sou · GMB3132d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Själsligt lidande kan inte mätas och vägas, men grup- pen har under sitt arbete kommit till den övertygelsen att de efterlevande som inte accepterat den rådande situatio- nen befinner sig i ett mer svårbemästrat läge än de som funnit sig i den. Denna ståndpunkt har fått bli vägledande vid sammanvägningen. Att skipa rättvisa mellan de olika synsätten är inte möjligt och analysgruppen gör inte an- språk på att ha lyckats med det. Analysgruppen vill avslutningsvis framhålla att den har fäst stor vikt vid de uttalanden som gjordes av den högsta politiska ledningen dagarna efter olyckan och som tveklöst uppfattades som utfästelser. Ett fullföljande av dessa skulle sannolikt bidra till att återupprätta samhällsförtroendet. Utan bevis om en konkret strävan att omhänderta de om- komna kommer svårligen att bringas till en definitiv slutpunkt för enskilda individer och för de svenska samhället i stort. De tekniska bedömningar som är nödvändiga inför ett omhändertagande är omfattande. Valet av metod och till- vägagångssätt samt beräkning av den tid operationen tar måste göras i samråd med det eller de dykföretag som an- litas för uppdraget. Omhändertagandet måste ske i flera steg. I det föl- jande skisseras ett tänkbart förlopp. Det vore oveder- häftigt av analysgruppen att påstå sig kunna erbjuda mer. I ett första steg genomförs dykningar i syfte att inför- skaffa aktuell information om förhållandena inuti och ut- anför fartyget. Dessa dykningar blir avgörande för en be- R E K O M M E N D A T I O N E N dömning om hur arbetet skall kunna gå vidare, om inte oöverstigliga svårigheter redan på detta stadium konstate- ras. Om omkomna påträffas under rekognosceringsdyk- ningarna omhändertas dessa. Dessa dykningar kan även bidra till att ytterligare in- formation om olycksförloppet kan införskaffas. I ett andra steg går mättnadsdykare ner för att omhän- derta så många omkomna som möjligt inuti och utanför fartyget. Detta arbete måste självfallet utföras under nog- grant hänsynstagande till de psykiska och fysiska risker som dykarna utsätts för. De omkomnas kroppar kan enligt vad analysgruppen från flera håll erfarit placeras i s.k. body bags, föras till ytan och omhändertas av rättsmedicinsk och kriminalteknisk personal. Med användande av kylförvaring kan arbetet med att identifiera omkomna ske i den takt som resurserna medger. Ett arbete på det aktuella djupet är alltid riskfyllt och kräver därför särskilda säkerhetsåtgärder. eller senare nås den punkt i arbetet från vilken fortsatt risktagning är försvarbar. Gränsen för det arbete som är möjligt att göra inuti och utanför Estonia avgörs av ansvariga dyk- ledare. Analysgruppen har övervägt frågan om bärgning av farty- get i syfte att underlätta målet att omhänderta största möj- liga antal omkomna. Ett alternativ som dryftats vid ett av analysgruppens expertmöten är att fartyget etappvis lyftes och bogseras in på grundare vatten. Tillvägagångssättet skulle underlätta fortsatta dykarbeten inuti fartyget ge- nom att konventionell dykning då är möjlig. I bästa fall skulle hela fartyget kunna genomsökas. Även det kriminaltekniska arbetet underlättas genom denna metod. En annan möjlighet är att räta upp fartyget på plats för att skära sig in och leta efter fler omkomna. Därefter kan man även inspektera styrbordssidan. Förfarandet har be- dömts kräva arbete med mättnadsdykning . Om omkomna efter en sådan undersökning fortfa- rande finns kvar i fartyget, synes ytterligare ett steg vara att fartyget dockas, vatten pumpas ut och ett slutligt genom- sökande äger rum. Analysgruppen har särskilt granskat de nu angivna bärgningsmetoderna vid ett expertseminarium om bärg- ningsteknik. Slutsatsen var att bärgning inte kan beskrivas som tekniskt omöjlig men att det är en utomordentligt komplicerad och krävande operation. En liknande bärg- ningsoperation har utförts. Det öppna ha- vet gör arbetet särskilt sårbart liksom fartygets storlek och