sou · GMB3134 · 1999-01-01 00:00:00 — Man kan vara en hängiven anhängare av det europeiska integra- tionsarbetet – hylla EU som ett omistligt fredsprojekt, se alla de materiella fördelar som handelshindrens avveckling för med sig, uppskatta den fria rörligheten för människor och idéer – och ändå inse att EU lider av ett demokratiskt underskott. Detta underskott rör främst den tredje dimensionen. I en poli- tisk gemenskap med omkring ett dussin officiella språk är det svårt att utveckla en djup dialog mellan medborgarna och mellan med- borgare och beslutsfattare. Visst översätts de EU-dokument som direkt berör medborgarna till alla språk. Men en levande demokrati behöver många olika arenor för kommunikation: böcker, tid- skrifter, dagstidningar, etermedier etc. Bättre utbildning i främmande språk – kanske engelska som ett gemensamt EU-språk – och utveckling av automatiska översätt- ningstekniker kan vara vägar att utveckla den tredje dimensionen i . Men till dess är det nog bäst att låta EU-samarbetet be- gränsas till frågor där det finns betydande fördelar med gemen- samma, internationella regler och där det finns hyggliga förutsätt- ningar att få dessa regler allmänt accepterade i unionen. Folkbiblioteken är ytterligare ett exempel på de gåvor som Folk- rörelsesverige har givit oss. Biblioteken är våra viktigaste kultur- förmedlare. På mindre orter är ofta den enda perma- nenta kulturinstitutionen. Det är därför lätt att instämma i det juryn för formulerade då den med följande motivering tilldelade det svenska folkbiblioteket årets pris: Folkbiblioteket i alla kommuner med omkring 1 600 folk- biblioteksenheter tilldelas för sitt arbete med att göra ordet tillgängligt för alla och envar, oberoende av var i landet man bor, oberoende av var i livet man befinner sig, och på så sätt värna det fria ordets plats, spridning och betydelse. Genom de biblioteksanställdas dagliga arbete med att främja in- tresset för läsning och litteratur, bildning och kultur, de traditio- nella medierna och de nya, är läsandet en självklar allemans- rätt. Biblioteken expanderade starkt och 70- talen samt . Bokbestånden har växt från 24 miljoner böcker 1970 till 44 miljoner 1995. En viss minskning av antalet böcker och tidningsprenumerationer har dock skett . Antalet boklån per invånare minskade från 8,9 1976 till 8,0 1995. Utlå- ningen av facklitteratur för vuxna har ökat medan skönlitteraturen har minskat. Barnboksutlåningen har varit relativt . Av den tidigare refererade framgår hur biblio- teksvanorna utvecklats i olika grupper. Tabellen visar den andel som går på bibliotek minst en gång : Vi kan alltså notera en minskning av biblioteksbesöken bland tjänstemän och akademiker men inte bland LO-medlemmar. Där- till kan läggas att sjukhusbiblioteken har drabbats av stora nedskär- ningar . Den uppsökande verksamheten bland gamla, sjuka och handikappade har dragits ner, liksom skolbiblio- teken. Samarbetet mellan barnhälsovård, förskola och skola kring läsfrämjande verksamheter har också minskat på många håll. Det finns många ord i den politiska historien som minner om hur politiska förtryckare har förföljt författare och hindrat läsare: bokbål, censur, Gulag, index och senast fatwa. 1792 skrev fiender där det bl.a. heter: En utlät sig: ´Man vore dum... (Sen saken kommit har så vida) Att vilja Ljusets gagn bestrida; Blott, att man hindrar det att sprida Sitt sken till hela Publikum. , och på det en dylik fara Ej i vårt land må äga rum, Är bäst man lämnar denna vara Åt mig till Monopolium.