sou · GMB3146 · 1999-01-01 00:00:00 — I Norsk Statsvitenskapelig , vol. 10, nr. 4, s. 397-412. , (1998) Samtal med författaren. , (1996) Lobbyism, Korporatism och Demokrati. Opublicerad uppsats, : , . , och (1991) Att offra . Flashback (Amerikansk filmkomedi med och . Från Riksdag & Departement (1988) De ger ett blekt intryck. Företagare kan påverka politiken (1991) : . , (1998) Dramatisk ökning för stora byråer. , (1995) , Politics and Democracy in . , (1996) Fifflarnas högtidsdag. , (1995) Lobbying i . C-uppsats, : , masskommunikation. , (1997a) Hitta rätt i EU-labyrinten. I , nr. , (1997b) Ett dyrbart misstag. I , nr. , (1995) Framförhållning honnörsord för lyckad lobbying. I Dagens Politik, . (Trolig publikation och datum.) , (1977) Företagen i politiken. Höög, (1996) Vägen till . , (1994) Kraftsamlingen. , , och (1984) B-uppsats, : , . Josefson, (1996) Does Lobbying Matter?. Magisteruppsats, : , . Kasvi, och (1998) Riksdagsmännen tar betalt för tjänsterna. deKieffer, (1997) to . Kirksey, (1998) Campaign-finance Reform. Developments In American Politics 3, Peele, med flera (red. ), Basingstoke: ., s. 307-319. Kollman, (1998) Outside Lobbying. Kommittédirektiv 1997:101 (1997) Utredning om folkstyret inför 2000-talet. , (1997) Åsikt, avsikt, insikt. C-uppsats, : , . , (1996) Författningen, demokratin och medborgar- inflytandet. I På medborgarnas villkor, SOU 1996:162, : Allmänna förlaget, s. 7-76. , (1988) LOs, SAFs och LRFs folk flitigast i korridorerna. I Från Riksdag & Departement, nr. , (1996) The Buying of the President. : Avon Books. , (1996) EU, Demokrati och Lobbying. : Handikappförbundens samarbetsorgan, HSO. , och (1984) . , (1979) Lobbying på svenska. : Industri- förbundets förlag. Lockne, (1988) Lobbying á la är onödigt. I Från Riksdag & Departement, nr. , (1998) Demokrati i förändring. 40, : , . , (1998) Påverkan av politiska beslut. 34, : , . , och (1997) Ordfog (3). Långsved, och (1997) Etiska Perspektiv På Lobbying. Uppsats i kurs i företagsetik, : Handels- högskolan. Mazey, och . (1996) The logic of organisation: Interest groups. I European Union. ), : Routledge, s. 200-215. Mazey, och . (1993) Interest groups in Community. I , , . ), : , s. 191-213. , (1991) Introduction: The View From The Lobbied: A Consumers Guide. I Lobbyists, , (red. ), : , s. 3-12. Månström, (1984) Om lobbyist-konsulter i . C- uppsats, : , . Nordmeyer, (1998) Lobbning i . Magisteruppsats, : , Förvaltningshögskolan. Norrander, (1997) Partisanship and Issues in the 1990s. I Understanding Public Opinion, Norrander, och (red. ), : ., s. 111-127. , Mancur (1971) The Logic of Collective Action. , (1996) 5 miljarder kostar valkampanjen i . , med flera (1997) Demokrati över gränser. , med flera (1996) Demokrati och ledarskap. , Bo (1996) Makten och ärligheten – Lobbyismen. Månadens Affärer, Mars, s. 44-59. (1976) The . Program om i (1998) Järrel om Järrel. Pross, A. (1986) Groups Politics and Public Policy. , (1998) Organized Interests in National Politics. Developments In American Politics 3, Peele, med flera (red. ), Basingstoke: ., s. 162-182. (1993) . I , , . ), : , s. 1-15. (1997) Manipulationens marknad?. På /cgi-bin/frame?main=sevart/index.html&nav/ =data/nav_sevart.html (Hämtad ). Rixlex (1998) (Uppdateras regelbundet). Rommetvedt, (1996a) Norwegian Parliamentary Committees: Performance, Structural Change, and External Relations. Bergen: LOS-Senteret. Rommetvedt, (1996b) Utviklingsfaser i det norske organisajon/stat-forholdet. Bergen: LOS-Senteret. , Bo (1992) Den korporativa staten. , (1762 nytryck på svenska 1994) Om samhällsfördraget. Sannerstedt, och (1994) Folkstyrets problem. I Den moderna demokratins problem, Sannerstedt, och (red. ), : , s. 88-123. , (1993) Åsiktsbranschens legoknektar. , . och (1995) The Armchair Activist. : Riverhead Books. Shuldiner, och (1998) Whos in the Lobby?. /pubs/lobbyweb/lobbyindex.htm (Hämtad ). Sieradzki, (1997) Webannonser redskap i opinionsbild- ningen. I Dagens IT, . SOU 1993:16 (1993) Nya villkor för ekonomi och politik. : Allmänna förlaget. SOU 1990:44 (1990) Makt och demokrati i . : Allmänna förlaget. Speciellt (1997) Debatt om lobbying. (Egen benämning på inslaget.) (1988) Lobbying i . : Industriför- bundet. (1998) Det gyllene . , (1976) . Tappin, (1991) . I American politics today, Maidment, och , : , s. 106-124. , (1998) Lobbyföretag säljer läckor. deTocqueville, (1835-1840 nytryck på svenska 1997) Om demokratin i . Tygård, (1997) Registrering av lobbyister?. På /lobbying_apr97.html (Hämtad ). Vaverka, (1995) Särintressenas inflytande över den lagstiftande processen. 