sou · GMB344d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen i 4 kap. 1 § vapenlagen flyttas till bestämmelserna om tillstånd till innehav av skjutvapen. Bestämmelsen i 4 kap. 1 § VL riktar sig till innehavaren av ett vapen och utgör en begränsning i dennes rätt att fritt förfoga över vapnet. Bestämmelsen bör flyttas till avsnittet om förutsättningarna för tillstånd till innehav av skjutvapen. Den del av bestämmelsen som rör vapenhandlare följer redan av tillståndsreglerna för dessa. Bestämmelsen kan därför i denna del utgå ur lagtexten. Ändring, reparation m.m. 7.2.3Reparation, översyn och skrotning av skjutvapen Bestämmelsen i 4 kap. 3 § vapenlagen delas upp i två bestämmelser. I 1 kap. tas en bestämmelse in om att det krävs tillstånd för att i näringsverksamhet ta emot skjutvapen för bl.a. reparation. I kapitlet rörande handel med skjutvapen m.m. föreskrivs att endast den som har de kunskaper som behövs samt är ordentlig och pålitlig, får meddelas sådant tillstånd. Beträffande enskilda personer som utom näringsverksamhet bl.a. reparerar skjutvapen, flyttas bestämmelsen till kapitlet rörande ut- låning av skjutvapen. Överlämnande till annan för sådan åtgärd skall anmälas till polismyndigheten. Bestämmelserna i 4 kap. 2 och 4 §§ vapenlagen flyttas till vapen- förordningen. Bestämmelsen i nuvarande 4 kap. 3 § VL anger till vem en vapeninneha- vare får lämna vapnet ifrån sig för reparation m.m. samt vem som tillfälligt får inneha detsamma för sådant ändamål. Enligt dagens bestämmelser får den som har rätt att driva handel med sådana vapen eller den som av polismyndigheten har godkänts att ta emot vapen för sådana åtgärder tillfälligt inneha skjutvapen för reparation m.m. Någon närmare angivelse av vad som krävs för att erhålla ett sådant godkännande anges inte i vapenlagen. Inte heller i för- ordningen finns någon sådan bestämmelse. I allmänna råd anges dock att polismyndighetens prövning avser den allmänna lämpligheten att tillfälligt inneha vapen för detta ändamål och att någon prövning av den enskildes vapentekniska kompetens inte skall göras. Utredningen anser att vapenhandlares rätt att ta emot skjutvapen för reparation m.m. bör framgå av bestämmelserna rörande vapenhandlare. Annan, som i näringsverksamhet tar emot skjutvapen för reparation m.m., bör rimligen ha tillstånd att bedriva sådan verksamhet. Dagens bestämmelse om godkännande av polismyndigheten bör därför utgå och ersättas med en bestämmelse om tillståndsplikt. Endast den som är ordentlig och pålitlig och har erforderliga kunskaper för att utföra reparation, översyn eller skrotning bör få tillstånd att utöva sådan verksamhet. Bestämmelsen har en nära anknytning till bestämmelserna om handel med skjutvapen och bör därför placeras i samma kapitel. Utöver dem som såsom näringsidkare handhar skjutvapen finns det enskilda privatpersoner som tar hand om skjutvapen för översyn eller 166 Ändring, reparation m.m. Dessa situationer synes systematiskt närmast höra hemma bland reglerna om utlåning av skjutvapen. Endast den som har rätt att självständigt låna och handha ett sådant skjutvapen som det är fråga om, får nämligen ta hand om vapnet. Den som sålunda lämnar sitt skjutvapen till annan för översyn eller reparation skall anmäla förhållandet till polismyndigheten, liksom är fallet då skjutvapen lånas ut. 4 kap. 2 och 4 §§ VL är regler av praktisk och mer detaljerad natur. Systematiskt hör dessa till sådana bestämmelser som normalt återfinns i förordningstext. Någon anledning att i just detta fall ha den typen av bestämmelser i lagtext har inte framkommit. Utredningen föreslår därför att de flyttas till vapenförordningen. Införsel av skjutvapen m.m. regleras i vapenlagen och vapenför- ordningen. Utförsel av skjutvapen m.m. regleras med visst undantag som anges i 2 kap. 15 § vapenförordningen i lagen (1992:1300) om krigsmateriel (KML) samt förordningen (1992:1303) om krigsmateriel (KMF). I KMF finns också regler om transitering. Förflyttning av skjutvapen m.m. inom