sou · GMB3156 · 1999-01-01 00:00:00 — 37.Det framgår såväl av lydelsen av artikel 37 som av dess placering i fördraget att syftet med artikeln är att den grundläggande regeln om fri rörlighet för varor inom den gemensamma marknaden skall iakttas, i synnerhet genom att kvantitativa restriktioner och åtgärder med motsvarande verkan mellan medlemsstaterna avskaffas, för att man därigenom skall kunna upprätthålla normala konkurrensvillkor mellan medlemsstaternas ekonomier i fall att någon av staterna underställt en viss vara ett statligt handelsmonopol (dom av den i mål 59/75, Manghera m.fl., Rec. 1976, s. 91, punkt 9, domen i det ovannämnda målet , punkt 8, dom v i mål 78/82, kommissionen mot , Rec. 1983, s. 1955, punkt 11, av i mål C-347/88, kommissionen mot , Rec. 1990, s. I-4747, punkt 42, och av i mål C-387/93, Banchero, 1995, s. I- 4663, punkt 27, nedan kallad Banchero II). 38.Domstolen har emellertid vid upprepade tillfällen fastslagit att denna artikel inte fordrar att statliga handelsmonopol avskaffas utan i stället föreskriver att monopolen skall anpassas på ett sådant sätt att ingen diskriminering med avseende på anskaffnings- och saluföringsvillkor föreligger mellan medlemsstaternas medborgare (domarna i de ovannämnda målen Manghera m.fl., punkt 5, , punkt 8, kommissionen mot , punkt 11, och Banchero II, punkt 27). 39.Syftet med artikel 37 i fördraget är att förena de krav som följer av inrättandet av den gemensamma marknaden och dess funktionssätt med medlemsstaternas möjlighet att, i syfte att uppnå vissa mål av allmänintresse, upprätthålla vissa handelsmonopol. Artikeln syftar till att undanröja alla hinder för den fria rörligheten för varor, dock med undantag för de begränsningar i handeln som utgör en nödvändig följd av att det föreligger sådana monopol. 40.Det fordras således enligt artikel 37 att monopolets utformning och funktionssätt anpassas på ett sådant sätt att ingen diskriminering med avseende på anskaffnings- och saluföringsvillkor föreligger mellan medlemsstaternas medborgare, så att handeln med varor med ursprung i övriga medlemsstater därigenom varken rättsligt eller faktiskt missgynnas i förhållande till handeln med inhemska varor och att det inte uppstår någon snedvridning av konkurrensen mellan medlemsstaterna (se i detta hänseende domen i det ovannämnda målet kommissionen mot , punkt 11). 41.Det har i förevarande fall inte bestritts att ett statligt detaljhandelsmonopol för alkoholdrycker, såsom det som innehas av Systembolaget, avser ett mål av allmänintresse i det att det syftar till att skydda folkhälsan mot alkoholens skadeverkningar. 42.Det skall nu bedömas om ett monopol av detta slag har anpassats på ett sådant sätt att det uppfyller villkoren i punkterna 39 och 40 ovan. Monopolets system för urval av produkter 43.Harry har hävdat att drycker väljs ut och behålls i Systembolagets sortiment enligt kriterier som inte bara är restriktiva utan även godtyckliga och att det saknas möjlighet att kontrollera dem. 44.I detta hänseende skall det inledningsvis fastslås att Systembolaget enligt avtalet mellan Systembolaget och staten är skyldigt att välja sina produkter för försäljning på grundval av produkternas kvalitet, en bedömning av skadeverkningarna på folkhälsan, kundernas efterfrågan och andra affärsmässiga samt etiska hänsyn, det vill säga på grundval av kriterier som är oberoende av produkternas ursprung. 45.Därefter skall det undersökas om Systembolagets kriterier och metoder för urval är diskriminerande eller kan missgynna importerade produkter. 46.På denna punkt framgår av vad som anförts i målet, att den produktplan som monopolet lägger till grund för upphandlingen grundas på en beräknad kundefterfrågan. Planen upprättas i samarbete med producent-, importörs- och konsument- organisationer. 47.För det andra riktar sig Systembolagets offertförfrågningar till alla som innehar tillverknings- eller partihandelstillstånd och avser alla sorters drycker, oavsett ursprung. 