2, : , . (1997) (Hämtad ). Wag the dog (1998) Amerikansk politisk satirfilm med Dustin , (1996) E-post . (är svar på författarens förfrågan om () motion om att utreda lobbning.) (1989) Corporatism in Perspective. (1993) . I , , . ), : , s. 131-144. (1991) Contract Lobbying in the . I Lobbyists, , (red. ), : , s. 65-75. (1990) . (1996) . : and Bacon. , (1994) Svenskarna under stjärnbaneret. : Natur & Kultur. , (1991) Den konservativa eran. , (1997) Medborgarnas inflytande och särintressenas makt. 17, : , . Rättslig reglering av lobbying inom EU 1 Introduktion till ämnet Pluralism och korporatism är två modeller för hur ett demokra- tiskt samhälle kan organiseras när det gäller inflytandet över den politiska beslutsprocessen och därmed vilka lagar som stiftas. Något renodlat korporatistiskt eller pluralistiskt samhälle före- kommer inte i verkligheten. Varje modernt och demokratiskt samhälle innehåller ingredienser från de båda modellerna och det är proportionerna som avgör huruvida ett samhälle beskrivs som pluralistiskt eller korporatistiskt. beskrivs ofta som en korporativ stat, även om de korporativa inslagen i det svenska samhället har minskat till förmån för de pluralis- tiska. Kännetecknande för den korporatistiska modellen är att organiserade särintressen har getts tillträde till den politiska be- slutsprocessen och förvaltningen av statliga myndigheters uppdrag. I har denna modell inneburit att de stora särintressena inte behövt utöva lobbying då de redan funnits representerade i bl.a. myndigheters styrelser. Observera dock att detta gäller endast de stora intresseorganisationerna, t.ex. SAF och LO. Ett exempel på en pluralistisk stat är där intresseorganisationerna inte åt- njutit samma stöd från staten som i . För att kunna föra fram sina åsikter har organisationerna i bl.a. använt sig av lobbying för att kunna påverka politiska beslut. Lobbying är alltså en metod som används för att påverka poli- tiska beslut i en viss riktning eller att se till att vissa politiska be- slut inte tas. Med politiska beslut avses främst alla de olika beslut RÄTTSLIG REGLERING AV LOBBYING INOM EU som fattas vid utformandet av ny lagstiftning, det innebär alltså inte bara beslutet som innebär att ny lagstiftning antas utan alla föregående beslut, i lagstiftningsproceduren men även besluten som fattas initialt, dvs. i skedet innan lagstiftningsproceduren aktualiserats. Det är också i detta skede, när förslagen till den nya lagen utformas, som möjligheten att vinna framgång med lobbyingverksamheten anses vara som störst. Med begreppet lobbying avses inte alla former av påverkan av politiska beslut, t.ex. anses politikerna själva inte utöva lobbying då de flesta definitioner förutsätter att en lobbyist är en utomparlamentarisk aktör. Det kan antingen vara frågan om organisationers eller företags egna anställda, ofta företagsledare eller andra personer i ledande ställ- ning, eller en inhyrd lobbyist. När det gäller lobbying gentemot EU, som främst förekommer i , undviker den inhyrde lobbyisten att kalla sig just lobbyist. I stället benämner sig denne ofta konsult, rådgivare, public affairs adviser, EU-councellor eller advokat. EU-politikerna och tjänstemännen, som lobbyisterna försöker påverka, föredrar dock att diskutera direkt med organi- sationernas och företagens företrädare och inte med inhyrda lobbyister. Antalet definitioner av begreppen lobbying och lobbyist är stort, beroende bl.a. på att lobbying sker i många olika former och på många olika nivåer i samhället. Jag återkommer till vissa definitioner och problematiken kring dessa i kapitel 5. 