sou · GMB397 · 1999-01-01 00:00:00 — sattes i de högre samhälls- klasserna och behöver inte ha sammanfallit med andra samhälls- klassers familjeideal. betonas vikten av att barn har en god relation till både mamman och pappan. Vi vet också att många barn, av olika an- ledningar, inte har det. Familjeidealet till trots, har många barn vuxit upp med bara en förälder (oftast med sin mor). Det gäller för . Den stora skillnaden jämfört med början av 1900- talet är att det inte är stigmatiserande i lika hög grad som tidigare att växa upp med en ensamstående förälder. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN hade äktenskapet en starkare ställning . Till äktenskapet hörde sexualiteten och därmed även barnen. Den samhälleliga fördömde barn födda utom äktenskapet, s.k. oäkta barn. Dessa barn saknade till stor del rättigheter som barn inom äktenskapet hade, t.ex. arvsrätt. För många barn som föddes utom äktenskapet noterades fader okänd i kyrkböckerna. Det kan finnas flera förklaringar till detta. I vissa fall kanske modern inte kunde uppge vem som var fadern. I andra fall kanske överenskommelser mellan fadern och modern gjorde att modern lovade att inte röja faderns namn. Att faderns namn inte alltid står att finna i kyrkböckerna tycks kanske inte så konstigt. Då kan det vara svårare att förstå hur modern till vissa barn kunde stå som okänd. Att föda sitt barn anonymt blev möj- ligt enligt s.k. barnamordplakat som var giltigt 1778- 1917. Lagen kom till för att förhindra att oönskade spädbarn dödades. I stället skulle mödrar kunna föda sina barn anonymt och sedan kunna lämna bort dem till barnhus eller fosterhem. I lämnades barnen till mot avgift. År 1906-1915 togs 1097 barn in på . Dessa barn hade nästan ingen möjlighet att få reda på vilka deras föräldrar var. När barnet lämnades in fick det ett nummer och modern kunde på så sätt få information om barnet om hon ville.1 Barnet hade ingen tillgång till moderns adress. Först gav regeringen tillstånd att slutna konvolut med föräldrarnas namn fick öppnas.2 kom nya lagar som stärkte oäkta barns ställning. fick oäkta barn rätt att ärva sin mor. Det kan tyckas motsägelsefullt att det existerade två system. Ett system som garanterade kvinnor att föda anonymt och ett system som gav oäkta barn rätt att ärva sin mor. Motsättningen uppmärksammades dock av samtiden och ledde till slut fram till avskaffande av barnamordsplakatet . De oäkta barnen fick arvsrätt efter sin far först . 1Persson, är min mor? Om anonymitetsrätten, Se barnet! Tankegångar från tre århundranden. (1990) red . 2Persson (1990) s. 50. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN Den lag som rensat bort uttrycket oäkta barn gällde . Då infördes faderskapsreglerna i . I talades enbart om barn. Ingen skillnad gjordes längre mellan barn födda utom eller inom äktenskapet.3 anses det vara viktigt att barn får veta vem deras fader är. Dels för att barnet ska känna till sitt ursprung, dels för att fadern ska fullgöra sina skyldigheter mot barnet. Om barnets föräldrar är gifta med varann, förutsätts med några få undantag moderns äkta man vara far till barnet. Då föräldrarna inte är gifta med varann fastställs faderskapet genom en faderskapsbekräftelse.4 En stor del av dem som föddes utom äktenskapet blev fosterbarn. var av alla fosterbarn som stod under barnavårdsnämndens tillsyn födda utom äktenskapet.5 På 1950- talets slut var av alla barn födda utom äktenskapet fosterhemsplacerade.6 De första barnlagarna kom . De handlade delvis om fosterbarnsvården. Bl.a. syftade lagarna till att förhindra vanvård av fosterbarn. Lagen reglerade dock bara förhållandena för de foster- barn som var och där fosterföräldrarna erhöll ersätt- ning för vården. I praktiken blev gruppen fosterbarn som om- fattades av lagen mycket liten.7 3Goldstein, , Solnit (1980) Barnets rätt – eller rätten till barnet? 4Barnets rättigheter... och samhällets lagar. Lagar och regler (1992) Rädda barnen. 5Lagerberg, (1984) Fosterbarn. Forskning, teori och debatt. 6Vinnerljung, Bo (1996) Fosterbarn som vuxna. 