sou · GMB331 · 1999-01-01 00:00:00 — De autistiska eller på annat sätt svårt kontaktstörda barnen behöver den kompetens som barnpsykiatri och barnhabilitering tillsammans besitter, för diagnostik, funktionsbedöm- ning, behandlingsplanering och långsiktigt stöd. Team Autism är ett framgångsrikt exempel på hur man kan skapa fasta samverkansformer över verksamhetsgränserna. 242 /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR )30 )NDIVIDUALISERADE 3ERVICE 0ROGRAM ISP är en arbetsmodell där det enskilda barnet och familjen, snarare än det professionella teamet, bildar basen och utgör utgångspunkten för samarbete. Modellen består av två delar: dels en analys av barnets situ- ation, dels ett målstyrt, samordnat och individualiserat program för bar- net med familj, ett Program (1996). Ett ISP-team bildas kring barnet och familjen, och det är familjen själv som anger vilka professionella som bör vara med i teamet. Dessa kan komma från olika förvaltningar, exempelvis från skola, barnom- sorg, BUP, barnmedicin. Man utgår från barnets behov och inte från en given diagnos eller befintliga resurser inom olika förvaltningar. Ut- gångspunkten är att den handikappade situationen endast kan beskrivas i subjektiva termer, det vill säga av barn och föräldrar själva. Den pro- fessionelle är ett stöd i analysen, och har ett ansvar att utifrån sin kun- skap om funktionshindret och dess konsekvenser stå för framförhåll- ning. En person utses av familjen till ISP-teamets kontaktperson. Barnet och familjen är i centrum vid kartläggning, planering och genomförande av insatserna. Man utgår från barnets samtliga behov och inte från enskilda specialiteters möjligheter till insatser. Arbetssät- tet innebär också att man kan avstå eller avvakta med en viss sorts be- handling, därför att barn och familj tycker att det annars blir för mycket på en gång, eller att de tycker att behandlingen skulle kräva för stor insats och kraft i förhållande till förväntad förbättring i den egna situationen. Planen är förvaltningsövergripande och för olika mål utses ansvarig av teamet. Sammansättningen av teamet kan förändras efter barnets och familjens förändrade behov. För att ISP skall fungera är det viktigt att frågor om personal och ekonomi är klarlagda, och att berörda förvaltningar ser modellens möjlighet att effektivisera arbetet. Erfarenheterna från barn- och ungdomshabiliteringen i visar att ISP-teamet bör bestå av 4-6 medlemmar; övriga professionella inom berörda förvaltningar har man ändå tillgång till vid behov. Av totalt 900 aktuella barn och ungdomar inom habiliteringen i har om- kring 200 ISP. Man är nöjd med arbetssättet, framförallt är familjerna själva mycket tillfredsställda. – Ett samnordiskt projekt startade för att utveckla ISP-modellen. Nordiska konstituerades , för att systematiskt samla erfarenheter inom och gemensamt följa forskning och erfarenhetsutbyte med övriga världen. /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR 243 6.6.4Barnpsykiatrikommitténs enkät om barn- och ungdomshabiliteringen För att få en heltäckande bild av barnhabiliteringens sätt att arbeta med barn och ungdomar med psykiska problem valde vi att komplettera våra uppgifter med en rikstäckande enkät. Vi vände oss till landets habilite- ringschefer med några översiktliga frågor kring -antalet inskrivna barn -budget, totalt och för personalkostnader -ungefärliga antalet barn med viss typ av funktionshinder -andelen inskrivna barn och ungdomar som uppskattas ha psykiska problem -vilka resurser som finns för att tillgodose behovet av stöd och vård för psykiska problem, inklusive samverkan med barnpsykiatrin -vilka förebyggande insatser som görs. Enkäten skickades ut till 42 habiliteringschefer. Efter påminnelse hade vi fått svar från 34 av de tillfrå- gade. Därmed är svarsfrekvensen vilket måste anses till- fredsställande. Storleken på den landstingsdrivna barn- och ungdomshabiliteringen varierar självklart med befolkningsunderlaget, från omkring 250 barn i till över 4 100 i . Antalet inskrivna utgör därmed av totala antalet barn i länen. Därtill finns ett antal speci- alenheter med regionalt ansvar, som i sala och i . Totalkostnaden för barn- och ungdomshabiliteringen är i genomsnitt /inskrivet barn och år (medianvärde). Av detta är personal- kostnaden i genomsnitt /inskrivet barn och år (medianvärde). Glesbygdslänen tenderar naturligt nog att ha högre kostnader per in- skrivet barn än de tättbefolkade områdena. 