra uppgifter, exempelvis organisationsutveckling, långsiktigt personalpolitiskt sam- arbete, "benchmarking" o.dyl. I de företagsringar där är initiativtagare eller aktiv part ingår även målsättningen att via arbetsgivarringen utveckla samordningsansvar för rehabilitering. I landet finns ett tjugotal arbetsgivarringar. Flertalet av dessa samar- betar i en riksring5. Riksringen utgör ett nationellt nätverk och , för att stärka lokala ringar i långsiktig utveckling och överlevnad, stödja metodut- veckling för vidareutveckling på lokal nivå, bevaka allmänna nationella frågor samt samverka med olika organ rörande forskning och utveck- ling med inriktning på arbetsmiljö- och rehabilitering. 5 C. , M. "Rehabilitering i samarbete – analys av arbetsgivarringen i , , 1997. 178 Rehabiliteringsarbete i praktiken SOU 1998:104 Arbetsgivarringen i har på eget uppdrag utvärderats 6. i ingick i arbetsgivarringen, tillsammans med fyra olika företagshälsor. I samband med det utökade arbetsgivaransvaret noterade försäk- ringskassan, som arbetade företagsanpassat med en utsedd kontaktper- son för varje företag, att företagen saknade tillräcklig erfarenhet för att arbeta med det utökade ansvaret. Personalcheferna på de större företa- gen upplevde behov av ökat samarbete på rehabiliteringsområdet. För- säkringskassan inbjöd därför ett antal företag för att efterhöra intresset för att starta en arbetsgivarring. Inga pengar fanns för detta, men man utgick ifrån att verksamheten kunde basera sig på avgifter från före- tagen. Intresset från företagen var så stort att beslut togs om att starta en ring, som en i princip fristående enhet under . Bidrag om nära erhölls . Arbetslivsfonden bidrog med , bidrog med och medlemsföretagen med . Sex större företag ingick i arbetsgivarringen. har ytterligare ett företag och anslutit sig. En stor mängd belastnings- skador utgjorde det främsta skälet till att företagen anslöt sig. Arbetsgivarringens syfte var att utveckla samarbetet mellan arbets- givare, företagshälsa, försäkringskassa och den enskilde; att föreb ygga och minska korta och långa sjukskrivningar; att hjälpa anställda att fin- na nya arbetsuppgifter i de fall de hade svårt att klara av sina nuvarande eller tidigare uppgifter; att öka möjligheterna till omplace- ring och att förhindra utslagning. För att uppnå målen konkretiserades verksamheten. Bland annat an- gavs att en anställd som inte kan återgå till ordinarie arbete ska erbju- das arbetsprövning, vanligen . Rehabiliterings- ersättning betalas av och lön av ordinarie arbetsgi- vare. Aktiveringskurser för de anställda och chefs- och arbetsledarkur- ser var andra inslag i verksamheten. De största förväntningarna knöts initialt till arbetsprövning. erfarenheter påvisade den betydelse ringens samordnande resurs hade. De två kontaktpersonerna visade sig vara mycket betydelsefulla för de resultat som uppnåddes av ringen. De hade befriats från myndighetsstämpeln – var "medmänniskor" som höll kontakt och "brydde sig". Varje deltagare ägnades . Beroendet till de samordnande resurserna visade sig således vara stort. 6 "Rehabilitering i samarbete – analys av arbetsgivarringen i ", C. , , M. , RFV, 1997. Rehabiliteringsarbete i praktiken 179 Vid resultatmätningen hade tretton aktiveringskurser genomförts och arbetsprövning hade erbjudits . Drygt var tredje deltagare var och kvinnor hade deltagit i större utsträckning än män. Vid starten var 79 personer hel- eller deltidssjukskrivna, efteråt var de 52 personer. Före kursen var 46 personer i arbete jämfört med 73 efter kursen. Totala sjukskrivningar uppgick före kursen till 71 årsarbe- tare och efter kursen till 41 årsarbetare. 