7Weiner, (1995) De räddade barnen. Om fattiga barn, mödrar och fäder och deras möte med filantropin i 1900-1940. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN Fattigvården hade ansvaret för fosterbarnsvården. Barn som stod utan försörjning kunde auktioneras bort till den som tog minst betalt. Fosterbarn förväntades göra rätt för sig genom att arbeta i fosterfamiljen. Möjligheten att auktionera ut barn försvann med den nya fattigvårdslagen 1918. försvann rotegången för barn och barn fick inte tas in på fattigvårdsanstalter såvida det inte fanns en särskild barnavdelning. Fosterbarnets ställning stärktes, om än inte mycket. kom en ny barnavårdslag. I den fick samtliga foster- barn beskydd, även de som vårdades av mor- eller farföräldrar. inrättades barnavårdsnämnder, som tidigare bara funnits på frivillig basis. Dessa barnavårdsnämnder fick ansvaret för samtliga fosterbarn. Det enda undantaget ut- gjordes av barn som bodde hos sina föräldrar men hade fattig- vårdsunderstöd.8 Historikern har i sin avhandling om Norr- visat exempel på kontrakt som upp- rättades mellan barnavårdsnämnden och fosterföräldrarna. I kontrakten reglerades fosterfaderns rätt till en årlig fosterlega och rätt till reseersättning om barnet skulle visas upp för barnavårds- nämnden. Fosterfaderns skyldigheter var att fosterbarnet skulle förses med sund och tillräcklig föda, god och fullständig be- klädnad samt snygg bädd. Fosterbarnet skulle dessutom besöka gudstjänsten och gå i folkskola, helst också fortsättningsskola. Fosterfamiljen skulle även se till att barnet fostrades till kristlig vandel och att barnet inte brukade alkohol eller tobak samt att barnet inte umgicks med personer som hade skadligt inflytande på barnet.9 Det var en utsatt position att vara fosterbarn. Det fanns inga garantier för hur länge barnet fick stanna i fosterfamiljen. Det kunde hända att barnet fick byta fosterhem . Anled- ningarna till att fosterbarnet flyttades kunde vara många . Beslutet att fosterbarnet skulle förflyttas låg tills största del hos foster- 8Weiner (1995) s. 40-41. 9Sundkvist, (1994) De vanartade barnen. Mötet mellan barn, för- äldrar och 1903-1925. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN De avgjorde om barnet fick stanna eller ej. Foster- barnet själv hade svårigheter att få inflytande. Om ren vanvård eller fysiska övergrepp påvisades kunde barnet möjligtvis vända sig till barnavårdsnämnden och klaga. I vissa fall sympatiserade inte de biologiska föräldarna med fosterhemsplaceringen och det hände att barn rymde tillbaka hem till de biologiska föräldrarna. Fosterhemmen skulle gärna ligga på landet. Lantlivet ansågs stärkande i sig, men framför allt ansågs det inte finnas lika många lockande faror som i staden. Vissa barn fosterhemsplacerades där- för att de ansågs vara vanartade och i dessa fall föredrogs foster- hem på landet. barnavårdslag gällde när en ny lag kom, lagen om samhällets vård om barn och ungdom. I mångt och mycket byggde lagen lag, men den stora förändringen låg i hur man förklarade varför barn uppträdde avvikande. förklarades beteenden med bl.a. ärftliga faktorer, fick psykologiska resonemang större betydelse. ersattes barnavårdslag med två lagar, nämligen socialtjänstlagen och lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU). 1990 ersattes LVU med en ny lag med samma namn.10 Fosterhem har föredragits framför anstalter, eftersom fosterhem anses ge en mer familjelik uppväxt. Även om en fosterfamilj i många fall är det bästa alternativet, innebär det ändå att leva i en utsatt position på många sätt. Det är svårt att avgöra vad som betyder mest för ett fosterbarns framtid; är det uppbrottet från den biologiska familjen, kanske medvetenheten om att i vissa fall vara oönskad, ovissheten om vad som ska hända , dåliga medfödda förutsättningar då modern kanske varit missbrukare under graviditeten, tidiga traumatiska erfaren- heter eller ett dåligt socialt skyddsnät?11 En annan diskussion som förts är den konflikt som kan uppstå då barnets bästa ställs mot föräldrarnas bästa. Har föräldrar rätt till sitt barn eller ska barnets rätt till en trygg uppväxt prioriteras? 