sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Regeländringarna 1993 kom till sedan en särskild utredningsman (arbetsskadeförsäkringsutredningen) i betänkandet (SOU 1992:39) gjort en översyn av begreppet arbetsskada. Sjuk- och arbetsskadekommittén (ursprungligen Sjuk- och arbet- skadeberedningen) granskade bl.a. arbetsskadeförsäkringen från olika utgångspunker dels i en expertrapport (SOU 1994:72) Sjukpenning, ar- betsskada och förtidspension, dels i delbetänkandet (SOU 1995:149) Försäkringsskydd vid sjukdom (om tilläggsförsäkring vid arbetsskada) och dels i slutbetänkandet (SOU 1996:113) En allmän och aktiv försäk- ring vid sjukdom och rehabilitering. Arbetsskadeförsäkringen har också granskats av reviso- rer i en rapport (1988/89:5). har vidare vid ett stort antal tilllfällen behandlat motioner som syftat till förändringar av arbets- skadeförsäkringen. Utredningens direktiv (dir. 1997:91) framgår av beslut vid regerings- sammanträde . Här skall inledningsvis endast sam- manfattningen av uppdraget återges. %N S¤RSKILD UTREDARE TILLKALLAS MED UPPGIFT ATT SE ¶VER ARBETSSKADEF¶R S¤KRINGEN 5TREDAREN SKALL ANALYSERA DE SENASTE ¥RENS F¶R¤NDRINGAR I ARBETSSKADEF¶RS¤KRINGEN I SYFTE ATT SE ¶VER FR¥GAN OM F¶RS¤KRINGEN GER EN TILLFREDSST¤LLANDE TRYGGHET F¶R DEN SOM DRABBAS AV EN ARBETSSKADA SE ¶VER GRUNDERNA F¶R VAD SOM SKALL BETRAKTAS SOM ARBETSSKADA I F¶RSTA HAND INOM RAMEN F¶R EN OFFENTLIG F¶RS¤KRING PR¶VA OM DET FINNS ANLEDNING ATT OMPR¶VA ERS¤TTNINGSREGLERNA UTI FR¥N PRINCIPEN ATT EN SKADAD S¥ L¥NGT SOM M¶JLIGT SKALL H¥LLAS EKO NOMISKT SKADEL¶S BELYSA VILKA EFFEKTER F¶RSLAGEN KAN F¥ F¶R KVINNOR RESPEKTIVE M¤N PR¶VA ETT ALTERNATIV TILL NUVARANDE ARBETSSKADEF¶RS¤KRING INNE B¤RANDE ATT ARBETSMARKNADENS PARTER TAR ¶VER DET ORGANISATORISKA OCH FINANSIELLA ANSVARET F¶R EN OBLIGATORISK TILL¤GGSF¶RS¤KRING VID ARBETSSKADA SAMT ANALYSERA DE EKONOMISKA EFFEKTER F¶R S¥V¤L F¶RS¤KRINGEN SOM ADMI NISTRATIONEN SOM KAN VARA F¶RENADE MED DE OLIKA ALTERNATIVEN 5T REDAREN SKALL L¤MNA F¶RSLAG P¥ ETT ALTERNATIV SOM RYMS INOM DAGENS UTGIFTSNIV¥ F¶R ARBETSSKADEF¶RS¤KRINGEN SAMT YTTERLIGARE ALTERNATIV SOM UTREDNINGEN FINNER MOTIVERADE ) DE SENARE ALTERNATIVEN SKALL F¶RSLAG TILL FINANSIERING VARA UTARBETADE ) UPPDRAGET ING¥R OCKS¥ ATT SE ¶VER VISSA FR¥GOR VAD G¤LLER R¤TTEN TILL LIVR¤NTA UTREDA OM DET ¤R L¤MPLIGT ATT ANPASSA LAGSTIFTNINGEN TILL VISSA REGEL ¤NDRINGAR SOM SKEDDE DEN JANUARI I SJUKF¶RS¤KRINGEN OCH F¶RTIDSPENSIONERINGEN SE ¶VER REGLERNA F¶R SAMORDNING AV ARBETSSKADELIVR¤NTA OCH ERS¤TT NING ENLIGT LAGEN OM ALLM¤N F¶RS¤KRING SE ¶VER ARBETSSKADESKYDDET F¶R STUDENTER SAMT SE ¶VER PERSONSKADESKYDDET F¶R TOTALF¶RSVARSPLIKTIGA 6IDARE SKALL 3VERIGES ¥TAGANDEN ENLIGT INTERNATIONELLA ¶VERENSKOMMEL SER P¥ ARBETSSKADEOMR¥DET BEAKTAS ) SINA ¶VERV¤GANDEN KRING ERS¤TTNINGSSYSTEMET B¶R UTREDAREN BEAKTA VILKEN BETYDELSE DE AVTALSBUNDNA F¶RS¤KRINGARNA HAR I SAMMANHANGET +ONSEKVENSERNA F¶R DESSA F¶RS¤KRINGAR AV DET SYSTEM SOM V¤LJS B¶R ANALYSERAS OCH BED¶MAS 5PPDRAGET SKALL VARA AVSLUTAT SENAST DEN JANUARI Direktivens innehåll i övrigt återges under respektive sakavsnitt i be- tänkandet. Utredningen har fått tiden för att avsluta uppdraget förlängd till . Tiden har dock inte medgett några egna, egentliga under- sökningar av hur arbetsskadeförsäkringen hanteras i det dagliga arbetet. Sammanträden har hållits med de sakkunniga vid sju tillfällen. Utredningens sekretariat har fått information