´ I riksdagsdebatten om folkskolans införande 1840 sade följande: Jag will fråga: behöfwer en Bondflicka lära känna det allmänaste af historia och Geografie samt Naturläran jemte Rättskrifning och Qvatuor Species? Jag tror det icke. Månne hon ej kan wid mognare ålder med lika färdighet sköta de göromål, som tillkomma det qwinliga könet, utan att ega detta kunskapsmått? Jag tror det senare: hon lärer wäl icke framför mannen blifwa anlitad till att förrätta Bouppteckningar eller öfwertaga någon Inspections- befattning. Då obemedlade folkgrupper genom att erövra ordet gjorde anspråk på att inträda i offentligheten mötte de motstånd. De beskylldes av det gamla överhetssamhällets företrädare för andligt högmod därför att de hävdade en självpåtagen rätt att skriva, läsa och tolka texterna. Även bland de obemedlade fanns ett motstånd mot litteraturen. Läsning betraktades med misstänksamhet, ibland även förakt, i många svenska hem. Läsningen sågs som ett utslag av lättja eller högmod. Den gav upphov till farliga tankar. Så här skriver i Analfabeten : Om kvälln satt jag i köket bland de andra. Jag försökte luta på lampskärmen för att få läsljus. –Varför gör du så? frågade min mor. –Jag ska läsa. –Vad ska det tjäna till? Hon kom ihåg samtalet med Sakförarn. –Det är för att slippa arbeta, sa min bror. –Jag kan väl få läsa på min fritid? –Man blir förstörd av läsning, sa min mor. Hon trodde det på fullt allvar. Denna mentalitet är väl numera försvunnen. Men än finns antiintellektuella tendenser, en ringaktning av människor som söker och använder boklig bildning. Man avfärdar teoretiska seminarieövningar och åberopar handlingskraften eller möjligen voteringen som demokratins högsta manifestation. Lika litet som det finns anledning för den beläste att se ned på dem som har haft sämre möjligheter till läsning, lika litet finns det anledning för den mindre beläste att fnysa åt den som har försökt att tränga sig in i en fråga genom läsning. Informationsteknikens enorma utveckling tillhör vår tids starkaste förändringskrafter. Datorteknikens utveckling har sänkt kostnaderna för databehandling . Kostnaderna för ett interkontinentalt telefon- samtal har reducerats till en femtiondel . Denna infor- mationsrevolution påverkar alla samhällssektorer: näringslivet, vetenskapen, kulturen och politiken. Informationstekniken påverkar våra möjligheter att sprida och ta del av texter, bilder och ljud. Kostnaderna sjunker och utbudet växer. Men är den sammanlagda tid vi har till vårt för- fogande och vår hjärnas möjligheter att ta emot och be- arbeta stora informationsmängder begränsade. En risk med informationsrevolutionen är att vi översköljs med allehanda budskap och att vi själva mer eller mindre planlöst surfar på informationshavet utan tid, möjlighet eller vilja till djupare be- arbetning av informationen. För mycket information förorenar hjärnan, som nobelpristagaren har konstaterat. Informationsrevolutionens ökande textflöden kan också devalvera texten och skriftspråket. Mycket kommer sannolikt att förändras i informationsteknologins allt kargare språkvärld. I den multimediala värld där orden ibland devalveras till blott markörer och verbala illustrationer till den allt- mer dominerande bilden; där växande information och krympande språklig kompetens riskerar att följas åt; där det skrivna ordet blir en bild bland andra bilder, en ikon bland andra ikoner, i stället för ett instrument för analys och insikt. När ordens makt försvagas och bildens makt stärks, ersätts skriftens linjära tidsflöde av den ögonblickliga bildstrukturens snabba växlingar. Det språkliga uttrycket sträcker vapen för det bildliga intrycket. Men informationsrevolutionen ger också ökade möjligheter att utveckla den skriftliga kommunikationen. Om det blir informa- tionsteknikens negativa eller positiva sidor som kommer att över- väga beror ytterst på om det finns enskilda människor som kan och vill läsa och skriva ordentligt. Man kan skriva hela böcker om vad informationsrevolutionen redan har åstadkommit och vad den inom överskådlig tid kan förväntas åstadkomma. Här skall jag bara ge några exempel: Böcker, tidskrifter och andra texter kan beställas via Internet, vilket ger ett enormt utbud och ofta lägre distributionskostna- der. Gratis smakprov kan erbjudas för att locka köpare. Den elektroniska marknaden är särskilt viktig för dem som bor i regioner där det saknas förutsättningar för en vital, traditionell bokhandel. Förlag