27 personer bland de hel- och deltidssjukskrivna var inte längre sjukskrivna – något fler män () än kvinnor (). Arbetsgivarringen i drivs numera som ett aktiebolag. Den utvärdering som genomförts av arbetsgivarringen i har finansierats av RFV och genomförts av 7. Ringen initierades av . En projektledare tillsattes för att marknadsföra idéerna om en arbetsgivar- ring hos arbesgivare på orten, fackliga organisationer, företagshälsor, arbetsförmedling m.fl. Syftet med arbetsgivarringen har varit att utveckla försäkringskas- sans samordningsroll i förebyggande och rehab iliterande verksamhet, att genom samverkan med arbetsgivare effektivisera rehabiliteringen och att utveckla arbetsgivarnas kompetens inom arbetsmiljö- och reha- biliteringsområdet. Som mest har 18 arbetsgivare varit anslutna och består ringen av 15 arbetsgivare, varav 9 offentliga. 2 arbetsgivare har lämnat ringen p.g.a. organisationsförändringar inom den egna organisationen. Totalt omfattas 7 000 anställda. Arbetsgivarringen finansieras av de anslutna arbetsgivarna dels ge- nom ekonomiskt bidrag från de större offentliga arbetsgivarna, näm- ligen kommunen, och försvaret, dels genom en diffrentierad årsavgift från övriga arbetsgivare. Kostnaden för arbetsträning belastar de anställdas ordinarie arbets- givare och delfinansieras på sedvanligt sätt genom bl.a. rehabiliterings- ersättning till den som arbetsprövar. Projektet leds av en styrgrupp. Varje till ringen ansluten arbetsgi- vare har utsett en eller flera kontaktpersoner, vanligtvis personal som handlägger personalfrågor och rehabilitringsärenden. I de mindre före- tagen är i regel företagsledaren kontaktperson. Kontaktpersonerna del- tar i de aktiviter som rör kompetensutveckling. De är även informa- tionsmottagare. 7 "Arbetsgivarringen i – ett försök att utveckla samordningsroll", L. Rantakyrö, Inst. för Arbetsvetenskap, , 1997. 180 Rehabiliteringsarbete i praktiken Projektledarens roll är att administrera och samordna utvecklings- insatser och att fungera som arbetsgivarnas rådgivare i rehabiliterings- frågor. En beredningsgrupp finns knuten till projektledaren. Projekt- ledarrollen är ett mellanting mellan rehabiliteringshandläggare och ad- ministratör. I detta ligger bl.a. att inventera intresse och motivation hos den enskilde arbetstagaren, sprida information och att förmedla, inven- tera och vid behov samordna, följa upp och avsluta arbetstränings- aktiviteter. Handläggningen av rehabiliteringsärenden ligger formellt kvar på ordinarie rehabiliteringshandläggare. En central slutsats är att det har tagit att komma igång med rehabiliteringsverksamheten, trots att man tidigt tog fram riktlinjer för hur detta skulle samordnas. En anledning kan vara att rehabiliterings- problematiken inte kommunicerades tillräckligt inom ringen. En annan anledning kan vara att arbetsgivarnas villkor i rehabiliteringsverksam- heten inte var tillräckligt kända av , vilket kan ligga till grund för diskrepans som uppstod mellan ringens riktlinjer och förutsättningarna för att praktiskt förverkliga dessa ute på arbetsplat- serna. Av de intervjuer som gjorts i anknytning till utvärderingen fram- går att tid behövs för att skapa ömsesidig förståelse för varandras förhållnings- och arbetssätt. Resultatet av rehabiliteringsverksamheten är relativt svagt. Noteras bör att utvärderingen gjordes verksam- het. Åtta arbetsprövningar har igångsatts och hos hälften av de som har genomgått arbetsprövning har inte åtgärden förändrat sjukskrivnings- bilden. I intervjuer med dessa kvinnor framkommer att de har negativa erfarenheter av arbetsgivarens attityder och förhållningssätt. De interv- juade kvinnorna skönjer en önskan hos arbetsgivaren att bli av med dem (jmf. "fripassagerar-syndromet"). Möjligtvis finns en övertalighet i organisationen. Om så är fallet är det vanligtvis lätt att ersätta arbets- kraft som är sjukfrånvarande och om frånvaron blir långvarig kan sjuk- skrivna som återgår i arbetet leda till organistoriska problem. Erfarenheterna visar att