sou · GMB316 · 1999-01-01 00:00:00 — Olika förklaringar behöver emellertid inte utesluta varandra. Studier som försöker besvara frågan om orsaker till negativa attityder kan delas in i olika typer beroende på var de lokaliserar orsakerna. Det finns socio-kulturella förklaringar, psy- kodynamiska förklaringar, historiska förklaringar, demografiska förklaringar, förklaringar som grundar sig på personlighet. Livneh har klassificerat olika orsaker till negativa attityder och urskiljer då sex olika förklaringsmodeller: (1) 3OCIO KULTURELLA OCH PSYKOLOGISKA F¶RKLARINGAR. Enligt dessa står orsakerna till negativa attityder att finna i sociala och kulturella normer och traditioner å ena sidan och till psykologiska erfarenheter å den andra. Exempel på socio-kulturella faktorer är samhällets betoning på fysisk integritet, "den perfekta kroppen", 102 /RSAKER TILL NEGATIVA utseendet och hälsan. Andra socio-kulturella faktorer är den vikt som tillskrivs personliga prestationer, produktivitet, personens förmåga att göra karriär inom arbetslivet. I denna förklaringsmo- dell ryms också socio-kulturella normer som tillskriver – öppet eller förtäckt – nedvärdering eller t.o.m. degradering av att ha ett funktionshinder. Psykologiska förklaringar förlägger orsakerna till negativa attityder på en mer personlig nivå. De vanligast före- kommande orsakerna är de som inbegriper förväntningar på att en person med funktionshinder bör sörja och känna sig bedrövad över att han eller hon saknar en kroppsfunktion eller en kroppsdel. En mängd av icke-relaterade negativa egenskaper associeras med och generaliseras utifrån ett enda fysiskt eller mentalt karaktäristika (Livneh 1988). Denna förklaringsmodell kan finna mycket stöd i olika slags forskning. Sociokulturell påverkan är en betydelsefull faktor att räkna med i mellanmänskligt samspel. Värderingar kan komma fram i sådana uttalanden som "det är inte normalt", "det är pato- logiskt" eller "det är omänskligt" (1974) för att beskriva ett beteende som av icke-funktionshindrade uppfattas som avvikande från gängse normer om vad som bör förväntas av en människa eller hur hon bör se ut. Utifrån dessa normer är exempelvis män- niskor med fysiska funktionshinder avvikande (1974). (1984) förmedlas begrepp som fysisk, yttre charm redan i mycket tidig ålder och alla lär sig att värdera per- soner genom denna dimension. Personer med ryggmärgsskador kan som en konsekvens av detta underskatta sig själva och tro att alla andra också underskattar dem. Resultatet kan bli att rygg- märgsskadade drar sig undan socialt umgänge. (1991) har funnit att det i de allra flesta fall är i en anställningsintervju som omdömet om den pre- sumtive arbetstagaren fälls. Det innebär att beslutet i stort sett grundar sig på egenskaper som t.ex. utseende och kroppsspråk. Detta försätter personer med fysiska funktionshinder i underläge under intervjun. menar att de flesta människor värderar andra utifrån utseendet på ett mycket tidigt stadium. Många personer med fysiska funktionshinder avviker från vad som anses attraktivt vilket leder till spänd interaktion, formandet av negativa attityder och diskriminering. /RSAKER TILL NEGATIVA 103 Ambivalenstesen är central i socio-kulturella och psykologiska förklaringsmodeller eftersom ambivalenstesen betonar både soci- ala och psykologiska faktorers betydelse. Individer med funk- tionshinder betraktas på ett sätt som framkallar ambivalenta känslor av medlidande och sympati, men också av aversion och avsmak. Följden blir att man försöker undvika att möta funk- tionshindrade personer för att inte uppleva dessa ambivalenta (2) !FFEKTIV KOGNITIVA F¶RKLARINGAR. Dessa förklaringar sträcker sig längs en axel från emotionella reaktioner (ångest, skuld) i den ena änden till intellektuella reaktioner (brist på självinsikt, oför- mågan att tolerera dubbeltydighet) i den andra änden. Orsakerna till negativa attityder när man nalkas dem från ett affektivt per- spektiv inkluderar motvilja mot