sou · GMB369 · 1999-01-01 00:00:00 — Uppgifter om brottsmisstankar antecknas endast om misstanken uppnått sådan styrka att den betecknas som en skälig misstanke (se 6 § polisregisterkungörelsen). Uppgifter ur person- och belastningsregistret skall utgå om miss- tanke om brott inte längre föreligger. Också om domstol genom dom eller beslut som vunnit laga kraft frikänt den tilltalade eller inte dömt honom eller henne till en sådan påföljd som skall antecknas i registret skall uppgifterna som huvudregel utgå. Vidare skall en anteckning om ett strafföreläggande utgå om föreläggandet undanröjs. Uppgifter skall också utgå ur registret när förflutit från den registrerades födel- seår. Även i vissa andra fall skall anteckningar utgå ur registret. Be- stämmelserna om när uppgifter skall utgå finns i 14 § polisregisterkun- görelsen. Rätt att få registerutdrag Av 7 kap. 17 § sekretesslagen (1980:100) följer att sekretess gäller för uppgifterna i person- och belastningsregistret. Enligt samma stadgande gäller sekretess också för uppgifterna i kriminalregistret. Den rättsliga regleringen 63 registren får lämnas ut endast i de fall som särskilt anges i registerför- fattningarna och i säkerhetsskyddslagen. Möjligheterna att få utdrag eller upplysningar om innehållet i per- son- och belastningsregistret regleras i polisregisterlagen och polisre- gisterkungörelsen. Vissa angivna myndigheter har en generell rätt att på begäran få utdrag av eller upplysningar ur ett polisregister. Detta gäller bl.a. justitiekanslern, justitieombudsmannen, länsstyrelser, po- lismyndigheter och allmäna åklagare. Vidare stadgas att regeringen kan tillåta att andra myndigheter än de i lagen angivna skall få tillgång till uppgifter från registret för visst slag av ärenden eller för visst fall. 3 § polisregisterlagen.) Det finns inte någon generell rätt för enskilda till insyn i polisregis- ter. Enligt 3 § polisregisterlagen kan regeringen medge att enskilda får utdrag ur polisregister om detta behövs för vissa angivna syften. Detta gäller bl.a. om utdraget behövs för vissa ändamål i främmande stat, för att pröva en fråga om anställning eller uppdrag i verksamhet som avser vård eller för förebyggande av brott. Med vård torde i detta samman- hang avses hälso- och sjukvård och liknande (jfr. 1965:18, sid. 79). Upplysningar får också lämnas till en enskild om han styrker att hans rätt är beroende av upplysning ur registret och regeringen medger att upplysningar lämnas. I polisregisterkungörelsen har regeringen meddelat närmare före- skrifter om vilka som kan få uppgifter ur polisregister, förutom de myndigheter som enligt lagen har en generell rätt därtill. I vissa fall har särskilt angetts i vilka typer av ärenden eller för vilka ändamål utdrag kan lämnas. De myndigheter som har möjlighet att få registerutdrag för lämplighetsprövning av personal eller personer som skall bedriva viss verksamhet och liknande är t.ex. , , , , , och . Kriminal- vårdsstyrelsen kan få utdrag beträffande den som söker vissa anställ- ningar och kan få utdrag beträffande bevaknings- och transportpersonal. Vidare har och Försvars- makten rätt till utdrag ifråga om totalförsvarspliktiga som skrivs in eller är inskrivna för värnplikt. Försvarsmakten kan också få registerutdrag beträffande den som söker anställning i utlandsstyrkan. En social- nämnd kan få utdrag i vissa typer av ärenden, bl.a. när det gäller med- givande att ta emot barn i vissa angivna fall. (Se 17 och 21 §§ polis- registerkungörelsen.) I 17 § fjärde punkten polisregisterkungörelsen finns ett stadgande som ger både vissa myndigheter och enskilda rätt att få registerutdrag. Utdrag ur polisregister skall lämnas till statlig, eller lands- tingskommunal eller enskild sammanslutning eller person som beslutar 64 Den rättsliga regleringen om anställning av personal inom psykiatrisk sjukvård, vård av utveck- lingsstörda eller vård av barn och ungdom, i fråga om den som söker sådan anställning. Stadgandet torde avse olika former av