10Barnets rättigheter (1992) s. 64-65. 11Vinnerljung (1996) tabell 67. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN dag tillhör det socialnämndens ansvar att verka för att barn och ungdom växer upp under trygga och goda förhållanden.12 Fosterbarnens position var utsatt och innebar ett stort mått av otrygghet för barnen. kom den första adoptionslagen som gjorde det möjligt för barn att få tryggare villkor i en ny familj. 13 Helt tryggt var det dock inte att vara adoptivbarn. Adoptivför- äldrarna hade nämligen rätt att säga upp adoptionen. Lagen sade att: har adoptivbarnet grovt förgått sig mot adoptanten eller hans närmaste, eller för adoptivbarnet ett lastbart eller brottsligt liv, varde adoptivförhållandet hävt, då ansökan därom göres av adoptanten ...14 Rätten att ärva var inte heller lika stark som för biologiska barn. Arvslagarna förbättrades 1958 för adoptivbarn. Rätten för adoptivföräldrarna att säga upp adoptionen togs inte bort förrän 1970.15 Adoptionslagen garanterade föräldrarna större rättigheter än barnet. Bruket att kunna säga upp adoptionen hade inte barnets bästa för ögonen. Däremot fanns det en para- graf som fastslog att barn måste ge sitt samtycke för att adoptionen skulle kunna bli av.16 Samma åldersgräns gäller än . De första barnlagarna behandlade bl.a. vanartade barn och hur samhället skulle handskas med dem. Med tanke på att dessa vanartade barn riskerade att bli framtidens kriminella och därmed skulle sänka samhällets moral, ansågs det viktigt att agera 12Barnets rättigheter(1992) s. 66. 13SFS 1917 nr 378 14SFS 1917 nr 378 § 21 15Barnets rättigheter (1992) s. 40. 16SFS 1917 nr 378 § 5. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN Ett avskiljande från de välartade barnen ansågs nödvän- digt. I denna anda startades en rad anstalter avsedda för vanarta- de barn s.k. skyddshem. öppnades en mängd anstalter för vanartade barn. Anstalterna hade olika be- nämningar: räddningsinstitut, räddningshem och uppfostrings- inrättning.17 Anstalterna låg ofta på landet eftersom lantarbetet ansågs lämpligt för att fostra pojkar. Nedan visas en sammanställ- ning av de institutioner som klassades som skyddshem. 17 Från tukthus till behandlingshem. Ett mörkt eller ljust kapitel i Social- ? (1992) Stiftelsen . BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN (Källa: D. (1924) Ungdomsbrottsligheten, dess orsaker och bekämpande. ur Från tukthus till behandlingshem s. 299) Det är tydligt att flickor förväntades vara vanartade i mindre omfattning än pojkar. Antalet skyddshemsplatser för pojkar var fler än för flickor. I avhandling barnen berättas om pojken som kom till Folåsa uppfostringsanstalt . Hans föräldrar separerade redan när han var spädbarn. Han växte upp på spädbarnshem och i ett flertal fosterfamiljer. När han blev lite äldre hämtade hans mor hem honom, men anmälde hon honom till barnavårdnämnden. lärare ansåg att han var vanartig, ljög och lärde kamraterna rackartyg. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN Folåsa där han stannade . De omdömen som finns ned- tecknade talar om att han slogs, förstörde saker, var oanständig mot köksan, snusade, stal mat och rymde. Folåsa, liksom de andra skyddhemmen, präglades av hård disciplin. Med belöningar och bestraffningar skulle pojkarna uppfostras. bestraffades för sina tilltag med varningar, han isolerades samt han agades med handen, ris och rotting.18 Bestraffningarna omfattade inte bara fysisk bestraffning utan även psykisk. Skyddshemselever kunde isoleras. rakade man av håret av barn då de försökt rymma. Den som svor kunde få munnen bestruken med jod.19 Belöningar och flitpengar kunde krävas tillbaka då barnen ansågs ha begått brott. Dagarna var minutiöst inrutade med undervisning, måltider och arbete. Tanken var att barnen bara skulle stanna på skyddshemmen. I praktiken kunde det bli som för som stannade . Efter tiden på skyddshemmen försökte man skaffa någon drängplats åt pojkarna. Flickorna