funktionshindrade på grund av kroppsliga missbildningar eller mentala och känslomässiga för- hållanden som påverkar ens beteende, rörelsehinder eller tal. En av de orsaker till negativa attityder som oftast hänvisas till, är hotet mot ens egen kroppsliga självbild när man är i kontakt med en funktionshindrad person, dvs. rädslan att något liknande skulle kunna hända en själv (Livneh 1988). (3) &¶RKLARINGAR OM MEDVETNA OMEDVETNA ATTITYDER. Exempel på medvetet grundade, bestämmande faktorer till negativa attity- der är sådana som ser kopplingen mellan personligt eller mora- liskt ansvar och orsaken till funktionshinder, rädslan för "besmittelse" genom interaktion. Omedvetna förklaringar inrym- mer erfarenheter som kan associeras till tidig barndom, liksom erfarenheter som framställer funktionshinder som ett straff för begångna synder, kastrationsångest, separationsångest, rädsla för döden, etc. Med andra ord, orsakerna till negativa attityder enligt förklaringsmodellen om medvetna-omedvetna attityder sträcker sig från de som den icke-funktionshindrade personen är helt med- veten om till de som man är helt omedveten om (Livneh 1988). (4) &¶RFLUTNA ERFARENHETER NUTIDA SITUATION F¶RKLARINGAR. Den fjärde förklaringsmodellen ställer faktorer som härrör från tidiga erfarenheter i barndom och uppfostran mot faktorer som är för- ankrade i nutida erfarenheter (Livneh 1988). (5) &R¥N INTERNT TILL EXTERNT H¤RSTAMMANDE FAKTORER. Denna förklaringsmodell söker fånga vilken inverkan kön, ålder, socio- ekonomisk ställning, utbildning m.m. har på attityder till personer 104 /RSAKER TILL NEGATIVA med funktionshinder och kontrasterar dessa med faktorer som sägs framkalla negativa attityder hos icke-funktionshindrade (som exempelvis att ha blivit överbeskyddad, att vara osäker eller till- (Livneh 1988). (6) 4EORETISKT GRUNDADE EMPIRISKA STUDIER. Orsaker bakom negativa attityder kan ingå i ett helt teoretiskt resonemang eller vara resultatet av ett avgränsat empiriskt studium av en viss population. Majoriteten av förklaringar ingår i större teorier, till dessa hör förklaringar om tidiga barndomserfarenheter, utveck- ling av psykodynamiska mekanismer, etc. (Livneh 1988). 5.3Antropologiska förklaringar till attityder och bemötande Sambandet mellan socio-kulturella variabler och den status som personer med funktionshinder har i olika kulturer är föga utfors- kat. Det finns bara ett fåtal studier som undersöker attityder till personer med funktionshinder i ett tvär-kulturellt perspektiv. En bok som oftast refereras till i detta ämne är (1948) arbete. Makarna har undersökt den status som per- soner med fysiska funktionshinder har i olika icke-västerländska samhällen. I denna studie formulerades vissa hypoteser angående vilka samhällen som uppvisar de bästa förutsättningarna för integration. Dessa förutsättningar är: hög produktivitet i förhål- lande till befolkningen och en relativt jämlik fördelning av resur- serna, liten konkurrens samt att kriterierna för att nå framgång är relaterade till individens förmåga. (1962) refererar till ovannämnda antropologiska arbete angående skillnader i status hos funktionshindrade personer mellan olika grupper eller samhällen. Antropologiska data visar att det finns stora statusvariationer för fysiskt funktionshindrade i olika kulturer. Attityder gentemot personer med funktionshinder står i relation till deras status. På grundval av status och rollför- väntningar kan fem olika kategorier urskiljas. 1) 0ARIA Enligt hinduismen är en individs nutida status resul- tat av hans handlingar i tidigare inkarnationer. Följaktligen har funktionshindrade personer sig själva att skylla, och de kan inte förvänta sig varken medlidande eller sympati från troende hin- /RSAKER TILL NEGATIVA 105 Funktionshindrade personers status är låg i ett klassindelat samhälle som det indiska. Genom en sluten social skiktning, baserad på kastsystem, lever de ett liv isolerat från den övriga befolkningen. Individerna föds in i en kast som bestämmer deras position och prestige, arbetsuppgift, boende och sociala relatio- ner. 2)I vissa kulturer betraktas personer med funktionshinder som en EKONOMISK B¶RDA och får därigenom en mycket låg status. 