EU-länder kallas överföring av skjutvapen m.m. och regleras främst i vapenförordningen. Slutligen har Rikspolisstyrel- sen utfärdat föreskrifter och allmänna råd till tillämpningen av EG- vapendirektivet1 (RPS FS 1996:5). Den senaste översynen av bestämmelserna rörande införsel m.m. företogs av vapenlagsutredningen, med anledning av att den svenska vapenlagstiftningen behövde anpassas till EG-vapendirektivet. Följden av översynen i detta hänseende blev framför allt att det togs in bestäm- melser i vapenförordningen rörande europeiskt vapenpass samt överföring av skjutvapen och ammunition till annat land inom Europeis- ka unionen. vapenutredning har inte mer ingående gått in på regleringen av införsel och utförsel respektive överföring av skjutvapen. Genom- gången av bestämmelserna i detta avsnitt är således endast översiktlig. Tillstånd krävs för att föra in skjutvapen eller ammunition till . För tillstånd att föra in skjutvapen till gäller i princip samma förutsättningar som för tillstånd att inneha skjutvapen. Införseltillstånd ger rätt att i inneha de skjutvapen och den ammunition som förts hit med stöd av tillståndet, under förutsättning att innehavet i endast skall vara en viss begränsad tid (2 kap. 1, 11, och 12 §§ VL samt 4 kap. 2 § VF). 1 Rådets direktiv /477/EEG om kontroll av förvärv och innehav av vapen. I vissa fall får skjutvapen eller ammunition föras in till utan särskilt tillstånd, nämligen om personen i fråga (dock inte vapenhand- lare) i har rätt att inneha egendomen eller har ett permanent tillstånd från behörig myndighet i , eller att där inneha jakt- eller tävlingsskjutvapen för eget bruk (2 kap. 13 § VL). Vidare finns det i 2 kap. 14 och 15 §§ vapenlagen bestämmelser om bl.a. förvaring av skjutvapen och ammunition på tullager m.m. samt att egendom som medförts för personligt bruk, men som personen i fråga inte haft rätt att föra in, åter får föras ut om anmälan härom skett. Ett införseltillstånd kan återkallas (6 kap. 1 § VL). Bestämmelser om straff för olovlig införsel av vapen eller ammunition och för försök till sådant brott finns i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling (9 kap. 4 § VL). I 4 kap. vapenförordningen finns ytterligare, mer detaljerade, be- stämmelser om införsel och i 13 kap. 3 § stadgas anmälningsskyldighet avseende införsel av luftvapen m.m. För att föra ut krigsmateriel, häribland flertalet handeldvapen och ammunition till dessa, med undantag av hagelvapen, krävs utförseltill- stånd. En enskild person får dock för personligt bruk vid utresa från utan tillstånd föra med sig handeldvapen och ammunition till vapnet, om han enligt vapenlagen är berättigad att inneha vapnet här i landet och vapnet skall återinföras (6 § KML och 9 § KMF). prövar frågor om utförsel av sådana handeldvapen och delar därtill som utgör övrig krigsmateriel2 samt ammunition, om det är fråga om högst tio vapen eller vapen för användning vid jakt, tävling eller övning utom landet eller vapen för reparation m.m. I andra fall prövas frågan om utförseltillstånd av (11 § KMF). 2 Här avses främst gevär och karbiner som är tillverkade eller är utformade för jakt och sportskytte samt enhandsvapen. Undantagna är dock bl.a. antika vapen, hagelvapen och effektbegränsade vapen (ÖK21 i bilaga B till KMF). För att föra över skjutvapen och ammunition till annat land inom Euro- peiska unionen krävs, enligt vapenlagen, ett överföringstillstånd. har bemyndigat regeringen att meddela föreskrifter om att tillstånd skall krävas för överföring av skjutvapen eller ammunition från till ett annat land samt att den som avser att föra ut ett skjutva- pen från eller lånar ut ett skjutvapen till någon som är fast bosatt i ett annat land och inte skall använda vapnet endast i , skall anmäla detta till polismyndigheten. har också bemyndigat regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om utfärdande av europeiska skjutvapenpass till dem som har tillstånd att inneha skjutvapen i , förutsättningar för och förfaringssätt vid medgivande av att personer bosatta i skall få tillstånd att förvärva skjutvapen i ett annat land och krav på att den som förvärvat ett skjutvapen i och som är bosatt i ett främmande land skall underrätta den staten om förvärvet (11 kap. 1 § ef och 2 § gi VL). Sådana bestämmelser har regeringen och utfärdat (3 kap. 9 §, 6 kap. och 13 kap. 36 §§ VF samt RPS FS 1996:5). Olovlig överföring av vapen eller ammunition till ett annat land eller underlåtenhet att fullgöra anmälningsskyldigheten angående utlåning eller utförsel är straffbart (9 kap. 2 § g och 3 § a VL). 