sou · GMB380 · 1999-01-01 00:00:00 — Om pantbrev icke överlämnats som pant för fordran, är fastighetens ägare berättigad att vid sådan fördelning som avses i 3 § med den företrädesrätt inteckningen medför enligt lag erhålla tilldelning ur medlen med pantbrevets belopp. Har pantbrev överlämnats som pant för fordran men understiger fordringen pantbrevets belopp, är fastighetsägaren berättigad att ur medlen erhålla skillnaden. Ägarhypotek innebär alltså enkelt uttryckt att uppkomna överhypotek primärt tillkommer fastighetsägaren. När ett pantbrev är pantsatt har borgenären rätt till ett tillägg, om själva pantbrevets belopp inte förslår för att täcka fordringsbeloppet, 6 kap. 3 § JB. I ett eventuellt ägar- ingår emellertid inte tillägget. Både benämningen ägarhypotek och vad som sägs i den nu återgivna paragrafen kan ge sken av att ägarhypoteket skulle ge fastighetsägaren en fördel på borgenärernas bekostnad. I praktiken reglerar emellertid ägarhypoteket bara företrädesordningen mellan olika borgenärer. Det är inte så att fastighetsägaren kan ställa sig i kö bland pantborgenärerna och få betalt framför vissa av dem. Om fastighetsägaren när fastigheten utmäts innehar ett pantbrev, kan en borgenär få utmätning för detta pantbrev eller överhypoteket på det (4 kap. 2 § andra stycket utsökningsbalken). Även om denna möjlighet inte utnyttjas kan en borgenär förhindra att fastighetsägaren kommer i åtnjutande av ägarhypoteket. Borgenären kan inom efter försäljningen begära utmätning av fastighetsägarens tillgodohavande. Tillgodohavan- det betalas nämligen inte ut förrän auktionen och köpeskillingsför- delningen har vunnit laga kraft, om inte säkerhet ställs (4 kap. 14 § 4 utsökningsbalken). Om fastighetsägaren är i konkurs, ingår ägar- hypoteket i boets allmänna tillgångar. Det betyder för det mesta att borgenärer med allmän förmånsrätt för skatte- och lönefordringar är de som drar nytta av ägarhypoteken. (Se , , Panträtt i fast egendom, 3 uppl., 1991, s. En kreditgivare som inte får pantbrev med bästa rätt kan försäkra sig om en rätt att ta i anspråk eventuella ägarhypotek på framförvarande pantbrev. Det sker då genom andrahandspantsättning av ett eller flera framförvarande pantbrev. Detta kallas ibland för koppling. Det finns också något som benämns blockbildning. En särskild regel om det finns i 6 kap. 3 § andra stycket JB. Om flera pantbrev har överlämnats som pant för en fordran och inteckningarna har samma företrädesrätt eller gäller efter varandra, skall pantbrevens belopp slås samman och tillägget beräknas på det sammanlagda beloppet. Blockbildningen minskar uppkomsten av ägarhypotek (, , a. a., s. 117). Följande exempel visar blockbildningens funktion. En borgenär har som säkerhet för en fordran på två pantbrev som gäller i företrädesordning efter varandra. Varje pantbrev är på . I exemplet kan antas att tillägget kan uppgå till . Med blockbildningsregeln slås pantbrevens belopp samman. De räcker då för att täcka borgenärens fordran och fastighetsägaren får en utdelning på ett ägarhypotek om (100 000 + 100 000 - 150 000). Utan blockregeln skulle borgenären kunna bevaka sin fordran ur pantbreven i tur och ordning. Tillägg skulle då utgå på det första pantbrevet med . Återstående del av fordringen, dvs. , skulle tas ur det andra pantbrevet. Ur detta skulle fastighetsägaren kunna tillgodogöra sig ett ägarhypotek på (100 000 - 25 000). 