vård och kan alltså inte anses omfatta personal inom förskolan, skolan och skol- barnsomsorgen (se ovan). Detta fall av registerkontroll tas även upp i avsnitt 5.2.2. De enda enskilda, förutom de nämnda arbetsgivarna inom vissa vårdområden, som har möjlighet att få registerutdrag om andra än sig själva är vissa larminstallationsföretag. Dessa kan få utdrag beträffande personer som söker sådana anställningar som innefattar befattning med larminstallationer (17 § tredje punkten polisregisterkungörelsen). Också om möjligheterna för enskilda att få utdrag om sig själva ur person- och belastningsregistret finns närmare bestämmelser i kungö- relsen. Möjligheterna till detta är starkt begränsade. Enskilda kan få utdrag om sig själva endast då de är beroende av utdraget för att ta till vara sin rätt i en främmande stat eller för att beviljas inresetillstånd och liknande (17 § åttonde punkten polisregisterkungörelsen). Därtill kommer att man kan få utdrag om sig själv om man styrker att ens rätt är beroende av upplysning ur registret och regeringen medger att utdrag lämnas (3 § första stycket tredje punkten polisregisterlagen). Till skillnad från vad som gäller beträffande person- och belast- ningsregistret har varje enskild en ovillkorlig rätt att få utdrag om sig själv ur kriminalregistret (9 § kriminalregisterlagen). Syftet är att var och en skall kunna få insyn i vilka uppgifter som finns antecknade om honom eller henne. Utdragen är inte avsedda att användas vid någon form av lämplighetsprövning. När rätten för enskilda att få utdrag om sig själva infördes ansågs en sådan användning som ett missbruk av utdragen. I propositionen angavs t.o.m. att man kunde få överväga att straffbelägga förfaranden som innebär att exempelvis arbetsgivare eller hyresvärdar utnyttjar den enskildes rätt till registerutdrag för att avkrä- va arbets- eller bostadssökande sådana utdrag (prop. 1987/88:122, s. 18 f.f. Avslutningsvis kan i denna del sägas att den nu gällande registerlag- stiftningen inte innehåller några särskilda bestämmelser om att regis- teruppgifter får lämnas för att användas vid lämplighetsprövning av personal inom förskoleverksamhet, skola och skolbarnsomsorg. De myndigheter som enligt polisregisterlagen har en generell rätt att få uppgifter ur registret kan på begäran i särskilda fall få fullständiga re- Den rättsliga regleringen 65 gisterutdrag (7 a § polisregisterlagen). Annars gäller olika begräns- ningar beträffande vilka uppgifter som skall lämnas. Förutom i de ovan nämnda fallen gäller alltid en begränsning beträf- fande hur gamla uppgifter som får tas med i utdragen. En uppgift om böter får inte tas förflutit från domen eller motsva- rande. När det gäller villkorlig dom, skyddstillsyn, överlämnande till särskild vård och vissa andra påföljder är tiden . För fängelse är tiden räknat från frigivningen. Om någon döms eller annars an- tecknas för en ny påföljd inom de angivna tiderna skall även de gamla brotten tas med i registerutdragen. Det sagda framgår av 7 § polis- registerlagen och 19 § polisregisterkungörelsen. Vissa myndigheter kan få utdrag som endast är begränsade på det nämnda sättet med hänsyn till uppgifternas ålder. I andra fall skall utdragen också begränsas på så sätt att vissa bötespåföljder inte skall framgå. I en del fall skall utdragen begränsas till att avse uppgifter om vissa uppräknade brott. Vidare skall i många fall uppgifter om brotts- misstankar endast tas med om åtal väckts. Det sagda framgår av 6 § polisregisterlagen och 19 § polisregisterkungörelsen. Innan den nuvarande polisregisterlagen trädde ikraft var det vanligt förekommande att polismyndigheterna utfärdade olika former av van- delsintyg. Bland annat kunde enskilda få så kallade laglydnads- och strafflöshetsintyg beträffande sig själva. Såväl inom allmän som en- skild verksamhet uppställdes i stor utsträckning krav på uppvisande av sådana intyg i samband med anställningsförfaranden. När polisregis- terlagen infördes var avsikten att användandet