kan trycka texterna direkt på beställning och i en kund- anpassad form, vilket minskar kostnaderna för lagerhållning och gör att ingen beställning behöver besvaras med slut på förlaget. Texter kan snabbt och enkelt uppdateras. Via Internet kan vi ta hem texter från källor runt om i världen och minskar därmed beroendet av massmedier och andra filter. Vi kan snabbt ta hem aktuell information. Äldre texter, utan upphovsrättsligt skydd, kan också läggas ut på nätet, vilket gör enorma kulturskatter allmänt tillgängliga. Förlag, redaktioner och enskilda skribenter kan välja att enbart finnas på nätet, vilket är ett billigt sätt för små organisationer att vara tillgänglig för en stor potentiell publik. Alla dessa tjänster finns redan tillgängliga. En trång sektor är utrustning som till rimliga kostnader kan framställa längre läsar- vänliga texter direkt hos läsaren. Men även sådan utrustning är på väg. Vi kommer snart att ha tillgång till läsarvänliga bildskärmar som kan laddas direkt via telefonnätet. Sedan kommer nya elektro- niska läsytor som man kan bläddra i och rulla ihop och som kan ta emot information via radiovågor. Det kommer också att bli möjligt att få texten projicerad på insidan av glasögon eller kanske direkt på näthinnan. Genom elektronisk presentation kan texten göras mera an- passad till den enskilde läsarens önskemål. Urvalet av texter kan skräddarsys. Läsaren kan själv välja typografi. Han kan snabbt söka i texten, lägga in egna elektroniska understrykningar, anteckningar och bokmärken (som sedan sparas i ett individuellt minne för varje läsare). Genom s.k. hypertexter kan många alternativa fortsätt- ningar eller fördjupningar skapas i texten. Detta innebär inte att de traditionella produktions- och distributionssätten försvinner. Vi kommer fortfarande att köpa och läsa böcker och andra texter som är tryckta på papper. Det kommer fortfarande att finnas förlag och redaktioner som ansvarar för urval, bearbetning och marknadsföring av texter. Men för vissa ändamål kommer texthanteringen att skötas utan förlag, tryckerier, lastbilar, centrallager, bokhandlare, kiosker, tid- ningsbud eller returpappersinsamlare. Och det behöver man ju inte bli särskilt ledsen för. En viktig faktor som har förändrat den allmänna diskussionen i samhällsfrågor är mediernas ökade betydelse och framväxten av en mer självständig och självmedveten journalistkår. Denna tämligen homogena yrkesgrupp är starkt präglad av en särskild syn på sitt uppdrag där idealet är avslöjaren, inte rapportören eller folkbilda- ren. Massmedieforskaren skriver: Man kan skönja en mediekrati där aktörerna inom massmedierna på egen hand avgör vad den politiska debatten skall handla om, hur den skall tolkas och kanske också vilka slutsatser medborgarna skall dra av den. Den statliga maktutredningen skriver i sin huvudrapport om den speciella journalistideologi som tilldelar journalisterna en avgörande betydelse för demokratin: Journalisternas uppdrag blir att ta ledningen. Vad föreställningen om avslöjarens betydelse kan kritiseras för är inte uppgiften att kritiskt granska de makthavande. Det är det andra ledet i teorin, nämligen idén om avslöjaren som hjälte, som kan ifrågasättas. I själva verket bygger tanken på en alldeles speciell demokratiupp- fattning. Det rör sig om en egenartad blandning av elitism och populism. Journalistens förmåga att genomskåda makthavarna blir avgörande för demokratin. Folket å andra sidan både upphöjs och misstros. Journalisten har folkets uppdrag att nå och förmedla den kunskap som folket inte förmår finna på egen hand. medför fokuseringen till avslöjandet att det också är journalisten som avgör vilken kunskap folket vill nå. Det blir journalisten och inte medborgaren som drar slutsatsen. Den allsidiga informationen får därmed stå tillbaka för hjältedådet. En rad omvärldsförändringar gör att det ställs ökade kompetens- krav på oss som förvärvsarbetande, konsumenter och medborgare. Samhället blir allt mer komplext. Medie- bruset