3.2.4Gemensamma inteckningar och inteckningsåtgärder En ansökan om inteckning får inte avse en del av en fastighet, 22 kap. 2 § andra stycket JB. Däremot kan flera fastigheter intecknas gemensamt. Detta kräver emellertid att vissa kriterier är uppfyllda. Samtliga fastigheter skall ha samma ägare. De skall vara belägna inom samma inskrivningsmyndighets område. Slutligen finns ett s.k. kongruenskrav. Enkelt uttryckt kan detta sägas innebära att in- teckningsbilden måste stämma överens i samtliga ingående fastigheter. Exempelvis kan flera fastigheter inte intecknas gemensamt om en av dem är belastad med en redan beviljad inteckning. Ett annat exempel är att, när en gemensam inteckning finns i flera fastigheter, det inte är möjligt att därefter inteckna en av dem separat. Möjligheten att gemensamt inteckna fastigheter har funnits . Under det utredningsarbete som föregick den nya jordabalken vilken trädde 1970 diskuterades möjligheten att förbjuda gemensam- ma inteckningar. Lagberedningen föreslog att en möjlighet att bilda en särskild gemenskap, registrerad bruksenhet, skulle införas. Remiss- instanserna var överlag avvisande till denna idé. Det blev heller inget av detta förslag. I förarbetena sammanfattades synpunkterna på följande sätt (prop. 1970:20 del B s. 10) Systemet med gemensamma inteckningar medför visserligen komplikationer av olika slag vid tillämpningen men det fyller en funktion av väsentlig betydelse när det gäller att utnyttja fast egendom som underlag för kredit. Ett komplex av två eller fler fastigheter, som i produktivt hänseende är beroende av varandra, representerar ett högre pantvärde än summan av värdena på varje enskild fastighet i komplexet. Dessa fördelar jämfördes med Lagberedningens förslag. Slutsatsen blev att detta förslag var ännu mer komplicerat och att det dessutom skulle ge upphov till övergångsproblem och kostnader. Det finns bestämmelser om under vilka omständigheter fastigheter kan genomgå förändringar, t.ex. uppdelning av en fastighet till flera. Någon motsvarighet till detta finns inte för bostadsrätter. Men fastighetsbildningsåtgärderna har ett visst samband med möjligheten att inteckna gemensamt. Här skall endast huvuddragen redovisas beträffande de aktuella fastighetbildningsåtgärderna. En fastighet kan avstyckas, klyvas eller sammanläggas. Avstyckning innebär att en del av marken i en fastighet eller samfällighet avskiljs för att bli en separat enhet. Detta är alltså det vanliga när någon som har en stor tomt säljer av en bit mark för nybyggnation. Klyvning är mer ovanligt. Det kan ske bl.a. om en fastighet som innehas av flera med samäganderätt skall delas upp i lotter som kan bilda fastigheter för sig. Sammanläggning innebär att flera fastigheter läggs samman till en. Huvudprincipen när det gäller konsekvenser för inteckningar är att de inteckningar som fanns i de gamla fastigheterna också gäller i de nya. Vid en avstyckning eller klyvning blir således en befintlig inteckning gemensam i den gamla och den nya fastigheten. Vid avstyckning finns särskilda regler om fördelningen av ansvaret, 6 kap. 11 § andra stycket JB. Vid en sammanläggning av flera fastigheter till en, fortsätter gamla inteckningar att gälla i hela den nybildade fastigheten. Om olika inteckningar finns i de ingående fastigheterna, gäller vissa bestämmelser om samtycke från panthavare och upprät- tande av företrädesordning (12 kap. 5 och 11 §§ fastighetsbildningsla- gen [1970:988]). Som tidigare nämnts kan olika åtgärder vidtas med inteckningar. De åtgärder som kan vidtas anges i 22 kap. JB. Gemensamt för åtgärderna är att det i regel krävs att fastighetsägaren skall ansöka om åtgärden och att pantbrevsinnehavaren skall medge den. Med utsträckning avses att en inteckning utsträcks till att avse ytterligare en eller flera fastigheter än den eller de som inteckningen ursprungligen beviljades i. Vid utsträckning gäller reglerna om inteckning i flera fastigheter. Med andra ord ställs bl.a. kongruenskrav upp. Utsträckning är ett utslag av möjligheten att inteckna flera fastigheter gemensamt. Utbyte innebär att ett pantbrev byts ut mot två eller flera nya pantbrev. Utbyte innebär alltså att ett till beloppet större pantbrev byts ut mot ett antal som vardera lyder på mindre belopp. Det är alltså i viss mån ett alternativ till andrahandspantsättning när ett ägarhypotek har uppstått. Inteckningar som gäller i endast en fastighet kan slås samman till en inteckning. Detta förfarande kallas sammanföring. Ett av kraven för att sammanföring skall få göras är att inteckningarna har lika rätt