sou · GMB3156 · 1999-01-01 00:00:00 — Rätten till partihandel är begränsad till de drycker som omfattas av skattemyndighetens beslut om godkännande eller registrering. Ett godkännande som upplagshavare enligt lagen om alkoholskatt för endast starköl medför således inte att rätt till partihandel föreligger även för spritdrycker eller vin. En erinran om detta finns också i 7 kap. 2 §. Ett tillverkningstillstånd ger inte längre någon automatisk rätt till partihandel. I stället är den som har tillverkningstillstånd enligt alkohollagen berättigad att bedriva partihandel först om han också är godkänd som upplagshavare. Den nya ordningen medför att partihandel utan iakttagande av bestämmelserna i paragrafen, i likhet med vad som redan gäller , medför straffansvar enligt 10 kap. 2 §. Någon på alkohollagen grundad administrativ sanktion för den som är berättigad att bedriva partihandel och som bryter mot reglerna finns . Även i dessa fall utkrävs straffrättsligt ansvar. En annan sak är att beskattningsmyndigheten i vissa fall kan meddela beslut om återkallelse som medför förlust av rätten till partihandel. En erinran om detta har tagits in 7 kap.18 §. I det nya andra stycket anges att detaljhandelsbolaget, dvs. , har rätt att bedriva partihandel i enlighet med vad som anges i 5 kap. 1 § tredje stycket, dvs. partihandel i förhållande till dem som har serveringstillstånd. Den rätt som anges för detaljhandelsbolaget är således inte beroende av om bolaget är godkänt som upplagshavare eller registrerat som varumottagare. Rätten till yrkesmässig införsel av spritdrycker, vin och starköl är inte längre kopplad till innehav av tillverknings- eller partihandelstillstånd. I stället anges i paragrafens första stycke att den som enligt 1 § första stycket är berättigad att bedriva partihandel får föra in varorna. Utöver de personer som anges i 1 § första stycket får spritdrycker, vin och starköl även föras in av detaljhandelsbolaget (Systembolaget), dock endast för att kunna fullgöra den skyldighet att ombesörja s.k. privatimport som åligger bolaget enligt 5 kap. 5 §, och den som har serveringstillstånd för servering till allmänheten av sådana varor året runt, dvs. av den som har ett s.k. permanent serveringstillstånd. Ifrågavarande serveringstillståndshavare har inte någon automatisk rätt till partihandel, jämför 1 och 5 §§, utan kan endast föra in drycker som behövs i den egna rörelsen. Detta har också tydliggjorts genom ett tillägg i 6 kap. 5 §. Vill en serveringstillståndshavare även bedriva partihandel har han att ansöka om sådant godkännande eller sådan registrering som anges i 1 § första stycket. I sammanhanget bör observeras att detaljhandelsbolaget lagligen är förhindrat att bedriva annan partihandel än försäljning till dem som har serveringstillstånd, se 5 kap. 1 § tredje stycket. Andra stycket behandlar andra fall än yrkesmässig införsel. Genom ett tillägg möjliggörs införsel av enstaka gåvoförsändelser under yrkesmässig befordran som innehåller spritdrycker, vin eller starköl. Som förutsättning för rätten till införsel gäller också att det skall vara fråga om en försändelse mellan två privatpersoner och att mottagaren skall ha fyllt samt att dryckerna är avsedda för dennes eller dennes familjs personliga bruk. Om uppgift om avsändare saknas kan således inte försändelsen accepteras som gåvoförsändelse. Med uttrycket yrkesmässig befordran avses postbefordran eller annan liknande befordran, t.ex. genom transportföretag. Det har inte i alkohollagen föreskrivits någon mängdmässig begränsning avseende rätten till införsel. Någon sådan begränsning finns inte heller i fråga om s.k. resandeinförsel, jämför paragrafens andra stycke punkten 2. En annan sak är skatt och, bortsett från viss mindre kvantitet, även tull skall tas ut vid gåvoförsändelser från tredje land. Begreppet enstaka gåvoförsändelse är avsett att markera bl.a. att det i fall av regelbundna försändelser till en och samma mottagare finns