av vandelsintyg skulle begränsas. Detta motiverades främst av att det utbredda användandet av intygen kunde försvåra återanpassningen av personer som dömts för brott (se prop. 1965:18, sid. 26 f.f. och 77 f.f. I polisregisterlagen regleras frågan om vandelsintyg i 8 §. Där anges att en polismyndighet får lämna intyg eller utlåtande om någons vandel, redbarhet eller lämplighet för viss verksamhet eller om annan liknande omständighet till de myndigheter som har en generell rätt till utdrag ur polisregister. Även till andra myndigheter och enskilda får vandelsintyg lämnas om en sådan skyldighet följer av lag eller författning. Regering- en kan också ge tillstånd till att vandelsintyg lämnas till myndighet el- ler enskild. Vandelsintyg i ordets urspungliga betydelse förekommer inte . Det finns alltså inte några bestämmelser om att enskilda har rätt att få sådana intyg om sig själva. Däremot förekommer i några författningar 66 Den rättsliga regleringen bestämmelser om att myndigheter kan få intyg om en persons lämplig- het i vissa avseenden. En sådan bestämmelse finns i alkohollagen (1994:1738). Där stadgas att en ansökan om serveringstillstånd i vissa fall inte får bifallas utan att polismyndighetens yttrande inhämtats. Po- lismyndigheten skall därvid särskilt yttra sig om sökandens allmänna lämplighet för verksamheten (se 7 kap. 14 §). Alkohollagens bestäm- melser i denna del behandlas utförligare i avsnitt 5.3.3. Även i kör- kortsförordningen (1977:722) finns bestämmelser om denna typ av vandelsintyg. I vissa fall skall inhämta en personutredning från polismyndigheten innan körkortstillstånd beviljas (11 §). Utred- ningen skall innehålla yttrande om sökandens personliga lämplighet. Också beträffande den som hos ansökt om att bli godkänd som utbildningsledare eller trafiklärare skall polismyndigheten lämna intyg om den personliga lämpligheten (64 §). Bestämmelserna om per- sonutredning i 11 § körkortsförordningen gäller även vid personutred- ning i samband med ansökan om luftfartscertifikat m.m. Detta framgår av 29 § luftfartsförordningen (1986:171). I övrigt torde det inte före- komma några bestämmelser om vandelsintyg i lagstiftningen. Användning av registerutdrag respektive vandelsintyg Polisregisterlagen medger två metoder för utlämnande av uppgifter för användning vid lämplighetsprövning, registerutdrag och vandelsintyg. Valet av metod bestämmer vem som avgör vilka uppgifter som skall tillmätas betydelse i ett särskillt fall. En myndighet eller enskild som får ett registerutdrag avgör själv vilka uppgifter som skall läggas till grund för t.ex. ett beslut om anställning av en person. När istället van- delsintyg utfärdas ligger avgörandet hos polismyndigheten såtillvida att denna uttalar sig om den ifrågavarande personens lämplighet. Det kan också anmärkas att utvecklingen gått från användande av vandelsintyg mot användning av registerutdrag. pågår ett lagstiftningsarbete som bl.a. syftar till att er- sätta person- och belastningsregistret. Istället skall två nya register upp- rättas, belastningregistret och misstankeregistret. Regeringen har lämnat en proposition med förslag till ny registerlagstiftning, Polisens register, prop. 1997/98:97. Avsikten är att propositionen skall behandlas av . Den rättsliga regleringen 67 slutbetänkande Polisens register, SOU 1997:65. Enligt propositionen skall kriminalregister- och polisregister- lagarna upphöra att gälla när de nya registerlagarna träder ikraft. skall, som framgår av namnet, innehålla belast- ningsuppgifter. I propositionen föreslås att alla påföljder för brott skall antecknas i registret. Det innebär att uppgifter om alla som genom dom, straffföreläggande, beslut eller ordningsbot har ålagts en påföljd skall registreras. Även den som fått åtalsunderlåtelse skall enligt lagförslaget registreras i belastningsregistret. Registret skall också innehålla upp- gifter om den som har ålagts förvandlingsstraff för böter, den som med tillämpning av 30 kap. 6 § förklarats fri från