sou · GMB324d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Reglerna för användning av genmodifierade organismer (GMO) ingår inte i den gemensamma fiskeripolitiken men styrs av två EU-direktiv, dels av direktivet om innesluten användning av genmodifierade organis- mer (90/219/EEG) och dels av direktivet om avsiktlig utsättning och utsläppande på marknaden av genmodifierade organismer (90/220/EEG). Med avsiktlig utsättning menas enligt direktivet "varje form av avsiktligt införande av GMO eller en kombination av GMO i miljön utan särskild inneslutning, varmed avses fysiska hinder eller en kombination av fysiska och kemiska eller biologiska hinder vilka syftar till att begränsa kontakter med människor i allmänhet och med miljön". för vattenlevande organismer är såväl det gäller innesluten användning, avsiktlig utsättning som utsläppande på marknaden. Utvecklingen på genteknikområdet går snabbt och intresset att an- vända GMO ökar. Vissa organismer, t.ex. laxfisk, bedöms som högris- karter då generna kan spridas till vilda populationer. Riskbedömningar är svåra att göra särskilt för vattenlevande organismer då erfarenhet saknas. Verksamhet pågår inom EU att revidera direktiven och även att ta fram regler för riskbedömning. Några svenska ansökningar om utsätt- ning av vattenlevande GMO finns inte men förfrågningar om innesluten användning har förekommit. har i detta fall ansvar för alla vattenlevande organismer och inte enbart de som omfattas i fiskelagstiftningen d.v.s. fisk, kräftdjur och blötdjur. Inom har tillsats en parlamentarisk utred- ning avseende bioteknik , Dir. 1997:120, Biotekniken i samhället - möjligheter och risker. Det finns ett förbud mot att dumpa avfall, fast ämne, vätska eller gas inom Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon, lag, 1971:1154 om förbud mot dumpning av avfall i vatten. Enligt §3 kan undantag från lagens föreskrifter beviljas av regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer. Enligt Dumpningskungörelsen, 1971:1156 §1 medger sådana undantag efter samråd med . Medgivandet skall avse visst slag och viss mängd avfall samt tiden, platsen och sättet för dumpningen. 7.10.4Undanröjande av för fisket hindrande vrak prövar möjligheten att undanröja fartyg eller andra större föremål som sjunkit i vattenområden där fiske bedrivs och som vållar väsentligt förfång för sådant fiske som är av viss omfattning. Sjöfarts- verket skall samråda med vid prövning av sådana äre nden. 7.11Miljöpolitik i förhållande till Fiskeripolitik har sektorsansvar för miljön och skall enligt sin instruktion i samråd med naturvårdsmyndigheterna verka för en biologisk mångfald och därmed för ett rikt och varierat fiskbestånd. Samhällssektorernas miljöansvar fastställdes av 1988 i samband med den miljöpo- litiska propositionen (prop. 1987/88:85). Varje samhällssektor skall an- svara för att förhindra att nya miljöskador uppstår och för att lösa de problem som redan finns. Genom sektorsansvaret och hur dessa frågor betonas i instruktioner och regleringsbrev avvägs ansvaret för miljön mot nyttjandet av den biologiska resursen. I regeringens proposition Hållbart fiske och jordbruk (prop. 1997/98:2) redovisas åtgärder för ett hållbart fiske. Regeringen bedömer att sektorsansvaret är en förutsättning för ett framåtsyftande miljöarbete på fiskets område och skall tillämpas i en fortlöpande dialog med miljöns företrädare det utvidgade sektorsansvar som föreslås anses vara en ge- mensam angelägenhet för såväl myndigheter som näringssidan. åtgärder som framhålls i detta sammanhang är att genom till- lämpning av försiktighetsprincipen aktivt skall verka för ett långsiktigt och ekonomiskt bärkraftigt fiske genom att integrera miljöaspekter och beakta ekologiska krav. Genomförandet av den internationella aktions- planen för Östersjölaxen skall prioriteras och satsningarna ökar för att förbättra fiskevården. Vid om miljö och utveckling i antogs som ett långsiktigt handlingsprogram för hållbar ut- veckling. Som