sou · GMB3102 · 1999-01-01 00:00:00 — Men forskaren vet också att forskningen skapar mer frågetecken och problem än den i regel ger svar på. Även om vi i samhällslivet ständigt skall sträva efter att lösa problemen måste vi också inse att lösningarna i sig ofta ger nya problem. Och att det finns problem som vi inte ens kanske kan hoppas på att finna en lösning på men som vi måste lära oss att leva med. Den kanske viktigaste effekten av en forskningssyn som grund för samhället är att den sätter människan i centrum. Det har visserligen blivit en sådan kliché att den delvis har förlorat mening och innehåll. Likväl betyder det en helomvändning från mycket av industrisamhällets människosyn och värderingar. När vi går from teaching to learning är det den enskilde eleven som står i centrum. Från antingen – eller till både – och , 1987, kunde vi fira ett viktigt 100-årsjubileum av upp- täckten av elektronen. Det var J. J. som 1897 kunde visa att de mystiska katodstrålarna inte var en strålning utan var diskreta partiklar som fick namnet elektroner. För denna upptäckt fick han ett välförtjänt . senare arbetade . , son till J. J. , med elektroner och visade att de kunde uppvisa s.k. diffraktionsfenomen, precis som strålning. Elektronerna upp- förde sig som om de vore vågor. För detta tilldelades sonen . OM VETENSKAPEN OCH DEMOKRATIN En av detta århundrades största upptäckter var gjord; den s.k. dualitetsprincipen. Enligt klassisk fysik måste elektronen vara antingen en våg eller en partikel. visade det sig att den kunde vara både en våg och en partikel. Vilket den var berodde på experi- mentet. Kanske denna dualitetsprincip kan sägas gälla, om dock i bildlig betydelse, också i kunskapssamhället. I stället för att antingen ha konkurrens eller samverkan upplever vi att många företag har både konkurrens och samverkan. I stället för att antingen vara lärare eller elev så är situationen i IT-samhällets skola att man är både lärare och elev. IT ger oss navigationsmöjligheter Den mycket omtalade och omdiskuterade informationstekniken, IT, har varit den tekniska drivkraften i många av de förändringar som vi har upplevt. Det är den tekniska plattformen som möjlig- gör kunskapssamhället. Det finns inte här utrymme att närmare gå in på IT-revolu- tionen. Låt mig bara nämna två aspekter som båda anger de möj- ligheter som IT rymmer men som också kan leda till att männi- skan i centrum kan blir fången i centrum. World är bland de största genombrotten för IT. Den har gett oss ett navigationsinstrument att kunna navigera i det snabbt växande informationshavet. Utan denna navigations- möjlighet skulle vi nu ha drunknat i all den information som sköljer över oss. Det andra genombrottet som inte är lika uppmärksammat är det s.k. GPS-systemet, , som med hjälp av satellitnavigering möjliggör en fysisk navigering med en nog- granhet på när. Båda dessa redskap har utomordentliga möjligheter men båda bär inom sig en lika oerhörd kontrollmöjlighet. En möjlighet att spåra varje individs navigering både i informationshavet som i den fysiska världen. Storebror har den tekniska möjligheten att se vilken information du har sökt och var du är och har varit. Kunskapssamhället har samma karakteristik som kunskapen själv. Den är på gott och ont. Därför måste det vara byggt på en etisk grund. IT har stora potentiella möjligheter att förstärka och fördjupa demokratin. Men den har lika stora möjligheter att sätta demokratiska regler ur spel. Den är inte ett antingen/eller utan verkligen både/och. Människans plats och roll i kunskapssamhället blir allt klarare och betydelsefullare. Och detta är väl demokratins målsättning? Expertberoende beslutsfattande och demokratisk delaktighet Jag tackar för den intressanta och hedrande inbjudan att bidra till tänkande. Det problem som rubriken signalerar har jag tänkt på i stort sett under hela mitt liv.1 Bland de många möjliga infallsvinklar på ämnet experter och lekmän som är möjliga, har jag valt att låta mig styras av en forskningstradition inom mitt akademiska område. rubriceras den traditionen som studiet av stora tekniska system, men det kan vara lite miss- visande om inte uttrycket kvalificeras. Det finns nämligen knappast några tekniska system av betydelse som inte har mänsk- liga komponenter och samhälleliga kopplingar. 