sou · GMB36d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Det senare har sannolikt sin bakgrund i att kvinnors identitet är starkare knuten till lönearbete än , men också i hushållens försämrade ekonomiska situation. Trenden har varit att kvinnor arbetar . När arbetslösa kvinnor och män söker heltidsarbete är sannolik- heten mycket större för män att få heltidsarbete än för kvinnor. Kvinnor erbjuds istället deltidsarbeten. 18 Kvinnors begränsade möjligheter att välja arbetstider kan också illustreras med resultatet av en enkät som sändes ut till ca 6 000 anställda i kommun. Den visar att kvinnor i mindre grad än män kan välja sysselsättningsgrad, framför allt de som arbetar deltid. Av kvinnorna önskar kortare arbetstid och längre. Det är framför allt vårdbiträ- den, undersköterskor, sjuksköterskor och ekonomibiträden, dvs. kvinnor i yrken där deltidsarbete och låg lön är vanligt, som vill öka sin arbetstid. Av männen vill minska sin arbetstid och öka den, vilket speglar det faktum att män i hög grad arbetar heltid.19 En publicerad rapport från LO visar att en så hög andel som av de deltidsarbetande kvinnorna inom LO arbetar än de önskar. av de unga deltidsarbetande LO- kvinnorna vill ha längre arbetstider. Om det var arbetsgivarna som anpassade sig till arbetstagarna genom att inrätta deltidsanställningar, så är det på 1990- talet vanligt att arbetstagarna tvingas anpassa sig till arbetsgivarnas önskemål. Det ligger nära till hands att föreställa sig att ökad internationali- sering, konkurrens och kostnadspress leder till att arbetsgivarna intensifierar ansträngningarna att hålla nere arbetskraftskostnaderna, t.ex. genom att i ökad utsträckning bemanna – eller snarare bekvinna – med deltidsarbetande under arbetstoppar. Kvinnors överrepresenta- tion i deltidsarbetslöshet och tillfälliga anställningar har emellertid i ett starkt samband med arbete i den offentliga sektorn. Detta borde innebära att möjligheterna är förhållandevis goda att genom anställningspolitik och arbetsorganisation inom offentliga sektorn påverka och styra utvecklingen av kvinnors deltidsarbetslöshet och tillfälliga anställningar. 17Nyberg, 1996a. 18Thoursie, SOU 1997:137. 19Växjö kommun, 1996. 20LO, 1996, Who are the low income earners and who are the high income earners, Report from the Swedish Trade Union Confederation, . 21Persson, SOU 1997:137. SOU 1998:6 Betänkande från En kategori som har drabbats hårt arbetsmarknad är de ensamstående föräldrarna. Ensamstående mödrar och fäder är en växande grupp. ökade antalet ensamföräldrar från 159 000 till 258 000. Andelen ensamstående mödrar med barn 0– uppgår till av alla barnhushåll och andelen ensamstående fäder till (1990). Det har varit en vanlig uppfattning att det i inte är någon större skillnad mellan ensamstående respektive sammanboende mödrars försörjning och lönearbete. Av tabellen nedan framgår dock att fram till ungefär mitten av lönearbetade ensamstående mödrar i högre grad än sammanboende. är situationen den motsatta. Ensamstående fäder har haft lägre sysselsättningsgrad än de sammanboende , men skillnaderna har ökat . Tabell 14 Andel sysselsatta, mödrar och fäder, ensamstående (E) och sammanboende (S), procent, 1970–1995. barn 0–6 år barn 7–16 år barn 0–6 år barn 7–16 år Fram gäller uppgifterna ogifta/gifta och därefter ensamstående och sammanboen- de. Definitionerna i förändrades 1987 och 1993. Källa: SCB, specialbearbetning. Arbetslöshetsnivån har legat högre för ensamstående föräldrar än för sammanboende – med undantag för ensamstående mödrar till barn i åldern 7–1970. har de ensamstående föräldrarnas situation försämrats dramatiskt. Att ensamstående föräldrars arbetslöshet varit högre tyder på att de länge har haft en mer utsatt position på arbetsmarknaden. Detta har emellertid inte varit tydligt tidigare eftersom arbetslösheten generellt sett varit låg. Ensamstående mödrar är inte endast i högre grad arbetslösa, de tvingas också till arbetslöshet på deltid i betydligt större utsträckning 22 Folk- och bostadsräkningen, 1990 i , SOU 1997:137. än gifta mödrar. 