problem med kommunikation och informa- tion ofta förekommer inom företag och verksamheter, vilket är viktigt att respektive arbetsgivare uppmärksammar och söker lösa. Abetsgivar- ringen kan söka underlätta detta genom att bidra med utbildningar i kommunikation. Kompetensutvecklingen inom ringen har medfört att kommunikationen inom ringen förbättrats – man har kommit närmare varandra och haft lättare att samtala och förstå varandras språkbruk och förhållningssätt. Ett ökat lärande och erfarenhetsutbyte har medverkat till att attityder, värderingar och förhållningssätt har utvecklats inom ringen. Kompetensutvecklingen inom ringen har berört områden som internkontroll, personalekonomi, föreb yggande arbetsmiljöarbete och Rehabiliteringsarbete i praktiken 181 ledarskap och personalutveckling. Arbetsledarna har rehabiliterings- ansvaret delegerat till sig och har också det operativa ansvaret hos de större arbetsgivarna. De har uttryckliga behov av utbildningsdagar och tematräffar med inriktning på rehabiliteringsfrågor. Flertalet av de intervjuade arbetsgivarna menar att kontakterna mel- lan berörda parter varit bra och att handläggningen av ärendena gått snabbare men inte på annat sätt varit annorlunda . Arbetsle- darna spelar en central roll i de större företagens utbyte med arbets- givarringen. Vid arbetsprövning är det arbetsledarna som håller i kon- takterna med de tillfälliga arbetgivarna. Arbetsgivarringar förefaller vara ett bra komplement och verktyg i rehabiliteringsarbetet. Om arbetsgivarringens uppgift skulle renodlas till att omfatta arbetsträning i synnerhet och rehabiliteringsstöd i allmänhet skulle antalet arbetsgivare kunna vara i det närmaste obegränsade, menar många av de intervjuade arbetsgivarna. Blandningen av privata och offentliga arbetsgivare upplevs av dem som en styrka. Sammanfattande erfarenheter av arbetsgivarringar Det finns inga generella lösningar för att nå framgång i rehabilite- ringsprocesser. Väsentligt är emellertid att hänsyn tas till de motiv och förutsättningar som vägleder centrala aktörer i processen. I den arbets- livsinriktade rehabiliteringen har arbetsgivarna, vid sidan av individen, en nyckelroll. För att nå framgång i den arbetslivsinriktade rehabili- teringen måste, förutom hänsynstagande till individens förutsättningar och motivation, beaktas under vilka villkor företagen och organisatio- nerna arbetar. Arbetsgivarringar är ett experiment med nya roller och samarbets- former för företag och förvaltning rörande i första hand rehabiliterings- frågor. Det positiva med arbetsgivarringar är att man etablerat ett nät- verk mellan företag som är villiga att "poola" sina rehabiliterings- problem och sina resurser. Nätverket utsätter medlemmarna för ett fri- villigt och lagom tryck för att lösa en gemensam uppgift. Behov av en samordnande resurs för arbetsgivarringen föreligger. Ett nätverk är en flexibel organisationsform, men även en sådan ställer krav på ansvar, rutiner och resurser. Nätverksorganisationer kan ha olika struktur, men oftast finns en ledaraktör som spindeln i nätet. Kompetensutveckling behövs inom för att på ett bra sätt klara av sitt samordningsansvar. I utvärderingen framkommer att särskilt väsentligt är härvid att rehabiliteringshandläggarna får kun- skap om de villkor och förutsättningar som arbetsgivarna arbetar under, där ingår även behov av ökad omvärldskunskap. 