eller gäller efter varandra. Sammanföring kan karaktäriseras som motsatsen till utbyte. Att begära sammanföring kan bli aktuellt när penning- utvecklingen har gjort att det finns ett stort antal inteckningar. Det torde speciellt vara intressant beträffande skriftliga pantbrev. Samman- föringen underlättar bl.a. arkiveringen för kreditgivaren. En möjlighet finns att ändra företrädesordningen mellan inteckning- arna genom institutet nedsättning. Även om nedsättning endast medger att en inteckning ges sämre rätt än någon eller några andra, kan givetvis skälet vara att fastighetsägaren vill ge en viss inteckning bättre rätt än den som sätts ned. Relativt komplicerade regler finns för nedsättning av gemensamma inteckningar. En inteckning kan dödas. Hela inteckningen måste dödas. Någon form av deldödning ryms inte inom ramen för detta institut. Den andra åtgärd som är ett utslag av möjligheten att inteckna fastigheter gemensamt är relaxation. Denna åtgärd tillgrips relativt sällan och tillhör de som anses vara relativt krångliga. Relaxation innebär att en gemensam inteckning lyfts av från någon eller några av de intecknade fastigheterna. Ett antal förutsättningar har ställts upp som krav för att relaxation skall få ske. 3.3Inskrivning av nyttjanderätt m.m. enligt 23 kap. JB I 23 kap. JB finns bestämmelser om inskrivning av andra nyttjanderät- ter än tomträtt samt av servitut och rätt till elektrisk kraft. Inskriv- ningsärendena handläggs av inskrivningsmyndigheten. Endast vissa närmare angivna nyttjanderätter m.m. kan skrivas in. Till en ansökan om inskrivning skall enligt huvudregeln den handling på vilken rättigheten grundas ges in till inskrivningsmyndigheten, 23 kap. 1 § JB. Liksom när det gäller ansökan om lagfart kan ansökan om inskrivning av rättighet avslås eller förklaras vilande. De aktuella rättigheterna blir sakrättsligt giltiga redan genom upp- låtelsen. Inskrivning är således inte nödvändig för rättighetens uppkomst och i princip inte heller för dess bestånd (, , Kommentar till Jordabalken 7 kap., 1984, s. 239). Inskrivningen har dock betydelse i olika sammanhang för rättighetens ställning. Om en fastighet överlåts, är utgångspunkten i 7 kap. 11 § JB att överlåtaren måste göra förbehåll för en rättighet för att denna skall bestå. Detta gäller emellertid inte bl.a. om rättigheten är inskriven. Inskrivning av en rättighet har också betydelse för företrädet mellan olika förvärv. Huvudregeln är att - om fast egendom har överlåtits eller nyttjanderätt, servitut eller rätt till elektrisk kraft upplåtits i egendomen till olika förvärvare - det förvärv har företräde för vilket inskrivning har sökts först, 17 kap. 1 § JB. Ett antal undantag finns. Reglerna skiljer sig också något beroende på om det rör sig om endast flera rättigheter eller om någon överlåtelse också konkurrerar. Systematiken är dock ungefär densamma som när det gäller konkurrens mellan flera överlåtelser, se avsnitt 3.2.1. Sedan aktiekontosystemet genom aktiekontolagen (1989:827) infördes går det en klar skiljelinje mellan aktiebolag som är avstäm- ningsbolag och andra aktiebolag när det gäller omsättningen av aktier. Avstämningsbolag är bolag för vilka enligt 3 kap. 8 § aktiebolagslagen (1975:1385) skall föra aktiebok och fullgöra andra, närmare angivna uppgifter. För aktiebolag som inte är avstämningsbolag finns bestämmelser om aktiebrev. Syftet med aktiebrev är att underlätta omsättningen av aktier. När det gäller det sakrättsliga skyddet vid överlåtelse och pantsättning av aktiebrev tillämpas 22 § lagen (1936:81) om skulde- brev (3 kap. 6 § aktiebolagslagen). Sakrättsligt skydd för förvärvaren uppstår när han har fått aktiebrevet i sin besittning. Om förvärvaren har köpt aktien av en bank eller ett värdepappersinsitut, får han dock sakrättsligt skydd även om han lämnar kvar aktien för förvaring hos säljaren. När aktiebrev inte har utfärdats torde sakrättsligt skydd uppstå genom denuntiation till bolaget (se t.ex. , , Panträtt, 1991, s. 