23 Med små barn (0–) i familjen försämras dessutom kvinnors (sammanboendes och ensamståendes) möjligheter att finna ett nytt arbete avsevärt. Tabell 15 Andel arbetslösa, mödrar och fäder, ensamstående (E) och sammanboende (S), procent, 1970–1995. barn 0–6 år barn 7–16 år barn 0–6 år barn 7–16 år Fram gäller uppgifterna ogifta/gifta och därefter ensamstående och sammanboen- de. Definitionerna i förändrades 1987 och 1993. Källa: SCB, specialbearbetning. Särskilt utsatta är ensamstående mödrar som inte är födda i , med en arbetslöshet på som högst för ensamstående mödrar med barn 7–från övriga länder (länder utanför och ). Mönstret vad gäller arbetslösheten är mycket tydligt – ju längre kulturellt avstånd, desto mer problematisk är situationen. Det förefaller som om en kvalitativ förändring har ägt rum på arbetsmarknaden. Ensamstående mödrar har svårare att försörja sig och sina barn genom lönearbete än sammanboende mödrar. De sistnämnda har också högre löneinkomster än de förstnämnda: Den svenska familjepolitiken har haft som mål att ensamstående mödrar (och fäder) skall kunna bilda självständiga hushåll. Utveck- lingen gick också i den riktningen. har dock de ensamstående föräldrarnas makt och självstän- dighet minskat. Det finns en uppenbar risk att framför allt ensamstå- ende, lågutbildade mödrar blir en marginaliserad grupp på arbets- marknaden och att de i hög grad blir beroende av bidrag från välfärdsstaten; föräldrapenning, socialbidrag, bostadsbidrag och 23Björnberg, SOU 1997:137. 24Thoursie, SOU 1997:137. 25Björnberg, SOU 1997:137. 26Nyberg, SOU 1997:87, tabell 27. 27 Det är en situation som är vanlig i andra SOU 1998:6 Betänkande från Två viktiga aspekter behöver komplettera det vi beskrivit ovan: dels att åtskilliga ensamstående mödrar finner en ny partner och åter blir sammanboende. Dels att dagens höga skilsmässo- och separationsfrekvenser gör att en mycket stor andel av samtliga mödrar är potentiellt ensamstående mödrar. Att situationen på arbetsmarknaden försämras för dessa kvinnor är alltså inte endast en fråga för de ensamstående mödrarna, utan också för de sammanboen- de, och potentiellt ensamstående mödrarna. Försämringen av den ekonomiska situationen för ensamstående mödrar innebär att även sammanboende kvinnors s.k. fall back position har försämrats. Hur arbetsmarknaden utvecklas och sam- hällets stöd till ensamstående mödrar utformas i form av offentlig barnomsorg, bidrag m.m. påverkar indirekt jämställdheten i familjen. Ensamstående mödrars möjligheter att försörja sig själva är en fråga som angår alla kvinnor och många barn. En annan kategori som drabbats hårt arbetsmarknad är invandrarna. Invandrarnas arbetskraftsdeltagande var – arbetskraftsinvandringens årtionde – högre än för personer födda i . Framförallt män, men också kvinnor, rekryterades till indu- strin. minskade arbetskraftsinvandringen och istället kom flyktingar och de som hade någon nära anhörig bosatt i . och har invandrarna gått till servicesek- torn. började efterfrågan på invandrarnas arbetskraft sjunka för att kraftigt minska lågkonjunktur. Arbetskraftsdeltagande och arbetslöshet skiljer sig starkt åt efter ursprungsland. De som kommer från länder i , och har mycket hög arbetslöshet. Skillnaderna återspeglar dels att invandrarna kommit under olika decennier med olika förutsättningar att finna arbete, dels det kulturella avståndet, som innebär att ju längre kulturellt avstånd desto svårare att finna ett arbete. Invandrarna – brytare på arbetsmarknaden De yrken invandrarna framförallt återfinns i är dels sådana som kräver en lång men inte kulturspecifik yrkesutbildning (naturvetare, läkare, ingenjör, specialarbetare av olika slag), dels sådana som 27Björnberg, SOU 1997:137. 