1 Min pappa var naturvetare, lektor och professor vid . Han och hans generationskamrater bland natur- vetare, tekniker, humanister och teologer bekymrade sig en hel del för att teknikerna skulle bli fackidioter. I de då framväxande tekniska läroverken satt historia och andra humanistiska och samhällsorien- terande ämnen trångt. Det skapades en Kommitté för humanistisk orientering vid teknisk utbildning, som framgångsrikt verkade i ett 20- tal år. Dess arbete redovisas av (1987). Vad de ville motverka var alltså att tekniker skulle uppträda enbart som experter, utan en humanistisk allmänbildning som kunde ge perspektiv på, och kanske ödmjukhet i, expertrollen. EXPERTBEROENDE BESLUTSFATTANDE OCH DEMOKRATISK DELAKTIGHET heller några system, i varje fall inte många, som är rent sociala i den meningen att systemisk samverkan mellan människor sker utan att teknik i någon form spelar en viktig roll. Mina egna forsk- ningserfarenheter kommer från ett par av dessa system, dels energi och andra tunga försörjningssystem, dels IT-relaterade system av olika slag såsom telefoni- och TV-systemen. (Det finns ett antal böcker och artiklar att konsultera, några av dem populärveten- skapligt syftande, se referenslistan!) De har ju det gemensamt att de har omfattande påverkan; genomtränger samhället och på- verkar samhällsklimatet och den offentliga diskussionen högst väsentligt. Utifrån sådan forskning blir ledorden (the catchwords) för mina reflexioner här framför allt två: socio-tekniska system och komplexitet. Ur dessa har jag tänkt att härleda ett demokratiskt dilemma, som man inte kan komma runt i en diskussion sådan som denna. Vad får man för syn på demokratins och expertkunskapens problem om man söker ut dem från sådana utgångspunkter? En slutsats vill jag föregripa: problemen kommer inte att i första hand röra kunskapen och kontrasten mellan allmän och specialiserad kunskap. Huvudvikten ligger snarare på tillit och förtroende i sam- hället än kunskap i mer inskränkt mening. Jag skall även försöka mig på en stillsam polemik mot tanken att experternas exklusiva kunskap och allmänhetens relativa okunskap skulle vara huvud- problemet – och ge visst empiriskt stöd för detta. Påståendet att samhället blivit mer komplext kräver inga längre förklaringar. Vi har rört oss från rela- tivt enkla system, där exempelvis systemen för försörjning med energi eller livsmedel i stort sett kunde överblickas från köks- fönstret och hanteras av varje hushåll eller närsamhälle för sig. Dagens livsmedels- eller energitillförsel hanteras i världsom- spännande system, med otaliga mer eller mindre högtekniska komponenter som är sammanflätade i ett stort antal sociala, juridiska, ekonomiska och praktiska relationer. skall jag citera en nationalekonom. Ingen rimlig reservation kan anföras mot påståendet att landets industriella system ständigt växer sig mer omfattande och mer komplext; att det fortlöpande mer och mer antar karaktären av ett tätt sammanknutet, hopvävt systematiskt helt; en delikat balanserad rörlig jämvikt av arbetande delar, av vilka ingen kan göra sitt arbete själv, och av vilka ingen heller kan göra sin del av arbetet om det inte sker i nära samverkan med alla de andra. Detta skrevs kring 1919, och författare var den utomordentligt originelle nationalekonomen och samhällskritikern . Veblen var både som människa och forskare en . Ännu väcker hans essäistiska stil, kraftigt polemiska och mustiga språkbruk och nästan totala avsaknad av sifferuppgifter och tabeller undran och tvekan. Den bok i vilken han, tidigare och radikalare än någon annan av det begynnande 1900-talets ekonomer och samhällsvetare, tar sig an systemsamhällets problem