som hamnade på skyddshem var färre. Orsakerna till att flickor hamnade på skyddshem var annorlunda än för pojkar. Flickors och pojkars vanart skilde sig åt. För pojkar handlade det ofta om snatterier eller stölder. Flickor däremot ansågs van- artade p.g.a. sin sexuella opålitlighet. I praktiken betydde det ofta att flickorna varit utsatta för sexuella övergrepp. Det hände att flickor som ansåg att de blivit våldtagna sändes till skyddshem.20 Det kunde till och med inträffa att flickor som var fosterhems- placerade och utsattes för våldtäkt sändes till skyddshem, eftersom fosterföräldrarna inte ville ha kvar dem. Flickorna fick ta skulden för ett sexuellt övergrepp där de egentligen varit offer. Den strikta disciplinen och de grymma bestraffningarna på skyddshemmen utsattes för kritik. Bland annat gjorde journalisten oväntade besök på flera skyddshem och skrev skakande skildringar av vården. tog upp skyddshemsfrågan. Resultatet blev att staten 18Sundkvist (1994) s. 201-203. 19Från tukthus till behandlingshem (1992) s. 56. 20Sundkvist (1994) s. 206-207. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN övertog ansvaret för skyddshemmen, som bytte namn till ung- domsvårdsskolor i och med skyddshemsreformen 1936/37. Fler reformer genomfördes och var samtliga ungdomsvårdsskolor förstatligade. förändrades det inre arbetet på anstalterna mot en mer pedagogisk och psykologisk verksamhet.21 fastslogs även att ungdomsvårds- skolorna skulle ta hand om lagbrytande ungdomar . och lades flera ungdomsvårdsskolor ner. har ansvaret bollats mellan landsting och stat. Svängningarna om vilken typ av vård som ska förekomma, eller om det eventuellt ska handla om bestraffning, har varit många de två sista decennierna.22 En viktig åldergräns infaller för ungdomar . När man uppnått kan man enligt svensk lag dömas till straffpåföljd om man gjort något brottsligt. Lagen säger att: för brott som någon begått innan han fyllt får inte dömas till påföljd.23 finns möjligheten att dömas till fängelsestraff. Detta sker dock i väldigt få fall. Lagen säger att fängelsestraff enbart får utdömas om det finns synnerliga skäl.24 I stället döms av de åtalade ungdomarna till böter. får dessutom åtalsunderlåtelse.25 De sociala myndigheterna kopplas alltid in då det gäller unga lag- överträdare. 21Från tukthus till behandlingshem (1992). 22Från tukthus till behandlingshem (1992). 23Brottsbalken 1 kap. § 6. 24Brottsbalken 30 kap. § 5. 25Upp till 18 – Fakta om barn och ungdom (1995) BO. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN De första fyra decennierna präglades av en klassifice- ringsiver i fråga om att dela in barn i olika kategorier på anstalter. Pojkar och flickor fick inte vistas tillsammans. Ädre och yngre barn skulle skiljas åt. De s.k. sinnesslöa barnen fick inte vara med normalbegåvade barn. I fanns det två anstalter speciellt avsedda för vanartade sinnesslöa barn. En för flickor i Väners- borg och en för pojkar i Salbohed.26 De startade . Även här fanns det fler platser för pojkar än för flickor. Klassificeringsivern gällde även andra anstalter för barn. Döva barn hade en speciell anstalt, blinda barn en annan, barn med ut- vecklingsstörning hade olika anstalter beroende på hur pass grav utvecklingsstörningen ansågs vara och epileptiker placerades för sig. Klassificeringarna stöttades av staten genom att statsbidrag öronmärktes för vissa verksamheter. Vanartade sinnesslöa barn fick t.ex. inte vara på samma anstalt som välartade sinnesslöa barn enligt statsbidragssystemet. att nämna är också de speciella spädbarnshem som fanns . Kunskapen om barns behov var givetvis mindre . Spädbarnen försågs med mat och tillsyn, men närhet och möjlighet att knyta nära relationer till en vårdare saknades i större utsträckning. Avsaknaden av kärlek och närhet kunde medföra att spädbarn dog. Spädbarnen fick mest ligga i sina sängar och de gavs inte möjlighet att få intryck från omvärlden. Denna understimule- ring kunde i värsta fall leda till döden, men även till lättare utveck- lingsstörning. Därmed fortsatte en del barn som tillbringat sin första tid på spädbarnshem att tillbringa sina liv på anstalter. Deras förvärvade utvecklingsstörning medförde att barnen ansågs få bäst omvårdnad på en sinnesslöanstalt. Från flyttades de senare till en . Det hände så- ledes att vissa människor tillbringade hela sin livstid på anstalter. 