182 Rehabiliteringsarbete i praktiken möjligt för rehabiliteringshandläggarna på att söka utveckla sitt arbeta med arbetsgivare inom ett geografiskt avgränsat område och söka dra nytta av att en samverkan rörande rehabilitering sker dem emellan. En annan viktig del i handläggarnas kompetensutveckling avser hur de ska kunna hantera de motstidiga krav som ställs på dem. Försäk- ringskassans personal har fått en utvidgad och motstridig roll. Samti- digt som man ska arbeta tillsammans med arbetsgivaren ska man ta tillvara individens intressen av skydd och rättvisa. som man ska ska ge varje individ service ska man följa byråkratiska regelverk och tillgodose dess krav på effektivitet. som man arbetar med arbetslinjen, vilket avser att ta fasta på det som är friskt hos människan ska man arbeta med rehabilitering grundad på medicinska bedömningar (jmf. Linqvist 1995, RFV, AGRA, kap.7). Den arbetslivinriktade rehabiliteringsprocessen innehåller två vik- tiga steg. Det ena handlar om att göra den enskilde individen så frisk och motiverad som omständigheterna medger. Det andra handlar om att individen åter ska kunna försörja sig genom arbete. Framgång i det senare avseendet handlar i stor utsträckning om att minska arbets- givarens risk. En extern aktör som arbetsförmedlingen, försäkringskas- san eller ringen kan minska risken för att arbetsgivaren och företaget ska åsamkas ovälkomna kostnader eller besvär. En arbetsgivarring bygger på att man inom ringen lyckas utveckla förtroende och ett för- bättrat kunskaps- och informationsutbyte, som för arbetsgivaren och den anställde medför minskad risk för att problem och besvär ska uppstå. Mycket talar för att huvudfrågan för arbetsgivarna inte är den di- rekta personalekonomiska kostnadseffektiviteten. Snarare är man orolig för allt som kan leda till komplikationer och konflikter mellan anställ- da, mellan företaget och facket etc. Inte minst värnar företag och ar- betsgivare om ledningens uppmärksamhetsfokus. Företagsledningen måste kunna ägna maximal tid och kraft åt att utveckla kärnverksam- heten och affärerna. Allt som innebär en distraktion i förhållande till detta medför indirekt en betydligt högre kostnad än vad en snäv perso- nalekonomisk eller annan kostnads-intäktskalkyl kan visa (, 1996). Fördelarna med en samordning av intressen i en arbetsgivarring har analyserats av , som menar att nyckelbegrepp är samordnings- kostnader som mindre risk föreligger för "fripassagerar- Rehabiliteringsarbete i praktiken 183 problem"8. I modern organisationsteori talar man om begreppet samordningskostnader, även kallat transaktionskostnader. Om man reg- lerar för lite uppstår kostnader, antingen i form av att olika aktörer kan försöka åka snålskjuts på andras insatser, eller att problem inte blir åt- gärdade därför att alla avvaktar någon annans initiativ. Ingen vill göra nödvändiga investeringar i gemensamma angelägenheter, utan hoppas kunna åka snålskjuts på andras insatser. Bristen på samordning leder till att resurser förslösas. Reglerad verksamhet, å andra sidan, har samordningskostnader av ett annat slag, t.ex. byråkrati, fusk, okänslighet för verkliga behov och andra trögheter som motverkar innovativa lösningar. Samordning leder ofta till att särskilda professioner utvecklas med höga kunskaper men också särintressen och egna perspektiv. Olika sätt att åstadkomma samordning, via frivilliga överenskom- melser på en marknad, statlig reglering och mellanformer som nätverk, har olika för- och nackdelar och passar bra i olika sammanhang. Allt- mer har organisationsforskningen kommit att betona system med rela- tivt öppna gränser, där ingen blir sig själv nog, utan bevarar en lyhörd- het för omgivningens krav, framhåller . En arbetsgivarring arbetar i hög utsträckning på omgivningens vill- kor, vilket bl.a. innebär att; arbetsgivaren fortsätter äga problemet, företagarens egna problemlösningsresurser mobiliseras, företagen organiserar sig så att deras roll som "beställare" tydliggörs, ringens ställning vid sidan av myndigheterna gör att den kan fungera flexibelt och obyråkratiskt, som den har nära tillgång till deras resurser och organisationsformen gör det relativt lätt att mobilisera resurser även utanför medlemskretsen – t.ex. för att få till stånd platser för arbetsprövning och