konstruktion. Mot bakgrund av ovan angivna förutsättningar anser sig analysgruppen icke kunna förespråka bärgning för att omhänderta omkomna. Informationsarbete i samband med ett omhändertagande av omkomna Med insikt om att ett eventuellt omhändertagande av om- komna från Estonia kommer att leda till en intensiv bevak- ning av medier från hela världen har analysgruppen vid ett expertmöte särskilt diskuterat och inhämtat kunskaper om informationsarbete och mediehantering. Gruppen vill särskilt betona vikten av att detta arbete planeras och ge- nomförs väl. Anhöriga till de omkomna kommer att utsättas för ett hårt psykologiskt tryck i och med att åtgärden beslutas och påbörjas. Det är därför angeläget att här framhålla vikten av att informationen till närstående organiseras med hän- syn till deras behov. Även det informationsarbete som rik- tas till massmedierna bör planeras med stor omsorg. Vär- dighet inför de omkomna och respekt för deras närstående bör prägla arbetet i alla delar. Analysgruppen vill i sam- manhanget understryka mediernas särskilda ansvar när det gäller bemötande av överlevande och anhöriga samt vid bevakning av ett eventuellt omhändertagande av om- komna. Övertäckning av Estonia med den föreslagna skal- konstruktionen av betong bör inte fullföljas. För eventuellt kvarstående behov av skydd mot fram- tida intrång måste effektiv övervakning utformas om skep- pet blir kvar på havsbotten. R E K O M M E N D A T I O N E N Att leva med Estonia Stöd till anhöriga och överlevande Analysgruppen vill understryka vikten av att anhöriga och överlevande får hjälp att gå vidare i sitt sorgearbete. skapade genom sin väldighet, sin sär- skilda karaktär och det förlopp som följde på katastrofen en situation, som innebar svåra psykologiska hinder när det gällde många anhörigas möjligheter att gå vidare. En lämplig form för ett särskilt stöd till dem som drab- bats av är att landstingen, såsom huvud- män för denna del av sjukvården, erbjuder psykologiskt stöd, om och när katastrofen på nytt kommer i fokus i samband med att frågan om ett omhändertagande av om- komna på nytt kommer att prövas. Analysgruppen kom- mer i ett brev till landstingen att rikta uppmärksamheten mot behovet av att psykologiska stödåtgärder förbereds. Statliga medel synes böra komma till använd- ning för detta. Analysgruppens granskning av viktiga aktörers agerande ger en relativt entydig bild av vad som faktiskt har skett efter olyckan. Det har därför varit viktigt att ägna stort utrymme åt den beskrivande delen, som bygger på ett mycket omfattande material. Analysgruppens förhåll- ningssätt är kritiskt men präglas också av förståelse för de svårigheter som följde av olyckans exceptionella väldighet. Som tidigare konstaterats är det analysgruppens me- ning att det inte går att rikta generellt mot reger- ingens och myndigheternas agerande efter olyckan. Av analysen framgår dock att flera enskildheter förtjänar kri- tik. Analysgruppen vill särskilt framhålla bristerna i bemö- tandet av anhöriga och överlevande och att regeringens otydliga hållning i bärgningsfrågan bi- drog till att besluten om att inte bärga eller omhänderta de omkomna kom att betraktas som ett löftessvek. R E K O M M E N D A T I O N E N Det vore både orimligt och förmätet om analys- gruppen upphöjde sig till domare över dem som haft att uttala sig och fatta tunga beslut och som också uppriktigt beklagat de ställningstaganden som de i god tro nått fram till. Likväl vill gruppen uttala, att det säkert skulle bidra till ett värdigt och försonligt slut på ett långvarigt tillstånd av misstro och bitterhet om de felbedömningar och misstag som granskningen pekat på skulle medges öppet. Om regeringen väljer att följa analysgruppens rekommen- dationer bör en nationell minneshögtid anordnas i sam- band med att arbetet med att omhänderta omkomna blivit avslutat. Högtiden bör präglas av vilja till försoning och uttrycka en möjlighet för enskilda och för det svenska samhället i stort att kunna gå