48.För det tredje väljs offerterna ut av Systembolaget på grundval av rent affärsmässiga kriterier (t.ex. varans prisvärdhet och tidigare erfarenheter av odlingsområdet och produkttypen) och kvalitativa kriterier (blindsmakprovning), vilka inte är sådana att de gynnar inhemska produkter. 49.Det är riktigt att Systembolaget endast behåller de utvalda dryckerna i sitt grundsortiment om försäljningen överstiger en viss kvantitet och en viss marknadsandel. Detta villkor är emellertid, även om det kan leda till att små producenter missgynnas, inte i sig av sådant slag att det direkt eller indirekt gynnar inhemska produkter. Under alla omständigheter förefaller villkoret vara befogat, såväl med hänsyn till den frihet som monopolet har att fatta affärsmässiga beslut som med hänsyn till de krav som är förbundna med styrningen av monopolet. Villkoret syftar till att säkerställa att ett stort antal olika alkoholdrycker finns tillgängliga på monopolets alla försäljningsställen och under förutsättningar som är förenliga med monopolets lönsamhetskrav. Vidare berör villkoret inte de produkter som av naturliga skäl förekommer i begränsade kvantiteter, såsom årgångsviner eller säsongsdrycker, och som ingår i det tillfälliga sortimentet. 50.För det fjärde har leverantörerna andra möjligheter att få sina produkter sålda av monopolet. Leverantörer vars offerter avvisats av Systembolaget kan ansöka om att deras produkter skall bli föremål för ett andra kvalitativt test inför en konsumentpanel och, i förekommande fall, testförsäljas av monopolet . De produkter som inte har valts ut av Systembolaget, och som uppfyller de objektiva villkor som uppställs i punkt 4 i avtalet mellan Systembolaget och staten, kan införas i beställnings- sortimentet och säljas på beställning av kund. Avslutningsvis är Systembolaget skyldigt att på kundens begäran och bekostnad importera alla alkoholdrycker. 51.För det femte har leverantörerna rätt att få en redogörelse för skälen till monopolets beslut om urval av drycker och huruvida dessa skall behållas i grundsortimentet. De kan även överklaga besluten hos , som har en helt oberoende ställning. 52.Med hänsyn till uppgifterna i målet förefaller således System- bolagets kriterier och urvalsmetoder varken vara diskriminerande eller av sådant slag att de missgynnar importerade produkter. 53.Harry har gjort gällande att Systembolagets försäljnings- organisation är begränsad och inte erbjuder alla de utvalda dryckerna, vilket ytterligare begränsar möjligheterna till försäljning. 54.Det är riktigt att ett monopol som Systembolaget endast förfogar över ett begränsat antal butiker. Det framgår emellertid inte av uppgifterna i målet att antalet försäljningsställen är så starkt begränsat att det äventyrar konsumenternas möjlighet att få tillgång till inhemska eller importerade alkoholdrycker. 55.Inledningsvis åligger det Systembolaget att enligt avtalet med staten besluta om att etablera och lägga ned sina försäljningsställen utifrån företagsekonomiska, servicemässiga och alkoholpolitiska över- väganden, att göra det möjligt för varje kommun som så önskar att få ett försäljningsställe och, slutligen, att tillse att det i varje del av landet åtminstone finns möjlighet att begära försändning på rekvisition. 56.Enligt uppgifterna i målet kan alkoholdrycker vidare beställas och avhämtas i monopolets 384 butiker, på 550 utlämningsställen samt via 56 busslinjer och 45 lantbrevbärarlinjer. För övrigt finns det i 259 av landets 288 kommuner en systembutik, och Systembolaget förutser att varje kommun kommer att ha minst en butik. 57.Även om det avslutningsvis skulle antas att Systembolagets försäljningsorganisation har brister, har dessa inte en större negativ inverkan på försäljningen av alkoholdrycker som härrör från övriga medlemsstater än på alkoholdrycker som tillverkas inom landet (se rörande artikel 30 i fördraget i tillämpliga delar dom i det ovannämnda målet Banchero II, punkt 40). 