expertstöd. Det sistnämnda sker till följd av att medlemsföretagen sammantaget har en bra förhandlingsposition, som vare sig de flesta företag för sig eller en myndighet skulle ha. De viktigaste utvecklingsprojekten är de som är gränsöverskri- dande, vilka på ett fritt och konstruktivt sätt kan mobilisera resurser och engagemang där de finns. Inom området arbetslivsinriktad reha- bilitering är arbetsgivarringar ett sådant viktigt projekt. Arbetsgivar- ringar kan ses som en ny modell för att öka kontaktytan och effektivi- teten i utbytet mellan den offentliga sektorn och näringslivet. , "Låt företaget ta ansvaret! ", , 1995; "Employment Pools: A Approach to the Labour Market", Economic and Industrial Denocracy, vol. 16, 1995. 9Clarke & McGuiness, 1987. 184 Rehabiliteringsarbete i praktiken betsgivarring som omsluter 15 000–20 000 arbetstillfällen kan utgöra ett lämpligt underlag för utveckling av detta utbyte. I princip lönar det sig att på ett eller annat sätt "gör sig av med" en arbetshandikappad person, om det finns en fullt arbetsförmögen person att sätta i stället. Staten roll är att inte bara tar hand om försörjnings- ansvaret utan vanligtvis även att hjälpa till att betala eventuell utbild- ning av en ersättare. framhåller att detta inte är en långsiktigt hållbar modell i ett samhälle som ska effektivisera resursutnyttjandet och minska de offentliga utgifterna. Andra former av företags- och arbetsgivarsamverkan Vid sidan av arbetsgivarringar finns även andra former av företags- samverkan i rehabiliteringsfrågor. Galaxen utgör ett annat exempel på företagssamverkan. ägs av de fem största b yggföretagen i . Även byggentreprenörerna, byggnadsarbetarför bundet, och Ledarna medverkar i samarbetet. Galaxen är ett förmedlings- och rehabiliteringsorgan inom b ygg- branschen. Det bildades av Byggför bundet och de riksbyggande storföretagen med syfte att ordna anpassat arbete och rehabilitering för arbetshandikappade byggnadsarbetare. Detta skedde med stöd av ett avtal mellan staten och en grupp av de största b yggföretagen i landet. Galaxen består av moderbolaget, som finns i , och ett dotter- bolag i vart och ett av de övriga 23 länen. CentralGalaxen har till uppgift att samordna och utveckla verksamheten i LänsGalaxbolagen. Byggbranschen har haft en hög andel arbetsskador, främst belastningsskador (rygg-, arm-, nackbesvär o.dyl.). Tillsvidare- anställningar är vanligt förekommande. I varje län finns en lokal anpassningsgrupp. I länsanpassningsgrup- pen, som har beslutsmandat, finns representanter från lokala arbets- givar- och arbetstagarorganisationer, företagshälsovården (), länsarbetsnämnden (eller Af) och . Beslut rö- rande lönebidragen tas av och länsarbetsnämnden. medverkar till att fastställa en individuell handlingsplan. Beslutsfunktionen möjliggör snabba beslut och att förhalning av behandlingen av rehabiliteringsärendena undviks. I varje län finns en "uppföljare" som utgörs av en erfaren branschrepresentant vilken har till uppgift att leta fram arbeten, se till att rehabiliteringsarbetet funge- 10 C. , M. "Rehabilitering i samarbete – en analys av arbetsgivarringen i ", , 1997. Rehabiliteringsarbete i praktiken 185 rar och att ha "tillsynsansvar" över verksamheten. En kvalitetssäkring av verksamheten har inletts. Skånebolaget är kvalitetssäkrat. LänsGalaxbolagen anställer med hjälp av statligt lönebidrag de byggnads-, anläggnings- och vägarbetare som anp assningsgruppen an- visar. Länsbolagen ser sedan till att varje individ placeras ut på ett före- tag där arbetsuppgifterna ordnas på det sätt som den individuella hand- lingsplanen anger, vilken länsgruppen fortlöpande följer upp. Anställ- ningen omprövas och kan i normalfallet förlängas till max . En viktig del i dagens arbete är att bl.a. utveckla informations- spridningen till arbetsledare rörande rehabilitering