8.2.3 Särskilt om vapenhandlare Den som har rätt att driva handel med skjutvapen får meddelas tillstånd att till föra in sådana skjutvapen som omfattas av handel- stillståndet (2 kap. 16 § VL). Tillståndet är generellt så till vida att en handlare, som erhållit ett införseltillstånd, får föra in vapen av det antal och den typ som tillståndet omfattar. Särskilt tillstånd erfordras således inte vid varje införseltillfälle, inte heller finns det någon begränsning av hur införsel får ske. Begränsningen ligger i att vapen- handlaren aldrig vid ett och samma tillfälle får inneha fler vapen än vad handelstillståndet omfattar. Bestämmelserna om utförsel i KML och KMF gäller också för vapen- handlare. Vidare stadgas i vapenförordningen att en vapenhandlare får beviljas generellt tillstånd att föra över sådana vapen som omfattas av handelstillståndet från till en vapenhandlare som är bosatt i ett annat land inom Europeiska unionen. Ett sådant tillstånd får beviljas för av högst åt gången (6 kap. 4 § VF). Vid införsel av skjutvapen från annat land än EU-land svarar tullen för nödvändiga kontroller i samband med förtullningen. Vid införsel av vapen från EU-land skall skriftlig anmälan om införseln lämnas vid gränsen3. Vid utförsel av skjutvapen till annat land än EU-land skall anmälan om utförseln lämnas i tulldeklarationen för export. Vid utförsel av vapen till EU-land skall anmälan om utförseln lämnas genom en skriftlig anmälan. Utförseltillståndet skall visas upp i original och fakturakopia avlämnas. 8.3 Nuvarande faktiska förhållanden Import och export från tredje land (dvs. annat land än EU-land) registreras i tulldatasystemet, vilket innebär att det finns central åtkomst till informationen. De skriftliga anmälningarna beträffande införsel och utförsel från EU-land arkiveras dock lokalt på tullmyndigheterna och registreras inte i något datasystem. samt och Inspektionen för strate- giska produkter (ISP) har en överenskommelse som innebär att tullmyndigheterna, efter utförseln, till polismyndigheterna respektive ISP skall sända en kopia av utförseltillståndet (motsvarande) till beslutande myndighet. Förfarandet har inte fungerat helt tillfredsställande, men skall förhoppningsvis göra det sedan man från sida har gått ut med ett meddelade i saken till samtliga lokala enheter. Vad gäller vapenhandlare har polismyndigheten inga rutiner för att kontrollera vilka vapen som förs in, hur införsel skett, eller att en handlare i sin vapenbokföring tagit upp alla de vapen han fört in i landet. Ökad kontroll av vapenhandlares införsel av vapen har efterlysts bl.a. av våldsbrottsutredare hos polisen och företrädare för . Med anledning av en motion i ämnet pekade också justitieutskottet på betydelsen av att frågan om en skärpt kontroll av vapenhandlarnas införsel av skjutvapen närmare övervägs4. 3 4 § första stycket 2 lagen (1996:701) om befogenheter vid gräns mot ett annat land inom Europeiska unionen, föreskrifter m.m. (TFS 1996:21) om befogenheter i detta avseende och föreskrifter (TFS 1997:34) om anmälningsskyldigheten vid införsel och återutförsel av skjutvapen och ammunition i vissa fall. 1995/96:JuU12 s. 20. Beträffande de nytillkomna bestämmelserna om europeiskt vapenpass m.m. har flera skytteorganisationer framfört att dessa medfört betydande praktiska olägenheter. Även tillståndsmyndigheter har framfört att bestämmelserna är krångliga och att tillämpningen av dem är tidsödande och otymplig. 