särskild anledning att ifrågasätta försändelsens verkliga status. Likaså skall inte heller annat än enstaka flaskor utan ytterligare utredning godtas som gåvoförsändelser. Som riktlinje kan, såvitt avser spritdrycker och vin, användas en liter spritdryck och vin. Starköl bör i nu ifrågavarande hänseende inte behandlas väsentligt annorlunda än vin, varför i princip starköl bör vara en riktlinje för vad som kan antas vara en enstaka gåvoförsändelse. Angående förfarandet när en försändelse bedöms som något annat än en gåvoförsändelse hänvisas till förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter. Ändringarna i paragrafen är föranledda av den nya ordningen för rätten till partihandel. 5 och 6 §§ Ändringarna i paragraferna är föranledda av den nya ordningen för rätten till partihandel. I förordningen (1984:247) om punktskatter och prisregleringsavgifter bör föreskrivas att beskattningsmyndigheten skall kontrollera att försäljning har skett i enlighet med 5 §. Otillåten försäljning, t.ex. försäljning direkt till konsument, kan förutom straffrättsligt ansvar även medföra beslut om återkallelse enligt lagen om alkoholskatt. Kravet i andra stycket på föreståndare vid partihandelsställe har tagits bort som konsekvens av att det särskilda tillståndssystemet för partihandel upphör. Andra och tredje stycket utgår som följd av den nya ordningen beträffande partihandel. Det bör i sammanhanget observeras att lagen om alkoholskatt innehåller bestämmelser om ställande av säkerhet bl.a. för transport av skattepliktiga varor, se bl.a. 10 § nämnda lag. Ändringen i andra stycket är avsedd att förtydliga att detaljhandelsbolaget, dvs. Systembolaget, får importera spritdrycker, vin och starköl endast för att kunna fullgöra sin skyldighet enligt 5 §, jämför 4 kap. 2 § första stycket. I 5 § stadgas att spritdrycker, vin och starköl som inte hålls i lager skall anskaffas på begäran av kund, s.k. privatimport. Den nya ordningen ger således inte Systembolaget rätten att föra in drycker som behövs för bolagets detalj- eller partihandel. Sådana drycker får även i fortsättningen köpas från den som är berättigad att bedriva partihandel. Vid begäran från kund om s.k. privatimport bör bolaget i första hand vända sig till någon som enligt 4 kap. 1 § första stycket är berättigad att bedriva partihandel. Ändringen i tredje stycket är föranledd delvis av den nya ordningen för rätten till partihandel, men avser också att förtydliga att detaljhandelsbolagets partihandelsrätt är begränsad till försäljning endast till dem som har serveringstillstånd. Ändringen i första meningen i paragrafen är föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel. Köp av spritdrycker, vin och starköl som behövs för rörelsen från någon annan än den som är berättigad att bedriva partihandel eller detaljhandelsbolaget kan, liksom , medföra återkallelse av serveringstillståndet, se 7 kap. 19 §. I andra meningen erinras om att den som har serveringstillstånd för servering till allmänheten året runt med stöd av det tillståndet får föra in drycker som behövs i serveringsrörelsen, jämför 4 kap. 2 § första stycket. Ändringen i första stycket första meningen är föranledd av att de nuvarande partihandelstillstånden avskaffas och ersätts med en reglering som är direkt kopplad till de skatterättsliga begreppen på området, jämför 4 kap. 1 §. Detta medför bl.a. att det uttryckliga kravet i första stycket andra meningen att den som ansöker om tillstånd också skall visa att han har tillfredsställande lagringsmöjligheter endast kommer att gälla i förhållande till den som ansöker om tillverknings- eller inköpstillstånd. I ett nytt fjärde stycke erinras om att lagen om alkoholskatt innehåller vissa bestämmelser om vilka förutsättningar som skall vara uppfyllda för att grunda rätt till partihandel enligt 4 kap. 1 § första stycket alkohollagen, se bl.a. 9 § lagen om alkoholskatt. Bestämmelserna i lagen om alkoholskatt innefattar bl.a. vissa EG- rättsliga