och synpunkter vid kontakter under hand med bl.a. företrädare för skilda organ inom den fackliga rörelsen som biträder medlemmarna med försäkringsfrågor, med företrädare för Kammarkollegiet, Yrkesmedicinen och andra re- presentanter för läkarkåren samt med anställda vid domstolar och för- säkringskassor. Utredningen har samrått under hand med företrädare för Ar- betarskyddsstyrelsen, och , lik- som för olika statliga utredningar. Sekretariatet har gjort korta studieresor till , och för att ta del av lagstiftningen och erfarenheterna i dessa länder på arbetsskadeförsäkringens område. 2.1Lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring (LAF) och anknytande lagar LAF trädde i kraft . LAF gäller för alla arbetsskador som inträffat eller visat sig fr.o.m. detta datum. De äldre bestämmel- serna i lagen (1954:243) om yrkesskadeförsäkring (YFL) tillämpas fortfarande för skador som har inträffat eller som har visat sig under YFL-tid och fram t.o.m. . LAF har ett vidsträckt tillämpningsområde. Arbetsskadeskyddet enligt LAF gäller för alla som förvärvsarbetar i . Även andra för- värvsarbetande än arbetstagare dvs. uppdragstagare och egna företagare är försäkrade enligt LAF. För den senare gruppen gäller dock LAF bara under förutsättning att man både arbetar och är bosatt här i landet. Arbetstagare som utför arbete utomlands som är avsett att vara högst omfattas också av LAF, om de är utsända av en arbetsgiva- re med verksamhet i . En person som är statligt anställd och som blir utsänd av sin arbetsgivare till ett annat land omfattas av LAF . Arbetstagare som sänds till av en utländsk arbetsgivare för arbete som är avsett att vara under högst omfattas inte av LAF utan av försäkringen i det land där arbetsgivaren har sin verksamhet. LAF gäller oavsett vilken nationalitet den arbetsskadade har. Försäkringen omfattar även vissa studerandegrupper. stämmelser om dessa grupper finns i förordningen (1977:284) om ar- betsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd (FASP). Bl.a. om- fattas den som deltar i arbetsmarknadsutbildning, är inskriven vid eller arbetstränar. Vidare omfattas den som deltar i arbetslivsinriktad rehabilitering enligt lagen om allmän försäkring. degrupper omfattas bara när det i hans eller hennes yrkesutbildning eller förberedande till sådan utbildning ingår arbetsmoment som stäm- mer överens med eller till sin art liknar sådant som vanligen utförs vid förvärvsarbete. I LAF gäller ett generellt arbetsskadebegrepp. Alla sjukdomar och skador kan i princip godkännas som arbetsskador bara de faller inom ramarna för de bevisregler som ges i 2 kap. 1 och 2 §§ LAF. Ingen ska i förväg vara utestängd från möjligheten att få sin rätt prövad till ersätt- ning för arbetsskada enligt LAF. Vid lagens tillkomst framhöll man att meningen var att de handläggande myndigheterna och domstolarna vid sin tillämpning av LAF bl.a. skulle kunna knyta an till den medicinska utvecklingen. Man hoppades att det på så sätt skulle kunna göras be- hövliga anpassningar vid tolkningen av begreppet arbetsskada. 