244 /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR Inom barn- och ungdomshabiliteringen arbetar relativt många olika yrkesgrupper. Nedan framgår den typiska tjänstestrukturen för de 34 habiliteringar som besvarat enkäten. Siffrorna är medelvärdet för varje yrkesgrupps procentuella andel av det totala tjänsteutbudet. Annan (mest adm. Det finns en viss variation i personalsammansättningen i olika län, vil- ket kan förmodas sammanhänga med en motsvarande variation i ar- betssätt. I är kuratorer och psykologer de största yrkesgrup- perna (18 respektive av arbetsstyrkan). Det typiska är dock att sjukgymnaster och pedagoger är flest. Vid besvarande av enkäten ombads man uppge hur många, alternativt hur stor andel, inskrivna barn och ungdomar som hade en viss typ av funktionshinder. Nedan sammanfattas hur stor procentuell andel som har ett visst funktionshinder (medianvärde för samtliga habiliteringar som besvarat enkäten). Observera att summan är efter- som många barn har mer än ett funktionshinder : /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR 245 !NDELEN MED PSYKISKA PROBLEM De svarande ombads att uppskatta totala andelen barn och ungdomar som har psykiska problem som kräver särskilt stöd eller vård, andelen som har neuropsykiatriskt grundade problem samt andelen som har emotionella poblem förutom det primära funktionshindret. Svaren byg- ger på vars och ens bedömningar och varierar därför avsevärt. Det finns dock en tendens att anse att de barn som har psykiska problem fördelar sig relativt jämnt mellan neuropsykiatriskt grundade och "andra emo- " problem, och att de tillsammans utgör av samt- liga barn och ungdomar inom habiliteringen. 2ESURSER F¶R ATT TILLGODOSE BEHOVET AV ST¶D OCH V¥RD F¶R PSYKISKA PROBLEM Majoriteten (27 st. eller ) av de svarande uppger att man har kom- petens att ge stöd och vård för psykiska problem inom habiliteringen. Den kan bestå i att man inom teamet har tillgång till psykolog och ku- rator med fördjupad kompetens, något som 19 stycken svarande uppger vara fallet. Tolv () säger sig ha tillgång till barnpsykiater/läkare. Inom 22 () av de svarande verksamheterna finns personal med psykoterapeutisk kompetens. Gemensamma team mellan barnpsykiatri-barnhabilitering ger 15 av de svarande () exempel på. Ytterligare en svarande uppger att man har ett gemensamt remissteam, som dock har glesa träffar. Några säger att man inte har gemensamma team, men att man likväl samverkar re- gelbundet kring vissa diagnosgrupper. Barnpsykiatrisk konsultation i vissa ärenden är något man använder sig av hos 20 av de svarande (). Ytterligare 4 uppger att man i enstaka ärenden kan ha detta arbetssätt, men att det inte är sär- skilt vanligt och/eller att man helst skulle se en utvidgning. Barnpsykiatrisk handledning har man inom 9 habiliteringar (), medan ytterligare 3 () uppger att man har det . Vi bad de svarande ange vilka insatser som görs inom habiliteringen för att förebygga uppkomsten av psykiska problem hos barn och ung- domar med funktionshinder. Det familjecentrerade arbetet med det funktionshindrade barnet i centrum utmärker habiliteringen och av de svarande framhåller att detta arbete förebygger psykiska problem. 