central myndighet för en areell näring och med ett sektor- sansvar för miljön och den biologiska mångfalden berörs av flera av kapitlen i . De för verkets ansvarsområde två vik- tigaste kapitlen i agendan är kapitel 15 om bevarandet av den biologiska mångfalden och kapitel 17 om skyddet för oceaner och hav. Det senare kapitlet behandlar även innanhav och kustområden samt skyddet av den miljön och de tillgångarna. Eftersom fisket utgör en viktig del av dessa ingår rekommendationer om skydd för fiskresurserna. Fis- keriverket har på särskilt regeringsuppdrag re dovisat arbetet i anslutning till i en skrivelse . I ett särskilt regeringsbeslut har t ill- sammans med ett antal andra statliga myndigheter fått i uppdrag att ingå i ett pilotprojekt, Miljöledningssystem i statlig förvaltning. Myndigheter- na skall göra en m iljöutredning, ta fram förslag till en miljö- policy samt påbörja och så långt som möjligt utarbeta en handlingsplan för fortsatt integration av miljöhänsyn i myndighetens verksamhet. Fis- keriverket är den enda sektorsansvariga myndigheten som fått ett sådant uppdrag. 7.11.2Naturvårdspolitiken och EU:s direktiv Naturvårdens intressen kan inverka begränsande på fisket främst genom att vissa områden fredas från fiske och av att vissa arter skyddas mot exploatering. Naturvårdspolitiken inom Europeiska gemenskapen regleras i huvud- sak av art- och habitatdirektivet (92/43/ EEG) och fågeldirektivet (79/409/EEG). Enligt art- och habitatdirektivet skall naturområden som innehåller naturtyper eller arter av intresse för gemenskapen skyddas. Dessa områden tillsammans med särskilda skyddsområden enligt fågeldi- rektivet skall ingå i ett sammanhängande nätverk som benämns Natura 2000. Varje land skall bidra till bildandet av Natura 2000 i en utsträck- ning som står i proportion till omfattningen på dess territorium och av de typer av livsmiljöer och habitat som anges i direktiven. har regeringens uppdrag att för del arbeta med Natura 2000 tillsammans med länsstyrelser och sektorsmyndigheter. Medlemsstaterna skall enligt habitatdirektivet vidta nödvändiga åt- gärder för att skydda växter och djur. I direktivet finns en lista som om- fattar de växter och djur vilkas bevarande kräver att särskilda bevaran- deområden utses. EU:s direktiv har införlivats i svensk lagstiftning främst Naturvårds- lagen, avsnitt 7.13.5. Vid om miljö och utveckling i un- dertecknades en konvention om biologisk mångfald. Konventionens mål är att bevara den biologiska mångfalden, att hållbart nyttja dess be- ståndsdelar samt att främja en rättvis fördelning av nyttan som uppstår vid nyttjandet av genetiska resurser. beslöt om en svensk strategi för bevarande av biologisk mångfald och hållbart nytt- jande av mångfalden. Enligt proposition (1993/94:30), Strategi för biologisk mångfald, är målen för natur- och miljövården inom fiskets område att fisk och skal- djur och deras näringsorganismer skall bevaras i livskraftiga, naturligt reproducerande bestånd. I detta inkluderas bl.a. att slå vakt om alla fis- karter i landet. Det är även väsentligt att bevara variationer inom arter eftersom den i många fall är betydelsefull. I princip likalydande formule- ringar finns i proposition (1993/94:158), om fisket m.m., där särskilt bevarandet av lax, flodkräfta och mal nämns. har haft ett uppdrag att utarbeta en aktionsplan för miljöfrågorna inom fisket. Av budgetpropositionen framgår att regeringen planerar att återkomma beträffande de förslag som redovisat. Detta framgår också av proposition (1996/97:75), Skydd av hotade arter samt aktionsplanen för biologisk mångfald. Lagen om hushållning med naturresurser m.m. (NRL 1987:12) berör tre områden som är direkt kopplade till fisket. Ett sådant område är yrkes- fiskets och vattenbrukets riksintressen, 2 kap. 5 § lagen om hushållning med naturresurser m.m. Fisket berörs också genom riksintressen för na- turvård, 2 kap. 6 § lagen om hushållning med naturresurser m.m. och riksintressen för friluftslivet, 