vidare. Analysgruppens rekommendation är – det skall slutligen än en gång medges – formulerad med insikt om att den kommer att orsaka smärta på många håll. Den smärtan går inte att undvika. Den måste erkännas. I ett sådant erkän- nande ligger en möjlighet till försoning. Det krävs att en lång rad aktörer ser det gemensamma ansvaret: politiker och myndigheter som måste kunna medge de misstag som begicks, anhöriga och överlevande som måste söka sig mot försoning och en vilja att lämna det som skett bakom sig utan bitterhet, medierna som måste respektera sörjandes krav att få vara ifred med sin sorg. B I L A G A 1 av Estoniakatastrofen och dess följder Beslut vid regeringssammanträde . förlisning och hän- delserna därefter har väckt många allvarliga frågor om samhällets beredskap för att hantera sådana katastrofer. En analysgrupp tillsätts med uppgift att granska olika myndigheters, men också andra organs, agerande med an- ledning av katastrofen. Analysen skall omfatta såväl myn- digheters, inklusive regeringens och , agerande som åtgärder av berörda kommuner och lands- ting. Även andra offentliga organs och enskildas insatser bör belysas. Det gäller t.ex. och andra trossamfund samt olika frivilligorganisationer. De insatser som gjorts av organisationer för anhöriga till omkomna och för överlevande skall särskilt beaktas. Analysgruppen skall fästa särskild vikt vid frågor om rätt myndighet agerat och på vilket underlag detta skett. Gruppen skall vidare analysera informationsfrågorna och myndigheternas insatser för de överlevande och för de omkomnas anhöriga. Internationella erfarenheter på om- rådet bör därvid beaktas. Analysgruppen skall ha stor frihet när det gäller granskningsarbetets inriktning och omfattning men måste i sitt arbete ta hänsyn till de långsiktiga effekterna för de överlevande och för de omkomnas anhöriga. Den internationella haveriutredningens arbete och uppdrag skall inte omfattas av granskningen. förlisning var en av de största katastrofer som drabbat vårt land i modern tid. Av 550 svenskar ombord förolyckades 501. Totalt omkom 852 personer från 16 länder. Passagerar- färjan seglade under estnisk flagg och förliste på interna- tionellt vatten. Ännu efter förlisningen är det svårt att förstå katastrofens vidd. Anhöriga lever fortfarande i djup sorg och det öde som drabbade dem som var ombord och deras anhöriga berör oss alla. Utöver det mänskliga lidandet har katastrofen också inneburit en prövning för det svenska samhället i stort. Frågor och problem som vi ställts inför har krävt svar och lösningar. Ofta har frågorna varit komplexa och många beslut har föregåtts av mycket svåra övervä- ganden. De beslut som har fattats och det arbete som har ut- förts av olika myndigheter, inklusive regeringen, med an- ledning av olyckan har i flera fall kritiserats. Många anhö- riga anser att kontakterna med beslutsfattare haft brister, vilket resulterat i ett minskat förtroende för myndighe- terna. De anhöriga menar att beslut tagits utan att de haft rimliga möjligheter att lämna synpunkter och påverka beslutsfattarna. En annan diskussion som förts är om den svenska för- valtningen är lämpligt uppbyggd för att kunna hantera ka- tastrofer. De självständiga myndigheterna har det primära ansvaret inom sina respektive områden. Men i sådana ex- traordinära situationer som denna uppstår ofta krav på att även regering och riksdag skall agera. Den samlade kritiken har resulterat i krav på en obero- ende granskning av hur myndigheter, inklusive , och regeringen samt olika enskilda organ B I L A G A 1 har agerat under hela händelseförloppet från förlisningen och fram till . Regeringen och företrädare för samtliga riksdagspar- tier är överens om att en sådan granskning skall komma till stånd. Ett omfattande arbete, som på olika sätt direkt belyser hur samhället agerat vid och efter olyckan såväl i vid be- märkelse som vad avser information till och bemötande av överlevande och anhöriga till omkomna, har utförts efter