58.Harry har också hävdat att systemet för marknadsföring av alkoholdrycker gynnar drycker som tillverkas inom landet. Han har gjort gällande att marknadsföringen av alkoholdrycker inskränker sig till enkel information om produkterna, vilken för övrigt uppvisar skillnader beroende på om det rör sig om produkter ur grundsortimentet eller produkter ur beställningssortimentet. Han har tillagt att det endast är monopolet som utför marknadsföringen, vilken sker helt utom leverantörernas kontroll, och att leverantörerna är förbjudna att ta direkt kontakt med dem som är ansvariga för butikerna. 59.På denna punkt skall det inledningsvis påpekas att begränsningen av möjligheterna att rikta marknadsföring av alkoholdrycker till allmänheten följer av att det endast förekommer en aktör på marknaden för detaljhandel med alkoholdrycker. 60.Vidare förbjuder monopolets bestämmelser inte producenter och importörer att rikta marknadsföringen av sina produkter till monopolet. Även om det är riktigt att leverantörerna inte kan marknadsföra produkterna direkt till dem som är ansvariga för monopolets butiker, framgår det ändå att detta förbud tillgodoser det önskemål som vissa leverantörer har påtalat betydelsen av, bland annat till , om att det skall säkerställas att samtliga produkter behandlas lika i marknadsföringshänseende. 61.Det skall även påpekas att marknadsföring av alkoholdrycker riktad till allmänheten i den aktuella medlemsstaten är underkastad en generell begränsning, vars berättigande den nationella domstolen inte har ifrågasatt, och som heller inte har bestritt. Denna begränsning har särskilt formen av förbud mot reklaminslag i radio, TV och samtliga dagstidningar och andra periodiska skrifter, det vill säga förbud mot de kanaler som producenter traditionellt använder för att marknadsföra sina produkter. Produktinformation om de drycker som utvalts av Systembolaget är emellertid tillåten i de skrifter som tillhandahålls på försäljningsställena. Därtill får alkoholdrycker omnämnas i tidningsartiklar. 62.Enligt avtalet mellan Systembolaget och staten åligger det bolaget att inom dessa ramar vidta opartiska åtgärder för marknadsföring och produktinformation som är oberoende av produkternas ursprungsland och att med beaktande av i alkohollagen angivna begränsningar verka för att nya produkter blir kända för kunderna. 63.Även om monopolets marknadsföring av alkoholdrycker i huvudsak sker i form av produktpresentation, uppfyller denna form av marknadsföring de krav som angivits ovan. Det skall emellertid påpekas att nya produkter systematiskt presenteras såväl i den månatliga nyhetsbroschyr som utges av monopolet som av tidnings- och radiojournalister, vilka är specialiserade på att recensera vin och sprit, och slutligen att produkterna ställs ut i monopolets butiker. 64.Det skall avslutningsvis påpekas att monopolets marknadsföring sker på samma sätt oberoende av produkternas ursprung och i sig inte är ägnad att vare sig rättsligt eller faktiskt missgynna de drycker som importeras från andra medlemsstater i förhållande till de produkter som tillverkas inom landet. 65.Även om dryckerna i beställningssortimentet förekommer i en särskild prislista som tillhandahålls kunden på begäran, är denna skillnad i behandling, vilken även den sker oberoende av produkternas ursprung, befogad av det skälet att dryckerna inte lagerhålls av Systembolaget och att omständigheterna kring dessa drycker således inte är jämförbara med dem som avser dryckerna i Systembolagets övriga sortiment. 66.Det framgår av de uppgifter som domstolen har tillgång till att ett detaljhandelsmonopol som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen uppfyller de villkor för överensstämmelse med artikel 37 i fördraget som anges i punkterna 39 och 40 i denna dom. Övriga bestämmelser i den nationella lagstiftningen som påverkar monopolets funktionssätt 67.Som nämnts ovan bör tolkningsfrågorna, med hänsyn till de argument som framförts såväl vid den nationella domstolen som vid , förstås så, att de även avser de nationella bestämmelser som, även om de inte direkt reglerar monopolets funktionssätt, ändå påverkar detta. Dessa bestämmelser bör bedömas mot bakgrund av artikel 30 i fördraget. 