2.1.3Skador som omfattas av LAF I 2 kap. 1 § LAF anges vad som är arbetsskada. Arbetsskada är, enligt den inledande meningen i paragrafen, skada till följd av olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet. Vad annan skadlig inverkan är definieras i paragrafens andra me- ning. Med annan skadlig inverkan avses inverkan av en faktor som med hög grad av sannolikhet kan ge upphov till en sådan skada som den för- säkrade har. Hur annan skadlig inverkan definierades tidigare framgår av en redogörelse i avsnitt 3.2.1. I paragrafens andra stycke förtydligas att som arbetsskada avses INTE en skada av psykisk eller psykosomatisk natur som är en följd av före- tagsnedläggelse, en arbetstvist, bristande uppskattning av den försäkra- des arbetsinsatser, vantrivsel med arbetsuppgifter eller arbetskamrater eller därmed jämförliga förhållanden. I 2 kap. 1 § LAF föreskrivs det också att olycksfall vid färd till eller från arbetsstället (s.k. färdolycksfall) räknas som olycksfall i arbetet, om färden föranleddes av och stod i nära samband med arbetet. Avslutningsvis anges i paragrafen att det gäller särskilda regler för skada som framkallats genom smitta. Reglerna härom behandlas när- mare i avsnitt 5.4. I 2 kap. 2 § LAF föreskrivs att om en försäkrad har varit utsatt för olycksfall eller annan skadlig inverkan i arbetet, skall skada som han ådragit sig anses vara orsakad av den skadliga inverkan om ¶VERV¤GAN DE SK¤L talar F¶R det. För att ett orsakssamband ska godkännas krävs det att en utredning om den skadades arbetsförhållanden och fri- tidsaktiviteter m.m. sammanvägd med en medicinsk utredning om skadan ger en övervikt för att det finns ett orsakssamband. Vad som tidigare krävdes i fråga om orsakssamband framgår av en redogörelse i avsnitt 3.3.1. Att fastställa visandedagen för ett olycksfall är enkelt. Olycksfalls- dagen är alltid också visandedagen. Vid skada till följd av annat än olycksfall gäller däremot en särskild regel. Enligt 2 kap. 4 § LAF anses skadan ha inträffat den dag skadan visade sig. Enligt praxis anses skadan visa sig när en person söker läkare för sina sjukdomssymptom. Visandedagen ska dokumenteras genom läkarjournalanteckning, läkarutlåtande, röntgen- bild, audiogram (hörselkurva) eller dylikt. Den första sjukskrivnings- dagen godtas också som visandedag. LAF gäller för alla arbetsskador som har visat sig . Det spelar alltså ingen roll om den skadliga inverkan har pågått före ikraftträdandet av LAF. Förutsättningen för att få ersättning enligt LAF är att skadan godkänds som arbetsskada, dvs. att skadan faller inom de ramar som har satts upp i 2 kap. 1 och 2 §§ LAF. Bestämmelserna om ersättning enligt LAF finns i lagens 3 – 6 kapitel. En person som är arbetsskadad och sjukförsäkrad enligt AFL har rätt till samma förmåner från den allmänna sjukförsäkringen som vid annan sjukdom. Vid sjukdom utges vanlig sjukpenning enligt AFL till både arbetsskadade och icke-arbetsskadade sjuka. Den särskilda arbets- skadesjukpenningen som fanns tidigare är i princip slopad. Anled- ningen till att den särskilda arbetsskadesjukpenningen slopades redo- visas i avsnitt 3.6.3. En arbetsskadad person som är sjukförsäkrad enligt AFL har rätt till ersättning för läkarvård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård och läkemedel i enlighet med den allmänna försäkringens (AFLs) bestäm- melser. gällde att arbetsskadeförsäkringen ersatte dessa kost- nader efter en samordningstid av från början 90 och senare . Motiven för att låta dessa kostnader helt betalas av den allmänna sjukförsäkringen var enligt prop. 1992/93:178 (s. 49) att läkarvård, sjukvårdande behandling, sjukhusvård och läkemedel redan tidigare subventionerades i hög grad inom den allmänna försäkringen. Patienter som inte var arbetsskadade behövde bara