28Detta avsnitt bygger på , SOU 1997:137. kräver kort inlärning (t.ex. tillverkningsarbete och service). I arbeten där goda kunskaper i landets språk är nödvändigt, som i många tjänstemannayrken, är invandrarna i regel få. Invandrade kvinnor och män bidrar till att minska könssegrege- ringen på den svenska arbetsmarknaden. Invandrarkvinnor arbetar oftare än svenska kvinnor i typiska mansyrken: verkstadsarbete, tekoarbete och kemiskt processarbete. Invandrade män är jämfört med svenska män överrepresenterade inom städ-, hotell- och restaurangar- bete samt tekoarbete, dvs. yrken i vilka kvinnoandelen är hög. Att invandrade kvinnor och män fungerar som brytare på arbetsmarkna- den är dock ett uttryck för deras utsatta position på arbetsmarknaden. Kännetecknande för invandrarnas yrken är mer skiftarbete och högre frekvens av arbetsrelaterade sjukdomar än för personer födda i . Invandrarkvinnorna är också, relativt svenska kvinnor, överrepresenterade i yrken med höga risker för arbetsolycksfall, vilket beror på att de i hög grad finns i traditionellt manliga yrken. Risken att lämna arbetsmarknaden med förtidspension är högre för män i kvinnoyrken och kvinnor i mansyrken 29 och därmed högre för invandrade kvinnor och män. Det är viktigt att understryka att invandrarna inte är en enhetlig grupp. Tvärtom är skillnaderna mycket stora, bl.a. beroende på ursprungsland. Invandrare från näraliggande länder i och har en ställning på arbetsmarknaden som i mycket överensstämmer med svenskars och där skillnaden i arbetskraftsdel- tagande mellan kvinnor och män inte är så stora, medan invandrare från andra delar av världen har en betydligt svårare situation och där kvinnors och mäns arbetskraftsdeltagande skiljer sig åt. Har männen tagit kvinnornas jobb? kan könssegregeringen sägas ha minskat genom att kvinnors situation blev mer lik mäns och mäns situation mer lik kvinnors. Ökningen av kvinnors förvärvsdeltagande innebar att kvinnor förflyttade sig från ett extremt könssegregerat verksamhets- område, hushållsarbete, till ett mindre segregerat sådant, lönearbete. 30 Det innebar också en utjämning av kvinnors och mäns tillgång till ekonomiska resurser och kvinnor blev mindre ekonomiskt beroende av män. 1970 var av kvinnorna hemmafruar. Denna andel är , vilket är ungefär hälften så många som 29Höög, SOU 1997:137. 30Jonung, 1997:137. SOU 1998:6 Betänkande från antalet arbetslösa kvinnor. 31 Kvinnor har inte bara fått större ekonomiskt inflytande genom att stå för en allt större del av familje- inkomsten, de finns också på plats på arbetsmarknaden och kan medverka i beslut och utformning av verksamheten där. Många av de kvinnor som kom in på arbetsmarknaden på 1970- talet lönearbetade deltid. De gick i hög utsträckning till kvinnodomi- nerade yrken: sjukvårdsbiträden, undersköterskor, hemtjänstpersonal, barnsköterskor m.fl. medan männen lämnade traditionella mansyrken inom jordbruket, industrin och byggsektorn. Könssegregeringen på arbetsmarknaden bibehölls. Det gjordes dock inbrytningar av kvinnor i mansdominerade akademiska yrken och genom att invandrade kvinnor anställdes i mansdominerade yrken i industrin. Män kom också i någon mån in i kvinnodominerade yrken. minskade könssegregeringen framför allt genom att kvinnors situation blev mer lik mäns. Eftersom mäns situation på arbetsmarknaden generellt sett är bättre än kvinnors är det oproble- matiskt. Kvinnors lönearbete och arbetstider ökade och kvinnor stärkte sin position ytterligare inom akademikeryrkena, men också inom traditionellt manliga yrken som kräver mindre utbildning. Även har könssegregeringen minskat, framför allt genom att mäns situation blivit mer lik kvinnors. Detta är mer problematiskt eftersom kvinnors situation på arbetsmarknaden gene- rellt sett är sämre än mäns. Andelen heltidsarbetande män och män med fast anställning har minskat, medan andelen män som deltidsar- betar och har tidsbegränsad anställning har ökat. Det gäller även andelen deltidsarbetslösa män. Under tidigare lågkonjunkturer och omvandlingsperioder har könssegregeringen efter sektor och yrke på arbetsmarknaden delvis tjänat som skydd för stora kvinnogrupper. Den offentliga sektorn och kvinnodominerade yrken har inte påverkats i samma utsträckning som industrin och mansdominerade yrken av sysselsättningsminskningar. Kvinnor har inte generellt fungerat som en reservarmé på arbets- marknaden, att tas in i högkonjunktur och avskedas i lågkonjunktur. En kvinnlig reservarmé förutsätter att kvinnor och män finns på samma positioner på arbetsmarknaden och att de är utbytbara. 