68.På denna punkt har gjort gällande att monopolet endast kan göra inköp från personer med tillverknings- eller partihandelstillstånd, vilka beviljas endast om restriktiva krav är uppfyllda, och att ett sådant krav med nödvändighet hindrar import av produkter med ursprung i andra länder. 69.EG-domstolen har i fast rättspraxis funnit att alla handelsregler som, direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan hindra handeln mellan gemenskapens medlemsstater är att anse som åtgärder med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner (dom av i mål 8/74, Dassonville, Rec. 1974, s. 837, punkt 5). 70.I ett nationellt system som det som är aktuellt i målet vid den nationella domstolen är import av alkoholdrycker förbehållen personer som innehar tillverknings- eller partihandelstillstånd, det vill säga aktörer som uppfyller de restriktiva villkoren för beviljandet av dessa tillstånd. Det skall här påpekas att, enligt de uppgifter som domstolen erhållit under förfarandet, de ifrågavarande aktörerna skall visa att de med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden är lämpliga att utöva den aktuella verksamheten, bland annat genom att visa att de har erforderlig branschkunskap, ekonomiska förutsättningar och lagringsmöjligheter för att kunna utöva sådan verksamhet. Därtill skall den som ansöker om tillstånd erlägga en fast avgift som är hög (25 000 SKR) och som inte återbetalas om ansökan avslås. Slutligen skall den som innehar tillstånd betala en årlig tillsynsavgift, som även den är hög (mellan 10 000 och 323 750 SKR i grundbelopp, alltefter vilka drycker som avses samt alltefter tillverkad eller försåld kvantitet). 71.Detta tillståndssystem utgör ett hinder för import av alkoholdrycker från övriga medlemsstater genom att dessa drycker fördyras genom bland annat kostnader för mellanhänder, kostnader i samband med betalning av de skatter och avgifter som fordras för att tillstånd skall beviljas eller som har samband med skyldigheten att förfoga över lagringsutrymmen på svenskt territorium. 72.I detta hänseende skall det, i enlighet med vad den själv har uppgivit, fastslås att endast ett litet antal tillstånd har beviljats (223 ) och att i det närmaste samtliga dessa tillstånd beviljats aktörer som är etablerade i . 73.En nationell lagstiftning som den som är aktuell i målet står således i strid med artikel 30 i fördraget. 74.Den har emellertid åberopat artikel 36 i EG- fördraget och gjort gällande att den svenska lagstiftningen får grundas på intresset att skydda människors hälsa. 75.Det är riktigt att åtgärder som strider mot artikel 30 kan grundas på artikel 36 i fördraget. Bestämmelserna skall enligt en fast rättspraxis (se dom i det ovannämnda målet Cassis de , dom av i mål C-470/93, Mars, 1995, s. I-1923, punkt 15, av i mål C-368/95, Familiapress, 1997, s. I-0000, punkt 19, och av i de förenade målen C-34/95, C- 35/95 och C-36/95, De och , 1997, s. I- 0000, punkt 45) stå i proportion till syftet, och detta syfte skall inte kunna tillgodoses genom åtgärder som begränsar handeln inom gemenskapen i mindre utsträckning. 76.Även om det av den anförda syftet att skydda människors hälsa från alkoholens skadeverkningar otvivelaktigt är ett av de syften som kan göra ett undantag från artikel 30 befogat (se i detta avseende dom av i de förenade målen C- 1/90 och C-176/90, Aragonesa de Publicidad Exterior och Publivía, Rec. 1991, s. 4151, punkt 13), har den i förevarande fall inte visat vare sig att det tillståndssystem som föreskrivs i alkohollagen, särskilt vad avser villkoren rörande lagringskapacitet samt de höga skatter och avgifter som skall erläggas av tillståndshavarna, står i proportion till syftet att skydda folkhälsan eller att syftet inte skulle kunna uppnås genom åtgärder som begränsar handeln inom gemenskapen i mindre utsträckning. 