krav på lagringsmöjligheter. Ändringen är föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel. I andra meningen erinras om att rätten till partihandel endast avser den dryck som omfattas av godkännandet som upplagshavare eller registreringen som varumottagare enligt bestämmelserna i lagen om alkoholskatt. Ändringen är föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel. Ändringen i första stycket är föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel. I ett nytt andra stycke erinras om att lagen om alkoholskatt innehåller vissa bestämmelser om återkallelse som medför förlust av rätten till partihandel enligt 4 kap.1 § första stycket, se bl.a. 11 § lagen om alkoholskatt. Den nya 22 § motsvarar i huvudsak vad som redan gäller enligt 2 och 3 §§ alkoholförordningen (1994:2046). I första stycket anges att en kommun som fattat beslut i ärende enligt alkohollagen skall tillställa Alkoholinspektionen samt berörd länsstyrelse och polismyndighet en kopia av beslutet. En nyhet är att, i fråga om beslut som avser tillstånd för servering till allmänheten året runt, en kopia också skall tillställas och beskattningsmyndigheten, dvs. Sist nämnda skyldighet hänger samman med att innehavare av ifrågavarande serveringstillstånd själva får föra in drycker som behövs i rörelsen, se 4 kap. 2 § första stycket. Underrättelseskyldigheten enligt paragrafen omfattar såväl beslut om utfärdande av tillstånd som beslut om återkallelse av ett tillstånd. I andra stycket anges att kommunen skall utfärda bevis om tillstånd som kommunen har meddelat. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Alkoholinspektionen får meddela närmare föreskrifter om vilka uppgifter ett sådant bevis skall innehålla. Det kan gälla uppgifter om bl.a. tillståndshavare, tillståndstiden och de rättigheter som följer av tillståndet, jämför 3 § alkoholförordningen. I ett nytt tredje stycke har tagits in en erinran om att bestämmelser om överklagande av beskattningsmyndighetens beslut finns i 35 § lagen om alkoholskatt. Genom den nya 7 a § kriminaliseras förvärv bl.a. av s.k. hembränd sprit. I första meningen utkrävs ansvar av den som uppsåtligen förvärvar sprit eller spritdryck som uppenbarligen är olovligen tillverkad, dvs. som tillverkats i strid med 2 kap. 1 §. Kriminaliseringen i första meningen omfattar alla typer av förvärv, dvs. även förvärv genom gåva. Motsvarande gäller enligt 6 § lagen (1960:418) om straff för varusmuggling, enligt vilken bestämmelse straffrättsligt ansvar för olovlig befattning med smuggelgods kan utkrävas vid alla typer av förvärv. Ansvar utkrävs enligt andra meningen även av den som, utan att vara berättigad till försäljning eller yrkesmässigt inköp enligt alkohollagen – dvs. annan än den som har meddelats ett inköps- eller serveringstillstånd eller som är berättigad att bedriva partihandel – uppsåtligen förvärvar spritdryck, vin eller starköl från någon som inte är berättigad att bedriva detaljhandel med varan här i landet eller som uppenbart inte är berättigad att bedriva servering av varan. Till skillnad mot kriminaliseringen i första meningen utkrävs ansvar endast vid förvärv genom köp eller byte. Enligt andra meningen, som såvitt gäller köp av teknisk sprit har sin motsvarighet i 10 a § i förslaget till lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m., kriminaliseras således onerösa förvärv av lovligen tillverkad men olovligen försåld spritdryck, vin eller starköl. De förvärv som faller in under kriminaliseringen är bl.a. köp av en langare av en spritdryck som denne inhandlat hos detaljhandelsbolaget, köp av t.ex. en arbetskamrat eller en granne av vin som denne lagligen fört in i landet och köp av starköl på en s.k. svartkrog. Genom formuleringen i andra meningen kan ansvar utkrävas även av den som köper spritdryck, vin eller starköl genom distansförsäljning, dvs. av den som köper drycken genom beställning t.ex. på Internet eller per postorder från en utländsk handlare. Den