2 kap. 6§. Enligt tillämpningsförordningen ( 1993:191) beslutar om riksintressen för yrkesfisket. beslutar om riksintressena enligt 2 kap. 6 § efter samråd med . självt kan således endast fast- ställa riksintressen för yrkesfisket och vattenbruket och inte för fisk och fiske i allmänhet. Detta förhållande, som fortfarande består i förslaget till miljöbalk, skall ses i ljuset av vad som sägs i verkets instruktion om sektorsansvar för miljön, biologisk mångfald, rikt och varierat fiskbe- stånd och fiskemöjligheter för allmänheten. I 3 kap. 6 § lagen om hushållning med naturresurser m.m. finns vat- tenområden införda där vattenkraft eller vattenöverledning för vatten- kraft inte får utföras. Detta berör i hög grad fiskets intressen och Fiske- riverket har varit involverat i den översyn som skett och som utmynnat i utredningen om vattendrag. Naturvårdslagen (1964:822) reglerar s kyddet av såväl biotoper som växter och djur från naturvårdens synpunkt. Lagen ger inte några direkta befogenheter eller skyldigheter. Indirekt berör dock lagen verkets ansvarsområde. Ansvarsfördelningen är oklar mellan Natur- vårdsverkets och länsstyrelsernas befogenheter i förhållande till Fiskeri- verket vid skydd som grundar sig på naturvårdsmotiv. Vid skydd av biotoper finns olika grader av skydd från nationalparker till naturreservat och naturvårdsområden. Flera av de reservat som rör havet är av särskilt intresse för fisket och kan uppfattas som kontrover- siella. Av naturvårdslagen framgår inte att fiskelagstiftningen begränsar möjligheterna till reservatsbildning i fall där det grundläggande syftet är skydd för fisk, vattenlevande blötdjur och vattenlevande kräftdjur. Inom ramen för fiskelagstiftningen finns föreskrifter för fiskevården som kan läggas till grund för bildande av fredningsområden, införande av fred- ningstider, redskapsbestämmelser m.m. En jämförelse kan göras med det undantag, avseende fiskar, vattenlevande blötdjur och vattenlevande kräftdjur som finns i 9 kap. 1 § i förslaget till miljöbalk, där möjligheten att med stöd av meddela särskilda bestämmelser till skydd för djur och växtarter regleras. Det föreslagna undantaget innebär att nuvarande möjligheter enligt naturvårdslagen (§§ 14 a och 14 b) för och länsstyrelserna att införa skyddsbestämmelser med avseende på fisk utgår. Enligt naturvårdslagen får skyddsbestämmelser införas på grund av internationella åtaganden. Sådana åtaganden finns bl.a. i konventioner rörande skydd av tonfisk och småvalar. Den atlantiska tonfisken skyddas av en internationell konvention, International Convention for the Conser- vation of Tunas (ICCAT). har före medlem- skapet i EU deltagit som observatör i ICCAT. bevakas intressen av EU. Arbete med skydd av småvalar sker i den internatio- nella sammanslutningen Agreement on the Conservation of Small Ceta- ceans of the Baltic and North Seas (ASCOBANS) där repre- senteras av . medverkar i arbetet på na- tionell nivå. När det gäller frågan om nationell behörighet med avseende på nämnda konventioner bör beaktas att den gemensamma fiskeripolitiken enligt grundförordningen omfattar alla levande akvatiska resur- ser. Således ingår förutom all fisk inklusive tonfisk bl. a. även vattenle- vande däggdjur som valar. Den svenska fiskelagstiftningen avgränsas dock till att gälla endast fisk samt vattenlevande blötdjur och vattenle- vande kräftdjur. Föreskrifter om vård och nyttjande av vattenlevande däggdjur finns i stället i jaktlagstiftningen. Enligt 2 § Jaktlagen (1987:259) avses med vilt i lagen vilda dä ggdjur och fåglar. Med jakt avses att fånga eller döda vilt och att i sådant syfte söka efter, spåra eller förfölja vilt. och bemyndigas i jaktlag- stiftningen att i olika avseenden besluta i frågor om jakt. Vid prövning av ärenden enligt miljöskyddslagen ( 1969:387) skall för miljöskydd bl.a. samråda med de statliga och kommunala myndigheter som har väsentliga intressen att bevaka i frå- gan. Det finns dock inte något lagstadgat krav för att avge