8.4 Överväganden och förslag Bestämmelserna i nuvarande 2 kap. 1214 §§ vapenlagen flyttas till vapenförordningen. EG-vapendirektivet skall ses över, dels för att följa upp tillämpningen och efterlevnaden m.m., dels för att implementera 7 kap. , som rör skjutvapen och ammunition, i regelverket. Sannolikt får detta till följd att även den svenska lagstiftningen måste ses över i detta hänseende. En sådan översyn bör, enligt utredningens mening, inbegripa en samordning med reglerna avseende krigsmateriel. Det är vidare avsikten med det nuvarande samarbetet inom EU att detta skall leda till att de inre gränskontrollerna avskaffas. Med hänsyn härtill menar utredningen att det inte är rimligt eller ens lämpligt att i detalj arbeta igenom de i många hänseenden snåriga införsel- och utförselbestämmelserna samt att komma med några genomgripande förslag i denna del. Utredningen har därför nöjt sig med att främst se över bestämmelserna i systematiskt hänseende så till vida att mer detaljerade bestämmelser rörande införsel har flyttats till vapenförordningen. Härigenom blir lagtexten mindre betungande samt kan bestämmelserna på ett smidigare sätt justeras genom regeringsbeslut. Utredningen vill här belysa ett par företeelser rörande vapenhandlares införsel och utförsel av skjutvapen som förekommit i debatten . Från utredningens brottsförebyggande perspektiv kan man säga att det huvudsakligen föreligger två möjligheter att missbruka reglerna för införsel och utförsel av vapen. I vilken mån dessa båda för- faranden används av oseriösa vapenhandlare är oklart. Enligt vad ut- redningen erfarit finns det åtminstone någon känd händelse av båda slag. Det allmänna intrycket är emellertid att sådana är sällsynta. Den ena typen av missbruk är att en handlare kan föra in sin kvot vapen ett obegränsat antal gånger, utan att polismyndigheten kan kon- trollera att alla vapnen avsätts på laglig väg. Sålunda kan en oseriös vapenhandlare låta bli att, i sin bokföring, föra in alla importerade vapen varefter de icke registrerade vapnen kan säljas på den illegala markna- den. Problemet kunde möjligen till viss del minska genom att man krävde ett särskilt tillstånd för varje enskild införsel. skulle då ha möjlighet att hålla en mer kontinuerlig kontroll över varje enskild handlare. I sådant fall får man dock acceptera ett betydande merarbete från tillståndsmyndighetens sida. Med hänsyn till att missbruket av regleringen sannolikt inte är särskilt utbrett anser utred- ningen inte att ett sådant förslag är motiverat. Att införa en sådan bestämmelse i förhållande till annat EU-land ligger vidare inte i linje med grundtanken bakom det europeiska samarbetet. Däremot efterlyser utredningen ett bättre samarbete mellan tullen och tillståndsmyndig- heterna för att på detta sätt kontrollera importen noggrannare. Rutinen enligt den överenskommelse som finns på området nämligen att tullen tillställer den aktuella tillståndsmyndigheten en kopia av utförseltill- ståndet efter det att utförsel skett borde kunna utvecklas till att även avse import. Exempelvis kunde en kopia av deklarerad införsel från tredje land eller kopia av anmälan av införsel från EU-land rutinmässigt sändas till tillståndsmyndigheten i det distrikt vapenhandlaren har sin verksamhet. En annan utväg är att tullen låter registrera även skriftliga anmälningar avseende import från EU-land, för att tillståndsmyndigheten inför sin årliga inspektion skall kunna ta kontakt med en central enhet hos och därigenom få uppgift om hur många och vilka vapen en specifik vapenhandlare importerat . Den andra typen av missbruk är att en handlare söker och erhåller till- stånd att föra ut ett visst antal vapen men sedan underlåter att föra ut alla dessa, varefter de efter att ha förts av i handlarens bokföring säljs illegalt i . Problemet bottnar främst i en bristande kontroll av de objekt som förs ut ur landet. I dagens läge efter inträde i den Europeiska unionen och med tullens minskade resurser finns det inte något utrymme för att komma med förslag som motverkar detta missbruk av regelsystemet i vidare mån. Utredningen nöjer sig således med att konstatera att det vore önskvärt att det förekom ett mer omfattande samarbete mellan polismyndigheter och tullmyndigheter samt även . Ett sådant samarbete bör dock inte initieras genom lagstiftning utan bör utvecklas genom kontakter myndigheterna emellan. 