2Lagstiftningsproceduren inom EU ur ett lobbyingperspektiv Ett konkret resultat av ett lyckat lobbyingprojekt kan vara att en lobbyingorganisation till fullo har påverkat innehållet i och utfor- mandet av en senare antagen rättsakt. På det sättet har organisa- tionen fått genomslag för sina idéer fullt ut i och med att de t.o.m. blivit lagfästa. Naturligtvis är det en glidande skala i vilken mån man fått gehör för sina förslag, från ingen påverkan alls till att för- slaget blivit antaget som det framlades. Det är med denna utgångs- punkt nödvändigt att förklara hur EU:s rättsakter kommer till. Först några ord om de olika rättsakterna. I art. 189 i Romför- draget räknas de olika rättsakter upp som institutionerna kan utfärda. Förordningar, direktiv och beslut är bindande. Rekom- mendationer och yttranden är inte bindande. För en lobbying- organisation är det önskvärt att, om det anses nödvändigt, de ståndpunkter organisationen vill få gehör för ska lagfästas, de egna idéerna genomsyrar i första hand förordningar. Dessa är allmän- giltiga och direkt bindande. Direktiv kan vara lika viktiga om de är riktade till medlemsstaterna i den omvärld som man försöker på- verka. Detsamma gäller beslut då dessa gäller, främst, juridiska och fysiska personer. Emedan direktiv är bindande med avseende på det resultat som ska uppnås är beslut bindande i sin helhet.1 I vissa fall kan det vara lättare att påverka utformandet av ett beslut än av ett direktiv, således bör lobbyingorganisationen ha en väl utarbetad strategi för vilken beslutsform som ska förordas med hänsyn till de ekonomiska resurser lobbyingorganisationen ämnar lägga ned. Rekommendationer och yttranden är inte rättsligt bindande, men är ändå viktiga då de i vissa fall anger riktlinjer för EU:s fortsatta ståndpunkter och arbete, de är alltså av politisk betydelse.2 Så till själva lagstiftningsproceduren. För en lobbyist är det av stor vikt att veta hur denna procedur ser ut. Den ger nämligen in- formation om vilka de berörda parterna är och vilka som lobbyis- 1Hartley, s. 107. 2Pålsson & Quitzow, s. 73. RÄTTSLIG REGLERING AV LOBBYING INOM EU ten därför kan utöva lobbyingverksamhet gentemot.3 De tre pri- mära officiella EU-organ som kan medverka i arbetet med att anta en rättsakt är rådet, kommissionen och . 1.Ministerrådet (art. 145, 189, 189a), är enligt huvudorgan för lagstiftningen inom EU.4 Rådet har till uppgift att, enligt art. 145, säkerställa att målen i fördraget uppnås. I rådet kommer även medlemsländernas politiska intressen till uttryck som det ska ta tillvara gemenskapens intressen, därmed är de rättsakter som rådet självt fattar beslut om av stor betydelse, inte bara i deras egenskap av stiftad lag, utan även i deras betydelse för den fortsatta integrationen. Gällande gränsdragningen mellan rådets och kommissionens utfärdande av rättsakter kan nämnas att rådet ska ägna sig åt antagandet av nödvändiga beslut vilka är avsedda att ge konkret utformning åt de grundläggande rikt- linjerna för gemenskapspolitiken5. Denna begränsning av rådets lagstiftningsmakt innebär att kommissionens makt ökat i mot- svarande mån.6 2.Kommissionen kallas gemenskapsrättens (eller fördragets) väktare och har enligt art. 155 till uppgift att säkerställa den gemensamma marknadens funktion och utveckling. För att lösa sin uppgift har kommissionen bl.a. befogenhet att själv fatta beslut och medverka vid tillkomsten av rådets och Europaparla- mentets rättsakter. Kvantitativt fattar kommissionen fler rätts- akter än rådet, det kan t.ex. nämnas att utfärdade kommissionen av alla förordningar.7 Kommissionen är den institution som startar den lagstiftande processen, dvs. förslag till en ny rättsakt tillkommer formellt på kommissionens initiativ.8 Rådet kan uppfordra kommissionen att ta initiativ till en rättsakt9 3Höög, s. 31. 