sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning har föreslagit kan ha visst fog för sig. Förfarandet skulle emellertid medföra svåra gränsdragningsproblem. Utredningen anser därför inte att en sådan utvidgning är praktiskt genomförbar. Av enkäten framgår att drygt hälften av målsägandena inte har besvarat kronofogdemyndighetens förfrågan om verkställighet. Det kan givetvis finnas olika förklaringar till de uteblivna svaren. Enligt en av de större myndigheterna kommer av utskicken i retur med adress okänd. Vad som annars kan ligga bakom uteblivna svar kan man bara spekulera i. Troliga orsaker skulle kunna vara att målsägande- na inte förstår meddelandet, att de på grund av rädsla eller liknande inte vill ha verkställighet, att de vill lägga hela saken bakom sig eller att de har gjort upp med den dömde. Det är inte uteslutet att en hel del har svårt att ta till sig informationen eller tycker att förfarandet verkar krångligt och därför eller av liknande anledning låter bli att begära verkställighet. Om det förhåller sig så att många målsägande inte vill söka verkställighet på grund av rädsla för repressalier är detta beklag- ligt. Utredningen kommer i ett senare avsnitt att behandla frågor som rör hot och våld mot målsägande och vittnen. När det sedan gäller frågan i vilken utsträckning som målsägandena rent faktiskt får betalt genom verkställigheten eller genom en, mot bakgrund av verkställighetshotet, framtvingad frivillig betalning är det svårare att göra någon bedömning. Någon egentlig statistik finns som har nämnts inte och myndigheternas svar har varit mycket varierande. Utredningen tror dock att man kan utgå från att det ökade antalet ansökningar också medfört att ett större antal målsägande än tidigare får ut sina skadestånd. Även om 1994 års ändringar i stort har varit till fördel för brottsof- fren finns det emellertid vissa åtgärder av mer praktisk natur som skulle kunna medföra att reformen fick ännu större genomslagskraft. Till en början vill utredningen ta fasta på vad kronofogdemyndig- heterna nästan samstämmigt framhållit i sina enkätsvar, nämligen att underrättelsen till målsäganden bör innehålla mer och därmed bättre information. Den underrättelse som skickas från kronofogdemyndigheten bör kompletteras med uppgifter om att verkställigheten är kostnadsfri, att verkställigheten inte garanterar betalning eftersom den är beroende av den dömdes förmåga att betala och att personbevis som visar vem som är vårdnadshavare skall skickas med om målsäganden är . Vidare bör kronofogdemyndigheten informera målsäganden om att denne även kan vända sig till sitt försäkringsbolag och därefter till om ett verkställighetsförsök inte gett resultat. Det är också angeläget att underrättelsen utformas på ett sätt som gör den enkel att läsa. Det är även viktigt att underrättelsen innehåller den Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning aktuelle tjänstemannens namn och telefonnummer. Det framgår av enkätsvaren att så oftast sker vilket säkert gör det lättare för målsägan- den att kontakta myndigheten. Av enkäten framgår även att under- rättelser lämpligen bör skickas i ett neutralt kuvert. Den ansökningsblankett som har utarbetats av och som de flesta myndigheter skickar med underrättelsen bör förenklas. Den är onödigt komplicerad och torde avhålla en hel del från att ansöka om verkställighet. En förenklad ansökningshandling underlättar inte bara för målsäganden utan kan även avlasta myndigheterna eftersom antalet förfrågningar om hur blanketten skall fyllas i bör minska. Det bör uppdras åt att utarbeta nya blanketter för underrättelse till målsäganden och för ansökan om verkställighet efter de riktlinjer som utredningen nu har angett. Information om verkställighetsförfarandet bör emellertid ske redan i samband med rättegången och domen. I departementspromemorian Brottsoffren i blickpunkten åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning (Ds 1993:29 s. 79) anförs att det i samband med att