påföljd, den som utvisats eller utlämnats enligt någon av utlänningslagarna och den som meddelats besöksförbud. (Se a. prop. s. 75 f.f.) skall innehålla uppgifter om brottsmisstankar. Uppgifter om misstankar skall antecknas beträffande den som fyllt och som är skäligen misstänkt för brott mot eller för något annat brott för vilket svårare straff än böter är föreskrivet. Upp- gifter skall också registreras om den som är skäligen misstänkt för ett motsvarande brott utomlands, om frågan om lagföring för brottet skall avgöras i . Regeringen eller den myndighet regeringen bestäm- mer föreslås få en möjlighet att föreskriva att registreringen skall be- gränsas. Även vissa andra uppgifter än de nämnda skall antecknas i registret. (Se a. prop. s. 92 f.f.) Utlämnande av uppgifter ur registren gäller absolut sekretess för uppgifter i polisregister. Uppgifter ur registren kan lämnas ut endast i fall då det är särskilt före- skrivet att så får ske. För belastningsregistrets del föreslås i propositio- nen att den absoluta sekretessen skall finnas kvar, utom i förhållande till den registrerade själv. En enskild person skall enligt förslaget till belastningsregister alltid ha rätt att få ut de uppgifter som finns regist- rerade om honom eller henne. Det föreslås också att en enskild som behöver ett utdrag för att ta tillvara sin rätt i ett främmande land och liknande skall ha rätt att få ett utdrag vars innehåll är begränsat enligt föreskrifter som regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar. (Se a. prop. s. 84 f.) 68 Den rättsliga regleringen SOU 1998:69 När det gäller möjligheterna för myndigheter och enskilda att få uppgifter om andra ur belastningsregistret föreslås att bestämmelserna i princip skall motsvara vad som gäller enligt polis- och kriminalre- gisterlagstiftningen. ombudsmän, , polis-, tull- och åklagarmyndigheter samt allmänna dom- stolar skall enligt förslaget till lag om belastningsregister ha rätt att få uppgifter ur registret. Övriga myndigheter avses få tillgång till uppgif- ter i den utsträckning regeringen föreskriver eller beslutar i ett särskilt fall. (Se a. prop. s. 82 f.) Om det behövs för att pröva fråga om en anställning eller ett upp- drag i en verksamhet som avser vård eller som är av betydelse för att förebygga eller beivra brott, skall en enskild ha rätt att få uppgifter ur belastningsregistret om en annan enskild i den utsträckning regeringen föreskriver. Uppgifter om en enskild skall även kunna lämnas till en annan enskild, om denne styrker att hans eller hennes rätt är beroende av en uppgift ur registret och regeringen medger att uppgiften lämnas ut. (Se a. prop. s. 85 f.) Beträffande misstankeregistret skall det enligt lagförslaget inte gälla någon absolut sekretess. Istället föreslås att det i sekretesslagen (1980:100) skall införas en bestämmelse som innebär att sekretess skall gälla för uppgifterna i registret om det inte står klart att de kan röjas utan att den som avses med uppgifterna, eller någon närstående, lider men. Detta innebär alltså att en skadeprövning skall göras enligt en modell som redan används i sekretesslagen. Polis, tull, åklagarmyndighet och allmän domstol skall kunna få uppgifter ur misstankeregistret utan prövning enligt sekretesslagen. Uppgifter skall också lämnas till myndigheter i övrigt i den utsträck- ning regeringen för vissa slag av ärenden föreskriver det eller för ett särskilt fall ger tillstånd till det. Det föreslås också att uppgifter skall få lämnas till andra enskilda än den registrerade enligt regler som motsva- rar vad som i denna del gäller för belastningsregistret. (Se 5 § i försla- get till lag om misstankeregister, a. prop. s. 12 f.) Förslaget innebär vidare att sekretesslagens bestämmelser i övrigt blir tillämpliga på uppgifter i misstankeregistret. Uppgifter skall såle- des kunna lämnas ut med stöd av 14 kap. sekretesslagen. Detta innebär att en enskild i princip kommer att ha rätt till uppgifter om sig själv ur misstankeregistret enligt 