26 , (1997) Utan kärleksfull ans och ledning. Om kvinnornas på barndom. Opublicerat avhandlingsavsnitt, humanistiska institutionen, . BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN Barnhem var avsedda för välartade barn utan funktionshinder. Målet för barnhemmen var trots allt att försöka familjeplacera barnen. Flera barnhem följde nogsamt upp de barnhemsbarn som fosterhemsplacerades. Vanvård accepterades inte, utan barnen togs då tillbaka till barnhemmet. Fosterhemmen skickade också tillbaka barnen till barnhemmet om de inte var nöjda. Det kunde ske om barnen t.ex. visade sig vara sängvätare.27 Barnhemmens familje- placeringar av barn innebar ett visst mått av trygghet i och med att barnen hade något att återvända till om fosterhemmet inte funge- rade. Andra fosterbarn hade ofta ingen plats att gå tillbaka till utan hamnade i stället i ett nytt fosterhem. De barn som tillbringat mest tid inom anstalts- och institu- tionsvården var de med utvecklingsstörning. Samhällets syn på utvecklingsstörning har spelat en stor roll för dessa barn. rådde en relativt optimistisk tro på att med rätt peda- gogik skulle barn med utvecklingsstörning kunna klara sig själva som vuxna. På privat initiativ öppnades flera små anstalter för dessa barn.28 Initiativtagarna drevs ofta av en religiös kallelsetanke. Denna optimism kom dock att bytas till en stor pessimism . Orsakerna till denna omsvängning är flera, men social- darwinismens genomslag, upptäckten av det biologiska arvet och tron på naturvetenskapen är några exempel. växte en rädsla för att det var på väg utför med samhällets moral. Kriminali- teten ökade, liksom osedligheten. Människor med utvecklingsstör- ning ansågs bära en del av skulden. Tanken väcktes att flera av samhällets problem skulle undanröjas om dessa människor isole- rades. Mot denna bakgrund öppnades anstalter för sinnesslöa som ansågs vara vanartade eller asociala. Föräldrar råddes länge att tidigt lämna sina barn med utveck- lingsstörning till anstalter, mycket i tron att barnen fick en bättre medicinsk vård där. Anstaltslivet var dock en tillvaro som passade 27Persson, (1991) Barnhus. Om räddningsanstalter, barnhem idiot- anstalter, uppfostringsanstalter i till våra dagar, red. 28Söder, (1979) Anstalter för utvecklingsstörda. En historisk-socio- logisk beskrivning av utvecklingen. (1984). BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN dessa barn mycket dåligt, vet vi . Bristen på sysselsättning och intryck utifrån gjorde att barnen inte fick tillräckligt med stimuli för att utvecklas. Barnen blev understimulerade. Många barn låg ensamma i sina sängar . startades en debatt om institutionsvården för de utvecklingsstörda. De stora avdelningarna förkastades och i stället förordades den lilla gruppens princip, där barnen skulle ges möj- lighet att knyta ett fåtal kontakter. lanserades normali- seringsprincipen. Den handlade om självklara saker som att få uppleva årets växlingar, veckorytm, dagsrytm, vara barn när man är barn för att sedan bli tonåring och sist vuxen samt att få leva i en miljö där det finns både män och kvinnor. De flesta anstalter var uppdelade efter kön. har betytt mycket för en modernare och humanare vård av de utvecklingsstörda. Han reste bl.a. runt och besökte olika anstalter och han påpekade överallt att barnen måste upp ur sängarna. När barnen väl kom ner på golvet hände många positiva saker. Framför allt fick de kontakter med andra barn, vilket naturligtvis var utvecklande. menar att anledningen till att en stor del av den tidigare gruppen lätt utvecklingsstörda nästan har försvunnit är bättre materi- ella förutsättningar och aktiv stimulering.29 Den utvecklingsstör- ning som grundade sig i understimulering är på väg