domen i målet sänds till parterna är lämpligt att skriftlig information om verkställighetsförfarandet bifogas. Det anges vidare att bör ges i uppdrag att ta fram sådant informa- tionsmaterial. I propositionen som föregick lagändringarna (prop. 1993/94:143 s. 52) anges som exempel att till den dom som skickas till målsäganden kan bifogas en broschyr som beskriver hur han eller hon kan förfara om den dömde inte betalar frivilligt. Det har enligt uppgift från inte framställts något sådant särskilt informations- material om verkställighetsförfarandet som det talas om i förarbetena. Vikten av information kan inte nog betonas. Det är i första hand angeläget att utför det uppdrag om information till målsägande som anges i förarbetena till reform. Det är emellertid även viktigt att information om förfarandet lämnas till den dömde så att han får klart för sig vad han riskerar om han inte betalar frivilligt. Som har framkommit vid enkätundersökningen är det inte ovanligt att den dömde är okunnig om hur han skall gå till väga för att betala frivilligt och därmed undvika ett verkställighetsförfarande med ökade kostnader till följd. Att sådan information ges till den dömde får även anses vara till förmån för brottsoffren eftersom dessa i flera fall kan komma att få en frivillig och därmed snabbare betalning. Det förefaller lämpligt att domstolen skickar information till den dömde om frivillig betalning men det är även tänkbart att informationen kommer från kronofogdemyndigheten. I varje fall bör man undvika att uppge målsägandens adress för den dömde. Informationen bör innehålla en anvisning om att den frivilliga betalningen kan ske till kronofogde- myndigheten för vidarebefordran till målsäganden. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning Utredningen menar således att information om verkställighetsför- farandet bör ges till både målsäganden och den dömde i samband med domen. Det bör uppdras åt eller att utarbeta lämpligt informationsmaterial. Det kan slutligen nämnas att utformat ett underrättelseblad till målsäganden där man har beaktat de synpunkter som har framkommit under utredningens arbete. Detta blad har via spritts till domstolarna för att, om domstolen så finner lämpligt, bifogas den dom som sänds till målsäganden. Domstols- verket bör överväga om bladet kan användas även i fortsättningen eller i varje fall använda det som förlaga. 9.2Bistånd till brottsoffer utomlands I detta avsnitt behandlas reglerna om rättshjälp till brottsoffer utomlands liksom de regler som gäller ekonomiskt bistånd till svenska medborgare som har blivit utsatta för våldsbrott utomlands. Möjligheten att få rättshjälp i angelägenheter som skall behandlas utom- lands är som huvudregel starkt begränsad. Endast om det finns särskilda skäl får rättshjälp beviljas den som är bosatt här, 11 § 5 p rättshjälpsla- gen (1996:1619). Denna bestämmelse har överförts oförändrad i sak från den tidigare rättshjälpslagen. Praxis har varit mycket restriktiv. 1993/94:26 s. 34 kan de fall där rättshjälp har beviljats delas i två grupper. Den ena gruppen gäller ärenden som rör statusfrågor, dvs. frågor om äktenskapsskillnad, vårdnad om barn, medborgarskap m.m. I sådana ärenden har särskilda skäl ansetts föreligga främst då det har varit fråga om att tillvarata barns intressen. Den andra gruppen utgörs av ärenden med humanitärt inslag, t. ex. ärenden som gällt skadestånd på grund av nazistisk förföljelse eller återförening av familjemedlemmar. I den dåvarande rättshjälpslagen (1972:429) infördes en bestämmelse om att en rättsökande som har utsatts för sexualbrott utomlands och som är bosatt i kan beviljas rättshjälp utan krav på särskilda skäl. En motsvarande regel finns nu i 21 § rättshjälpslagen Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning (1996:1619) där det föreskrivs att rättshjälp får beviljas i en angelägen- het som skall behandlas utomlands om saken gäller ett brott mot den rättssökande som motsvarar brott enligt 6 kap. och om den