sou · GMB343 · 1999-01-01 00:00:00 — Enligt pro- positionen har hälso- och sjukvården flera viktiga uppgifter i det före- byggande arbetet, men till stora delar måste folkhälsopolitiken verk- ställas genom insatser från andra samhällssektorer, t.ex. utbildnings- politiken, miljöpolitiken, trafikpolitiken, alkohol- och drogpolitiken, jordbruks- och livsmedelspolitiken samt arbetsmiljö- och bostadspoliti- ken. I propositionen lämnas vissa riktlinjer som syftar till att stärka folk- hälsoarbetet och att utveckla hälso- och sjukvårdens roll i samman- hanget. Det gäller bl.a. följande: 66 &OLKH¤LSOPOLITIKEN HISTORIA OCH NUL¤GE · Underlag för hälsopolitiska program för föreb yggande insatser mot olika hälsoproblem skall regelbundet tas fram och revideras. Bl.a. nämns att program mot psykisk ohälsa och rörelseorganens sjukdo- mar skall tas fram med förtur. ·Med syfte att utveckla det skadeförebyggande arbetet skall åtgärder vidtas för att förbättra skadestatistiken. ·Det är viktigt att arbetslösheten som hälsorisk ytterligare klargörs och analyseras. Arbetslöshetens negativa hälsoeffekter bör beaktas vid utformningen av den framtida närings- och arbetsmarknadspoli- tiken. ·Sambandet mellan kost och hälsa betonas. Ökad kunskap hos be- folkningen om kostens betydelse för hälsan skall vara ett centralt mål för hälsoupplysningen. Speciell uppmärksamhet skall ägnas åt konsumtionsvanorna hos särskilda riskgrupper. ·Hälsoupplysningens roll för att föreb ygga ohälsa och främja en god hälsa betonas. Varje landsting skall inom sitt område ha ansvar för hälsoupplysningen. Landstingen skall samverka med andra organ som kommuner, myndigheter och organisationer. ·Betydelsen av ett tvärsektoriellt samarbete kring hälsofrågorna be- tonas. Hälso- och sjukvårdens roll i samarbetet skall främst vara att ta fram och förmedla kunskap om ohälsans orsaker och fördelning i befolkningen. Landstingens samhällsmedicinska verksamheter bör ha en central roll i sammanhanget. Kunskapen skall utgöra underlag för insatser inom andra samhällssektorer. Som en följd av förslagen i propositionen att både stärka och tydliggöra hälso- och sjukvårdens roll i det förebyggande arbetet beslutade riksda- gen om en komplettering av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) med en ny bestämmelse; 2 b §. Genom den nya bestämmelsen markeras sär- skilt att hälso- och sjukvården skall arbeta för att föreb ygga ohälsa samt att den som vänder sig till hälso- och sjukvården skall, när det är lämpligt, ges upplysningar om metoder för att föreb ygga sjukdom eller skada. Propositionen innebär i sammanfattning att begreppet samlad folk- hälsopolitik introduceras som vikten av ett aktivt och tvär- sektoriellt folkhälsoarbete betonas. I flera sammanhang framhålls bety- delsen av att grupper med ökad risk att drabbas av ohälsa skall upp- &OLKH¤LSOPOLITIKEN HISTORIA OCH NUL¤GE 67 märksammas i folkhälsoarbetet. De förslag som läggs fram i proposi- tionen är emellertid av mer övergripande och allmän karaktär. Det handlar snarare om allmänna bedömningar och övergripande ställ- ningstaganden än om förslag till konkreta åtgärder. 3.2.21991 års proposition betonar ökad jämlikhet Enligt propositionen Om vissa folkhälsofrågor (prop. 1990/91:175) skall ökad jämlikhet vara det överordnade målet för folkhälsopolitiken. Propositionen bygger i huvudsak på material från den s.k. Folkhälso- gruppen samt på folkhälsorapporter. Folkhälsogruppen tillsattes av regeringen, bl.a. som en följd av den tidigare nämnda propositionen om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården m.m. Folkhälsogruppens uppgift var bl.a. att följa hälsoutvecklingen, med särskild tonvikt på hälsans ojämlika fördelning samt att överväga behov av olika hälsopolitiska initiativ. I uppdraget ingick dessutom att analysera kunskapsbehov och beakta behov av utbildning inom områ- det. I propositionen framhåller regeringen att samhällets ekonomiska och sociala utveckling förmått skapa goda materiella villkor och ett långt friskt liv