heter The Engineers and the (Veblen 1921). Där hävdas att affärsmännen, finans- experterna och de passiva ägarna till industriföretag inte duger till sin uppgift att leda och utveckla produktionen på ett bra sätt. I stället borde teknikerna, ingenjörerna, experterna på modern industriproduktion ges den avgörande makten. Som några säkert känner till kom Veblens idéer att påverka framväxten av den – i återblick rätt patetiska – politiska rörelse som kallas (och kallade sig själv) teknokratin. Mer politiskt inställ- da människor än Veblen (någon politisk begåvning torde han inte ha varit) pläderade för att demokratin (och kapitalis- men) borde sättas ur spel och ersättas av ett teknikernas rådsvälde, ingenjörsexperternas styre. Veblens mustiga uttryck a Soviet of technicians åtföljdes alltså av en politisk organisering, som lockade en del (lågutbildade tekniker!) men som knappast ledde till någonting. Den förvisades sedan till kulisserna av starkare och mer drastiska krafter politiska scenförändringar. EXPERTBEROENDE BESLUTSFATTANDE OCH DEMOKRATISK DELAKTIGHET Viktigare är den underliggande tanken. Varför var ingen- jörerna bättre skickade än penningfurstarna att kontrollera sam- hället? Trots det flitiga användandet av moraliserande vändningar är Veblens argumentering i grunden kunskapsteoretisk, och han kommer att vid denna tidiga punkt i debatten om industrisam- hället att på ett anmärkningsvärt klart sätt peka på dess system- karaktär. Han använder flitigt uttryck som ett lands industriella system. Önskan att ingenjörerna skall ta över bygger på en mycket tydlig hänvisning dels till deras unika kompetens att kunna urskilja och förstå systemsambanden. I förbindelse härmed hävdar också att ingenjörerna i någon mening står för en högre moral. Att Veblen inte framställer den demokratiska vägen som fram- komlig bör inte tolkas så att han hade odemokratiska utgångs- punkter. Han ser det som ett dilemma att affärsmännens enkla plan för att tjäna pengar och begränsa produktionen kan begripas av varje lekman. Ingenjörernas rationella planerande däremot bygger på specialiserad kunskap och kommer därför att framstå som äventyrlig, kanske dumdristig, för alla dem som inte har egen nära kännedom om fakta. Veblen är i själva verket tveksam till att folket verkligen kommer att tillåta teknikerna att ta över: i den folkliga föreställningen uppfattas de som ett brödraskap av över- specialiserade fantaster, som man inte kan lita på om de inte hålls tillbaka av de kloka och trygga affärsmännen. Det är – med ett modernare språkbruk – folkets demokratiska mognad och upplys- ning som är otillräcklig för att detta folk skall tillåta ingenjörerna att göra det som borde göras. Ja, det var och tiden under och strax efter ungefär. Tiden har gått. Det är fritt fram för var och en att fundera på om inte ingenjörsexperterna, utan hjälp av Veblen och den teknokratiska rörelsen, kunnat etablera något av den maktställning som önskades i de texter jag just påmint om. Under de mellanliggande 80 åren har ju begrep- pet teknokrati visserligen förändrat innebörd, men är minst lika upphetsande nu som då. Industrisamhället och begriplighetens kris blir också ett huvud- problem för en av vår samtids stora, nämligen – förvisso en man av annat temperament och annan bak- grund än Veblen, men liksom denne en orädd breddtänkare som har förmågan att överraska. I Vetenskapen och förnuftet (1986), tecknar den finländske filosofen huvuddragen i västerlandets vetenskapliga historia. En del av de författare som behandlat tek- niken och naturvetenskapen historiskt betonar kontrasten; deras olika idétraditioner och de skilda motiv som driver dem, nytta contra nyfikenhet. däremot trycker på deras gemen- samma rötter och formulerar sitt ärende som att söka fatta hur vetenskapen via tekniken inverkat på människans livsvillkor. var den förste som kraftfullt argumenterade för att koppla samman vetenskapen med den praktiska nyttan. Han blir därför portalfiguren till den