3)I de kulturer där funktionshindrade personers position karaktäriseras av TOLERANT UTNYTTJANDE bestäms integrationen och deltagandet av individens egen förmåga. Resultatet blir att funk- tionshindrade personer utnyttjas inom lågstatusarbeten. 4)"EGR¤NSAT DELTAGANDE. Offentligt deltagande är i många avseenden starkt begränsat, och det finns klart uttalade gränser för fysiskt handikappade personers handlingsfrihet. 5),AISSEZ FAIRE. Personer med funktionshinder behåller sin position inom familjen, även om personen inte kan bidra i arbetet. Nyare forskning (Triandis 1990) har försökt förklara olika kulturers inställning till funktionshinder med hjälp av dimensio- nen individualism-kollektivism. Triandis menar att i individualis- tiska kulturer är människor mer toleranta mot avvikande, medan i kollektivistiska kulturer är stigmatiseringen och skammen star- kare mot alla dem som avviker från den gemensamma . I individualistiska kulturer utövas social kontroll huvudsakligen genom skuld, men i de kollektivistiska genom skam. Longmore (1987) menar att en fundamental förändring i män- niskors attityder till funktionshinder i de västerländska samhäl- lena skedde i och med uppkomsten av medi- cinska förklaringar som innebar att funktionshinder inte var ett oföränderligt tillstånd förorsakat av övernaturliga krafter. Men denna förändring var inte enbart positiv. Vetenskapliga framsteg innebar också ökad paternalism, kustodiell inställning, straff i samband med psykiatrisk behandling, diskriminerande lagstift- ning som oftast rättfärdigades med socialdarwinism. En avgö- rande förändring, emot segregering och fördomar mot funktions- hindrade personer, inträffade med mänskliga- rättigheter-rörelsen som bl.a. ifrågasatte den medicinska model- len. 106 /RSAKER TILL NEGATIVA Att attityderna till personer med funktionshinder så ofta karaktäriseras av medlidande beror på att handikapp i regel kopplas till sjukdomsbegreppet menar (1972). Det är välgörenheten som har medverkat till att skapa en "sjukdomsroll" som i sin tur tar sig uttryck i tacksamhet, passivitet och underläg- sen position. menar att det är attityder som välgören- hetsmentalitet och medlidande som har lett till att funktionshind- rade personer lever ett isolerat liv. Välgörenhet har en innebörd eftersom välgörarens beteende förmedlar en attityd till den som har ett funktionshinder. Det är en negativ attityd som förmedlas. Isoleringen är således en effekt av människans förhållningssätt till personer med funktionshinder och inte av själva funktionshindret. Furnham (1995) drar den helt motsatta slutsatsen angående sam- bandet mellan välgörenhet och attityder till personer med funk- tionshinder. Furnham har undersökt vilka de psykologiska fakto- rerna är som påverkar en persons attityd och beredvillighet att donera pengar till välgörenhetsorganisationer. Det finns, menar , i stort sett två grupper, de som tror att välgörenhetsor- ganisationer kan lindra lidande och minska det relativa underläge som vissa grupper befinner sig, medan andra tror att detta är sta- tens roll. Furnhams slutsats är att det finns ett samband mellan en positiv inställning till välgörenhet till utsatta grupper och till funktionshindrade personer eftersom båda i grund och botten gäller inställning till de som är i en ogynnsam situation. Furnham menar att människor som är positiva till välgörenhet också har en positiv inställning till personer med funktionshinder. Hännestrand (1994, 1995) har funnit att ett omvänt samband existerar mellan välgörenhet som grund för finansiering av ledar- hundsverksamheten och andelen förvärvsarbetande bland syn- skadade personer. I länder där verksamheten är finansierad genom välgörenhet är andelen förvärvsarbetande synskadade mycket lägre än