för flertalet i befolkningen. Men i vissa grupper har ut- vecklingen skapat sjuklighet, utslagning och för tidig död. Enligt rege- ringen har individen ett stort ansvar för sin egen hälsa, men alla med- borgare har "ett gemensamt ansvar att med hälsopolitiken motverka de mekanismer i samhällsutvecklingen som skapar en ojämlik hälsout- veckling". Hälsopolitiken har präglats av stor effekti- vitet i den meningen att folkhälsan har förbättrats avsevärt, men samti- digt finns det enligt regeringen flera tecken som tyder på att den sociala ojämlikheten i hälsan har ökat. I propositionen introducerar regeringen uttryckssättet en hållbar ut- veckling. På samma sätt som sker inom miljöpolitiken bör man inom hälsopolitiken, när olika utvecklingsalternativ skall bedömas, kunna tala om en hållbar utveckling ur ett hälsoperspektiv. Enligt regeringens uppfattning förutsätter en sådan hållbar utveckling "en samhällsutveck- ling och levnadsvanor som inte undergräver utan främjar möjligheterna för människan att leva ett hälsosamt liv". Den omständigheten att redan tidigare stora skillnader i hälsa mellan olika social- och yrkesgrupper kvarstår eller ökar är enligt propositionen att betrakta som en inte håll- bar utveckling ur ett folkhälsoperspektiv. Regeringen anser mot denna bakgrund att ökad jämlikhet skall vara ett överordnat mål vid priorite- ringar i folkhälsoarbetet. 68 &OLKH¤LSOPOLITIKEN HISTORIA OCH NUL¤GE Ett folkhälsopolitiskt arbete som syftar till att minska klasskillna- derna i hälsa måste enligt regeringen omfatta alla samhällsnivåer och flertalet samhällssektorer. På strukturell nivå är den ekonomiska ut- vecklingen och fördelningspolitiken av strategisk betydelse. På indivi- duell nivå krävs speciella insatser för att utforma hälsoupplysningen på ett sådant sätt att den når i första hand grupper "vilkas vardag präglas av påtvingade eller frivilligt valda ohälsosamma levnadsvanor". Det är enligt regeringen angeläget att man på alla samhällsnivåer söker vida- reutveckla former för information om förbättrad folkhälsa som utgår från de utsatta gruppernas livsperspektiv. Folkhälsans utveckling och fördelning är beroende av insatser inom de flesta samhällsområden. Arbetet för att förbättra folkhälsan är en kontinuerlig process som skall genomsyra hela välfärdspolitiken. Inne- hållet i och formerna för folkhälsoarbetet måste ständigt vidareutveck- las för att få genomslag i ett föränderligt samhälle. I propositionen re- dovisar regeringen ett antal strategier för folkhälsoarbetet under 1990- talet. Det gäller bl.a. följande: ·Folkhälsoarbetet skall betona och vidareutveckla det lokala deltagandet och engagemanget. Basen för folkhälsoarbete måste i allt högre grad läggas på lokal nivå, där program bör tas fram och insatser göras. I det lokala arbetet är en tvärsektoriell sam- verkan en självklarhet. Det lokala arbetet skall bedrivas så att det möjliggör en aktiv medborgarmedverkan. Folkrörelsernas engage- mang i det lokala arbetet är viktigt. ·Hälso- och sjukvården har en strategisk betydelse för ett effektivt folkhälsoarbete. Hälso- och sjukvårdens kunskaper om ohälsans omfattning, fördelning och orsaker måste i högre grad användas i andra samhällssektorers förebyggande hälsoarbete. ·Statens roll är bl.a. att ge stöd åt det lokala och regionala folkhälso- arbetet. Det kan ske genom bl.a. författningsstöd, nationell register- hållning och statistik, forskning och viss metodutveckling, interna- kontakter samt viss erfarenhetsspridning. ·Effektivt folkhälsoarbete förutsätter samarbete över sektorsgrän- serna. Det tvärsektoriella samarbetet bör utvecklas i flexibla och obyråkratiska former. ·Det tidigare inledda arbetet med hälsopolitiska program (som delvis var en följd av förslagen i ovan nämnda proposition Om utveck- lingslinjer för hälso- och sjukvården m.m.) skall vidareutvecklas och intensifieras. Folkhälsoprogrammen kan och bör ha olika inriktning. De kan inriktas mot specifika sjukdomar, riskfaktorer och samhällssektorer samt olika