moderna tiden. Efter Bacon är homo sapiens och homo faber oåterkalleligt länkade till varandra. Huvudordet för är förnuft. Den ursprungliga och fortfarande giltiga grunden för ett förnuftigt samhälle är antagan- det är människan utan övernaturliga auktoriteters hjälp kan be- gripa världens mening och inneboende ordning. Detta är tron på världsordningens intelligibilitet, dess begriplighet. På den grunden bygger allt som rimligen kan kallas vetenskap. Huvudspåret i Vetenskapen och förnuftet är en, inte helt lätt- smält, redogörelse för naturvetenskapen och det rationella för- faringssättet. Läsaren leds fram till vår egen tid; till debatten om huruvida de klassiska vetenskapliga idealen kan upprätthållas i modern fysik och modern biologi. Att fenomen kan behöva be- skrivas komplementärt, att något så att säga kan vara på två olika sätt , är en svår utmaning mot intelligibiliteten. Än svårare är kanske att vissa biologiska processer möjligen måste förstås som helheter, holistiskt, snarare än via reduktion till kom- ponenter och elementära principer. Sammantagna ger dessa iakt- tagelser skäl att tala om en intelligibilitetens kris i den moderna vetenskapen. EXPERTBEROENDE BESLUTSFATTANDE OCH DEMOKRATISK DELAKTIGHET Samhällstrukturen är inte huvudämnet för analys, och han visar inget större intresse (i detta sammanhang) för sam- hällsvetenskapen. Emellertid kommer hans analysmetod – begrip- ligheten som idégrund och tekniken som det sociala nedslaget av naturvetenskapen – att leda honom mot fundamentala frågor i industrisamhället och rakt in i det jag tidigare kallat dess systemiskhet. Det finns ett ofrånkomligt samband mellan begriplighet och demokrati. Det demokratiska styrelseskicket bygger på de båda förutsättningarna att medborgaren kan bilda sig en egen mening om frågor som berör hennes liv och framtid, och att hon kan över- blicka konsekvenserna av sina egna handlingar tillräckligt väl för att ta ansvar för dem. Analysen av det högtekniska, expertberoende och massmediala samhället leder till djupgående tveksamhet. sammanfattar den själv så här: Det är möjligt att det industriella och teknifierade samhällets kom- plikationer är så stora, att demokratiskt deltagande i de offentliga beslutsprocesserna i längden måste urarta till en tom formalitet av antingen instämmande eller protest inför obegripliga alternativ. Författaren är sålunda tämligen pessimistisk vad gäller demokrati och begriplighet. Som om inte naturvetenskapens begriplighetskris vore besvärlig nog i sig själv, så uppträder också i dess spår en rad fenomen som gränsar till vidskeplighet: antirationalistiska pro- tester och svårgenomträngliga vishetsläror. Det är uppenbart att har föga till övers för de föreställningar som samlats under parollen New . Det är rimligt att hävda att förnuftet hamnat i rövarhänder. Att situationen inte kan avhjälpas genom att förnuftet i den klassiska meningen överges är den tyngsta delen av författarens budskap. Begripligheten förblir ett omistligt värde men problemet kvarstår. hävdar att vägen att ta sig ur detta är att bryta med det teknologiska impera- tivet, alltså den föreställningen att allt som är tekniskt möjligt att göra eller tillverka också (måste) förverkligas. Det nära förbundet mellan vetenskap, teknologi och industri betyder att den tekniska utvecklingen i sig kommit att identifieras med det nationella intresset och framsteget. Om människors verkliga intressen av teknisk utveckling fick komma till uttryck, och om samhället kunde genomlysas av en högre grad av vishet, då – men bara då – skulle den demokratiska livsformen få liv och en verklig påverkan från människorna kunna upprättas. Det är, menar , osannolikt att det teknifierade in- dustrisamhället skulle hjälpa fram diktatorer av eller typ. Paradoxalt nog kommer hotet mot demokratin från samma krafter som var dess starkaste för- svarare. Det högteknologiska och byråkratiskt centraliserade sam- hället tenderar mot en omständigheternas diktatur. Därmed av- ses