4Bern, s. 41. 5C-240/90 mot Kommissionen, [1992] ECR, p. 1-5383, stycke 37. 6Bergström, JT, 1997-98, nr. 5, s. 53. 7Bergström, JT, 1997-98, nr. 5, s. 51. 8Höög, s. 32. men kommissionen har ändå monopol på den formella initiativ- rätten.10 kan tillsammans med rådet gemensamt anta en rättsakt (art. 138b, 189, 189b, 189c). huvuduppgifter består i att utöva rådgivning och kontroll. Europa- parlamentet kan inte självt utfärda någon av de juridiskt bindande rättsakterna som omnämns i art. 189. På så sätt motsvarar Europa- parlamentet inte de nationella parlamenten vilka utgör lagstiftande församlingar i respektive medlemsstat. Från att ha kallats diskus- sionsklubb har parlamentet i etapper givits allt större inflytande i lagstiftningsproceduren, även om inflytandet fortfarande kan betraktas som ringa. Genom Enhetsakten (trädde i kraft ) infördes ett sk samarbetsförfarande. Utan att direkt överföra någon beslutandekompetens gavs parlamentet större inflytande jämfört med tidigare, då hörandet av parlamentet varit en ren formsak. Det inflytande som gavs gällde införandet av den inre marknaden och bestod i ökad delaktighet och möjlighet att genom att avvisa ett förslag tvinga fram enhällighet i rådet för att beslutet ska bli gällande.11 I och med (trädde i kraft ) fick parlamentet ökat inflytande i lagstiftningsprocessen i och med införandet av det så kallade medbeslutandeförfarandet som gav parlamentet möjlighet att stoppa ett lagförslag.12 Sekundära officiella organ som kan medverka i lagstiftnings- proceduren är de kommittéer som fungerar som officiella remissinstanser. Däribland kan nämnas t.ex. Ekonomiska och sociala kommittén som i vissa fall måste konsulteras.13 Distink- tionen mellan officiella och inofficiella organ som kan medverka i lagstiftningsproceduren är på sin plats när man ska beskriva denna procedur i ett lobbyingperspektiv. De inofficiella, eller icke- 10Bern, s. 37. 11Bern, s. 58. 12Bern, s 55. 13Artikel 198 i RomF. RÄTTSLIG REGLERING AV LOBBYING INOM EU formella, organ som jag tänker på är de lobbyingorganisationer i alla olika varianter som vill utöva inflytande. Då olika organ är inblandade i arbetet att utforma och anta en rättsakt är det nödvändigt med olika lagstiftningsprocedurer, dessa benämns också beslutsprocedurer. Orsaken till de olika benäm- ningarna är att formerna för beslutsfattande och lagstiftande är desamma och att avgörandena som institutionerna kommer fram till ofta utformas som en rättsakt.14 Det existerar i stort tre olika beslutsprocedurer av intresse utifrån ett lobbyingperspektiv;15 Detta är den ursprungliga beslutsproceduren som tillkom genom Romfördraget.16 Parlamentet spelar här endast en rådgivande roll.17 Detta förfarande tillämpas för beslut rörande rösträtt till Europa- parlamentet (art. 8b), stärkande av unionsmedborgarskapet (art. 8e), tullunionen (art. 14), den gemensamma jordbrukspolitiken (art. 43), etableringsrätten; samordningen av regler om allmän ord- ning, säkerhet och hälsa (art. 56), etableringsrätten; ömsesidigt er- kännande av examina (art. 57), transportpolitik (art. 75), kon- kurrensrätt (art. 87), statligt stöd (art. 94), harmonisering av in- direkta skatter (art. 99), tillnärmningsdirektiv för gemensamma marknaden (art. 100), visumpolitik (art. 100c), underskott i med- lemsstaternas finanser (art. 104c), (art. 106), tilldelningen av uppgifter till inför tredje etappen av EMU (art. 109f), industripolitik (art. 130), ekonomisk och social sam- manhållning; särskilda åtgärder (art. 130b), forskning; särskilda program (art. 130i), forskning; gemensamma företag (art. 130n), 14Pålsson & Quitzow, s. 86. 15och med hänsyn tagen till de gjorda avgränsningarna för uppsatsen. 16På engelska Basic procedure. 