befolkningsgrupper. Hälsopolitiska mål skall utarbetas av myndigheter vars verksamheter är av &OLKH¤LSOPOLITIKEN HISTORIA OCH NUL¤GE 69 avgörande betydelse för befolkningens hälsa. De hälsopolitiska målen skall bl.a. inkludera mål och riktlinjer för att minska de skillnader i hälsa som finns mellan könen och mellan olika social- och yrkesgrupper. ·Det är väsentligt att hälsoaspekter beaktas när beslut tas inom olika områden. Metoderna för hälsorelaterade konsekvensbedömningar är emellertid relativt outvecklade inom många sektorer. Ett långsiktigt utvecklingsarbete är av stor betydelse för att säkerställa att hälso- mässiga konsekvenser av olika beslut kan belysas. ·Speciell uppmärksamhet bör ägnas kvinnor samt barn och ungdomar folkhälsoarbete. Skälet är dels de ökande sociala skillnaderna i ohälsa bland kvinnor, dels insikten om hälsans olika villkor bland barn och ungdomar. ·Det behövs ett fortsatt aktivt och intensifierat arbete under 1990- talet för att minska konsumtionen av såväl alkohol som tobak. (I propositionen redovisades också en rad konkreta förslag med syfte att uppnå en minskad konsumtion.) Slutligen skall också påpekas att folkhälsoproposition låg till grund för bildandet av . En närmare redovisning av roll och uppgifter lämnas i kapitel 4. 3.2.31994 års skrivelse – folkhälsoarbete en investering Det senaste tillfället när regering och riksdag mer samlat behandlat folkhälsofrågor var , med anledning av regeringens skrivelse Investera i hälsa – Prioritera för hälsa (skr. 1993/94:247). I skrivelsen lämnar regeringen en redogörelse över hälsoutvecklingen i . Vidare redovisas vissa åtgärder som regeringen avser att vidta inom folkhälsoområdet. Bl.a. aviseras här regeringens avsikt att tillkalla en kommitté med uppgift att formulera nationella mål för hälsoutveck- lingen. Skrivelsen baseras främst på underlag från tredje folkhälsorapport. I skrivelsen framhålls att en god hälsa är av stor vikt både för en- skilda individer och för samhället. För de enskilda medborgarna ger en god hälsa förutsättningar för ett aktivt liv med fullt deltagande i sam- hällslivet. Ur ett samhällsperspektiv innebär en god hälsa att produktion och välstånd kan främjas. God hälsa innebär att kostnader för t.ex. hälso- och sjukvård, sjukpenning och förtidspension blir lägre. En huvuduppgift för det allmänna är att skapa förutsättningar för att varje individ skall kunna uppnå en god hälsa. Att skapa bra livsvillkor 70 &OLKH¤LSOPOLITIKEN HISTORIA OCH NUL¤GE och förutsättningar för en god hälsa inbegriper alla samhällssektorer och alla skeden i livet. I skrivelsen betonas att folkhälsoinsatser måste ses i ett långsiktigt perspektiv. Insatser för att främja en god hälsa kan ses som en investe- ring. Det är en investering som kan ge utdelning dels i form av en mer välmående befolkning, dels i form av ökade intäkter till följd av bättre produktionsförutsättningar och lägre kostnader, t.ex. genom minskad utslagning från arbetslivet. För att kunna investera fordras möjligheter att prioritera mellan olika insatser. Av det skälet är en fortsatt kun- skapsuppbyggnad inom folkhälsoområdet mycket angelägen. Enligt regeringens uppfattning kan hälsoutvecklingen i sammanfattas med orden förbättring men i vissa avseenden också större skillnader. Den allmänna trenden är positiv, men en varningssignal är att hälsoutvecklingen för vissa grupper är ogynnsam. I skrivelsen fram- hålls att riskfaktorer för ohälsa inte fördelar sig slumpmässigt i befolk- ningen. Personer med kort utbildning och dålig ekonomi exponeras i större utsträckning för risker av både livsstilskaraktär och strukturell karaktär än personer med längre utbildning och god ekonomi. I flera sammanhang påpekas att metoder behöver utvecklas för att i det hälso- främjande och sjukdomsförebyggande arbetet nå de befolkningsgrup- per som är mest utsatta. Som redan nämnts aviseras i skrivelsen att en kommitté skall till- sättas med uppgift att utarbeta underlag för nationella hälsomål. Enligt regeringen behövs tydliga övergripande