14 kap. 4 § sekretesslagen. Denna rätt kan emellertid begränsas av den så kallade förundersökningssekretessen som skyddar uppgifter med hänsyn till polisens arbete (se 5 kap. 1 § sekretesslagen). Justitiekanslern, och Datain- spektionen kommer att kunna få ut uppgifter med stöd av 14 kap. 1 och 2 §§ sekretesslagen. En uppgift får vidare lämnas till annan myn- dighet om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas ut har Den rättsliga regleringen 69 företräde framför det intresse som sekretessen skall skydda, 14 kap. 3 § sekretesslagen. I lagrummets görs vissa undantag och begränsningar beträffande det sagda. (Se a. prop. s. 63 f.f. och 94 f.) Förslaget innehåller inte någon särskild bestämmelse om vandels- eller lämplighetsintyg. Enligt är avsikten att intyg skall kunna lämnas i samma utsträckning som men med stöd av 14 kap. 1 § sekretesslagen. Denna bestämmelse medger att uppgifter lämnas till regeringen och samt till andra myndig- heter om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Detta inne- bär alltså att intyg inte kommer att kunna lämnas på begäran av enskild. (Se slutbetänkande sid. Förslagen till nya registerlagar innehåller inte några särskilda be- stämmelser om utlämnande av uppgifter för användning vid lämplig- hetsprövning av personal inom förskoleverksamhet, skola och skol- barnsomsorg. Enligt propositionen skall uppgifter i belastningsregistret gallras när förutsättningarna för registrering inte längre föreligger, t.ex. om den registrerade frikänns efter överklagande eller ett strafföreläggande un- danröjs. Det föreslås också att uppgifter skall gallras när för- flutit, i regel . Uppgifter om fängelse skall således gallras efter frigivningen och uppgifter om överlämnande till rättspsykiatrisk vård efter utskrivningen. Uppgifter om böter skall gallras efter domen eller beslutet. (Se a. prop. s. 89 f.) Om det före utgången av de tidigare angivna tiderna görs en ny an- teckning beträffande samma person skall ingen av anteckningarna gall- ras så länge någon av dem skall finnas kvar. Detta gäller dock inte om den nya anteckningen avser penningböter. (Se 18 § i förslaget till lag om belastningsregister, a. prop. När det gäller misstankeregistret skall gallring enligt förslaget ske om en förundersökning avslutas utan att åtal väckts, om åtal lagts ned eller om en dom eller ett beslut vunnit laga kraft. (Se a. prop. s. 95 f .) 70 Den rättsliga regleringen Lagen (1982:80) om anställningsskydd gäller för såväl offentliganställ- da som privatanställda. De bestämmelser i lagen som är av intresse i förevarande sammanhang är 7 § som anger när uppsägning kan komma ifråga och 18 § som anger villkoren för avskedande. De nämnda lagru- men är tvingande, dvs. de kan inte åsidosättas genom kollektivavtal. I 7 § första stycket stadgas att en uppsägning från arbetsgivarens sida skall vara sakligt grundad. I andra stycket anges att en uppsägning inte är sakligt grundad om det är skäligt att kräva att arbetsgivaren be- reder arbetstagaren annat arbete hos sig. Förutom stadgandet i andra stycket saknas i lagen precisering av begreppet saklig grund. Begreppet har istället utvecklats och fått sitt egentliga innehåll genom Arbetsdom- stolens praxis. Saklig grund kan utgöras av antingen arbetsbrist eller förhållanden hänförliga till arbetstagaren personligen. När det gäller uppsägningar grundade på personliga förhållanden har begreppet inte någon en gång för alla given innebörd. Av praxis framgår att en nyanserad bedömning skall göras där olika faktorer vägs in såsom t.ex. arbetsplatsens storlek, arbetstagarens ställning och anställningstid. Vidare har i förarbetena anförts, beträffande olika fall av misskötsamhet, att bedömningen inte så mycket bör inriktas på det inträffade utan istället på de slutsatser om arbetstagarens lämplighet som kan dras därav (se prop. 1981/82:71, s. 65 med där gjord hänvisning). I 18 § anges att avskedande får ske om arbetstagaren grovt åsidosatt sina åligganden mot arbetsgivaren. Till skillnad