yttrande i dessa ärenden på samma sätt som det i Vattenlagen finns ett krav att verket skall avge yttrande. Praxis innebär att be- reds möjlighet att inkomma med yttrande till . I enlighet med verkets sektorsansvar för miljöfrågor inom fisket avgör från fall till fall om ärendet är av sådan betydelse för fisket att det bör bevakas. lämnar i sitt betänkande , en skärpt och samordnad miljölagstiftning för ett hållbar utveckling, SOU 1996:103, ett förslag t ill miljöbalk. I betänkandet Följdlagstiftning till , SOU 1997:32 anges förändringar i lagar som inte ingår i . Enligt planerna skall en proposition lämnas till om M iljöbalken skall komma att gälla . I sammanförs bestämmelserna i flera centrala miljö- och resurslagar, såsom miljöskyddslagen, naturvårdslagen, naturresurslagen, gentekniklagen, vattenlagen samt ett tiotal andra lagar, till en gemensam miljö- och resurslagstiftning. Fiskelagen föreslås inte ingå i . De delar av Vattenlagen som ingår i har skrivits in i ka- pitel 11, vattenverksamhet i förslaget till miljöbalk. Vissa förändringar förekommer. Den viktigaste förändringen är att det kommer att finnas en ny lag med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet. I denna lag, 6 kap. 5 § kommer att finnas bestämmelser om särskilda fiskeavgifter som får bestämmas istället för att det meddelas villkor enligt kap. 11 8 § första stycket, förslaget till miljöbalk. Vattendomstolarna avskaffas och ansökan om tillstånd kommer att prövas av miljödomstolen eller i vissa fall av länsstyrelserna. Omprövning får ske av tillståndsmyndigheten (miljödomstolen) efter vad som är skäligt och domstolen kan ändra be- slut, upphäva eller meddela nya v illkor eller andra bestämmelser. Om- prövning kan bl.a. ske av följande skäl, (eller den som på grund av vad som följer av medlemskap i unionen föreskrivs av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer), om en miljökvalitetsnorm inte uppfylls, om ny teknik vä- sentligen skulle förbättra kontrollen, om det visar sig att anordningar som vidtagits till skydd för fisket med stöd av 11 kap. 8 § eller enligt 6 kap. 5 § lag med särskilda bestämmelser om vattenverksamhet är mindre ändamålsenliga. I fråga om tillsyn kommer denna troligen att preciseras i författning. I lagen anges i 5 avd. 26 kap. 3 § att tillsyn skall utövas av , generalläkaren, de statliga myndigheter som regering- en bestämmer, och kommunerna. Enligt förslaget till miljöbalk regleras inte uppgifter som i tidigare vattenlag. Om i fortsättningen skall ha sam- ma uppgifter som tidigare måste dessa regleras i författning. Fiskeriver- kets uppgifter enligt kan komma att utökas genom att inte endast vattenmål utan även miljömål i övrigt omfattas. I förhållande till nuvarande lagstiftning medför förslaget till Miljö- balk få materiella förändringar. Enligt förslaget till följdlagstiftning till föreslås förändring i 3, 20 och 37 §§ fiskelagen. Detta inne- bär att den bestämmelse i fiskelagen som straffbelägger brott mot fiske- förbud som har meddelats för visst område med anledning av företag enligt vattenlagen eller äldre lag upphävs då motsvarande bestämmelse kommer att finnas i förslaget till miljöbalk. Begreppet miljökonsekvens- beskrivning i fiskelagen ersätts med analys. Motivet till denna ändring är att miljökonsekvensbeskrivning förbehålls sådan åtgärd enligt miljöbal- ken. I förslaget saknas emellertid en hänvisning till fiskelagstiftningen i de fall ett marint reservat skall bildas och det grundläggande syftet är att skydda fiskbestånd. Någon skyldighet för att i andra fall av reservatsbildning som berör fiske och fiskevård samråda med Fiskeri- verket finns inte heller. får en ökad skyldighet att bevaka allmänna fiskeintressen i miljöskyddsmål. Hur kan komma att påverka förhållandena och vilka effekter det kan få för expertfunktion på detta områ- de är ännu oklart. Eventuellt måste detta klargöras i samverkan mellan . Administrationen av den nationella fiskeripolitiken utförs främst av Fis- keriverket