hälsomål och prioriterade häl- soeffektmål såväl inom hälso- och sjukvården som inom andra sam- hällssektorer. Det behövs också en ökad kunskap om vilken process som är nödvändig för att utveckla denna typ av mål till vägledning för regionala och lokala instansers arbete. Särskilt viktigt är att konkreta mål och strategier tas fram vad gäller hälsans lika fördelning i olika befolkningsgrupper. I flera sammanhang i skrivelsen pekas på vikten av förbättrad in- formation och ökad kunskap inom folkhälsoområdet. Enligt regeringen skall folkhälsovetenskap även fortsättningsvis vara ett prioriterat om- råde. För att kunna finansiera datainsamlingar i större forskningsprojekt är det viktigt att utveckla samverkan mellan olika forskningsfinansiärer. I skrivelsen framhålls slutligen att starka engagemang i hälsofrågor i det internationella samarbetet skall fortsätta. Hög prioritet skall enligt regeringen ges att bevaka och driva folkhälsofrågor inom ramen för EU. 4Aktörer och roller i folkhälsoarbetet )NNEH¥LLET I KORTHET: Folkhälsoarbetet bedrivs inom många sektorer på lokal, regional och nationell nivå. På den lokala nivån har kommunernas verksamheter – miljö- och hälsoskydd, planering och b yggande, trafik, kultur och fritid, under- visning, socialtjänst och hälso- och sjukvård – stor betydelse för folkhälsan. Landstingen har ett lagreglerat folkhälsoansvar och har genom primärvården och folktandvården en bred lokal kontaktyta. Ett betydelsefullt föreb yggande arbete sker genom bl.a. mödra- och barnhälsovården. Undersökningar visar att lokal tvärsektoriell sam- verkan i hälsoråd mellan kommuner, landsting och andra aktörer blir allt vanligare samt att kommunernas engagemang för folkhälsofrå- gorna växer. När det gäller den regionala nivån har nästan alla landsting sam- hällsmedicinska enheter som arbetar med bl.a. produktion och för- medling av kunskaper om ohälsans omfattning, fördelning och orsa- ker. Landstingen har tagit fram hälsopolitiska mål och program som utgör en god grund för föreb yggande insatser både i egen regi och i samverkan med andra. Folkhälsofrågorna bedöms i ökande grad som viktiga ur ett regionalt utvecklingsperspektiv. Länsstyrelserna har tillsynsansvar för många verksamheter som har hälsokonsekvenser. Utbildningen i folkhälsovetenskap håller på att byggas ut. På den nationella nivån har ett stort antal myndigheter uppgifter som är av stor betydelse i ett folkhälsoperspektiv. Det gäller myn- digheter som har ansvar för bl.a. tillsyn och forskning med anknyt- ning till arbetsmiljö och arbetsmarknad, boende, miljösektorn, tran- sportsektorn, livsmedelssektorn, utbildningssektorn och den sociala sektorn. Bland myndigheterna finns som har i uppdrag att dels stödja lokalt och regionalt folkhälsoarbete i kom- muner, landsting och organisationer, dels främja samarbete på natio- nell nivå. 72 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET De frivilliga organisationerna och nätverken har viktiga roller i folkhälsoarbetet. Folkhälsopolitiken omfattar av och av regionala och lokala politiska församlingar beslutade åtgärder för att främja hälsa och före- bygga sjukdom. Framväxten av folkhäls opolitiken samt mål och prin- ciper för politiken har redovisats i kapitel 3. Folkhälsopolitikens åtgär- der berör många sektorer, omfattar lokala, regionala och nationella ni- våer samt avser både produktion och förmedling av kunskap, direkt åtgärdsarbete och tillsyn. Folkhälsoarbete används som sammanfattande term för det konkreta arbete som utförs för att uppnå syftet med folkhälsopolitiken. Folkhäl- soarbete har organiserats på olika sätt i landet och begreppet är bl.a. därför inte entydigt. Folkhälsoarbete i den mening kommittén använder begreppet avser planerade och systematiska insatser för att främja hälsa och förebygga sjukdom. En uttalad avsikt är att påverka faktorer (frisk,- skydds- och riskfaktorer) och förhållanden (samhällsstruktur och miljö) som bidrar till en positiv hälsoutveckling på befolkningsnivå. Insatserna kan vara