Estoniakatastrofen. lämnade den särskilde utredaren sin rapport (SOU 1996:189). Utredaren hade regeringens uppdrag att vara till hjälp för överlevande och anhöriga till de omkomna vid förlisning genom att lämna information och allmän väg- ledning om hur de kunde ta till vara sina intressen med anledning av katastrofen. Rapporten utmynnar i ett antal förslag. Bland annat förordar utredaren att regeringen skall tillsätta en arbetsgrupp för att se över rutinerna inom vid inträffade eller hotande katastrofer, särskilt avseende informationsfrågorna. Vidare föreslår utredaren att regeringen låter utreda krisberedskapen i vårt land. Regeringen uppdrog åt Styrelsen för psykologiskt försvar (SPF) att vara statens organ för kontakter med anhöriga till dem som omkom vid passage- rarfärjan förlisning (K96/3742/RS). SPF skall dels förmedla information till de anhöriga, dels ta emot deras synpunkter i olika frågor som har anknytning till ka- tastrofen. En delredovisning från SPF avseende genom- fört informationsarbete till lämnades . Regeringen har vidare med hänvis- ning till bl.a. rapport uppdragit åt Socialsty- relsen och att klargöra myndighe- ternas uppgifter och ansvar i fråga om psykiskt och socialt omhändertagande vid bl.a. svåra påfrestningar på samhäl- let i fred (S97/5097/S). I rapporten Det ser verkligen illa ut... (rapport 168-1) från Styrelsen för psykologiskt försvar behandlas frågor om information och kommunikation med anknytning till förlisning. En medicinsk rapport med anledning av Estonia- olyckan har utarbetats av . I rapporten be- skrivs bl.a. räddnings- och vårdinsatserna. Även läns landsting har bedömt sjukvårdens medicinska arbete i med anledning av Estoniakatastrofen. En utredning pågår också om hur bör orga- niseras i krissituationer. har dessutom revi- derat sina allmänna råd (1991:2) om psykiskt och socialt omhändertagande vid stora katastrofer. arbetar för närva- rande med en studie som skall vara klar och som skall visa vilka lärdomar som kan dras bl.a. ur beredskapssynpunkt av förlisning. Också i andra myndigheter, bl.a. , har rutinerna i katastrofsituationer gåtts igenom. En analysgrupp skall tillsättas med uppgift att granska samhällets agerande med anledning av katastrofen. Analy- sen skall i första hand omfatta myndigheters, inklusive re- geringens och , agerande samt åtgärder av berörda kommuner och landsting. Även andra offent- liga organs och andras insatser bör belysas. Det gäller t.ex. , andra trossamfund, olika frivillig- organisationer samt massmedierna. De insatser som gjorts av organisationer för anhöriga till omkomna och överle- vande skall särskilt beaktas. Analysgruppen skall fästa särskild vikt vid frågor om rätt myndighet agerat och på vilket underlag detta skett. Gruppen skall vidare analysera informationsfrågorna och myndigheternas bemötande och omhändertagande av de överlevande och de omkomnas anhöriga i samband med förlisningen och därefter. Internationella erfarenheter på området bör därvid beaktas. Estoniakatastrofen saknar motsvarighet i vår moderna historia. Analysgruppen bör därför söka belysa de långsik- tiga återverkningarna för vårt samhälle av ett händelseför- lopp av detta slag. B I L A G A 1 En granskning är särskilt viktig för att stärka allmän- hetens förtroende för statsmakternas och det offentliga agerande i samband med händelser av katastrof- karaktär. Granskningen bör även ge erfarenheter för det framtida agerandet vid eventuella katastrofer. Ytterst handlar det om hur samhällets katastrofberedskap skall kunna stärkas. Gruppen skall ha stor frihet när det gäller gransk- ningsarbetets inriktning och omfattning och kan behandla ämnet även från andra infallsvinklar än de ovan nämnda. Den måste dock i sitt arbete ta hänsyn till effekterna av olyckan på för de överlevande och de omkom- nas anhöriga. Granskningen skall inte omfatta den internationella haveriutredningens arbete och uppdrag. Viktigt i sammanhanget är att betona att analys- gruppen inte har någon kontroll- eller tillsynsfunktion