valda straffskalan möjliggör användandet av vissa straffprocessuella tvångsmedel, t.ex. husrannsakan. Köp som sker genom servering vid i och för sig godkända serveringsställen faller utanför det straffbara området liksom inköp av öl, dvs. Det skulle föra alltför långt att kriminalisera dessa former av köp. Som exempel på köp som således faller utanför det straffbara området kan nämnas köp genom servering på en licensierad restaurang av en alkoholdryck som inte får serveras där eller inköp av öl i en butik som inte uppfyller de i alkohollagen uppställda kraven för detaljhandel med sådana varor. I sammanhanget bör observeras bestämmelsen i 9 § andra stycket som innehåller en begränsning av medverkansansvaret för den till vilken bl.a. alkoholdrycker har anskaffats för personligt bruk. Bestämmelsen medför att 7 a § är exklusivt tillämplig på olovliga förvärv av sprit och alkoholdrycker. Även gärning som avses i den nya 7 a § kan vara att anse som ringa. Uppsåtliga inköp av hembränt kan inte anses som ringa, medan t.ex. inköp av en mindre mängd starköl från en bekant som köpt varorna hos Systembolaget framstår som ett betydligt lindrigare brott och därför kan ses som ringa. Omfattande inköp på distans utgör ett annat exempel på vad som inte kan vara att betrakta som ringa brott. Ändringarna i paragrafen är föranledda av den nya ordningen för rätten till partihandel. Det är mot bakgrund bl.a. av den importrätt som ges innehavare av vissa serveringstillstånd angeläget att beskattningsmyndigheten får ha terminalåtkomst till uppgifter i Alkoholinspektionens register. Lagändringarna träder i kraft . Partihandelstillstånd som före ikraftträdandet har meddelats annan än den som avses i 4 kap. 1 § skall i motsvarande omfattning gälla som rätt till partihandel enligt den nya ordningen, dock längst till utgången av . Administrativa ingripanden mot den som enligt 2 övergångsvis behåller sina partihandelsrättigheter enligt den gamla ordningen, skall handläggas av Alkoholinspektionen i enlighet med 7 kap. 18 § i dess lydelse före ikraftträdandet. Ansökningar om partihandelstillstånd som har kommit in till Alkohol- inspektionen och som inte har prövats slutligt vid ikraftträdandet skall överlämnas för handläggning hos beskattningsmyndigheten. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. Genom bestämmelsen, som såvitt gäller förvärv av spritdryck har sin motsvarighet i 10 kap. 7 a § i förslaget till lag om ändring i alkohollagen (1994:1738), kriminaliseras olovliga inköp av lovligen tillverkad teknisk sprit. Ansvar för förvärv av olovligen tillverkad sprit följer av den angivna bestämmelsen i alkohollagen. Enligt andra meningen skall inte dömas till straff om gärningen är att anse som ringa. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter Ändringen i första stycket är föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel. Ändringen i andra stycket följer av att det i alkohollagen (1994:1738) och lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. (LFT) finns en uttömmande reglering av i vilka fall införsel av alkoholvaror lagligen kan ske, se 4 kap. 2 § alkohollagen och 4 § LFT. Regleringen innebär bl.a. att det inte föreligger någon rätt till införsel av alkoholvaror i form av kommersiella försändelser till enskilda, dvs. för distansförsålda varor. Bestämmelser om förfarandet i de fall en alkoholvara inte får lämnas ut finns i 2 kap. 17 och 22 §§ punktskattekontrollagen. Ändringen i femte stycket är framför allt föranledd av den nya ordningen för rätten till partihandel. Ett förtydligande har också gjorts såtillvida att alkoholvara i form av gåva inte får lämnas ut om mottagaren är . Vad som är att anse som gåva regleras i 4 kap. 2 § andra stycket 6 alkohollagen. Bestämmelser om förfarandet när en omhändertagen vara inte kan sändas åter till avsändaren finns i 3 kap. 6, 7 och 9 §§ punktskattekontrollagen. Jag anser att den nuvarande tillståndsprövningen och tillsynen över