såväl samhällsinriktade som grupp- och indi- vidinriktade.1 Många sektorer har ansvar för folkhälsofrågor inom sina resp. kom- petensområden. Det gäller förutom hälso- och sjukvården sektorer som avser bl.a. arbetsmiljö, fysisk miljö, utbildning, boende, trafik, jord- bruk, fritid och kultur, socialförsäkring och socialtjänst. Mellan sekto- rerna finns varierande typer av samverkan beroende på vilka problem som skall lösas och på vilka nivåer det gäller. På den statliga nivån finns sektorsövergripande samverkan mellan olika myndigheter i kon- kreta frågar. Därtill finns en återkommande samverkan i en generaldi- rektörsgrupp för folkhälsofrågor under ordförandeskap av Folkhälsoin- stitutet. Mellan statliga, regionala och lokala nivåer finns samverkan både inom och mellan sektorer. Exempel på samverkan inom sektorer är och samverkan med dels lands- tingen avseende hälso- och sjukvårdens uppgifter och ansvar, dels kommunerna angående uppgifter och ansvar inom resp. hälso- och miljöskyddsverksamheten. Exempel på sektorsövergripande samverkan mellan olika nivåer är folkhälsoarbete med koppling till 1 Definitionen tillämpas av i institutets anslagsframställning 1997–1999 till regeringen. !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET 73 program som gäller sjukdomar och skador, riskfaktorer eller målgrup- per. Andra exempel på sådan samverkan är utvecklingen av lokala och regionala handlingsprogram för en bättre hälsa samt utveckling av och arbete i lokala hälsoråd. I detta kapitel redovisas några huvuddrag beträffande aktörer och roller i folkhälsopolitiken och folkhälsoarbetet. Betoningen ligger på en sektorsvis genomgång av politik och folkhälsoarbete på lokal, regional och nationell nivå. Kapitlet avslutas med ett avsnitt om organisationer och nationella nätverk som har betydelse i folkhälsoarbetet. Vid beskrivningen av verksamheterna hänvisas ibland till olika för- fattningar. En mer utförlig redovisning av författningar inom folk- hälsoområdet lämnas i bilaga 2 till betänkandet. Kommittén har tagit initiativ till en särskild kartläggning av myn- digheters och andra organs folkhälsoarbete. Kartläggningen skall redo- visas i ett separat betänkande . I avsnittet behandlas aktuella förhållanden beträffande kommunernas och landstingens insatser i det lokala folkhälsoarbetet. Vidare beskrivs lokal tvärsektoriell samverkan för att främja hälsa och förebygga sjuk- dom. Slutligen redovisas några tendenser beträffande kommunernas och landstingens engagemang med avseende på folkhälsofrågorna. 4.2.1Många kommunala verksamheter påverkar folkhälsan Kommunerna har i egenskap av lokala politiska och administrativa organ alltid haft en stor närhet till medborgarna och till de ekonomiska och andra levnadsvillkor som dessa har. Genom ansvar för hälsoskydd och hälsovård med inriktning på bl.a. vatten och avlopp, bekämpande av epidemiska sjukdomar, insatser för bättre bostäder och hygien samt besiktning av livsmedel har kommunerna varit en huvudarena för ett primärpreventivt inriktat folkhälsoarbete. Kommunernas aktuella verksamheter omfattar bl.a. hälso- och miljöskydd, planering- och b yggande, kultur och fritid, undervisning, socialtjänst och hälso- och sjukvård. I samtliga nämnder bedrivs verk- samheter som har effekter på medborgarnas hälsa. Detta arbete redovi- sas i ökande grad som folkhälsoarbete, bl.a. som en följd av en allt in- 74 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET tensivare diskussion om folkhälsofrågor och om behovet av ett lokalt folkhälsoarbete. Samlade måldokument med en bred folkhälsoinriktning utvecklas i allt större omfattning i kommunerna. är dock måldokument för skilda sektorer vanligast förekommande. Detta har en historisk för- . Kommunallagen (1991:900) som är grunden för kommunernas allmänna kompetens innehåller inga uttalade bestämmelser om att kommunerna har ansvar för folkhälsan. Hälsoaspekter på planering och verksamheter har i stället reglerats i speciallagstiftning. Sådan lagstift- ning utgör en bas för