från en uppsägning innebär ett avskedande att anställningen avbryts utan att någon uppsägningstid behöver iakttas. När förutsättningar för avske- dande föreligger har arbetsgivaren inte någon omplaceringsskyldighet. Avskedande kan endast komma ifråga vid avsiktliga eller grovt vårds- lösa förfaranden. Brott som begås i tjänsten eller som annars riktas mot arbetsgivaren kan utgöra grund för avskedande. Även brott utom tjänsten kan i vissa fall ligga till grund för avskedande om brottet är sådant att det är ägnat att allvarligt skada förhållandet mellan arbetsgi- varen och arbetstagaren. (Se , Anställningsskydd, s. 328 f.f.) Den rättsliga regleringen 71 Arbetsdomstolens avgörande AD 1990 nr 101 rör i och för sig inte för- skoleverksamhet, skola eller skolbarnsomsorg men kan ändå belysa anställningsskyddslagens tillämpning på dessa områden. I målet tog Arbetsdomstolen ställning till om grund förelegat för avskedande av en behandlingsassistent inom socialvården som sexuellt ofredat en min- derårig flicka som omhändertagits för vård. Assistenten hade i ett brottmål dömts för sexuellt ofredande enligt 6 kap. 7 § andra stycket . Ofredandet hade bestått i att han berört flickans bröst och könsorgan. Flickan var vid tillfället . Arbetsdomstolen ansåg att assistentens handlande måste betraktas som ett mycket allvarligt åsido- sättande av vad som ålåg honom i hans egenskap av behand- lingsassistent. Domstolen ansåg emellertid att om man beaktade att det var fråga om ett kortvarigt impulshandlande och att assistenten inte var i god psykisk form, skulle det kunna anses tillräckligt med omplace- ring. Detta hade emellertid förutsatt att assistenten sett till att lämpliga åtgärder vidtogs på grund av det inträffade. Han hade emellertid inte anmält händelsen och några åtgärder hade således inte kunnat vidtas. Underlåtenheten att anmäla sammantagen med händelsen som sådan fann domstolen så allvarlig att kommunen ansågs ha haft fog för av- skedande. I domskälen framhöll således Arbetsdomstolen både om- ständigheter som innebar att det inträffade skulle bedömas som mindre allvarligt och andra som talade i motsatt riktning. I de följande avgörandena är fråga om anställda som fällt yttranden med sexuellt innehåll. I AD 1996 nr 85 prövade Arbetsdomstolen om ett avskedande av en syo-konsulent var lagligen grundat. Domstolen fann att det i målet var styrkt att konsulenten vid tre skilda tillfällen fällt yttranden bestående av kränkande förslag av sexuellt innehåll till kvinnliga elever i tonåren. Yttrandena beskrevs som synnerligen an- märkningsvärda. Enligt domstolen var det av särskild betydelse att en syo-konsulent i olika sammanhang hade att föra individuella samtal med eleverna. Konsulenten ansågs ha grovt åsidosatt vad som ålegat honom som anställd och avskedandet bedömdes som lagligen grundat. Även yttranden kan således utgöra grund för avskedande. De sär- skilda omständigheterna skall beaktas i varje fall, vilket även belyses av följande avgörande. I AD 1996 nr 55 tog domstolen ställning till om en kommun hade haft giltig grund för att avskeda en lärare under påstående att han sexu- ellt trakasserat kvinnliga elever i tonåren. I målet ansågs styrkt att lära- ren fällt anstötliga yttranden till två elever. Domstolen fann att läraren uppträtt olämpligt och omdömeslöst men att det var uppenbart att han inte på ett så grovt sätt åsidosatt sina åligganden att 72 Den rättsliga regleringen det förelåg grund för avskedande. Inte heller ansågs det ha förelegat saklig grund för uppsägning. Detta motiverades med att det inte fanns något som tydde på att läraren inte skulle ha ändrat sitt beteende om han hade fått en allvarlig tillsägelse. Det bör poängteras att yttrandena i det sistnämnda fallet framstår som betydligt mindre kränkande än i det föregående. Den som är anställd inom förskoleverksamhet, skola eller skol- barnsomsorg kan genom sitt sexuella beteende, eller på annat liknande sätt, utom tjänsten visa sig vara olämplig för sitt arbete.