partihandeln skall behållas. Avgiftssystemet behöver dock revideras. Utredningen har – med hänvisning bl.a. till EG-rätten – föreslagit att det nuvarande tillstånds- och tillsynssystemet skall avskaffas. Jag anser att utredningen härvid har gått långt utöver vad och har tagit upp som kritik mot i den s.k. Franzéndomen respektive i den formella underrättelsen. Domstolen och kommissionen har kritiserat det svenska systemet utifrån artikel 30 i EG-fördraget, dvs. stadgandet om det fria varuflödet mellan länder inom unionen. Den interna svenska kontrollen av aktörerna på alkoholmarknaden har man inte haft synpunkter på. Man har identifierat de delar av regelverket som ansetts lägga oacceptabla hinder i vägen för exporten från andra till . Det är enligt min mening främst fråga om storleken på tillverkarnas och partihandlarnas tillsynsavgifter. Kontrollen av aktörerna på den svenska marknaden är således inte ett intresse för EG-organen. Domstolen har underkänt tillståndssystemet med hänsyn till villkoren. Jag bedömer att kommissionen accepterar kontrollsystemet som sådant om det anpassas på de kritiserade punkterna. Det framgår också att avgifterna inte skall vara högre än att de motsvarar de förvaltningskostnader som nödvändigt följer av tillsynsförfarandet. Någon annan ståndpunkt framfördes inte heller vid utredningens besök i . Utredningens förslag att avskaffa tillstånd för och tillsyn av partihandel går således, enligt min uppfattning, långt utöver vad som krävs för en anpassning till EG-rätten. Avgifterna regleras i alkoholförordningen. Denna bör ses över. Någon lagändring behövs således inte för att anpassa avgifterna till vad EG-rätten kräver. Jag vill peka på att avgifterna kan halveras redan genom att finansieringen av länsstyrelsernas tillsyn tas bort från avgiftssystemet. Jag anser att utredningen också har underskattat värdet av kontrollen av de ekonomiska aktörerna inom partihandeln och helt missat poängen med det tillstånds- och tillsynssystem som 1995 ersatte monopolordningen. Jag vill här påminna om vad som anfördes i frågan i propositionen som ligger till grund för alkohollagen. Där framhålls att tidigare var grunden för det statliga agerandet att hålla privata vinstintressen borta från alkoholhanteringen. blir grundsatsen att marknadskrafterna skall kontrolleras via ett system med tillstånd, tillsyn och sanktioner som skall hanteras av en ny alkoholmyndighet, 1994/95:89 s. 48. Behovet av denna tillsyn har inte fallit bort. Tvärtom har den fortsatt hög giltighet på en marknad som ännu inte stabiliserat sig och som omfattar ca 320 företag. Än större kan behovet visa sig vara om förutsättningarna på alkoholområdet radikalt förändras. Med tillståndsprövning, inspektionsbesök, rapporter och kontakter med branschsammanslutningar och olika myndigheter får Alkoholinspektionen information om enskilda företags agerande och om hur branschen sammantaget fungerar. Detta ger möjlighet att påverka utvecklingen med information, rådgivning, sanktioner etc. och därigenom hävda det sociala ansvarstagandet som är grunden för alkoholpolitiken. Eftersom det sociala ansvarstagandet ofta står i kontrast mot det kortsiktiga ekonomiska intresset är det väsentligt med en förprövning av aktörerna och tillsyn över dem från dessa utgångspunkter. Tillsynen syftar i hög grad till att föreb ygga fel och misstag samt en enhetlig och riktig lagtillämpning. Härigenom kan marknaden utvecklas i ordnade former i den riktning som statsmakterna har lagt fast. Det gynnar såväl samhällsintressena som de seriösa företagarna. Utredningen föreslår att tillståndsprövningen skall avskaffas. Kvar blir endast den prövning som Särskilda skattekontoret gör vid godkännande av upplagshavare eller registrering av varumottagare. Denna prövning har andra utgångspunkter och har till syfte att försäkra att staten får in alkoholskatt. Det blir således ingen prövning av lämpligheten att arbeta med den socialt ansvarsfulla uppgiften att