merparten av kommunernas verksamheter. Orga- nisationsformer och författningsstöd för de med folkhälsan samman- hängande viktigaste verksamheterna redovisas kortfattat i följande av- snitt.2 När det i det sammanhanget talas om vissa nämnder bör det uppmärksammas att kommunallagen numera ger kommunerna frihet att själva bestämma sin nämndorganisation. I praktiken kan därför organi- sationsformerna variera för verksamheter som har samma lagreglering. -ILJ¶ OCH H¤LSOSKYDD Arbetsområdet för kommunens miljö- och hälsoskyddsnämnd har stor bredd och omfattar bl.a. hälsoskydd, miljöskydd, livsmedelskontroll, kemikaliehantering, avfallsfrågor, djurskydd och smittskydd. Arbetet har stöd i hälsoskyddslagen (1982:1080), miljöskyddslagen (1969:387), livsmedelslagen (1971:511) och smittskyddslagen (1988:1472) samt i lagen om kemiska produkter (1985:426). Huvuduppgifterna för nämn- den är att inom sina bevakningsområden bedriva tillsyn, att uppmärk- samt följa utvecklingen inom kommunen och utarbeta de förslag som behövs, samt att delta i samhällsplaneringen. Nämnden skall i övrigt lämna allmänheten råd och upplysningar samt samarbeta med myndig- heter, organisationer och enskilda. fungerar som kom- munens interna resurs inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Det är inte ovanligt att personalen anlitas för att genomföra utbildningar och ut- redningar samt ge råd till övriga förvaltningar. 2 Redovisningen bygger på bl.a. . +OMMUNERNA OCH FOLKH¤LSAN Rapport ; . $EN GODA H¤LSAN OCH KOMMUNERNA EN SKRIFT OM ANSVAR OCH M¶JLIGHETER. !GENDA I DEN OFFENTLIGA SEKTORN Rapport 1997. Vidare används författningstexterna till de lagar som redovisas i avsnittet. !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET 75 Kommunen har enligt (1987:10) ansvar för plan- läggning av mark och vatten. Vid planläggning skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas. Planläggningen skall bl.a. främja en ändamålsenlig struktur av bebyggelse, gr önområden, kommunikationsleder och andra anläggningar. Även en från social synpunkt god livsmiljö, goda miljöförhållanden i övrigt samt en lång- siktigt god hushållning med mark och vatten och med energi och råva- ror skall främjas. Bebyggelse skall lokaliseras till mark som är lämpad för ändamålet med hänsyn till bl.a. de boendes och övrigas hälsa. Nya byggnader skall placeras och utformas så att de inte inverkar negativt på trafiksäkerheten eller på annat sätt medför fara eller olägen- heter för omgivningen. Byggnader skall i övrigt uppfylla de krav som anges i lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på b yggnadsverk m.m. i den utsträckning som följer av föreskrifter utfärdade med stöd av samma lag. I lagen anges att byggnadsverk som uppförs eller ändras skall uppfylla väsentliga tekniska egenskapskrav i fråga om bl. ·säkerhet i händelse av brand, ·skydd med hänsyn till hygien, hälsa och miljö, ·säkerhet vid användning, ·tillgänglighet och användbarhet för personer med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga. har en samordnande roll i den fysiska planeringen. Bland samverkande parter finns andra nämnder, myndig- heter, organisationer och enskilda. Kommunerna ansvarar för trafiksäkerheten inom sina resp. geografiska områden. I arbetet ingår att påverka den fysiska miljön så att denna blir säker, men också att stimulera trafiksäkra beteenden. Kommunerna har ett ansvar för väghållningen i tätorter. I arbetet ingår att besluta om regleringar samt åtgärder som gäller utformning och skötsel av vägar. På landsbygden har motsvarande ansvar. Arbetet med att förbättra trafiksäkerheten i kommunerna bygger ofta på samverkan. I samarbete med framförallt polis, länsstyrelse, , landsting och organisationer som () och Hem- och skola-föreningar m.fl. kartläggs incidenter och olyckor samt görs andra insatser. När åtgärder sätts in kan detta snabbt minska både mänskligt lidande och kostnader för det allmänna. Sam- verkan finns också mellan olika kommunala nämnder. 76 !KT¶RER OCH ROLLER I FOLKH¤LSOARBETET