33 Det är de inte, åtminstone inte på kort sikt. Frågan är om de är det på . Den kris nu befinner sig i har varat . har könssegregeringen minskat. 32SOU 1996:56, s. 44, 50, 52, 58; , SOU 1997:137. 33Nyberg, 1995; , 1996. Har det skett på bekostnad av kvinnors sysselsättning? Innebär det i så fall att jämställdheten ökat eller minskat? Utgår man från andelen kvinnor inom olika yrkesområden och näringsgrenar så förefaller den minskade segregeringen i första hand vara ett resultat av att antalet anställda i mycket mansdominerade yrken, t.ex. inom byggbranschen har minskat kraftigt. Därigenom ökar andelen män av samtliga sysselsatta män som arbetar i kvinno- dominerade eller blandade yrken och könssegregeringen minskar. Det förefaller däremot inte som om män har ersatt kvinnor på arbetsmark- naden.34 Viktigare än att könssegregeringen minskat är kanske huruvida kvinnors andel av de anställda ökar eller minskar inom expanderande eller stagnerande yrken. Av 52 yrkesområden i minskade antalet anställda inom 39 yrkesområden , inom 1 var antalet oförändrat och inom 12 ökade antalet. Totalt ökade andelen kvinnor från till inom de yrkesom- råden där antalet anställda ökade och förändrades i stort sett inte inom de där antalet anställda var oförändrat eller minskade. Ser man istället till näringsgrenar så ökade antalet anställda i 11 och minskade i 36 näringsgrenar. Andelen kvinnor ökade i de expanderande näringsgre- narna och minskade i de stagnerande. Utifrån detta förefaller inte kvinnors situation på arbetsmarknaden ha försämrats relativt männens. Tabell 16 Antal yrkesområden och näringsgrenar där antalet anställda ökade, var oförändrat eller minskade, andel kvinnor, procent, samt förändring, 1990 och 1996, procentenheter. –0,4 –1,3 Källa: Beräknat från . har jämställdheten ökat på den svenska arbetsmark- naden men har jämlikheten minskat; skillnaderna mellan kvinnor och kvinnor och män och män har ökat. En stor andel kvinnor 34 , 1997:137. SOU 1998:6 Betänkande från och män står utanför arbetskraften och arbetslösheten är hög. Kvinnor och män med kort utbildning, ensamstående föräldrar och stora invandrargrupper har fått en allt svårare situation och marginali- seras på arbetsmarknaden medan välutbildade kvinnor med goda karriärmöjligheter har nytta av jämställdhetssträvandena både på arbetet och i familjen. Den vertikala könssegregeringen på arbetsmarknaden är en viktig orsak till att kvinnor har lägre löner än män. Vertikal segregering uppenbarar sig på två sätt: –kvinnors möjligheter att nå chefspositioner är sämre än mäns –kvinnor har i högre grad än män s.k. dead end jobs, dvs. utan utvecklings- eller karriärmöjligheter. Den manliga dominansen bland chefer (på arbetsplatser med minst tio anställda) är mycket stark. På av arbetsplatserna finns det inga kvinnliga chefer överhuvudtaget. av arbetsplat- serna har en mansdominerad chefsbesättning medan har en jämställd könssammansättning och resterande en kvinnodominerad. I den privata sektorn är den manliga dominansen på chefsnivå särskilt framträdande. av arbetsplatserna i den privata sektorn saknar kvinnliga chefer helt och hållet. Bara av de privata arbetsplatserna har en jämställd ledning. Kvinnlig dominans bland cheferna eller en uteslutande kvinnlig chefsbesättning finns bara på av arbetsplatserna inom den privata sektorn. I den offentliga sektorn är kvinnors representation bland cheferna överlag större än i den privata. av de offentliga arbetsplatserna har en ledning som enbart eller framför allt består av kvinnor. Drygt en fjärdedel av de offentliga arbetsplatserna