17Höög, s. 33. miljöskydd (art. 130s), nominering av kommissionsledamöter (art. 158), förstainstansrättens sammansättning och uppgifter (art. 168a), utnämnandet av ledamöter i revisionsrätten (art. 188b), EG:s budget; fastställande system för egna medel (art. 201), budgetens genomförande (art. 209), externa relationer; ingående av avtal (art. 228) och fördragsutfyllnad (art. 235).18 Samrådsförfarandet kan delas in i följande fem steg: Första steget; Kommissionen, som ju har initiativrätten enligt fördraget, upprättar ett förslag till rättsakt. Förslaget är upprättat efter ingående utredningsarbete gällande sakfrågan, ofta har det även undersökts vad berörda parter har för åsikter i frågan.19 Bl.a. kontaktas nationella experter, akademiker och viktiga tjänstemän inom statsförvaltningen i medlemsstaterna,20 berörda organisa- tioner på gemenskapsnivå och när så erfordras den Ekonomiska och sociala kommittén. Kommissionen kontaktar denna dels när det fordras av (art. 198 st 1), dels när den annars anser det nödvändigt, dvs. den använder sig av sin fakultativa rätt.21 Regelmässigt tillsätts även expertkommittéer, vilka är flera hundra till antalet och inte sällan permanenta.22 Dessa består ofta av de tidigare nämnda nationella tjänstemännen och experterna.23 För en lobbyingorganisation är det värdefullt om man redan i detta skede kan vara med i processen och göra sina åsikter hörda. Förslaget bereds ofta av något av kommissionens 25 generaldirektorat, vilka kan liknas vid medlemsstaternas regeringsdepartement.24 Följd- aktligen kan en medlem av kommissionen, i sin egenskap av an- svarig för ett eller flera generaldirektorat, liknas vid ett statsråd/en minister. Förslaget färdigställs inom lämpligt generaldirektorat 18Droege & Lysén, s. 67-68. 19Höög, s. 33. 20Hartley, s. 39. 21Droege & Lysén, s. 64. 22Bern, s. 36. Dessa kommer vidare att behandlas i framställning över vilka organ en lobbyingorganisation kan arbeta gentemot. 23Höög, s. 33. 24Droege & Lysén, s. 42 och 64. RÄTTSLIG REGLERING AV LOBBYING INOM EU och sänds därefter till rådet. De flesta förslag sänds även till och publiceras i (EGT)25. Under utarbetandet av förslaget har kommissionen ingen skyldighet att samarbeta med parlamentet men nära kontakt upprätthålls dem emellan.26 Det kan vara på sin plats att påpeka att så länge rådet inte fattat beslut angående förslaget har kommissionen rätt att antingen ändra det eller dra tillbaka det.27 Andra steget; Efter att ha mottagit förslaget från kommissionen ska rådet i sin tur lägga fram förslaget för, och höra, Europaparla- mentet och i vissa fall även Ekonomiska och sociala kommittén, när detta är föreskrivet av fördraget. Det yttrande som parlamentet avger är inte juridiskt bindande för rådet. I de fall då det föreskrivs i fördraget att parlamentet ska höras är detta en formell nödvän- dighet för att rättsakten ska bli giltig. Om parlamentet då inte hörs är detta en grund för att rättsakten kan ogiltigförklaras p.g.a. form- fel.28 Häri ligger också parlamentets enda egentliga maktmedel, nämligen att dröja med att avge ett yttrande. Parlamentet kan på så vis sätta lagstiftningsprocessen ur spel. Hur länge parlamentet kan dröja med sitt yttrande är oklart, det anges heller inga tidsgränser för detta någonstans.29 Denna svaghet i proceduren är naturligtvis något som kan utnyttjas av skickliga lobbyister som önskar för- dröja ett beslut, av någon anledning. När parlamentet granskar kommissionens förslag sker detta inom parlamentets kommitté- väsen. Dessa kommittéer kan jämföras med utskott. Inom den berörda kommittén utses en referent30 som har i upp- drag att författa en rapport om förslaget. Därefter behandlas rapporten i kommittén för att sedan behandlas i plenum i parla- mentet. Det yttrande parlamentet avger, ibland efter votering, har, 25På engelska: (OJ). 26Droege & Lysén, s. 64. 28Droege & Lysén, s. 65. 29Höög, s. 34-35. 