rättssökande har behov av de förmåner som rättshjälpen innebär. Det regleras inte särskilt i lagtexten vilka förmåner som skall utgå vid rättshjälp i allmänhet i angelägenheter som skall behandlas utom- lands. Av tidigare förarbeten framgår att de förmåner som kan bli aktuella hänför sig till utomprocessuell utredningskostnad och biträdes- hjälp. Det förutsätts att biträdet i princip sköter ärendet från och i samband med rättegång eller annan inställelse anlitar ett platsombud. När det gäller rättshjälp i utlandsangelägenhet angående sexualbrott mot den rättssökande finns det en särreglering i den nya lagen. Den nya generella regeln om rättshjälpens förhållande till rättsskyddet gäller inte i dessa mål, vilket framgår av 21 § andra stycket. Av detta stadgande framgår även att rådgivning inte är en förutsättning för att rättshjälp skall beviljas i dessa fall. Vidare gäller enligt den nya rättshjälpslagen att behovet av biträdeshjälp skall vara avgörande för om rättshjälp skall beviljas. I nu aktuella angelägenheter skall dock rättshjälp även i fortsättningen kunna beviljas även om den rättssökande har behov av enbart ekonomisk hjälp. De förmåner som har följt med rättshjälp i denna typ av utlandsangelägenheter bör enligt förarbetena också fortsättningsvis gälla. De ändringar som gjordes i den tidigare rättshjälpslagen innebar bl.a. att förmånerna i utlandsärenden för den som har utsatts för sexualbrott utökades så att målsägandens inställelsekostnader ersattes, förutsatt att målsäganden kallats till förhandling. I 22 § första stycket i den nya lagen anges att staten i dessa fall betalar kostnaderna för biträde och sådan bevisning och utredning som har varit nödvändig för att ta tillvara den rättssökandes rätt samt kostnaderna för resa och uppehälle för den rättssökande eller hans eller hennes ställföreträdare och för vårdare eller annan som måste anlitas i samband med inställelse inför domstol eller annan myndighet i den främmande staten. Av detta följer att begränsningen i fråga om biträden inte gäller för dessa slags utlandsärenden och inte heller är kostnader för utredning begränsade till . I 22 § första stycket anges också att staten ersätter ovan angivna kostnader endast i den mån dessa inte täcks genom någon försäkring eller ersätts av domstol eller annan myndighet i den främmande staten. Ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet Reglerna i lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska med- borgare i utlandet omfattar genom ändringar numera också dem som i utlandet har blivit utsatta för våldsbrott. Dessa har enligt lagens Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning 4 a § första stycket rätt att av beskickning eller konsulat få sådant ekono- miskt bistånd i anslutning till brottet som behövs för att de skall kunna ta till vara sin rätt. omfattade lagen inte svenska medborgare som utsatts för brott utomlands. Ett begränsat ekonomiskt bistånd kunde dock lämnas med stöd av lagen till en svensk medborgare som råkat i nöd eller annan svårighet utomlands. Syftet med ändringar var enligt förarbetena (prop. 1993/94:26 s. 43 ff.) i princip att jämställa brottsoffer med den personkrets, framför allt frihetsberövade personer, som redan omfatta- des av lagen så att brottsoffren fick rätt till ekonomiskt bistånd i den utsträckning som behövdes för att de skulle få ett tillfredsställande rättsskydd. Genom avgränsningen till offer för våldsbrott kom t.ex. offer för sexualbrott, misshandelsbrott och vissa rånbrott att få ett förbättrat skydd. I förarbetena anges att bestämmelsen endast tar sikte på sådant biståndsbehov som uppstår i anslutning till brottet, dvs. i ett inledande skede. Biståndet bör vidare ges för att den som har blivit utsatt för våldsbrott skall kunna ta till vara sin rätt. Enligt lagens 4 a § andra stycket får biståndet omfatta kostnader för utredning och bevisning samt ersättning till ombud eller tolk. Genom att bistånd skall lämnas om det behövs föreligger det inte någon