sköljer över oss. Internationaliseringen och informations- tekniken skapar ständigt nya möjligheter men fordrar att vi har kompetens att tillvarata dessa möjligheter. En god förmåga att läsa och skriva är därför guld värd i kunskapssamhället. Ännu ansågs det att de flesta kunde klara sig med s.k. funktionella läsfärdigheter som att kunna fylla i blanketter etc. I dagens arbetsliv måste man kunna förstå svårare texter t.ex. i form av skriftliga instruktioner. Man måste kunna formulera sig skriftligt och kommunicera via dator. Det gäller både i traditionella tjänstemannayrken och för yrkesarbetare. Dessutom ställs ökade krav på ständig kompetensutveckling. Näringsliv och arbetsliv förändras snabbt. Vi måste alla vara beredda att ställa om och lära nytt. Den som förlorar sitt arbete och som har dålig läs- och skrivförmåga kan få det mycket svårt att förnya sin kompetens och komma tillbaka till arbetslivet. Genom informationstekniken har vi tillgång till ett enormt utbud av information. Det gäller att kunna hitta det som är rele- vant för mig just . Mycket av informationen, t.ex. på Internet, är ren desinformation eftersom det saknas filter för urval och kon- troll. Vi måste själva utveckla en förmåga till källkritik och tolk- ning av texter. För att kunna följa med i det snabba informations- flödet måste vi själva skapa oss referensramar och tillfällen till fördjupning och eftertanke. För att kunna dra nytta av informa- tionsflödet är det också bra om vi kan frigöra oss från invanda tolkningsmönster som begränsar tänkande och handlande. En god läsvana gör oss bättre på att omvandla information till kunskap. Ordet läskunnighet kan skapa ett intryck av att läsförmåga handlar om antingen-eller: Antingen kan man läsa eller så kan man det inte. Och har man en gång lärt sig läsa så är man läskunnig för resten av livet. Men i själva verket är läskunnighet en förmåga som man kan ha utvecklat i större eller mindre grad. En förmåga som man dessutom ständigt behöver upprätthålla och som både kan utvecklas och degenerera. I det moderna kunskapssamhället räcker det inte med att vara läskunnig i bemärkelsen att kunna läsa mekaniskt, att kunna ljuda utan att förstå annat än enklare texter. Framgång i kunskapssam- hället förutsätter att man är litterat. Det handlar inte bara om av- kodning utan även om förståelse och tänkande på högre nivåer. Att vara litterat innebär att man har tillägnat sig det sätt att tänka, lära sig (och därmed att tala) som följer av verklig läskunnighet och som bl.a. innebär en förmåga att föra abstrakta och hypotetiska resonemang. Att vara litterat innebär att man har grundlagt goda läsvanor och ser det som ett livslångt projekt att upprätthålla och utveckla sin läsförmåga. En politik för ett litteratare rör läsningens roll i förskola och skola eftersom tidig lästräning är en bra grund för läsvanorna senare i livet. De som har inte får denna grund i skolan hamnar ofta i en negativ lässpiral . Men en politik för ett litteratare kan inte begränsas till ungdomsåren utan måste beröra hela samhällets läs- och skrivkultur. Svenskarnas konsumtion av TV, radio och tidningar såg ut så här 1996, enligt bokutredningen: Andel av svenskar 9-79 år Den dagliga lästiden av andra tidningar och tidskrifter, inklusive kvällstidningar, var och böcker . Barn i åldern ägnar fem gånger så åt TV och video som åt böcker. Enligt SOM-undersökningarna har TV:s nyhetsprogram sam- mantaget fått ökad publik som det regelbundna läsandet av morgontidningar har minskat. Förtroen- det för radio och TV är också betydligt högre än förtroendet för dagspressen. SOM-undersökning hamnade radio och TV på fjärde plats i förtroendeligan efter sjukvården, universiteten och kungahuset. Därefter kom polisen, , domstolarna och försvaret. Sedan kom dagspressen, tätt följd av bankerna, och storföretagen. Förtroendet för radio och TV har varit relativt medan förtroendet för pressen har sjunkit. Förtroendet för etermedierna är relativt oberoende av ålder och