betala en låg patientavgift. Rätten till ersättning enligt LAF för samma förmåner borde därför kunna begränsas. Den som är arbetsskadad har utöver sjukförmåner enligt AFL ändå rätt att få ersättning enligt LAF för sjukvård utom riket, tandvård och särskilda hjälpmedel. Det är endast sådana kostnader som inte ersätts enligt AFL som ska ersättas enligt LAF. En arbetsskadad person som INTE är sjukförsäkrad enligt AFL men som är verksam här i riket utan att vara försäkrad för sjukvårdsförmå- ner och sjukpenning enligt AFL får under sjukdomstid vid arbetsskada sjukvårdsförmåner, sjukpenning och rehabiliteringsersättning från ar- betsskadeförsäkringen på samma villkor som den som är försäkrad för dessa förmåner enligt AFL. Han eller hon har också rätt att få ersätt- ning enligt LAF för sjukvård utom riket, tandvård och särskilda hjälp- medel. Sjukpenning enligt LAF ska inte utges till en arbetstagare som har undantagits från rätt till sjukpenning vid sjukdom enligt bestämmelsen i 3 kap. 16 § första stycket AFL. Det nämnda undantaget avser arbets- tagare som har rätt till lön under sjukdom enligt statliga, kommunala eller landstingskommunala bestämmelser. Studerande som tillhör LAFs personkrets eller i annat fall genomgår yrkesutbildning får när det gått efter en inträffad arbetsskada sjukpenning enligt LAF om han eller hon är sjukskriven då. Sjukpenning från arbetsskadeförsäkringen utges då enligt vissa garan- tinivåer. Sjukpenning utbetalas när det blir aktuellt efter den procent- sats för sjukpenning som finns i AFL. Vi redogör i avsnitt 7.2 närmare för de studerandes situation i arbetsskadehänseende. 2.1.6Ersättning vid bestående nedsättning av arbetsförmågan gäller alltså att rätten till arbetsskadesjukpenning i princip har slopats, och att också reglerna om sjukvårdsförmånerna har ändrats. Ändringarna innebär att den som har drabbats av en arbets- skada numera vanligen kan få ersättning enligt LAF först när sjuk- domstillståndet har upphört och skadan gett en BEST¥ENDE nedsättning av arbetsförmågan. Den ersättning som då kan komma i fråga är liv- ränta enligt LAF. En livränta kan tidsbegränsas eller utges tills vidare. Livränta utges om arbetsförmågan är nedsatt med minst en femton- del, och om inkomstbortfallet för år räknat uppgår till en fjärdedel av det basbelopp som gällde vid början av det år från vilket livränta ska börja utgå. Arbetsskadeförsäkringen tar sikte på den faktiska nedsättningen av den skadades förmåga att skaffa sig inkomst genom förvärvsarbete. Er- sättning för arbetsskada i form av livränta ska i princip utgöra skillna- den mellan den inkomst som den arbetsskadade kan antas ha haft om han inte hade skadats och den inkomst som han trots skadan kan beräk- nas få. Det är med andra ord fråga om en 100 procentig kompensation av inkomstbortfallet till följd av arbetsskada. För livränteunderlaget gäller samma högsta gräns som för sjukpenninggrundande inkomst en- ligt AFL, dvs. 7,5 gånger basbeloppet, vilket för innebär (x 7,5=) . Som underlag för livränta läggs i princip den skadades sjukpenning- grundande inkomst enligt AFL från vilken livräntan ska utges eller, om han eller hon inte är sjukpenningförsäkrad, den in- komst som då skulle ha utgjort hans eller hennes sjukpenninggrun- dande inkomst. Ska livränta börja utges först sedan avsevärd tid har förflutit efter den skadliga inverkan i arbetet, får underlaget bestämmas med ledning av annan högre