bort. Lekens betydelse för barnens utveckling betonades i en statlig utredning som skrev: det är inte bara individen utan också samhället som har allt att vinna på en satsning här.30 gjordes en statlig utredning om förhållanden för barn på anstalt. Utredningen konstaterade att föräldrarnas besök på barnanstalter för barn med funktionshinder samt barnens egna hemresor var väldigt få beroende på praktiska och ekonomiska orsaker. Ofta var föräldrarna tvungna att stå för kostnaderna. De föräldrar som kom resande till anstalterna hade ibland ingen möj- lighet att övernatta vilket naturligtvis fördyrade och försvårade 29Graninger, och , (1994) med utvecklingsstörda. 30SOU 1965:55 s. 131. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN besök.31 Året därpå infördes ett statligt resebidrag för att föräldrar skulle kunna hälsa på sina barn. Den stående rekommendationen att barn med utvecklingsstörning skulle lämnas till anstalter ifrågasattes på 1960- talet. infördes ett vårdnadsbidrag för föräldrar med barn med funktionshinder, för att föräldrarna skulle kunna stanna hemma med barnen. rekommenderas att alla barn ska växa upp i sin familj. Vid behov tillför man i stället extra resurser i form av exempelvis personliga assistenter. Annat stöd i form av t.ex. stödfamilj och korttidshem finns också tillgängligt. En ny lag 1994 ersatte den gamla omsorgslagen och mycket av stöd och hjälp kommunaliserades. Barn, i synnerhet små barn, har svårt att göra sina stämmor hörda. De är beroende av att vuxna framför deras åsikter. För barn, och även vuxna, med utvecklingsstörning kan svårigheten att bli lyssnad till vara ännu svårare. hände en hel del inom vården av de utvecklingsstörda, bl.a. bildades föreningen för ut- vecklingsstörda barn FUB. Föräldrarna till barn med utveck- lingsstörning drev många frågor och kunde gemensamt förbättra villkoren för sig själva och sina barn. är man med den kunskapsackumulation som skett med- veten om den skada som en anstaltsplacering innebär, t.ex. i fråga om separation. Därför försöker man hitta andra lösningar när det uppstår problem i en familj. Det finns behandlingshem för hela familjen. Alla familjemedlemmar ska få hjälp. I detta samman- hang blir det ännu viktigare att utbildade barnexperter finns på de blandade behandlingshem så att de vuxna inte tar allt utrymme.32 Lagar som påverkar familjen Samhällets lagar och förordningar styr och påverkar hur barnens tillvaro tillsammans med familjen ser ut. Barn har ett stort behov 31SOU 1965:55 s. 103-108. 32Barn och familj på behandlingshem, barnhem m.m. Allmänna råd från 1989:4. BARNENS STÄLLNING I FAMILJEN av tillsyn för att kunna överleva. I en familj med många syskon eller flera anställda kunde barntillsynen förr skötas av någon i hushållet som var hemma. Kvinnor hade oftast ansvaret för arbetet nära hemmet och i hemmet. Med industrialiseringen förflyttades arbetet till fabrikerna och in i städerna och förutsättningarna för barntillsyn förändrades. Många kvinnor tvingades på egen hand försöka lösa konflikten mellan att yrkesarbeta som de hade barn att ta hand om. Att fäder skulle dela det praktiska an- svaret för barn var en orimlig tanke . Det visade sig t.ex. på en barnavårdsbyrå i att en far ensam inte gavs möjligheten att ta hand om sina barn, trots att han ville göra det. En kvinna ansågs nödvändig för att barnen skulle uppfostras på bästa sätt.33 Det var nära nog en omöjlighet för de yrkesarbetande kvinnor- na att arbeta och se efter sina barn. Antingen tvingades de lämna sin barn ensamma hemma eller ta med barnen till arbetet. Båda lösningarna ledde i vissa fall till dödsfall bland barnen. Arbetsmiljön var ofta ohälsosam för såväl vuxna som barn. Samhället hade inga lagar som gav kvinnor rätt till ersättning för att ta hand om barnen. De första lagarna som skulle hjälpa yrkesarbetande kvinnor som fick barn kom i stället snarare att stjälpa dem. Den första åtgärden kom då arbetar- skyddslagen lagstadgade fyra veckors obligatoriskt förbud mot att arbeta efter förlossning bl.a. för industriarbeterskor.