30En s.k. Rapporteur. som tidigare nämnts, ingen annan funktion än att vara rådgivande.31 Tredje steget; Inom rådet är det, sedan parlamentet (och i vissa fall Ekonomiska och sociala kommittén) hörts, COREPER32 som be- reder förslaget vidare för beslut. COREPER tar ibland arbets- grupper bestående av statstjänstemän och experter från medlems- staterna till sin hjälp. Kommissionen följer arbetet inom COREPER och dess arbetsgrupper för att snabbt kunna reagera enligt art. 189a st. 2 och ändra förslaget om detta skulle anses nödvändigt. En sådan omarbetning kan leda till att det erfordras att parlamentet (och i förekommande fall Ekonomiska och sociala kommittén) än en gång måste yttra sig.33 Fjärde steget; Efter att ha granskat kommissionens förslag och COREPER:s rapport fattar rådet beslut om att anta förslaget. Om det var ett enigt COREPER som förordat att rättsakten ska antas följer rådet detta och antar rättsakten utan debatt. Om det var ett oenigt COREPER som framlade rapporten angående kommissio- nens förslag äger en debatt rum i rådet. Kommissionen finns med och brukar finna lämpliga kompromisser.34 Femte steget; Då rådet fattat beslutet att anta en rättsakt utfärdas denna, normalt publiceras den också i EGT. Rådets medlemmar får inte reservera sig mot det fattade beslutet,35 oavsett vilka regler för omröstningen som använts. När rättsakten väl antagits eller be- slutet fattats är det ofta för sent för en lobbyingorganisation att ingripa.36 31Höög, s. 34. 32Fransk förkortning för Comité des Représentants Permanents des Etats membres (dvs. De ständiga representanternas kommitté). 33Droege & Lysén, s. 66. 34Hartley, s. 40-41. 35Droege & Lysén, s. 66. 36Se dock avsnittet om lobbying gentemot domstolen. RÄTTSLIG REGLERING AV LOBBYING INOM EU Detta förfarande infördes i och med Enhetsaktens ikraftträdande (art. 6).37 Samarbetet som regleras i art. 189c gäller det mellan rådet och parlamentet. Till första hälften är detta förfarande iden- tiskt med samrådsförfarandet, med den skillnaden att rådet i stället för att fatta ett beslut (fjärde steget i samrådsförfarandet) antar en gemensam ståndpunkt38. Därefter skickar rådet denna gemen- samma ståndpunkt till parlamentet som då kan handla, , enligt tre olika alternativ;39 A.Parlamentet kan antingen godkänna rådets gemensamma stånd- punkt eller underlåta att fatta något beslut. I båda dess fall kommer rättsakten att antas av rådet i enlighet med den uttryckta gemensamma ståndpunkten.40 B.Parlamentet kan avvisa den gemensamma ståndpunkten41 vilket leder till att rådet kan anta rättsakten men att detta då måste ske med enhällighet.42 C.Parlamentet kan föreslå ändringar i rådets gemensamma stånd- punkt43 och översända texten i den nya lydelsen till kommissionen.44 – Om kommissionen godkänner ändringarna45 kan rådet ändra det av parlamentet ändrade förslaget och därefter anta rättsakten genom enhälligt beslut.46 Rådet kan, utan att själv ändra förslaget, 37På engelska: The Co-operation Procedure. 38På engelska: Common Position. 39Hartley, s. 41 samt Droege & Lysén, s. 68-70. 189c; b. 189c; c. 189c; d. 189c; c. 189c; c. 189c; d. 189c; e. även anta parlamentets ändrade förslag med kvalificerad majoritet.47 – Om kommissionen avvisar parlamentets förslag till ändringar48 kan rådet anta kommissionens förslag med kvalificerad majoritet.49 Rådet kan även anta det av parlamentet ändrade förslaget men då måste detta ske med enhällighet.50 Samarbetsförfarandet antogs då det rådde ett allmänt missnöje med det s.k. demokratiska underskottet inom gemenskapen. För- ändringen som skedde genom Enhetsakten gjorde inte besluts- fattandet mycket mer demokratiskt, vilket parlamentet också missnöjsamt påtalade. Den sparsamma ökningen av parlamentets inflytande som ändå genomfördes har domstolen uttryckt sitt stöd för.51 Parlamentet kan t.ex. samarbeta med en medlem av rådet för att förhindra att beslutet kan tas, om enhällighet krävs.52 På de om- råden där de nationella parlamenten förlorat inflytande till förmån för gemenskapen är tanken att samrådsförfarandet ska återge väljarna makt, men på ett europeiskt plan, genom att öka det direktvalda inflytande. De nationella parla- menten kan sägas ha förlorat i inflytande när rådet gavs möjlighet att fatta sina beslut med kvalificerad majoritet, i stället för som tidigare, med enhällighet.53