förvärvsinkomst än den sjukpenninggrun- dande inkomsten, om särskilda skäl talar för det. Livränta enligt LAF kan även betalas ut vid bosättning utanför . infördes nya beräkningsgrunder för sjukpen- ninggrundande inkomst i AFL. Dessa förändringar kunde också ha på- verkat arbetsskadeförsäkringen. I förarbetena sade man dock uttryck- ligen att arbetsskadeförsäkringen skulle vara undantagen från änd- ringarna. Vi har fått i uppdrag att utreda om det är lämpligt att anpassa LAF till de förändringar som har gjorts i sjukförsäkringen samt att be- skriva en sådan anpassning. Den delen av vårt utredningsuppdrag presenteras i avsnitt 7.1. För personer som blivit arbetsskadade innan de fyllt finns det särskilda beräkningsregler som ska ge en kompensation för den sanno- lika framtida inkomsten som oskadad. En uppräkning av underlaget görs vid 18, vid 21 och . För studerande som tillhör lagens personkrets utgörs livränteunder- laget under den beräknade utbildningstiden av lägst den inkomst han sannolikt skulle ha fått om han vid tiden då skadan inträffade hade av- brutit studierna och börjat förvärvsarbeta. För tid efter den aktuella ut- bildningens slut utgörs underlaget av lägst den inkomst av förvärvs- arbete som han då sannolikt skulle ha fått om skadan inte hade in- Det finns vissa minimiregler om de studerandes livränteunder- lag som är knutna till basbeloppet. Om en arbetsskadad person som har rätt till livränta är be- rättigad till förtidspension enligt reglerna i AFL med anledning av den inkomstförlust som föranlett livräntan, utges livräntan bara i den mån den överstiger pensionen. Livränta utges i princip längst till den månad under vilken den arbetsskadade fyller . Om en person har avlidit till följd av en arbetsskada, betalar arbets- skadeförsäkringen begravningshjälp med ett belopp som motsvarar av basbeloppet vid tiden för dödsfallet. Vid dödsfall kan det också utges livränta till den efterlevande maken, med make jämställd person och till den avlidnes barn. Det är möjligt att få omställningslivränta, särskild efterlevandelivränta och livränta till barn. Förutsättningarna för att få dessa förmåner liknar dem som gäller för efterlevandepensioner från folkpensioneringen enligt AFL. Efterlevande make har numera rätt till omställningslivränta räknat från dödsfallet. Omställningslivräntan förlängs för den som har vårdnaden om och stadigvarande sammanbor med barn . Rätt till särskild efterlevandelivränta har den vars möj- lighet att skaffa sig inkomst genom arbete är nedsatt med minst en fjär- dedel av arbetsmässiga skäl, nedsatt hälsa eller annan jämförlig om- ständighet. Nedsättningen ska ha bestått alltsedan makens död och får inte vara av endast kortvarig natur. Livränta för efterlevande beräknas på grundval av ett ersättnings- underlag som i princip motsvarar den avlidnes årsinkomst. Underlaget ska i princip vara den avlidnes egen LAF-livränta. Om det är skäligt kan även pension, livränta eller annan ersättning som utgick till den avlidne med anledning av tidigare arbetsskada beaktas. Ersättnings- underlaget är begränsat till 7,5 basbelopp. Omställningslivränta och särskild efterlevanderänta utges av ersättningsunderlaget när den avlidne även efterlämnat barn som är berättigat till livränta, i annat fall . Livränta till barn är av ersättningsunderlaget. Finns det flera barn ökas procenttalet med 20 för varje barn. Det sammanlagda be- loppet delas sedan lika mellan barnen. Livränta till barn utges t.o.m. den månad barnet fyller . Vid studier kan livränta utges t.o.m. juni månad det år barnet fyller . 