100, , Bo, Kreditsäkerhet i lös egendom, 1984, s. 446 och , , Pantsättning av lös egendom, Svensk rätt i omvandling, Studier tillägnade Eek m.fl., 1976, s.432). De återgivna sakrättsliga reglerna har gällt . Genom aktiekontosystemet har emellertid ett helt nytt sakrättsligt system införts för aktier i avstämningsbolag. I det följande beskrivs detta system där registreringen har tillerkänts betydelsefulla rätts- verkningar. Allra först skall dock något allmänt sägas om aktiekonto- systemet. Aktierna i ett avstämningsbolag skall vara registrerade i ett avstäm- ningsregister. Ett sådant register skall finnas för varje avstämningsbo- lag, 2 kap. 1 § aktiekontolagen. Avstämningsregister består av en daglig journal och de aktiekonton i bolaget som avses i 2 kap. 2 § och 8 kap. 2 § aktiekontolagen. Enligt de två sistnämnda paragraferna skall aktiekonton finnas för varje aktieägare och för förvaltare som har tillstånd att i systemet registreras som förvaltare av aktier. I ett aktiekonto skall antecknas namn, postadress och identifieringsnummer för ägaren, antalet aktier som innehavet avser samt ett antal andra uppgifter av betydelse beträffande aktierna, bl.a. aktieslag, förbehåll och pantsättning, 2 kap. 3 § aktiekontolagen. Värdepapperscentralen är registeransvarig. Registreringarna på aktiekonton ombesörjs av institut som har tillstånd att vara kon- toförande. Som regel rör det sig om banker och värdepappersbolag. I lagen ges dessutom riksbank och rätt att vara kontoförande institut, 3 kap. 1 § aktiekontolagen. Varje aktieägare väljer själv sitt kontoförande institut. Av instituten skall minst ett vara ett helägt dotterbolag till . Skälet till detta är att en placerare ansetts böra ha tillgång till ett neutralt kontoförande institut som är fristående från värdepappersbolag, banker och enskilda emittenter (prop. 1988/89:152 s. 102). Vad gäller registeringsåtgärder är principen att varje kontoförande institut vidtar registreringsåtgärder, t.ex. betäffande överlåtelser eller pantsättningar, efter anmälan av aktieägaren. Registreringen sker i aktiekontosystemet. Beträffande prövningen inför en registrering anger 4 kap. 8 § aktiekontolagen att en registreringsåtgärd enligt huvudregeln skall avslås, om förutsättningar för registrering saknas. Undantag gäller om ärendet kan vilandeförklaras eller om det är ett så komplice- rat ärende att det bör underställas Värdepapperscentralen för prövning. När en registreringsåtgärd har verkställts genom anteckning på ett aktiekonto skall Värdepapperscentralen utan dröjsmål underrätta alla rättighetshavare som är registrerade på kontot, om de berörs av åtgärden, 5 kap. 1 § aktiekontolagen. Betydelsefulla rättsverkningar knyts till registreringen. Registreringen kan sägas ha den centrala ställning som innehavet av ett aktiebrev tidigare hade. Enligt 6 kap. 1 § aktiekontolagen är den som är antecknad på ett aktiekonto som ägare till en aktie, med de begräns- ningar som framgår av kontot, behörig att förfoga över aktien. I förarbetena anges följande (prop. 1988/89:152 s. 110 f.). Legitimationsregeln i förevarande paragraf avser förhållandet till annan än avstämningsbolaget. Vem som är behörig att utöva en aktieägares rätt i bolaget bestäms nämligen av regler i ABL (se 3 kap. 8 och 14 §§ ABL). Förevarande paragraf hindrar inte att den som anser sin rätt kränkt av att någon annan är antecknad som aktieägare för talan mot den senare och därvid yrkar att anteckningen skall vara utan verkan. Möjligheterna med en sådan talan begränsas emellertid i hög grad av bestämmelserna i 3 och 4 §§ om skydd för godtroende förvärvare. De i förarbetena angivna bestämmelserna om dubbelöverlåtelse och godtrosförvärv kommenteras i det följande. Först skall dock 6 kap. 2 § aktiekontolagen uppmärksammas. I denna paragraf finns nämligen den grundläggande bestämmelsen angående det sakrättsliga skyddet. Där anges att, om en aktie har överlåtits och anmälan om förvärvet har registrerats, aktien därefter inte får