av det slag som t.ex. , JO eller JK utö- var. Granskningen skall vara mer principiell och system- inriktad. Analysgruppen skall knyta en referensgrupp till sig be- stående av företrädare för de överlevande och anhöriga till omkomna. Analysgruppen skall kontinuerligt sammanträffa med referensgruppen för att diskutera olika frågor om upp- läggningen av arbetet och analysen. Arbetsformer och redovisning av uppdraget Analysgruppens arbete skall präglas av öppenhet och insyn. Detta kan åstadkommas t.ex. genom att gruppen arrangerar offentliga seminarier och hearings, till vilka bl.a. de anhöriga till omkomna och de överlevande bjuds in, samt genom samrådet med referensgruppen. Vid de överväganden som gruppen gör gäller reger- ingens generella direktiv till kommittéer och särskilda ut- redare om regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), om att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) och om att redovisa konsekvenser för brottslig- heten och det brottsförebyggande arbetet (dir. 1996:49). En redovisning av uppdraget i form av ett samlat be- tänkande är inte ändamålsenlig. I stället bör analys- gruppen löpande lämna rapporter i enskilda ämnen samt presentera en slutrapport med redovisning av gruppens analys av händelserna efter Estoniakatastrofen. Uppdraget skall vara slutfört . B I L A G A 2 saknade och omkomna från Estonia vilka var anställda av (FAE) 33 personer från omkommer då Estonia förliser. 32 av dessa är anställda inom kommunen, de flesta är kvinnor och arbetar i storkök inom äldre- omsorgen och kommunens skolor. Många av dem efter- lämnar barn som går i dessa skolor. Med på resan är även gruppens bussförare. I kommunen bildas stödgrupper i fyra församlingar, , , och och dessa utgör ursprunget till den förening som sedan bildas, För- eningen för Anhöriga till saknade och omkomna från Estonia vilka var anställda av (FAE). Syftet med föreningen är att tillvarata de anhörigas intressen och att vara ett socialt stöd. Föreningens organisation och verksamhet Medlemmar i föreningen är 33 dödsbon. Föreningen leds av en styrelse vars medlemmar väljs , har antagna stadgar och en revisor som granskar räkenskaperna. efter olyckan träffas föreningens medlemmar ungefär en gång . Målet med verk- samheten är framför allt att skapa gemenskap och erbjuda socialt stöd. Man samtalar, utbyter erfarenheter och försö- ker ge varandra tröst. Efter hand som tiden går börjar föreningens verksam- het att rikta in sig mot ett bestämt mål. Målen formuleras för de flesta av medlemmarna så att man vill veta hur Esto- niaolyckan kunde ske och varför. Man upplever att haveriets orsaker inte är tillfredsställande utredda. Man vill att de omkomna skall omhändertas och möjligen att även fartyget bärgas för att orsakerna skall kunna faststäl- las. Föreningen är emot övertäckning, bland annat därför att en sådan omöjliggör ett klarläggande av olycksorsaken. För att uppnå sina mål har föreningens medlemmar varit aktiva på olika sätt. Ett exempel är att arrangerar en demon- stration i , vars syfte är att uppmana ansvariga politiker att fatta ett beslut om bärgning av Estonia. Föreningen deltar även i den samverkanskommitté som kommit till på initiativ av SEA och de flesta av de enskilda medlemmarna är även medlemmar i . Under SEA:s namn genomför en utställningsturné . Syftet med den ambule- rande utställningen är att väcka allmänhetens intresse för föreningarnas kamp för att få hem sina anhöriga. Genom att sprida kännedom om centrala händelser sedan haveriet 1994 och det regeringsbeslut från som många medlemmar anser vara ett svek mot anhöriga som velat få hem sina omkomna, hoppas man på att få för- ståelse för sin sak. Under utställningen ges besökare möj- lighet att skriva på ett upprop där man kräver att de om- komna skall hämtas upp från Estonia och få en värdig be- gravning. Allt som allt får SEA in 1 335 namnunder- skrifter från de sju utställningar som visats i olika delar av . Utöver detta tas även initiativ av enskilda