och länsstyrelserna. fiskeenhet, har ett övergripande ansvar för inriktningen av politiken. har uppgifter inom övervakning och kontroll av såväl det kustnära yrkes- fisket som av yrkesfisket i de . Även fritidsfisket på allmän- na vatten utefter kusterna och i vissa av de övervakas av . Utöver den statliga administrationen tillkommer det ansvar för fisket som ankommer på ägare till privata vatten samt nyttjare av dessa vatten. Fiskevården på privata vatten finansieras till största delen genom avgif- ter som tas ut för fiskekort. Statligt stöd utgår till fiskevattenägare främst för att organisera fiskevårdsområden. I detta kapitel beskrivs den administration som finns för den natio- nella fiskeripolitiken. Där så är nödvändigt beskrivs gränsen mot admi- nistrationen av den gemensamma fiskeripolitiken. 8.1Omfattning av nationell politik Grunden för den nationella fiskeripolitiken finns i fiskelagen, lagen om fiskevårdsområden, vattenlagen samt rennäringslagen med till lagarna hörande författningar. I naturvårdslagen, naturresurslagen m.fl. finns även bestämmelser som påverkar fiskeripolitiken (kapitel 7). Den nationella fiskeripolitiken omfattar allt vatten i den mån det inte är reglerat av EU. När det gäller sötvatten omfattar det statliga ansvaret vad gäller regleringen av fisket de , , Vät- tern, , och i samt vattendrag upp till första vandringshindret, statens vatten ovan odlingsgränsen samt i övrigt statligt ägda vatten. har dock ett ansvar för exempel- vis biologisk mångfald i övriga vatten. Ansvaret fördelas så mellan Fis- keriverket och att ansvarar för samtliga dessa vatten utom för vatten ovan odlingsgränsen där är ansvarig myndighet och länsstyrelserna utför uppgifter i anslutning till detta fiske. Gränsälvarna Muonio och älvar med biflöden regleras genom ett särskilt avtal mellan och och administreras av finsk/svenska . För privata vatten ansvarar ägaren. Genom bildande av fiskevårds- områden kan ansvaret samordnas för ett eller flera vattendrag. För bil- dande av fiskevårdsområden utbetalas statligt bidrag. För av de privata vattnen har bildats fiskevårdsområden. Övergripande fiskevårds- bestämmelser ges ut av . Den nationella fiskeripolitiken omfattar: ·fiskevård t.ex. biotopvård och utsättningar, insatser för bevarande av hotade arter ·fritidsfisket, d.v.s. sportfiske och husbehovsfiske ·expertförordnanden och utredningar i samband med vattendomar , fiskeenheten ansvarar för den nationella politi- ken på fiskets område samt vissa nationella förvaltningsfrågor bl.a. överklaganden avseende normgivning. Frågor om fiske- politiken i området ovan odlingsgränsen hanteras av Jordbruksdeparte- mentets same- och utbildningsenheten. Enligt förordningen (1996:145) med instruktion för skall verka för en ansvarsfull hushållning med fisktillgångarna på ett sätt som långsiktigt medverkar till livsmedelsförsörjningen och vårt välstånd i övrigt. Vidare skall verket i enlighet med sitt sektor- sansvar för miljön, i samråd med naturvårdsmyndigheterna, verka för en biologisk mångfald och därmed för ett rikt och varierat fiskbestånd. Fis- keriverket har därför uppgiften att avväga produktionsmålet mot m iljö- målet. I instruktion anges även några mer detaljerade områ- den för den nationella delen av verksamheten. ·medverka till att öka fiskemöjligheterna för allmänheten, och ·främja forskning och bedriva utvecklingsverksamhet på fiskets områ- de. Den senare punkten avser allt fiske således både inom den gemen- samma fiskeripolitiken och nationellt. utfärdar föreskrifter avseende både det fiske som regleras genom den gemensamma fiskeripolitiken och den nationella regleringen. Föreskrifterna kungörs i , . hade länsstyrelserna en omfattande föreskriftsrätt genom de s.k. länsfiskestadgorna. Föreskriftsrätten upphävdes emellertid genom fiske- förordningen (1993:1097). Avsikten med indragningen av länsstyrelser- nas föreskriftsrätt var att samla större delen av regelgivningen för att uppnå en bättre samordning och översikt samt