9 Utlåning av skjutvapen Bestämmelserna om utlåning av skjutvapen riktar sig till innehavaren av vapnet. Den som lånar ut sitt skjutvapen i strid mot vad som är stadgat kan alltså dömas för vapenbrott enligt bestämmelsen i 9 kap. 1 § vapenlagen. Beroende på formen för utlåningen ställs olika krav. Strängast krav ställs för att få låna ut ett skjutvapen till en låntagare som självständigt skall handha vapnet. Rör det sig om en längre tids lån krävs det att låntagaren erhåller tillstånd från polismyndigheten att inneha skjutvap- net. Bestämmelserna rörande utlåning för självständigt handhavande tas upp i avsnitt 9.3. En annan form av utlåning är s.k. uppsiktsutlåning. Långivaren eller annan är då närvarande och har kontroll över handhavandet av vapnet. Bestämmelserna härom tas upp i avsnitt 9.2. Vapenhandlarnas utlåning av skjutvapen tas upp i avsnitt 9.4, medan auktoriserade bevakningsföretags utlåning behandlas i avsnitt 9.3. Skjutvapnet får inte brukas för annat ändamål än det långivarens tillstånd avser (3 kap. 1 § VL). Vidare finns det vissa andra hinder för utlåning av skjutvapen, vilka tas upp i avsnitt 9.5. Intyg om lånet skall som regel överlämnas till låntagaren, vilket skall medföras tillsammans med skjutvapnet (7 kap. 12 §§ VF). Med uppsiktsutlåning avses att långivaren eller en skyttesammanslut- ning är närvarande och har kontroll över vapnets handhavande. Ett skjutvapen som skall användas enbart för provskjutning, övning eller tävling på skjutbana 1 eller vid jakt under långivarens uppsikt får 1 I fråga om enhandsvapen och helautomatiska skjutvapen skall övningen eller tävlingen äga rum under uppsikt av en skyttesammanslutning. lånas ut även till den som inte avlagt skytteprov eller genomgått en viss utbildning eller på annat sätt visat sig vara lämplig att inneha vapnet. Detsamma gäller för start- och signalvapen (3 kap. 45 § VL). Till personer får dock skjutvapnet lånas ut endast om vapnet skall användas vid en övning eller tävling som äger rum under uppsikt av en skyttesammanslutning, låntagaren har fyllt , vapnet skall innehas och användas under långivarens uppsikt och det inte är fråga om ett enhandsvapen eller helautomatiskt vapen, eller utlåningen avser ett effektbegränsat vapen och vapnet skall innehas och användas under långivarens uppsikt (3 kap. 3 ac samt 45 § VL). I allmänna råd anges bl.a. följande. Vid uppsiktsutlåning får en enskild låna ut vapen dock inte enhandsvapen eller helautomatiska vapen till den som fyllt . En 15-åring får därför jaga med gevär i exempelvis sin fars sällskap, om denne kan bedriva en meningsfull och effektiv uppsikt och kontroll samt leda hanteringen av vapnet. Några hinder mot att även upplåtaren för sin del medför vapen när han utövar kontrollen föreligger inte. Observera att kravet på jägarexamen inte gäller vid uppsiktsutlåning under upplåtarens omedelbara kontroll, om upplåtaren har avlagt jägarexamen. Utlåning av enhands- eller automatvapen får ske endast i de fall, som anges i 3 kap. 4 § VL. Utlånas vapnet för övning eller tävling, som äger rum under sammanslutnings kontroll, begränsas utlåningstiden till den tid övningen eller tävlingen varar samt för färd till och från skjutplatsen. Har låntagaren eget tillstånd att inneha ett vapen av motsvarande art, får utlåning dock ske enligt de allmänna utlåningsreglerna. Detta innebär att den som exempelvis innehar en pistol för målskjutning får för samma ändamål låna en pistol eller revolver oavsett kaliber (RPS FS 1996:6, 14 kap.) . Vid utlåning för självständigt handhavande är långivaren är inte närvarande, utan låntagaren ansvarar