tas i anspråk av överlåtarens borgenärer för andra rättigheter än sådana som var registrerade när överlåtelsen registrerades. Det angivna skyddet gäller alltså endast om förvärvet har skett genom överlåtelse. Har förvärvet skett genom bodelning, arv, testamente eller bolagsskifte, bestäms det sakrättsliga skyddet i stället av de familjerättsliga eller bolagsrättsliga regler som gäller för den ifrågavarande förvärvstypen (prop. s. 111). I förarbetena tilläggs att borgenärsskyddet kan omfatta endast vad överlåtaren har varit behörig att överlåta. Av 6 kap. 1 § aktiekon- tolagen framgår att en aktieägares behörighet att förfoga över aktien gäller med de eventuella begränsningar som framgår av kontot. Detta innebär, enligt förarbetena, att förvärvarens borgenärsskydd inte gäller mot t.ex. en panthavare eller en utmätningsborgenär, om pantsättningen respektive utmätningen var antecknad på överlåtarens aktiekonto för överlåtelsen. Vid dubbelöverlåtelse är huvudregeln att det förvärv som först registreras i avstämningsregistret får företräde, 6 kap. 3 § aktiekon- tolagen. Om två konkurrerande förvärv registreras , blir tidpunkten för registreringen avgörande. Med registrering avses anteckning i den dagliga journalen under förutsättning att anteckning om förvärvet därefter även sker på aktiekonto (6 kap. 5 § aktiekontolagen). Om det är den senare förvärvaren som registrerar sitt förvärv först, krävs att han var i god tro för sitt förvärv för att han skall få företräde. Var han i ond tro kan registrering dock ha betydelse, om han överlåter aktien vidare. Den nye ägaren får företräde, om denne var i god tro vid sitt förvärv. De nu angivna reglerna gäller även om det första förvärvet är ett universalfång (bodelning, arv, bolagsskifte osv.). Däremot gäller de inte, om det senare förvärvet är ett universalfång. Godtrosförvärv behandlas i 6 kap. 4 § aktiekontolagen. Ett förvärv kan under vissa förutsättningar bli giltigt även om överlåtaren inte var rätt ägare. Härför krävs att överlåtaren var antecknad på aktiekontot som ägare till aktien, att förvärvet har registrerats samt att förvärvaren vid sitt förvärv var i god tro. Paragrafen avser även det fallet att överlåtelsen har skett från den som ägde aktien men i strid med någon rådighetsinskränkning, t.ex. om överlåtaren handlade under påverkan av en psykisk störning enligt lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk störning. De angivna bestämmelserna tillämpas enligt 6 kap. 6 § aktiekon- tolagen även vid pantsättning. Det innebär enligt förarbetena följande (prop. s. 113 f.). Den som är antecknad som aktieägare på ett aktiekonto är behörig att upplåta panträtt i aktien. Sedan panträtten har registrerats i pant- havarens namn på aktiekontot blir han behörig att förfoga över denna rätt, jfr 6 kap. 1 § aktiekontolagen. Detta innebär bl.a. att pantsätt- ningen inte får avföras från avstämningsregistret utan panthavarens samtycke. Panthavaren får skydd mot pantsättarens borgenärer i och med att pantsättningen antecknas i den dagliga journalen, under förutsättning att anteckning därefter görs även på aktiekontot. Behörig att göra anmälan för registrering av panträttsupplåtelsen är i första hand den registrerade aktieägaren. En panthavare är också behörig att göra sådan anmälan, om han kan härleda sin rätt från den som är antecknad som ägare. Bestämmelserna om dubbelöverlåtelse är tillämpliga såväl när två pantutfästelser konkurrerar med varandra som när en pantutfästelse konkurrerar med en överlåtelse. Vid tillämpning av bestämmelserna om godtrosförvärv bör med den som inte ägde aktien jämställas annan som saknade rätt att förfoga över aktien genom pantsättning. De återgivna bestämmelserna, 6 kap. 1 - 5 §§ aktiekontolagen, gäller även när en panthavare överlåter sin panträtt. 