2.1.8Lagen om statligt personskadeskydd Bestämmelser om ersättning från staten för skada ådragen under tjäns- tepliktig verksamhet m.m. finns i lagen (1977:265) om statligt per- sonskadeskydd (LSP). Lagen ersatte bl.a. den tidigare militärersätt- ningslagen (1959:261), vars regler fortfarande ska gälla för skada som har inträffat före ikraftträdandet av LSP. Den skyddade personkretsen omfattar den som tjänstgör enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt eller inställer sig till mönstring, eller annan uttagning enligt den lagen eller till antagningsprövning enligt lagen (1994:1810) om möjlighet för kvinnor att fullgöra värnplikt eller civilplikt med längre grundutbildning. Om statligt personskadeskydd för frivillig personal inom försvarsmakten finns bestämmelser i 6 - 7 §§ förordning (1977:284) om statligt personskadeskydd (FASP). Vidare omfattar lagen den som medverkar i räddningstjänst eller i övning med räddningskår enligt räddningstjänstlagen (1986:1102) eller i räddningstjänst enligt luftfartslagen (1957:297). Lagen omfattar slutligen också den som är intagen för vård i krimi- nalvårdsanstalt eller i ett särskilt hem för vård av unga eller missbruka- re samt den som är häktad eller anhållen eller i annat fall intagen eller tagen i förvar i kriminalvårdsanstalt, häkte eller polisarrest. Skyddet enligt LSP inträder när den första färden påbörjas till verk- samhet eller intagning som omfattas av lagens bestämmelser och gäller till dess att den sista färden från verksamheten eller intagningen avslu- tas. Skyddet gäller även under fritid och annan ledighet. Alla skador (både olycksfallsskador och sjukdomar p.g.a. annan skadlig inverkan) omfattas av lagen. Beträffande olycksfall gäller att skada anses vara orsakad av olycksfallet om övervägande skäl talar för det. En annan skada än olycksfallsskada anses vara ådragen om det inte finns skälig anledning att anta att skadan beror på annat än verksamhet som omfattas av lagen. Det finns också sär- skilda regler för hur skador som visat sig efter skyddstidens slut ska bedömas. Enligt LSP utges ersättning vid sjukdom, bestående nedsättning av arbetsförmågan och dödsfall. Ersättningarna utges i huvudsak i överensstämmelse med motsvarande regler i LAF. Sjukvårdsersättning utgår dock enligt särskilda regler i LSP bara i den mån staten inte tillhandahåller motsvarande förmån på annat sätt. Sjukpenning och livränta enligt LSP utges inte och sjukpenning utges inte i något fall för den dag då skadan inträffade. För vissa av de personkategorier som omfattas av LSP gäller samma garantinivåer för beräkning av sjukpenningunderlag och livränte- underlag som gäller för studerande som omfattas av LAF. totalförsvarspliktiga kommer enligt den av antagna totalförsvarsbudgeten 1998 (FöU I) särskilda regler att gälla. Vi redogör närmare för dessa regler i avsnitt 7.3. Omfattas en skada även av LAF ska ersättning enligt LSP bara ges ut i den mån den är högre än motsvarande ersättning enligt LAF. Enligt lagen (1977:266) om statlig ersättning vid ideell skada m.m. har den som ådrar sig skada som omfattas av LSP rätt till ersättning av staten med förmåner och belopp som skulle ha utgått om den skadade haft rätt till ersättning enligt statens personskadeförsäkring (se 2.3.8). Lagen (1977:267) om krigsskadeersättning till sjömän ger statlig er- sättning vid personskada som en under viss tjänstgöring ådrar sig utomlands till följd av olycksfall på grund av krigshändelse. Ersätt- ning utges med tillämpning av bestämmelserna i , men den skada- de har utöver livränta också rätt till särskild ersättning med hänsyn till skadans beskaffenhet. 