själv för nyttjandet av skjutvapnet. Den vanligaste formen av sådan utlåning är s.k. korttidsutlåning. Det förekommer dock också viss s.k. långtidsutlåning, främst till väktare som lånar tjänstevapen av det bevakningsföretag där han är anställd. Den som har rätt att inneha ett skjutvapen får låna ut vapnet för samma ändamål som tillståndet avser (3 kap. 1 § VL). Om innehavet av ett skjutvapen kräver att den enskilde skall ha avlagt skytteprov eller genomgått en viss utbildning eller på annat sätt visat sig vara lämplig att inneha vapnet, får ett sådant vapen lånas ut endast till den som uppfyller samma krav. Enhandsvapen och helautomatiska vapen får dock lånas ut endast till låntagare som själv har rätt att inneha ett sådant vapen, dvs. har eget innehavstillstånd för sådant vapen. Det sagda gäller inte för start- och signalvapen (3 kap. 4 och 5 § VL). Till personer får ett skjutvapen lånas ut endast om utlåningen avser start- eller signalvapen som skall användas vid tävling eller övning eller låntagaren har tillstånd att inneha ett vapen av samma typ (3 kap. 3 § de VL). I allmänna råd anges att förutsättningen för all utlåning är att den är tillfällig samt att måste förflyta mellan två lån (RPS FS 1996:6, 14 kap.). Ett auktoriserat bevakningsföretag får i samband med bevakningsupp- drag som kräver beväpning låna ut skjutvapen till företagets väktare. Företaget får dock endast låna ut vapen till den som har meddelats särskilt tillstånd att som lån inneha skjutvapen för sådant ändamål (3 kap. 7 § VL). I allmänna råd anges följande. Den skytt som behöver låna vapen än vad som gäller för korttidsutlåning måste söka tillstånd. I tillståndsbeviset anges att tillståndet avser lån. Vidare bör lånetiden anges (RPS FS 1996:6, 14 kap.). 9.3.2 Nuvarande faktiska förhållanden Korttidsutlåning av skjutvapen anmäls eller registreras inte på något vis. Det är alltså omöjligt att dra några säkra slutsatser om hur vanligt det är att skjutvapen lånas ut. Utredningen har dock uppfattning- en som huvudsakligen bygger på antaganden från företrädare för tillståndsmyndigheter och skyttesammanslutningar att företeelsen är långt i från ovanlig. Från flera håll har man för utredningen påpekat att bestämmelsen om korttidsutlåning är svårtolkad. Visserligen anges i vapenlagen att utlåning får ske , men det anges inte hur under t.ex. som sådan tvåveckorsutlåning får Inte heller anges om sådan utlåning får ske , om utlåningen sker till olika personer. Här kan nämnas att inkommit med en skrivelse till utredningen med förslag att korttidslånen som längst borde få omfatta i ett sammanhang eller att kortare lån av samma vapen under flera i följd få förekomma 2. Den vanligaste typen av långtidsutlåning är den som klart regleras i lagen, nämligen väktares lån av vapen från det bevakningsföretag där de är anställda. Det förekommer emellertid också att vapen för exempelvis jaktändamål lånas ut . En annan företeelse är att det förekommer att vapenhandlare lånar ut skjutvapen för film- eller teaterändamål. Svenska jägareförbundets tidigare omnämnda skrivelse innehåller också ett förslag om att lån av dessa slag inte bör tidsbegränsas såvida inte särskilda skäl föreligger. En vapenhandlare får låna ut skjutvapen till den som fyllt för sådan provskjutning på skjutbana som äger rum under uppsikt av en skyttesammanslutning eller vapenhandlaren själv eller någon annan person som har godkänts av polismyndigheten att närvara vid provskjutning. Kravet på uppsikt gäller inte om låntagaren själv har rätt att inneha ett vapen av den typ som lånet avser eller i fråga om start- eller signalvapen (3 kap. 6 § VL). I allmänna råd anges att utlåning från vapenhandlare inte får ske för annat ändamål än för provskjutning på skjutbana. Detta gäller inte bara när kontrollant är närvarande utan även för sådan vapenspekulant som har vapen av samma typ (RPS FS 1996:6, 14 kap.). 2 Till stöd för sina förslag har anfört att bestämmelserna för korttidsutlå- ning inte är praktiskt förankrade.