skyldighet för utlandsmyndigheterna att lämna bistånd, om biståndet kan fås på annat sätt. Ett skäl kan vara att personen i fråga har en försäkring som täcker de aktuella kostnaderna. Vidare framgår av lagens 9 § att bistånd inte skall lämnas i den mån bistånd kan erhållas från annan stat. Lagens 5 a § innebär för den som har blivit utsatt för våldsbrott utomlands och som har fått bistånd enligt 4 a § att biståndet i de allra flesta fall kommer att vara kostnadsfritt. Endast om det föreligger särskilda skäl skall biståndet återbetalas till staten. I förarbetena har som särskilda skäl angetts t.ex. att de uppkomna kostnaderna beror på den återbetalningsskyldiges egen vårdslöshet eller försummelse eller den biståndsberättigade inte godtar ett kompetent och lämpligt ombud som utlandsmyndigheten erbjuder utan i stället kräver att få ett mycket dyrare ombud. Som framgår av redogörelsen för gällande rätt gjordes vissa ändringar i lagen om allmän rättshjälp och lagen om bistånd till svenska medborgare i utlandet. I samband med att utredningen tillsattes fick i uppdrag att undersöka i vilken omfattning offer för brott utomlands har beviljats rättshjälp med tillämpning av de nya regler Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning som infördes och kostnaderna i dessa rättshjälpsärenden. skulle undersöka tillämpningen av de nya bestämmelserna i lagen om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet. har redovisat sitt uppdrag i rapporten en utvärdering av tillämpningen av lagen om målsägandebiträde m.m. (DV rapport 1996:2). Ansökningar om allmän rättshjälp i nu aktuellt hänseende handläggs av . Av rapporten framgår att myndigheterna har kunnat identifiera endast två ärenden där de nya reglerna tilllämpats. Det ena ärendet gällde en våldtäkt begången i . Målsägan- den var en i bosatt kvinna, född . Allmän rättshjälp beviljades och ärendet är avslutat. Kostnaderna för rättshjälpen uppgick till inklusive mervärdesskatt, varav avsåg arvode till rättshjälpsbiträde i , arvode till platsombud och inställelsekostnad för målsäganden. Det andra ärendet avsåg en våldtäkt i . Målsäganden är en i bosatt kvinna, född . Allmän rättshjälp har beviljats men enligt rapporten har några kostnader ännu inte debiterats i ärendet. Vad gäller reformens ekonomiska konsekvenser uppskattades dessa i förarbetena till lagändringen till en kostnadsökning om . Som framgår ovan har kostnaderna varit mycket blygsamma. Enligt bör man inte dra några långtgående slutsatser härav. Det konstateras att ansökningarna om allmän rättshjälp i den aktuella typen av angelägenhet är ovanliga och att kostnaderna stannat vid i sammanhanget marginella belopp. Å andra sidan förhåller det sig sannolikt så att denna typ av ärenden till sin karaktär är högst olikartade och att kostnaderna i ett enskilt ärende kan uppgå till avsevärda belopp. Kostnadsituationen torde därför, enbart på grund av någon eller några få beviljade ansökningar, kunna förändras radikalt. Den uppskattning som gjordes i samband med reglernas tillkomst har emellertid inte visat sig vara tilltagen i underkant. I rapporten anförs på s. 58 följande slutsatser. Vad slutligen avser de utvidgade möjligheterna för brottsoffer utomlands att erhålla allmän rättshjälp, förutsatte lagstiftaren att reglerna skulle tillämpas restriktivt. Undersökningsmaterialet som i denna del är ytterst begränsat ger i vart fall inte underlag för att påstå att reglerna kommit att tillämpas på ett av lagstiftaren icke avsett sätt. Reglerna har enligt uppgift från Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning tillämpats i två ärenden och statens kostnader för denna form av rättshjälp har varit marginella. Regeringen har genom beslut överlämnat i denna del till utredningen. Ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet har genomfört en undersökning av bistånd till brottsoffer enligt lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. Undersökningen har gått till på det sättet att samtliga beskickningar och karriärkonsulat i ett cirkulär har anmodats att redovisa om någon i bosatt person, som har utsatts för våldsbrott inom myndighetens verksamhetsområde, har beviljats bistånd för att kunna tillvarata sin rätt. Vidare anmodades myndigheterna att även redovisa sådana fall där någon sökt men inte beviljats sådant bistånd, vilka skälen för detta varit och om utlandsmyndighetens personal fungerat som stödperson. Myndigheterna instruerades också att ange ålder, kön och personliga omständigheter i övrigt beträffande de rättssökande liksom de förmåner som utgått. Undersökningen har redovisats i en promemoria daterad . Av promemorian framgår framförallt att fallen har varit få. Nedan följer en redogörelse för de fall som redovisats. Ambassaden i har meddelat att en svensk kvinna, som utsattes för våldtäkt på , vid en andra rättegång i målet som ägde rum som stödperson fick en svensk kvinna bosatt på . Stödpersonen tjänstgjorde och fick ett arvode på . Ambassaden i har rapporterat att en ambassadtjänsteman varit stödperson för en ung flicka som utsattes för våldtäkt och inkallats till rättegång. Hon begärde att få en stödperson då hon fann det svårt att på nytt konfronteras med våldsverkaren. På grund av att den åtalade inte infann sig uppsköts efter flera timmars väntan rättegången till en senare tidpunkt och ambassaden kommer åter att ställa upp som stöd för brottsoffret. Ambassaden i har redovisat ett fall. En ung kvinna (född ), som arbetade som au pair i , våldtogs i en park . Hon tog , som var , kontakt med am- bassaden. Jourhavande tjänsteman, en kvinnlig utsänd assistent, tog hand om flickan i sin bostad och kontaktade modern i . Vidare kontaktade hon generalkonsuln som följde med till sjukhus, jourdomstol och polis för att göra anmälan. Flickan hade en försäkring varför ambassaden kontaktade SOS och inga kostnader för läkarundersökning och samtal med psykolog uppstod för staten. Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning Generalkonsulatet i har meddelat att man har handlagt ett fall där två unga kvinnor som delade bostad våldtogs av en man som bröt sig in hos kvinnorna. Kvinnorna var försäkrade och ansökte inte om ekonomiskt bistånd men de fick personligt stöd dygnet runt av en kvinnlig tjänsteman. Generalkonsulatet bevakar skadeståndsprocessen. Ambassaden i de har redovisat att man från handlagt ett ärende med två kidnappade anställda vid företaget . Övriga 85 utlandsmyndigheter har inte haft några fall att redovisa. 9.2.4EU-projekt om stöd till brottsoffer En ansökan från till EU om medel för att finansie- ra ett projekt om stöd till brottsoffer har bifallits. Enligt ansökningen är syftet med projektet att kartlägga vilka möjligheter till hjälp och stöd som finns för dem som utsätts för brott under tillfällig vistelse i ett annat medlemsland än hemlandet, sammanställa en allmän beskrivning av stödet till brottsoffer i de olika medlemsländerna med särskild inriktning på stödet till dem som tillfälligt uppehåller sig i landet, skapa underlag för att samordna medlemsländernas insatser för dem som har utsatts för brott utanför hemlandet, skapa underlag för ett samarbete mellan medlemsstaterna som kan förbättra och utveckla stödet till brottsoffer, särskilt för dem utanför hemlandet, skapa underlag för information om stöd och hjälp. Projektet skall enligt ansökningen resultera i en rapport med en beskrivning av det stöd och hjälp som ges till brottsoffer i de femton medlemsstaterna, en analys av behovet av vidare åtgärder i form av samarbete mellan medlemsländerna och /eller insatser från EU, förslag på tänkbara åtgärder som kan förbättra stödet till brottsoffer och utveckla samarbetet mellan medlemsländerna. Projektet administreras av . Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning Utredningen har behandlat de regler om rättshjälp i utlandsangelägen- heter och ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet som ändrades . Reglernas tillämpning har undersökts av vad gäller rättshjälp och av avseende annat ekonomiskt bistånd. Utredningen konstaterar att det endast finns ett fåtal ärenden av båda kategorierna och anser det därför inte meningsfullt att göra någon ytterligare undersökning. Vad gäller rättshjälp i utlandsangelägenheter framgår av Domstols- verkets rapport att fallen är mycket få. har upplyst om att har ytterligare endast fyra ansökningar inkommit. Ett fall avsåg en skadeståndstalan på grund av mord på en anhörig i och ansökningen avslogs. Två av de andra fallen gällde två kvinnor som skulle föra skadeståndstalan i och i dessa fall beviljades rättshjälp. I det sista fallet, som gällde en kvinna som hade utsatts för sexualbrott i , beviljades rättshjälp. Det fall där ansökningen avslogs är inte hänförligt till de särskilda bestäm- melser som gäller den som utomlands har blivit utsatt för sexualbrott.) Med beaktande av att endast två ärenden har tillkommit sedan gjorde sin utvärdering får de slutsatser som redovisas i verkets rapport fortfarande anses giltiga. Att göra någon ytterligare utvärdering med hänsyn till det mycket begränsade underlag som finns anser utredningen inte vara nödvändigt. Den nya rättshjälpslagen (1996:1619) innebär inte någon ändring i sak. Det finns därför inte heller på grund av denna lagstiftning skäl att göra några ytterligare överväganden. Beträffande ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet gör sig delvis samma synpunkter gällande som för rättshjälp i utlands- angelägenheter. De fall som redovisas är så få att det inte kan hållas för troligt att det tillkommit ytterligare fall i någon större utsträckning. Enligt utredningens mening framstår det därför inte som meningsfullt att göra en ytterligare undersökning med en därpå följande utvärdering. I förarbetena till ändringar i lagen (1973:137) om ekono- miskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. (prop. 1993/94:26) anges att det inte enbart är ekonomiskt bistånd som behövs för att förstärka brottsoffrens situation i utlandsärenden. Detta framkom bl.a. vid en hearing som hölls i . Där efterlystes ett större engagemang från utlandsmyndigheternas sida och ökade möjligheter att få hjälp i form av såväl personligt som Andra åtgärder för att stärka brottsoffrens ställning Det anförs vidare i förarbetena att man skulle kunna tänka sig att ålägga ambassader och konsulat en större beredskap för att hjälpa människor som har utsatts för våldsbrott men att dessa och andra näraliggande frågor av praktisk natur inte lämpar sig för reglering i lag. Närmare föreskrifter i dessa delar och om tillämpningen av bestäm- melserna kan i stället meddelas av regeringen eller, efter regeringens bestämmande, av . I anges i avsnittet om bistånd till brottsoffer att brottsoffret ofta behöver inte bara juridiskt utan även personligt stöd. Vid de utlandsmyndigheter som ofta kommer i kontakt med offer för våldsbrott kan det därför vara lämpligt att någon tjänste- man vid behov åtar sig rollen som s.k. stödperson. Vidare ges som allmänt råd till stödpersoner och övriga berörda att de skall behandla brottsoffret med respekt och visa hänsyn till den situation som vederbörande har råkat in i. Där sägs också att brottsof- frens aggressivitet oftast beror på den traumatiska händelse som de har drabbats av och att det därför är viktigt att inte bemöta aggressivitet med aggressivitet. I rättshandboken uttalas vidare att ett brottsoffer givetvis har behov av att få förståelse för sitt lidande och sina problem och att det därför vore olyckligt om vederbörande stödpersoner och andra berörda saknade tid och intresse för offrets berättelser och upplyste den drabbade om att det saknas resurser för att beivra brottet. Det betonas också att det är angeläget att brottsoffret får en kontinuerlig information om hur hans eller hennes ärende handläggs. Det sägs vidare att den som fungerar som stödperson vid en utlandsmyndighet åtminstone i initialskedet bör följa brottsoffret till läkare, polis, åklagare, advokat och andra berörda.