i de länder där verksamheten är offentligt finansierad. Det som förklarar sambandet är, enligt Hännestrand, att välgören- het stigmatiserar de synskadade, de framstår som hjälpbehövande och beroende av andras hjälp, en attityd som inverkar på deras möjligheter att få arbete. I länder som saknar ett socialt trygghets- system präglas attityderna till funktionshindrade personer av om- händertagande och allmosor. /RSAKER TILL NEGATIVA 107 Westbrook ET AL. (1993) har genom att studera attityder gente- mot funktionshinder hos sjukvårdspersonal med olika etnisk bak- grund försökt visa skillnader bland olika kulturer när det gäller inställningen till funktionshinder. Urvalspopulationen bestod av sjukvårdspersonal i med olika etnisk bakgrund (kinesisk, italiensk, tysk, arabisk, engelsk). De tillfrågades om sin inställning till 20 olika typer av funktionshinder. Signifikanta skillnader kunde konstateras för 19 av dem. Generellt sett upp- visade personer med tysk och engelsk bakgrund den mest accep- terande inställningen. På grundval av denna och liknande studier menar . att det finns tillräckligt med belägg för att hävda att attityder till funktionshindrade personer blivit mindre negativa i utvecklade länder, men att diskrimineringen och den negativa inställningen till personer med funktionshinder förblivit oförändrad i många utvecklingsländer. Det finns emellertid andra forskare som bestrider tesen att attityderna till personer med funktionshinder har blivit bättre i det moderna samhället. (1990), exempelvis, menar att kapitalismens uppkomst har inne- burit hårdare attityder, eftersom kapitalismen starkt betonar vär- den som individualism, prestation och oberoende. De ord vi använder har stor inverkan på om människor med funktionshinder upplever att de innefattas i, respektive utestängs ur den sociala gemenskapen. Ordvalet utsäger vad den talande anser om den han talar om. De ord som används i samband med olika funktionshinder både speglar och påverkar våra attityder. Språket spelar en viktig roll både i att skapa och återskapa nega- tiva attityder. Hännestrand (1995) observerar att begreppet "handikappad" i allmänt språkbruk används som en stämpel med vars hjälp människor definitionsmässigt placerar personer med funktionshinder i en underordnad position. I en undersökning om vilka effekter terminologin kan ha på den allmänna uppfattningen och på de attityder som formas till personer med utvecklingsstörning påpekar . (1993) att stämplingen av någon som handikappad har effekten av en själv- uppfyllande profetia. Att stämpla någon som handikappad innebär 108 /RSAKER TILL NEGATIVA att människor i omgivningen börjar agera på ett visst sätt enligt gängse roller och förväntningar som tillskrivs personer till exem- pel med utvecklingsstörning och på detta sätt förstärks förvänt- ningar . Att exempelvis säga att någon är "obildbar" leder till att personen i fråga inte ges möjlighet till utbildning vil- ket leder till stora kunskapsluckor och att stämpeln "obildbar" bekräftas. Benämningar är med andra ord viktiga instrument i konstruktionen av den sociala verkligheten, eftersom språk är det instrument genom vilket medvetandet formas. I samma takt som terminologin förändras, förändras också medvetandet om de soci- ala, politiska och ekonomiska möjligheterna för den grupp det gäller. Handikapprörelsen har därför målmedvetet arbetat på att förändra terminologin. "Rörelsehindrad" är ett icke- stigmatiserande begrepp, istället för det gamla "vanför" som var det begrepp som användes . (1993) har undersökt de begrepp som använts om olika funk- tionshinder i . Förändringar i terminologi ser hon som en effekt av den nya pedagogik som utvecklades för att undervisa personer med funktionshinder. Beteckningar som "idiot", "sinneslö", "lytt", "abnorm", "invalid", "vanför" etc. var kopplade antingen till en individs bristande arbetsförmåga eller till oför- mågan att tillgodogöra sig undervisning (se även Förhammar 1991). Enligt (1997) hänfördes döva barn alltifrån 1800- talets senare del, liksom andra handikappade barn, till kategorin "abnorma" eller också kallades de "defekta". Undervisning, i den mån en sådan existerade, kallades "abnormundervisning", och skolorna kallades "abnormskolor" medan speciallärare kallades "abnormlärare". Det dröjde ända innan begreppet abnormskola ersattes med specialskola. Det bör noteras att det dröjde ända till 1992 innan begreppet "sinnesslö" utmönstrades ur lagstiftningen. "Sinnesslö" ersattes av termen "allvarlig psykisk störning" som en anpassning av terminologin inom straffrätten (prop. 1990/91:58 om psykiatrisk tvångsvård, m.m.). Örlegård (1995) har undersökt attityder i äldre pedagogiska handböcker och i offentliga utredningar genom att studera vilka ord och begrepp som användes om personer med hörselskada. Hon fann att med tiden har attityderna till döva personer, tecken- språk och dövundervisningen förändrats. Detta gäller speciellt för /RSAKER TILL NEGATIVA 109 de länder där teckenspråket har status som officiellt språk för döva. Det har lett till en attitydförändring om döva personers möjligheter att utbilda sig och att delta på samma villkor i sam- hället. Örlegård drar slutsatsen att attityderna i samhället föränd- ras i samband med ökad kunskap och genom att ge funktions- hindrade personer samma rättigheter som andra. (1990) spårar handikappbegreppet till att vara sam- tida med välfärdsstatens uppkomst och menar att dess utveckling hänger samman med funktionshindrade personers förändrade ställning i produktionen. Lieberg (1986) har funnit att man bör- jade använda begreppet i officiella svenska sammanhang i samband med en utredning av hjälpbehovet hos vissa eftersatta grupper i samhället. Som ett resultat av detta arbete kom begreppet "handikappad" att ersätta begreppet "vanför" och "invalid" inom socialförsäkringssystemet. I det agrara samhället fanns det inte, enligt , en gemensam benämning för olika grupper med funktionshinder. Begreppsparet arbetsför- mögen/arbetsoförmögen var tillräckligt för att särskilja de som var berättigade till fattigvård. Under industrialiseringen användes begreppet "lytta" för att sammanfatta olika grupper som inte hade ett självklart förhållande till lönearbete. Begreppet "handikappade" användes mer allmänt . Begrep- pet innebar dels en generalisering – olika grupper med funktions- hinder omfattas av samma begrepp – och dels en ny förståelse av handikappets karaktär. har det både i och internationellt pågått en diskussion om att utveckla begrepp som klargör att handikapp uppstår i relation mellan personer med funktionshinder och samhället. Därmed har betoningen förskjutits från en individualistisk medicinsk förståelse av handikapp till en förståelse av handikapp som en medborgarrättsfråga. (1996) diskuterar i en uppsats de förändringar i språk och terminologi som skett i angående funktionshinder och i synnerhet utvecklingsstörning. vill på detta sätt belysa hur termer blir till stigma och förolämpningar i vardagsspråket. Den fråga hon ställer är om nya termer kan leda till förändringar i attityder. Hon konstaterar att många myter och fördomar fortfarande lever kvar, de språkliga förändringarna till trots. Språkliga förändringar har inte lett till förändringar i attityder, vilket innebär att förändringar i termino- 110 /RSAKER TILL NEGATIVA logi inte är tillräckliga för att åstadkomma större attitydföränd- ringar. Detta beror på att fördomar vilar på förutfattade meningar och myter och dessa är djupt rotade. Människor är ofta inte ens medvetna om att de är bärare av dessa attityder, menar . Funktionshindrade människor behöver definitioner som de kan acceptera och som inte är stigmatiserande. Ett hinder för icke- stigmatiserande terminologi är att många välgörenhetsorganisa- tioner just har dessa gamla attityder som förutsättning för sitt väl- görenhetsarbete, menar . 