utbildning. För- troendet för dagspressen stiger både med ålder och utbildning. Att, som skriver, det språkliga uttrycket sträcker vapen för det bildliga intrycket saknar inte betydelse för demokratins tredje dimension. Det handlar både om kvantitativa och kvalitativa aspekter. TV och radio är informationsfattiga medier. Tidningar är in- formationsrika. väckte det stor irritation på Rapports redaktion då tog sig före att publi- cera en ordagrann utskrift av en hel Rapportsändning. Den upptog inte mer än en sida i tidningen. Texten är en kompakt och effektiv informationsbärare. Vi läser snabbare än vi talar och lyssnar. Sam- tidigt har vi möjlighet att sänka läshastigheten och ta om avsnitt som fordrar mer tankeverksamhet. Marhall har myntat tesen the media is the message, mediet är budskapet. Olika medier befrämjar olika sätt att förstå tillvaron. Tryckta medier befordrar rationalitet eftersom hjärnan tvingas att stegvis tolka och strukturera informationen. Bildmedier befordrar däremot emotionalitet eftersom hjärnan tvingas behand- la informationen mer och i helheter. Bilden lämnar snabba känslospår och är sedan borta. TV är bra på att skapa stäm- ningar men sämre på att förmedla djupare kunskaper. studie av kärnkraftsomröstningen visade att storstadsmorgontidningarna innehöll 6-7 gånger så mycket infor- mation som nyhetssändningar. Åtminstone bland högutbildade minskade kunskapen med ökat TV-tittande, främst p.g.a. att TV:n tog tid från andra aktiviteter som skulle ha kunnat öka kunskapen effektivare. I nationalekonomin finns något som kallas lag. Den innebär att mynt av sämre metallvärde tränger ut mynt av högre metallvärde. I medievärlden tycks vi ha ett liknande förhållande; medier av sämre informationsvärde tränger ut medier av högre informationsvärde. Det lättkonsumerade tränger ut det mer krävande. En drivkraft är kommersialiseringen, alltså ytterst din, min och alla andra medborgares sammantagna efterfrågan. Till detta kommer att fler tycks benägna att lita på det som sägs i radio och TV än det som står i pressen. Det har en högre grad av autenticitet att se och höra statsministern i radio eller TV än att läsa i tidningen vad han har sagt. Men det som sägs i etermedierna är ju ofta hårt redigerat och är ibland placerat i ett sammanhang som kan vara tämligen missvisande. TV:s nyhetsprogram har redigerats allt hårdare. Bildsekvenserna i Rapport har minskat från i genomsnitt . Det är inte heller det som sägs i TV som har störst betydelse för tittarna. Enligt en brittisk studie om olika faktorers betydelse för tittarnas intryck av en nyhetssändning i TV stod mimik och plastik för , tonfallet för och det verbala innehållet för . En bild kan döda mer än tusen ord. Radion präglas av tonfallet och tidningen av innehållet. Vi har fått allt fler TV- och radiokanaler med allt längre sändningstid. Konkurrensen om publiken hårdnar. Det driver fram en speciell mediedramaturgi. Längst drivs den i TV men även kvällstidningarna tar alltmer efter. Journalisterna till- verkar nyheter enligt standardiserade principer. Redaktören blir en regissör som fyller i färdiga berättarstrukturer, organiserar aktö- rerna och gör scenerier. blir journalisten både pjäsförfattare, aktör, regissör och recensent. Det finns en seriös internationell diskussion om medialise- ringens effekter för demokratin. Den norske maktutredaren har introducerat begreppet det medievridna samhället. Han pekar på några typiska drag i mediedramaturgin: tillspetsning, förenkling, polarisering, intensifiering och personi- fiering. I har statsvetaren och journalisten beskrivit den på följande sätt: Det negativa går före det välfungerande och positiva. Det avvikande har försteg framför det normala. Det tidsavgränsade har företräde framför det kontinuerliga. Nyhetsberättelsen måste ha en början och ett slut. Långsiktiga processer kan inte dramatiseras. Det konkreta vinner över det abstrakta. Personer snarare än principer. Det politiska spelet snarare än sakfrågorna. Kronor