3.4.4Regeringens förslag till lag om kontoföring av finansiella instrument Regeringen har i prop. 1997/98:160 föreslagit att aktiekontola- gen skall upphävas och ersättas av en ny lag benämnd lagen om kontoföring av finansiella instrument. Det huvudsakliga syftet är att upphäva Värdepapperscentralens monopol. Efter beslut av Finansin- spektionen skall svenska aktiebolag och ekonomiska föreningar samt utländska företag med filial i kunna få auktorisation som centrala värdepappersförvarare. Dessa skall ha behörighet att registrera finansiella instrument i avstämningsregister med civilrättsliga verkningar. Huvuddelen av ändringarna jämfört med gällande rätt beror på avskaffandet av monopolet. En del ändringar föreslås, bl.a. beträffande rättsverkan av registrering, emellertid också. Mot bakgrund av vad som sagts i det föregående är följande av intresse. Tidpunkten för när god tro skall föreligga vid godtrosförvärv respektive dubbelöverlåtelse har ändrats. Enligt förslagen till 6 kap. 3 och 4 §§ lagen om kontoföring av finansiella instrument skall god tro föreligga när anmälan om den i respektive fall aktuella överlåtelsen registrerades. Ändringen motiverades med att köparen vid avslut på en börs eller annan marknadsplats som regel saknar möjlighet att pröva om säljaren innehar de finansiella instrumenten i fråga, än mindre säljarens behörighet (prop. En näringsidkare som vill upplåta företagshypotek i sin närings- verksamhet kan få inskrivning i verksamheten av ett visst penningbe- lopp (företagsinteckning). Bevis om inskrivningen heter företags- hypoteksbrev. Det är alltså motsvarigheten till det pantbrev som utgör bevis vid inteckning i fast egendom. Företagshypoteket omfattar med vissa undantag den lösa egendom som hör till den intecknade verksamheten (2 kap. 1 § lagen [1984:649] om företagshypotek). Inledningsvis bör också nämnas att regeringen har tillsatt en parlamentarisk kommitté med uppdrag att utreda frågor om bl.a. företagshypotek (Dir. 1995:163 och 1997:26). Kommittén har antagit namnet (Ju 1996:02). Uppdraget beräknas vara slutfört . Företagshypotek uppvisar en hel del likheter med pantsättning av fast egendom. Exempelvis upplåts företagshypotek genom att näringsidkaren överlämnar företagshypoteksbrevet som säkerhet för en fordran. Vissa skillnader finns också. En skillnad är att något ägarhypotek inte finns. Det medför att en borgenär som har hypoteksbrev med sämre rätt än ett helt eller delvis inlöst brev, rycker upp i företrädesordningen. Men ett inlöst företags- hypoteksbrev kan användas på nytt för belåning. En sämre prioriterad borgenär som har ryckt upp måste då vika. I stället träder den nye borgenären in med den företrädesrätt som följer av inteckningen. Andrahandspanträtt kan upplåtas i ett delvis obelånat företagshypoteks- brev. Liksom när det gäller fast egendom sker sådan pantsättning med tillämpning av lagen (1936:88) om pantsättning av lös egendom som innehaves av tredje man. (Se t.ex. m.fl., Företagshypotek m.m., 2 uppl., 1996, s. 26). Eftersom företagshypotek inte ger något ägarhypotek, kan ett obelånat företagshypotek inte tas i mät för ägarens skulder. Hypoteks- innehavaren kan inte återpantsätta hypoteket. Det beror på att hypoteket kan upplåtas endast av ägaren. Däremot kan hypoteksin- nehavaren överlåta eller pantsätta sin fordran jämte säkerheten. (Se Håstad, , Sakrätt avseende lös egendom, 6 uppl., 1996, s. 355 f.). 3.5.3Inteckningens omfattning och inteckningsåtgärder Företagshypotek innebär att näringsverksamhet intecknas. Det innebär bl.a. att den egendomsmassa som ingår är föränderlig på ett helt annat sätt än när det gäller en intecknad fastighet. Uppbyggnaden av reglerna för hur näringsverksamheten kan intecknas skiljer sig därmed också från . Utgångspunkten är att företagsinteckningar beviljas i all den närings- verksamhet som näringsidkaren vid varje tid utövar här i landet, 3 kap. 1 § första stycket lagen (1984:649) om företagshypotek. Möjligheter finns dock att bl.a. begränsa en inteckning till näringsverksamhet av viss art. En näringsverksamhet som flera utövar gemensamt får intecknas endast som en enhet för sig, 3 kap. 2 § lagen om företagshypotek.