5.5Personer med funktionshinder och massmedia Cumberbatch och Negrine (1992) har forskat i hur personer med funktionshinder framställs i brittisk TV. De frågor som ställdes var: Hur beskrivs funktionshinder och funktionshindrade männi- skor? Hur formas dessa beskrivningar och hur påverkar TV dem? Undersökningen var upplagd i två delar. Först undersöktes hur ofta funktionshindrade personer uppträdde i TV, vilka program de medverkade i och hur de presenterades. Därefter har forskarna undersökt de attityder som olika grupper har till funktionshind- rade personer genom att intervjua TV-producenter, diskutera med olika grupper av funktionshindrade personer, deras familjer, resurspersoner och genom att göra en mindre surveyundersökning bland allmänheten. De har alltså utvärderat dessa gruppers reak- tioner till hur personer med funktionshinder skildras. Det finns flera intressanta resultat som detta forskningsprojekt kommit fram till. TV kritiseras för att inte arbeta för att informera om hur per- soner med funktionshinder lever. Funktionshindrade personer framställs på ett sätt som inte överensstämmer med verkligheten. Dispyten om definitionen gäller om en medicinsk eller social definition skall användas. Kritik riktas också mot att personer med funktionshinder är underrepresenterade och framställs på ett sätt som är antingen manipulativt eller nedlåtande, överlägset och beskyddande. I sin helhet, menar och , kan man säga att framställningen av funktionshindrade personer i brittisk TV är inadekvat och att de som arbetar i TV måste bli mer lyhörda för hur dessa människor framställs. /RSAKER TILL NEGATIVA 111 hindrade personer menar att det är direkt olämpligt att definiera på det sätt som många icke-funktionshindrade gör, av den anled- ningen att en del av det handikapp som funktionshindrade upplever är just en konsekvens av att bli så definierade. Rollen som funktionshindrad i TV innebär oftast en negativ beskrivning enligt forskarna. Människor med funktionshinder framställs inte som en del i vardagslivet. De roller som funktions- hindrade personer får står alltid i relation till deras funktionshin- der. Således, en person med funktionshinder framställs som ett objekt för medlidande (eller barmhärtighet), som ett objekt att bli förvånad över (att uppmuntra oss alla) eller som en tragisk figur (beroende på funktionshindret). Det är ganska osannolikt att han/hon framställs som en person, en individ, som råkar ha ett funktionshinder. Detta är en avgörande punkt som ofta betonas. TV-programmen framställer funktionshindret snarare än personen som råkar ha ett funktionshinder, eller annorlunda uttryckt, TV- tittare ser personen genom hans/hennes funktionshinder. Förhål- landen som är relaterade till funktionshindret används för att väcka löje, etc. Framställningen av funktionshindrade personer i TV-filmer menar och kännetecknas av stereotyper. Funktionshindrade personer framställs som kriminella eller som maktlösa och patetiska. När framställningen av personer med funktionshinder jämförs med andra, är det iögonfallande att funk- tionshindrade personer har en lägre status. Det är mindre sanno- likt att de har rollen av professionella eller tjänstemän och mer sannolikt att de är arbetslösa. De framställs som lågstatusmän- niskor, en status som blir ännu lägre på grund av deras funktions- hinder. Attityderna gentemot funktionshindrade gestalter skiljer sig också markant från andra gestalter. Det är mycket mer sanno- likt att personer med funktionshinder väcker sympati, medlid- ande, sorg, rädsla eller en beskyddande attityd till skillnad från andra gestalter, som oftast väcker respekt eller behag. Dessutom, den låga status som finns i att gestalta funktionshindrade personer blir ännu lägre genom icke-funktionshindrades attityder och bete- ende. När det gäller attityder till olika innebörder av handikapp framkom det i diskussionen med funktionshindrade personer att definitionsfrågan var mycket viktigt. De flesta människor ser handikapp som en medicinsk kategori, fast fler blir mer och 112 /RSAKER TILL NEGATIVA