77.Under dessa omständigheter skall det fastslås att artiklarna 30 och 36 i fördraget utgör hinder för nationella bestämmelser varigenom rätten att importera alkoholdrycker är förbehållen aktörer med tillverknings- eller partihandelstillstånd på sådana villkor som föreskrivs i den svenska lagstiftningen. Överträdelse av artikel 52 i EG-fördraget och av direktiven om offentlig upphandling 78.Harry har i sitt yttrande även gjort gällande att vissa bestämmelser i alkohollagen står i strid med artikel 52 i fördraget och med gemenskapsdirektiven om offentlig upphandling. 79.Det bör här påpekas att det, mot bakgrund av den kompetensfördelning som fastslås i artikel 177 i fördraget avseende förfarandet för förhandsavgöranden, ankommer endast på den nationella domstolen att avgränsa de frågor den avser att hänskjuta till . skall inte på begäran av en part i målet vid den nationella domstolen undersöka frågor som den nationella domstolen inte har ställt. Om den nationella domstolen mot bakgrund av hur tvisten utvecklar sig skulle anse det nödvändigt att erhålla ytterligare uppgifter för tolkningen av gemenskapsrätten, ankommer det på den att på nytt inge en begäran om förhandsavgörande till domstolen (dom av i mål 311/84, CBEM, Rec. 1985, s. 3261, punkt 10, av i mål C-337/88, , Rec. 1990, s. I-1, punkt 20, och av i mål C-196/89, Nespoli och Crippa, Rec. 1990, s. I-3647, punkt 23). 80.Under dessa förhållanden skall de två första frågorna besvaras så, att artikel 37 i fördraget inte utgör hinder för sådana nationella bestämmelser om ett statligt detaljhandelsmonopol för alkoholdrycker och dess funktionssätt som avses i begäran om förhandsavgörande. Däremot utgör artiklarna 30 och 36 i fördraget hinder för nationella bestämmelser varigenom rätten att importera alkoholdrycker är förbehållen aktörer med tillverknings- eller partihandelstillstånd på sådana villkor som föreskrivs i den svenska lagstiftningen. 81.Den tredje frågan har endast ställts för det fall domstolen skulle anse att artikel 37 utgör hinder för sådana nationella bestämmelser om utformningen av ett statligt detaljhandelsmonopol för alkoholdrycker som avses i begäran om förhandsavgörande. 82.Med hänsyn till hur de två första frågorna har besvarats, saknas skäl att besvara denna fråga. 83.De kostnader som har förorsakats den svenska, den franska, den finska och den norska regeringen samt Europeiska gemenskapernas kommission, vilka har inkommit med yttranden till domstolen, är inte ersättningsgilla. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. På dessa grunder beslutar angående de frågor som genom beslut av har ställts av – följande dom: 1.Artikel 37 i EG-fördraget utgör inte hinder för sådana nationella bestämmelser om ett statligt detaljhandels- monopol för alkoholdrycker och dess funktionssätt som avses i begäran om förhandsavgörande. 2.Artiklarna 30 och 36 i EG-fördraget utgör hinder för nationella bestämmelser varigenom rätten att importera alkoholdrycker är förbehållen aktörer med tillverknings- eller partihandelstillstånd på sådana villkor som föreskrivs i den svenska lagstiftningen. Avkunnad vid offentligt sammanträde i . 1: Rättegångsspråk: svenska. I alkohollagen 7 kap 1 § anges att den som söker tillstånd ska visa att han har tillfredsställande lagringsmöjligheter. Alkoholinspektionen har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om distribution (lagerhållning och transport) av alkoholdrycker i myndighetens föreskriftsserie AIFS som gäller för all lagring av alkoholdrycker i för partihandel. Ytterligare föreskrifter som berör lagerhållning (om lagerredovisning, tillträdeskontroll m.m.) återfinns i kapitlet Rutiner och Redovisning. Det finns dock inget krav på att en tillståndshavare ska hålla alkoholdrycker i lager eller att lager ska finnas i . I nedanstående sammanställning återges den nu gällande texten i föreskriften AIFS 1996:2 med ändringar i 1997:2 och 1997:6. 