har en jämställd könsstruktur på chefspositionerna. är helt manliga eller mansdominerade. Det bör påpekas att i förhållande till antalet anställda kvinnor i offentliga sektor är andelen kvinnliga chefer ändå låg. 34 (a), SOU 1997:136. Tabell 17 Könssammansättning bland cheferna, procent. Manlig = män; Mansdominerad = 71–män Jämställd = 30–antingen kvinnor eller män Kvinnodominerad = 71–kvinnor; Kvinnlig = kvinnor Källa: (a), tabell 6.1, SOU 1997:136. I detta avsnitt granskar vi inledningsvis några tolkningar som betonar skillnader i individuella faktorer som orsak till den vertikala segregeringen. Därefter övergår vi till att resonera kring kontrasteran- de tolkningar: att segregeringens orsaker står att finna i organisatio- nernas inre strukturer. Familj och karriär går inte att förena Individuella faktorer anges ofta som förklaring till varför kvinnor är underrepresenterade bland chefer. Orsaken anses vara arbetsdelning- en i familjen och därmed sammanhängande skillnader i kvinnors och mäns kompetens, utbildning och tidstillgång. och bidrag till är ett exempel på en sådan studie. De konstaterar att andelen kvinnor på toppbefattningar i det privata näringslivet –1990 är låg, och menar att anledningarna är att kvinnor i högre grad än män arbetar deltid, att kvinnorna i organisationerna är yngre än männen och, framför allt, att få kvinnor är civilingenjörer och civilekonomer – utbildningar som oftare än andra leder till chefsbefattningar i den privata sektorn. När kvinnor och män med samma kvalifikationer hamnar på olika befattningsnivåer beror det, enligt och , inte på att arbetsgivarna diskriminerar kvinnor, utan på att kvinnor har huvudan- svaret för familj och barn: Karriärutvecklingen sammanfaller ofta med kvinnors barnafö- dande och småbarnsperiod. Detta leder vanligtvis för kvinnor till en situation med mycket stor arbetsinsats, både under arbets- tid och fritid. Bristen på tid och energi kan därför medföra nega- tiva effekter på kvinnors karriärutveckling relativt männens. (, SOU 1997:136). 35 SOU 1997:136. SOU 1998:6 Betänkande från De drar sin slutsats utifrån det faktum att skillnaden i befattningsnivå mellan jämförbara kvinnor och män är mycket små, men sedan ökar den med ålder och, antar man, ökat familjeansvar. Samma uppfattning uttrycks i en annan studie inom av flera styrelseordföranden med stort inflytande vid anställning av chefer. Avsaknaden av kvinnor på VD-nivå beror på att kvinnor föder barn och därmed halkar efter sina manliga kollegor i utvecklingen. Hörnqvist 37 bekräftar i en artikel till delvis denna bild. Han har undersökt vad sammanboende respektive ensamboende och barn har för inverkan på kvinnors och mäns karriärmöjligheter, vilket här betyder möjlighet att byta klassposition, men inte nödvändigtvis att bli chef. Småbarn visar sig ha en kraftigt negativ effekt på kvinnors karriärchanser, men inte på mäns. När barnen blir äldre ökar kvinnornas chanser, men kommer inte upp i männens nivå. När kvinnor blir sammanboende försvagas deras uppåtgående karriärrörlighet jämfört med mäns. Om kvinnan skiljer sig ökar den igen. Man skulle kunna tyda detta som att inte endast barn är ett hinder för kvinnor, utan också en man. Kvinnor ger också själva uttryck för att det är problematiskt att förena familj och ett krävande jobb. Barn gör det t.ex. svårt att arbeta över mycket. Jag har små barn som sätter en viss gräns. Män däremot kan tycka att frågeställningen är underlig. Självklart går det att kombinera familj och arbete. Det senare citatet visar att att ha familj har olika betydelse för kvinnor och män, att kvinnor och män har familj på olika villkor. För kvinnor betyder det vanligtvis huvudansvaret för hushållsarbetet och vården av barnen, vilket det inte gör för män. Vissa kvinnor ger, precis som kvinnorna i detta betänkandes avsnitt om familjen, uttryck för att de är lyckligt lottade eftersom de har en förstående och hjälpsam make. Motsvarande manliga uttryck för att vara lyckligt lottad saknas. Alla kvinnor tycker dock inte att det är svårt att förena yrkesliv och familjeliv. Det är fler kvinnor på höga chefsjobb som svarar att vård av barn och hushållsarbete inte alls är ett hinder för karriären än de som menar att det ganska mycket är ett hinder. Men kvinnorna upplever det som ett större hinder än männen. Det finns också kvinnor som mycket starkt uttrycker att det inte finns några hinder för kvinnor att nå toppen, som anser att vi måste lära oss att inse att det går att arbeta och 36Holgersson & , SOU 1997:135, s. 25. 