2.2Vissa ersättningar enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) m.m. En försäkrad kan få sjukpenning om han eller hon inte har rätt till sjuklön från sin arbetsgivare eller om sjukperioden fortsätter efter sjuklöneperioden. Egna företagare, uppdragstagare, arbetslösa och övriga som inte uppfyller kvalifikationsvillkoren enligt lagen (19991:1047) om sjuklön har inte rätt till sjuklön. i sjukperioden är en karensdag. Egenföretagare kan välja en karenstid på 3 eller . Val av karenstid medför att sjukpenning inte betalas under motsvarande antal dagar i början av sjukperioden. För den som inte valt 3 eller 30 dagars karenstid gäller den generella karensdags- regeln som för övriga försäkrade, dvs. sjukpenning betalas inte för den första sjukdagen. Hel sjukpenning är av den sjukpenninggrundande in- komsten (SGI) dividerad med 365. Vid beräkningen av SGI bortses från sådan inkomst av anställning och annat förvärvsarbete som över- stiger basbeloppet. SGI är enligt 3 kap. 2 § AFL SOU 1998:37 .UVARANDE F¶RS¤KRINGAR 77 den årsinkomst i pengar som den försäkrade tills vidare kan antas få. Sjukpenning kan utges som hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels förmån. har i betänkandet (SOU 1997:166) Ohälsoförsäkringen – Trygghet och aktivitet föreslagit vi ssa ändringar i bedömningsgrunderna för att erhålla sjukpenning enligt dessa nivåer. Sjukpenningnivåerna kommer dock enligt förslaget att kvarstå oföränd- rade. Det finns särskilda karensbegränsande regler för dem som är sjuka ofta. Ett allmänt högriskskydd gäller om en försäkrad gått miste om sjukpenning för den första sjukdagen under sammanlagt . Den försäkrade får därefter ersättning i sjukperioden. Egenföretagare med karenstid av 3 eller omfattas inte av det allmänna högriskskyddet. Efter ansökan till kan ett särskilt högriskskydd beviljas en försäkrad som lider av sjukdom som kan antas medföra ett större antal sjukperioder med rätt till sjukpenning under en tolvmå- nadersperiod. För dessa försäkrade täcks karensdagen i varje sjukfall med sjukpenning . För att motverka att vissa arbetstagare genom avtal tillförsäkras en högre kompensationsnivå vid sjukdom än andra grupper i samhället finns det särskilda regler i AFL om minskning av sjukpenning i vissa fall. De gäller när den försäkrade under sjukdom får lön från arbets- givaren som han eller hon får sjukpenning enligt AFL eller ersättning från avtalsförsäkring eller att lönen/ersättningen överstiger en viss nivå. Syftet med minskningsregeln är att kompensationen för försäkrade vid sjukfrånvaro inte ska bli högre än vissa bestämda nivåer. Reglerna innebär att sjukpenningen minskas i den mån den försäk- rade får en lön av arbetsgivaren under sjukdom som överstiger av vad den försäkrade skulle ha fått i lön om han varit i arbete. Ersättning från all kollektivavtalad gruppsjukförsäkring ska i detta sammanhang likställas med lön från arbetsgivaren under sjukdom. Det betyder att den försäkrade får ha högst kompensation för sitt inkomstbortfall under sjukdom i form av sammanlagd sjukpenning och lön.