1 § Dessa föreskrifter och allmänna råd omfattar lagerhållning, lagerförsäljning och transport av spritdrycker, vin och starköl. Reglerna gäller inte transport från utlandet direkt till lagerlokal i . 2 § I dessa föreskrifter och allmänna råd avses med, 1.partihandlare, den som enligt alkohollagen (1994:1738) är berättigad att bedriva partihandel med spritdrycker, vin och starköl, 2.lagerhållning , förvaring av spritdrycker, vin och starköl som ombesörjs av eller för partihandlare, om förvaringen utgör ett led i dennes näringsverksamhet, 3.lagerförsäljning , partihandel med spritdrycker, vin och starköl då köpare själv hämtar ifrågavarande alkoholdryck direkt från partihandlares lagerlokal eller lagerutrymme, 4.omslutande byggnadsdelar, väggar, golv, tak samt fönster, dörrar och andra öppningar, 5.lagerutrymme, separat utrymme i lagerlokal. 3 § Lagerhållning av spritdrycker, vin och starköl skall ske i lagerlokal. Om även andra varor än drycker förvaras i lokalen skall spritdrycker, vin och starköl lagerhållas i lagerutrymme. För lagring vid lagerförsäljning gäller vad som sägs i 6 §. (AIFS 1997:6) 4 § Lagerlokals eller lagerutrymmes omslutande byggnadsdelar samt lås- och reglingsanordningar skall ge ett betryggande skydd mot tillgrepp av spritdrycker, vin och starköl. !LLM¤NNA R¥D TILL g De omslutande byggnadsdelarna bör vara utförda på ett sådant sätt att de tillsammans med lås- och reglingsanordningar motsvarar ett skydd som en försäkringsgivare normalt kräver i det enskilda fallet. (AIFS 1997:6) 5 § Lagerlokal eller lagerutrymme skall förses med betryggande inbrottslarm. Detta gäller inte om lokalens geografiska läge, mängden lagerhållna spritdrycker, viner och starköl eller andra förhållanden föranleder mindre risk för tillgrepp av ifrågavarande drycker. !LLM¤NNA R¥D TILL g Inbrottslarm bör ha ett utförande som motsvarar ett skydd som en försäkringsgivare normalt kräver i det enskilda fallet. (AIFS 1997:6) I 3 § anges att lagerhållning av spritdrycker, vin och starköl skall ske i lagerlokal. Om även andra varor än drycker förvaras i lokalen skall dessa drycker lagerhållas i lagerutrymme, dvs ett särskilt utrymme i lagerlokalen. Alkoholinspektionens krav på lagrets fysika utformning och larmskydd är att det ska ge ett betryggande skydd mot tillgrepp och stölder. I de allmänna råden till paragraferna anges det som " ett skydd som en försäkringsgivare normalt kräver i det enskilda fallet ". Med andra ord det enklaste sättet att visa för Alkoholinspektionen att lagret uppfyller föreskriften är genom intyg från den försäkringsgivare som anlitas för att försäkra varorna. 6 § Vid lagerförsäljning skall spritdrycker, vin och starköl förvaras i lagerutrymme. (AIFS 1997:6) 7 § Spritdrycker, vin och starköl får utlämnas till kund endast av den som är anställd och särskilt utsedd av partihandlaren. Begreppet lagerförsäljning definieras i 2 §. Vid lagerförsäljning ska alkoholdryckerna förvaras i särskilt lagerutrymme till vilket kunderna inte har tillträde själva. Dryckerna får dessutom endast lämnas ut av anställd och särskilt utsedd personal. Dessutom måste det finnas en rutiner som säkerställer att dryckerna endast lämnas ut/säljs till kunder som tillståndshavaren har rätt att sälja till. (se även under kundförteckning i kapitlet i denna handbok). 8 § Transport av spritdrycker, vin och starköl skall ske på ett betryggande sätt så att tillgrepp motverkas. Lastutrymmet skall vara låst. (AIFS 1997:6) 9 § I lastutrymme skall flaskor eller andra förpackningar med spritdrycker, vin och starköl förvaras så att tillgrepp av dem försvåras. !LLM¤NNA R¥D TILL g Spritdrycker, vin och starköl till en och samma kund bör vid samtransport med andra varor vara sammanfogade med varandra t.ex. genom inplastning eller förvaras i för dryckerna särskilt avsedda skåp, burar eller lådor. (AIFS 1997:6) Ovanstående föreskrift och allmänt råd om transport torde inte behöva några ytterligare förklaringar.