och föreb yggande. Fem erfarna byggnadsarbetare har med stöd av rest runt till arbetsplatser och visat upp "det goda verktyget" dvs. verktyg och metoder som är produktivitetsbefrämjande och som fungerar väl ergonomiskt eller på annat sätt. Denna försöksverksamhet har senare utvecklats med ekonomiskt stöd från EU och Arbetsmarknadsförsäk- ringar. Därutöver har vissa Dagmarmedel tillskjutits verksamheten. Verksamheten har utvärderats. Ungefär hälften av de som kommer till Galaxen är sjukskrivna med en medelsjukskrivningstid på sex må- nader. Besvär i rygg, armar och leder är de vanligaste orskerna. Drygt tre tusen personer har sedan starten deltagit i rehabiliteringsverk- samheten. Fler än 500 personer har återvänt till ett ordinärt arbete utan lönestöd. Därutöver har nära femhundra personer förlängt sitt yrkes- verksamma liv med i genomsnitt anställning. Endast ett fåtal har blivit långtidssjukskrivna. En s.k. cost-benefit-analys av Galaxverksam- heten visar att det samhällsekonomiska resultatet uppgår till ca 90 mil- joner kronor eller per anställd. Andra intressanta satsningar för att inom en bransch och arbets- givarorganisation utveckla det förebyggande och rehab iliterande ar- betet på företags- och arbetsplatsnivå har skett inom bl.a. Metall- gruppen och inom skogsindustrin genom Stiftelsen . Metallgruppen har satt som mål att alla medlemsföretag genom förebyggande och rehab iliterande åtgärder ska söka bibehålla sin personal med god hälsa fram till pensionsåldern. Utvecklingen och genomförande av rehabiliteringsprogrammen sker i nära samverkan med kvalitetssäkrade rehabiliteringsaktörer, däribland R ygginstitutet. På företagsnivå har arbetet lett fram till för rehabiliteringsarbetet intressanta lokala avtal inkluderande bl.a. rehabiliteringspolicy och konkreta mål för rehabiliteringsarbetet. En intressant försöksverksamhet pågår regionalt i , där man genom uppsökande verksamhet i form av företags- och arbets- platsbesök söker förebygga och utveckla arbetsmiljöarbetet. Projektet finansieras av Arbetsmarknadsförsäkringar och genomförs i samarbete med . 186 Rehabiliteringsarbete i praktiken kan utvecklas i lokala och regionala rehabiliteringsverksamheter bör vara möjliga att pröva i liknande försöksverksamheter. De svenska försäkringsbolagen arbetar i varierande utsträckning med frågor som anknyter till försäkringstagarnas hälsobefrämjande och rehabiliterande arbete. I det följande har vi valt att som ett sådant exempel främst presentera SPP:s verksamhet på området. projekt finansieras av AMF Sjukförsäkring och SPP. Projektet omfattar ett stort urval försäkrade kvinnor och män, arbetare och tjäns- temän, försäkrade inom AMF respektive SPP som 1995 var långtids- sjuka och sjukpensionerade med nacke/rygg-besvär. En publi- cerad delrapport påvisar att ett fåtal av dem fått någon form av reha- bilitering. av kvinnorna respektive av männen har erhållit rehabilitering. Stora skillnader konstaterades även beträf- fande vilken typ av rehabilitering som kvinnor respektive män erhåller. Spridningen mellan "goda" företag som aktivt arbetar med rehabili- teringsfrågor respektive de som inte gör någonting alls kan antas vara stor. Arbetsmarknadsförsäkringar – AMF-Sjukförsäkring och TFA – har under en följd av år finansierat forskning och utvecklingsprojekt inom områden med anknytning till olycksfallsföreb yggande, hälsa och ar- bete. Många av projekten kan karaktäriseras som forskningsprogram och handlar om långsiktig kunskapsuppb yggnad och internationellt kunskapsutbyte. Andra bedrivs som praktisk försöksverksamhet ute på arbetsplatser och företag. SPP är näst största sjukförsäkringsbolag efter AMF sjukförsäkring, som av tradition har varit starkt inriktad på ålderspen- sion. SPP ITP betalar ut från sjukför- säkringen och 430 miljoner från premiebefrielseförsäkringen.