sälja alkoholdrycker. Även tillsynen föreslås slopad. Endast skattekontroll kvarstår. Denna fyller inte det socialpolitiska syftet i alkohollagstiftningen. Särskilda skattekontoret är inte heller vare sig rustat eller lämpat för uppgiften. Något dubbelarbete förekommer inte. Tvärtom stärker de olika regelsystemen varandra. Alkoholinspektionens tillståndsprövning avseende den sökande och företrädare för honom samt lokaler m.m. behöver endast kompletteras med Särskilda skattekontorets prövning av säkerhet för skatt och betalningsförmåga i det fall företaget kommer att vara skattskyldigt. Tillsynen bör utvecklas till ett närmare samarbete mellan alkoholtillsynen, skattekontrollen och gränsskyddet, där varje myndighet granskar företagarna utifrån sina utgångspunkter och efterlevnaden av sina respektive bestämmelser. Utredningens förslag att förbehålla partihandelsrätten för godkända upplagshavare och registrerade varumottagare enligt alkoholskattelagen innebär att de ca 100 partihandlare som inte vill arbeta under skattesuspension antingen får upphöra med verksamheten eller tvingas söka godkännanden som man inte är intresserad av. Det rör sig om företag som antingen importerar drycker som oregistrerade varumottagare eller företag som endast arbetar med obeskattade varor på den svenska marknaden. Utredningens förslag leder till en sämre kontroll av partihandelsmarknaden. Försämringen kompenseras inte av att köp av svartsprit kriminaliseras. En åtgärd som är väl motiverad i sig. Det leder också till försämrad alkoholstatistik i det att ingen rapportering kommer att ske till Alkoholinspektionen. Förslaget leder därför till försämrade möjligheter för Alkoholinspektionen att följa upp utvecklingen av alkoholhandeln. (Dir. 1998:19) Översyn av vissa bestämmelser i alkohollagen samt av bestämmelserna om försäljning av teknisk sprit m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppdrag att se över vissa bestämmelser i alkohollagen (1994:1738) samt i lagen (1961:181) om försäljning av teknisk sprit m.m. och att utarbeta förslag till ny lagstiftning för handeln med teknisk sprit och alkoholhaltiga preparat. I uppdraget ingår att kartlägga hur lagstiftningen på de områden som omfattas av utredningsuppdraget tillämpas och huruvida erfarenheterna från tillämpningen visar att ändringar, förtydliganden eller tillägg behövs på särskilda punkter. I samband med anslutning till EU trädde en omfattande lagreform på alkoholområdet i kraft. Reformen innebar bl.a. att monopolen för tillverkning, export, import och partihandel av alkoholdrycker försvann och ersattes av ett alkoholpolitiskt motiverat tillståndssystem. En ny myndighet, Alkoholinspektionen, inrättades. Den nya alkohollagen (1994:1738), som ersatte lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. och lagen (1977:293) om handel med drycker, innebar även i övrigt vissa genomgripande förändringar av reglerna för alkoholhantering, bl.a. vad avsåg reglerna för Även om reformen innehöll omfattande materiella och organisatoriska förändringar avsågs inte att frångå de riktlinjer som under bred enighet hade antagit genom alkoholpolitiska beslut, bl.a. att lagstiftningen på alkoholområdet i ett social- och hälsopolitiskt perspektiv skall syfta till att begränsa det privata vinstintresset och alkoholens tillgänglighet samt att skydda ungdomen. Alkohollagen har varit i kraft . Mot bakgrund av sina erfarenheter som central tillsynsmyndighet vid tillämpningen av lagen har Alkoholinspektionen kommit in med en skrivelse med förslag till olika författningsändringar. Dessa förslag behandlar frågor kring inköpstillstånd, partihandelsrätt för kronofogdemyndigheter, krav på att endast anställd personal får anlitas i serveringsrörelse, Alkoholinspektionens föreskriftsrätt, olika tillsyns- och registerfrågor m.m. Alkoholinspektionen har i regleringsbreven fått i uppdrag att utvärdera kommunaliseringen av tillstånds- och tillsynsfrågor avseende servering (jfr.