38Sundin, SOU 1998:4; se även , SOU 1997:135; , SOU 1997:83. 39Andersson, SOU 1997:135, s. 99 ff. vara en god mor. Det är bara fråga om att organisera sitt liv, t.ex. genom en au-pair i huset. En chef behöver en hemmafru Att chefskap kräver en hustru som ställer upp och tar hand om hushållsarbetet och vården av barnen är en vanlig uppfattning. Hur vanligt är det då att manliga chefer har en hustru som tar hela ansvaret för hem och familj? Är hustrur till höga chefer hemmafruar? Svaren på en enkät, som ställts till manliga koncernchefer i Sveri- ge, visar att det är relativt vanligt att de har en hustru som är hemmafru – . Samma enkät ställdes också till kvinnliga och manliga chefer på de två nivåerna under koncerncheferna. Där är det ovanligare – av de manliga cheferna har hemmafru.41 Å andra sidan är det också så att en stor andel av koncerncheferna, , är gifta med kvinnor som har magister- eller doktorsexa- men. Nästan hälften av hustrurna har arbetsledande funktioner. Koncerncheferna är de enda manliga chefer vars hustrur är toppche- fer. Detta speglar sannolikt, åtminstone delvis, hustrurnas ålder. De äldre kvinnorna är i högre grad hemmafruar, medan de yngre har doktorsexamen och även de är chefer. Bland chefer på nivån närmast under koncernchefer har en hustru med arbetsledande funktioner, på ytterligare en nivå under har en hustru med sådan funktion. Bland höga chefer i det privata näringslivet tycks det således finnas en kategori där hustrun är hemmafru, men det är vanligare att även hustrun är chef. Manliga chefer är i hög grad gifta med kvinnliga chefer. Kvinnliga chefer är i ännu högre grad gifta med manliga chefer. Av en serie om makthavares nätverk i Månadens affärer kan man utläsa att manliga makthavares hustrur kan vara: doktor i kvant- och kärnkemi, GD Kemikalieinspektionen, GD i EU – chef för miljödi- rektoratet, GD , barnläkare, redaktör för , kommunalpolitiker, flygvärdinna, inredningsarkitekt, innehavare av antikvitetsaffär, guide, personalkonsult och bibliotekarie på advokat- byrå. Många hustrur till höga chefer har således ett yrke, och relativt många ett yrke på mycket hög nivå (ofta, tycks det, i offentlig sektor).42 Men där framgår också att hustrurnas karriär tagit slut när 40Due , SOU 1997:135, s. 140. 41Andersson, SOU 1997:135. 42Månadens affärer , –. SOU 1998:6 Betänkande från familjen flyttat utomlands eller att de lagt sin karriär på hyllan för att istället ställa upp på mannens. Intressant vore att veta i vilken utsträckning höga manliga och kvinnliga chefer köper hushållstjänster. I 43 material framstår detta dock inte som ett väsentligt inslag, vilket till dels beror på att det inte är detta som har undersökts. När det gäller barnomsor- gen t.ex. är dock den dominerande formen offentlig barnomsorg. Att någon måste ta hela ansvaret för hem och familj för att det skall vara möjligt att kombinera karriär och familjeliv är ett argument som kan ifrågasättas. Det är kanske mindre vanligt än man tror att (yngre) manliga chefer kan överlämna hela ansvaret för hemarbetet på hustrun. De är ju oftare än andra män gifta eller sammanboende med kvinnor som också är chefer. Det är inte självklart att manliga chefer deltar i hushållsarbetet och vården av barn i mindre utsträckning än andra män. Kanske kan t.ex. manliga byggnadsarbetare med hustrur som arbetar deltid i vården mer självklart överlämna vård- och hushållsarbetet på hustrun än vad manliga chefer kan.