en till synes obönhörlig marsch mot en framtid som på ett föga förnuftigt och besinningsfullt sätt dikterats av teknikens och naturvetenskapens egen rationalitet. Vi skulle befinna oss i ett tvång utan synliga tvingare, en diktatur utan diktator. Efter dessa något problematiska betraktelser tänkte jag ta en empirisk undersökning som avstamp för ett något annorlunda sätt att ställa frågan. Detta ger inte några bevis men däremot exemplariska riktningsgivare på ett fruktbart sätt att tänka. Det empiriska området är, liksom för många andra undersökningar av experter och allmänhet, kärnkraften, fissionsenergin. Att det finns starka kontroverser kring kärnkraften är dagens understatement. Däremot vill jag hävda att de tankar som finns om detta motstånds egentliga natur, om dess inre struktur, är alltför lösa eller slarviga för att vara till någon större hjälp vid analysen av demokrati i systemsamhället. En gängse föreställning torde vara att problemet skulle röra sig om ett utslag av omsorg om natur och miljö. En annan är att det renodlat är en fråga om folkupplysning; om kunskaperna i befolkningen vore bättre så skulle motsättningarna försvinna och enighet inställa sig. Den senare tesen motsägs i och för sig av andra empiriska resultat. I samband med kärnkraftsomröstningen visade det sig att grupper som tagit till sig mycket information t.ex. i studiecirkelns EXPERTBEROENDE BESLUTSFATTANDE OCH DEMOKRATISK DELAKTIGHET form, blev mindre tvärsäkra både vad gällde ja och nej. Detta är förenligt med de resultat jag nu kommer till. Här vill jag alltså redovisa en av de fåtaliga undersökningar som finns av hur attitydbildningen till kärnkraften, tagen som ett exempel på en storteknik, faktiskt ser ut. En grupp av tre attityd- forskare (psykologer) med som den mest namnkun- nige har utforskat denna med hjälp av en modell som inte bara redovisar attityderna som sådana utan också hur de är uppbygg- da av olika komponenter. Nyckeln till att man når en förståelse som går bortom den man brukar få i attitydundersökningar är begreppet belief strength – styrkan i de olika övertygelser som tillsammans bygger upp den redovisade attityden. Alla försökspersoner fick ett stort frågebatteri om sin inställ- ning till och värdering av olika faktorer i samband med kärnkraft. Deras värdering av 39 faktorer grupperades och bearbetades sam- man till fyra kategorier: ekonomiska och tekniska fördelar sociopolitiska risker miljörisker och fysiska risker. Man delade sedan upp sina försökspersoner i sådana som var för kärnkraft och sådana som var emot. Det är inte överraskande att de båda grupperna hade olika bedömningar av de fyra slagen av risker/fördelar. Det intressanta och oväntade – även för forskarna själva – var stora skillnader i den vikt man tillmätte de olika fak- torerna. Förespråkarna lade den största betoningen på ekonomi och teknik, men dessa spelade en klart mindre roll för motståndar- na. Omvänt fäste kärnkraftsmotståndarna betydligt större vikt vid psykologiska risker (maktlöshet) och sociopolitiska risker (makt- missbruk, bristande förtroende) än förespråkarna. För båda grupperna vägde däremot miljöfaktorerna ungefär lika tungt (men givetvis med olika förtecken). Av detta kan man få stöd för tanken att skepsis till stora tek- niska system inte i första hand är knuten till konkreta risker eller olägenheter, utan snarare till makt och förtroende. riktigt kan man inte räkna med att förbättrad information skall kunna åstadkomma särskilt stor ändring. Inte heller kan tveksam- heten påverkas mycket av upplysningar om systemens förträffliga tekniska prestationer eller förmånliga ekonomi; de faktorerna har nämligen mycket låg vikt när de mera skeptiska väger samman olika faktorer. Med en viss förenkling kan man alltså säga att en tveksam attityd till komplexa, riskabla tekniska system centreras på psyko- logiska upplevelser av att vara maktlös och utlämnad och på bris- tande tillit till de människor och organisationer som förutsätts sköta dem