för att göra besparingar i administrationen. Inte heller förordningen (1994:1716) om fisket, vat- tenbruket och fiskerinäringen ger länsstyrelserna föreskriftsrätt. Däremot får länsstyrelserna i vissa fall meddela undantag avseende gällande reg- ler, ge tillstånd och utfärda förbud. Genom att föreskriftsrätten har samlats hos har detta arbete vid myndigheten blivit bety- dande. I myndighetsansvaret ingår även en skyldighet för att svara på remisser från regeringen. Flertalet remisser kommer från Jord- bruksdepartementet och från , men kan även komma från andra departement som och Nä- ringsdepartementet. Antalet remisser från har ökat, främst beroende på verkets uttalade sektorsansvar för miljön. Som central myndighet på fiskets område och som sektorsmyn- dighet besvaras även remisser från andra myndigheter. Särskilt bör näm- nas som ofta i sina regeringsuppdrag har att samråda med . Enligt 4 § Förvaltningslagen (1986:223) skall varje m yndighet lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frå- gor som rör myndighetens verksamhetsområde. Denna serviceskyldighet följer även av 7 § verksförordningen. En viktig och omfattande del av verksamheten är att ge information, såväl i form av publikationer och annat skriftligt material som i form av muntliga upplysningar. Denna information gäller till stor del fiskeregler och föranleds bl.a. av verkets författningsutgivning. Informationen gäller också i hög grad områden som fiskerikontroll och strukturstöd. Med anledning av författningsarbetet följer också krav i lagen (1977:65) om kungörande i mål och ärenden hos myndighet m.m. Av förarbetena till denna lag följer att myndigheten är skyldig att vidta lämpliga åtgärder för att bekantgöra föreskrifter hos allmänheten. Enligt 36 § fiskelagen får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva om avgifter för myndighets verksamhet enligt la- gen eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av den. I 6 kap. 2 § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen före- skrivs att får meddela föreskrifter om ansökningsavgift i sådana ärenden. I 51 § fiskelagen föreskrivs att beslut enligt fiskelagen eller enligt de föreskrifter som meddelas med stöd av den får överklagas hos . I 6 kap. 6 § förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen föreskrivs att beslut av får överklagas hos . Verksamhetsmålen är uppdelade på mål i förhållande t ill tre områden fiskerinäringen, fiskeresurserna och fritidsfisket. När det gäller fiskerinä- ringen ingår administrationen nästan fullständigt i den gemensamma fis- keripolitiken. Verksamhetsområdet fritidsfiske omfattas helt av nationell administration. Däremot blandas administration inom verksamhetsområdet fiskeresurserna. Detta kommer även till synes i regleringsbrevets målformuleringar 1997 för detta område som bl.a. följande sägs. Avseende området fiskeresurser skall: ·Fiskeriverket verka för biologisk mångfald på fiskets område och särskilt att forskningsprogrammet om reproduktionsstörningar hos Östersjöfisk genomförs. Avseende fritidsfisket enligt målet i regleringsbrevet skall Fiskeriver- kets insatser för dess utvecklingsmöjligheter ske med beaktande av till- gängliga medel och den gemensamma fiskeripolitikens krav. Bland de mer preciserade kraven återfinns endast ett som avser det nationella fisket nämligen en redovisning av utnyttjande av de resurser som ställts till förfogande genom vattendomar (s.k. 10:5 medel). /96 upptas för varje verksamhetsgren operativa mål och prestationer. För verksamhets- grenen fiskerinäringen upptas inte några mål eller prestationer med an- knytning till nationell fiskepolitik. För verksamhetsgrenen Fritidsfiske upptas tre operativa mål och tre prestationer: Ökad upplåtelse av fiskevatten av god kvalitet. Beslut av om fördelning av statsbidrag till fiskevårdsområden. Förbättrad kunskap om de svenska fritidsfiskets, särskilt sportfiskets omfattning inriktning och samhällsekonomiska värde. Undersökningen om fritidsfisket i .