och ören i plånboken, inte långsiktiga dynamiska processer. Det duala segrar över det plurala. Ond och god eller åtminstone två slagskämpar. Nyanser och många alternativ bara komplice- rar i onödan. Om allt fler människors verklighetsbild formas på dessa villkor är det uppenbart att det blir brister i den medborgerliga kunskaps- och idébildningen. SNS demokratiråd skriver i sin rapport : Denna massmediernas dominans i den politiska opinionsbildningen riskerar leda till att politikens unika drag suddas ut. I vissa avseen- den finns det nämligen en grundläggande motsättning mellan mass- medias och politikens tolkningsramar. enskilda händelsen, medan politiken framhäver sambandet mellan händelser och ideologiska helhetsperspektiv. Massmedia framhäver personer, medan idéer och principer spelar en mycket större roll i politiken. Massmedia kräver enkla svar på enkla frågor, politiken arbetar med kompromisser och avvägningar mellan svårförenliga krav. TV och tidningar har helt olika påverkan på det sociala kapitalet, alltså på den förmåga till medborgerlig samverkan som är central för en fungerande demokrati. Den amerikanske statsvetaren har utifrån amerikanska studier kommit fram till att varje timme framför TV:n är förknippad med mindre tillit till andra människor och lägre delaktighet i olika grupper och för- eningar, medan varje timme av dagstidningsläsande är förknippad med motsatsen. Därmed inte sagt att TV och radio inte har sina fördelar. Det finns lysande etermediejournalistik liksom det finns dålig tidnings- journalistik. Problemet med etermedierna beror inte på inkompe- tens utan på mediets inneboende förutsättningar, ibland i kom- bination med bristande tid och journalistiska resurser. Men åtminstone på vissa håll i TV-världen hyllas tanken att TV- nyheter skall vara som barnvälling, alltså rinna genom kroppen med minsta möjliga krav på ansträngning från konsumentens sida. 1992 säger en person i TV 4-ledningen: Vi avstår från material som inte har bra mänskliga inslag. Vi abstraherar inte i onödan. Och vi vrider skruven ett varv till. Liksom TV passerar kvälls- tidningen hjärnan och går rätt ner i magen. En ansvarig i säger 1995 att nyhetsprogrammet Direkt skall rensa bort allt dödkött. Det skall hålla ett oerhört högt tempo utan onödiga ord och bilder och inte heller bjuda på några analyser eller längre reportage. Den franske sociologen har beskrivit hur TV leder till en intellektuell utarmning av samhällsdebatten: Att TV faller tillbaka på en stab av fast-thinkers som levererar kulturell fast-food, färdigtänkt och färdigtuggad kulturell snabbmat, beror inte bara (fast även det har att göra med brådskans diktatur) på att det finns en adresslista till sådana personer (för övrigt alltid desamma: om herr eller , om ). Det finns en uppsättning obligatoriska kommentatorer som befriar pro- grammakarna från att leta upp folk som verkligen skulle ha något att säga, det vill säga ofta unga, ännu okända personer som är engagerade i sin forskning och föga benägna att springa till media; som man alltså skulle få leta upp – medan habituéerna alltid finns till hands, beredda att vispa ur sig sin översikt eller ge en intervju. Det beror också på att man måste vara en särskild sorts tänkare för att vara i stånd att ´tänka´ under förhållanden där ingen längre tänker. Medievridningen gör att politiken blir nervösare. De taktiska övervägandena blir viktigare. Motstånds- allianser kan lätt skapas mot alla förändringar. Misstroendet mot all överhet ökas som det skapas en övertro på vad politiker skulle kunna åstadkomma om de verkligen ville. Politikerna själva börjar allt oftare medievrida sig. Det gäller att göra sig bra i TV:s mysprogram; att tala enkelt och med ett behagligt tonfall som man nogsamt undviker alla djupare tankar, nyanser och komplikationer. Medievridningen är ett internationellt fenomen med som föregångsland. Det är därför ingen tillfällighet att amerikanska konsulter anlitas som rådgivare till svenska partier.