och skydda oss alla från deras risker. Om detta är sant borde de socio-tekniska systemens ogenomskinlighet och deras förmåga att väcka och bevara tillit sättas i centrum för den poli- tiska kritiken och för förändringsprocessen – inte i första hand deras odiskutabla konkreta risker eller ibland tveksamma ekonomi. Det blir alltså utifrån dessa iakttagelser naturligt att fråga vad som bygger och vidmakthåller tillit i ett samhälle präglat av system, teknik och komplexitet. En hel del forskning har producerats kring stora tekniska system; ett begrepp som framgångsrikt myntades av den amerikanske teknikhistorikern och sedan påverkat teknik- och samhälls- forskare. Jag skall slå följe med , statsvetare vid /, som studerat olika energisystem, kärnkraft och aktivt avfall exempelvis, men också sådana komplexa system som hangarfartyg och civil flygledning. Typiskt för dessa är ju att de måste inte bara vara felfria, utan också uppfattas som sådana. Det kan vara rimligt att formulera en definition på vad som kan menas med tillit (trust på engelska). LaPorte formulerar sig så här: Tillit innebär att du har anledning tro att de som du samverkar med kommer att ta dina intressen i beaktande, även i situationer då du inte själv har möjlighet att känna igen, värdera och/eller hindra ett potentiellt negativt handlande (från dem du sätter tillit till). EXPERTBEROENDE BESLUTSFATTANDE OCH DEMOKRATISK DELAKTIGHET Utgångspunkten för denna gren inom forskningen är som sagt att institutioner (socio-tekniska system) av olika slag är instru- ment för stor makt och att de ofta utsätts för stor miss- tro. Vi lever, säger och hans medarbetare, i av akut tillitskris. Efter att ha fört ihop ett stort empiriskt material från olika håll anser sig forskarna kunna sammanfatta rötterna till bristande tillit i fyra punkter: Felfördelning av intäkter och kostnader. Om allmänheten eller en grupp aktörer finner att nyttan eller intäkterna av ett systems operationer väsentligen tillfaller en grupp, medan olägenheterna och kostnaderna drabbar någon annan, är detta en faktor som starkt urholkar tilliten. Bristande återföring (feed-back). För att driva ett modernt, kom- plext system behövs specialiserad och för den utomstående svår- tillgänglig kunskap. Om inte resultaten av systemets funktion hederligt redovisas och bedöms, skadas tilliten. Det får inte gå alltför mellan uppstart och bedömning av framgång eller misslyckande. Särskilt illa är det om negativa resultat fördöljs eller friseras inför omvärlden. Om den professionella kompetensen inom systemet antas otillräcklig hotas tilliten. Särskilt illa är det om driftssäkerhet och liknande ser ut att förfalla. Bristande förståelse och pålitlighet. Tillit blir svår att nå om de som är ansvariga för ett komplext system visar sig oförstående för utomståendes synpunkter och intressen. Om löften och ut- fästelser inte hålls kan man inte påräkna tillit från omvärlden. Som jag skall återkomma till verkar förhållandet mellan tillit och misstro inte att vara helt symmetriskt (liksom jag tidigare noterade mellan makt och omakt). Det som skapar tillit är inte precis mot- satsen till de faktorer som river ner den. Emellertid finns i littera- turen också den positiva sidan av det här: vad det är som bygger upp tillit mellan två eller flera aktörer. Här kommer en fempunktslista sammanfattad från ett par artiklar i ämnet. Tillit mellan aktörer främjas och skapas av: Hög respekt mellan parterna, baserad på förtrogenhet med varandras villkor och ömsesidig förståelse. Förmåga att bedöma den andra partens kompetens och kunnande och förståelse för hur vederbörandes problem ser ut. En någorlunda likvärdig ställning när det gäller att etablera regler och rollfördelning för de ömsesidiga relationerna. En positiv gemensam historia, och en villighet att ta på allvar de egna handlingarnas inverkan på relationens framtida utveckling. Parterna skall otvetydigt kunna avgöra hur deras respektive hand- lingar påverkar relationen dem emellan.