med- lemmar. Man försöker till exempel påverka beslutsfattare genom att skriva brev och insändare m.m. Allt för att uppnå ett värdigt slut på Estoniafrågan. FAE är en av de föreningar som sökt och fått statliga medel för verksamheten. Totalt har mot- tagits. Inga arvoden har betalats ut, vare sig för styrelsens arbete eller till någon annan som varit verksam i förening- en. De medel som man förfogat över har använts för att finansiera sammankomster, bland annat förtäring och lokalhyror. B I L A G A 2 Efter en period av glesare träffar i föreningen har mötes- frekvensen återigen varit omkring en gång . En anledning till det är tillkomsten av analysgruppen. Till mötena kommer minst 15–20 perso- ner och ordförande i föreningen är . FAE har deltagit i referensgruppens arbete. 22 personer från kooperativa institutet i , Dan- mark och reste med Estonia till . 19 av dessa kom från , två från och en från Fin- land. Ordförande i gruppen var . En av de övriga deltagarna var . Syftet med resan var att etablera en organisation för fred och samverkan runt för den kooperativa rörelsen. arbetar för den koopera- tiva tanken och man bedriver lobbyverksamhet, utveck- lingsarbete och rådgivning. Exempel på företag i som företräds av institutionen är , , , tidningen med flera. 2 personer överlevde. från och från . Efter haveriet kontaktas samtliga anhöriga till de 18 om- komna svenskarna av kooperativa institutet. Institutet tar på sig ansvaret för att de omkomna skall erkännas och driva försäkringsfrågor. Den 17/11 1994 bjuder institutet in de anhöriga till ett första möte och beslutas att en anhörig- förening skall bildas, vars syfte skall vara att driva ersätt- ningsfrågan och att ge stöd till de anhöriga. Föreningens organisation och verksamhet Föreningen har inget formellt medlemsskap. Vid de mö- ten som hållits har omkring 40 personer deltagit och för varje dödsbo har en person fungerat som kontaktperson. Efter hand har några familjer dragit sig ur och finns det 14 kontaktpersoner på föreningens adress- lista. Två personer har fungerat som talesmän för förening- en. Den ena är , som var efterfrågad av massmedia framför allt i sin roll som överlevande. Den andre är , som blev informell ordfö- rande i föreningen och som även han haft flera kontakter med pressen för föreningens räkning. Av de två uttalade syftena med föreningens verksamhet har i första hand frågan om försäkringsersättning domine- rat. Stöd i sorgearbetet har sökts i medlemmarnas natur- liga egna nätverk, familj och vänner. Kooperativa institu- tet erbjöd dock de anhöriga individuellt stöd samt delta- gande i samtalsgrupper. Några sådana grupper kom inte till stånd och om någon anhörig utnyttjat erbjudandet om individuellt stöd är inte känt. Enstaka medlemmar har engagerat sig i frågan om bärgning och övertäckning. Någon gemensam linje har dock inte drivits av föreningen. Medlemmar som entydigt förespråkat bärgning eller omhändertagande av omkomna har sökt medlemskap i , som är tydligt profilerad i denna fråga. De som stannade kvar tycktes acceptera re- geringens beslut om att inte låta bärga . Några medlemmar var även med i . Vissa av dessa har av olika anledningar senare anmält sin önskan om att träda ur föreningen, men inte fått någon formell bekräftelse på sitt utträde. 1997 utarbetade anhörigföreningen inom kooperatio- nen remissvar på sjösäkerhetsutredningen. Föreningen ansökte om bidrag till verksamheten men beviljades inte något sådant. Det ekonomiska stöd föreningen fick kom från koope- rativa institutet. Institutet upplät lokaler för möten, bjöd på förtäring och bekostade portot vid utskick till medlem- marna. Ingen person har varit anställd i föreningen och ingen har heller arvoderats på annat sätt. Inga årsrapporter finns. Det sista mötet i anhörigföreningen hölls . Då var syftet med föreningens verksamhet uppfyllt; B I L A G A 2 med hjälp av advokat som juridiskt ombud hade föreningens medlemmar förhandlat med och antagit den norska assuranceföreningen anbud.