246 /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR gande insats nämns särskilt av . Ofta ges det riktat föreb yggande familjestödet i form av en kuratorskontakt. En nära samverkan med skola, barnomsorg, fritidshem och andra instanser i barnets vardags- miljö är ett annat centralt inslag i habiliteringsarbetet. Det handlar om handledning, rådgivning och konsultation, om att informera och skapa förståelse för funktionshindrets innebörd i vardagen, och också om att bidra till att barnet får en "meningsfull fritid och kamratkontakter". Så- väl familjearbete som samverkan anses ha stor betydelse för att för- hindra en "sekundär" handikapputveckling. Habiliteringen har en viktig uppgift i att upptäcka och föreb ygga psykiska problem, såväl hos de barn och ungdomar som utreds som hos dem som har en långsiktig habiliteringskontakt. Barnets och familjens kontaktperson/samordnare i habiliteringsteamet är i många fall ansvarig för att vid behov initiera psykosociala specialinsatser. Den tidiga upptäckten av psykiska pro- blem nämns av av de svarande som en viktig förebyggande upp- gift. rapporterar att man har gruppverksamhet för barn- och ungdomar. Gruppen kan vara inriktad på samtal och information, eller på olika aktiviteter, som simning, ridning eller rullstolsträning. Flera nämner att man har kunnat utveckla denna del av det förebyggande arbetet tack vare sta tliga stimulanspengar. rapporterar att man har någon typ av föräldragrupper, och nämner att man bedriver riktade föräldrautbildningar. Sammantaget kan man konstatera att det finns ett tydligt förebyg- gande inslag i habiliteringens hela verksamhet. Det finns dock ganska stor variation i hur mångsidiga och medvetet riktade de preventiva in- satserna är. Barn- och ungdomshabiliteringarna är en resurs för barn med funk- tionshinder och har kontakt med uppskattningsvis av alla barn och ungdomar i landet. Det familjestödjande arbetet med barnet i cent- rum utmärker habiliteringen och arbetet i sin helhet är inriktat på att befrämja utveckling och hälsa. I så måtto kan hela habiliteringsarbetet sägas vara inriktat mot att förebygga psykiska problem. En samlad plats och kontinuitet i stödet är väsentligt för de barn och familjer, som med nödvändighet måste ha ett flertal professionella kontakter under utvecklingens gång. Mängden kontakter kan i själva verket vara ansen- lig och kan i sig innebära en psykisk hälsorisk. Därför bör stödet till barn och familj vara individuellt avpassat efter de behov barnet och /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR 247 familjen upplever sig ha. Inom habiliteringen finns goda exempel på sådana "brukarstyrda" arbetssätt under kontinuerlig utveckling. Trots goda förebyggande insatser har barn med funktionshinder en förhöjd risk att utveckla psykiska problem. Enligt olika uppskattningar kan man räkna med att av alla barn och ungdomar som har kon- takt med barn- och ungdomshabiliteringen har psykiska problem. Vår enkät tyder på att av dem har neuropsykiatriska funk- tionshinder. Man kan således räkna med att närmre en tredjedel av ha- biliteringens barn och ungdomar har behov av barnpsykiatrisk kompe- tens. Det är inte särskilt vanligt att barnhabiliteringen har full tillgång till sådan. I praktiken riskerar det därför uppstå glapp mellan barnhabi- literingens funktionsinriktade och allmänt stödjande hållning och barn- psykiatrins relations- och familjedynamiska arbetssätt. Barn- och ung- domspsykiatrin har till huvuduppgift att diagnosticera och "färdigbe- handla". Barn- och ungdomshabiliteringens uppdrag rör långsiktigt och varierat stöd till barn och ungdomar med i allmänhet livslånga funk- tionshinder, samt till deras familjer. Funktionshindrade barn och ung- domar som har psykiska problem har behov av båda typerna av insat- ser. Djupgående kunskap om funktionshindrets innebörd är avgörande för rätt barnpsykiatrisk diagnos och behandling. Det förefaller därför mest ändamålsenligt att huvudansvaret för stöd och vård ligger hos barn- och ungdomshabiliteringen, och att barnpsykiatrisk kompetens tillförs. Detta kan lösas praktiskt på olika sätt: -gemensamma team för vissa diagnosgrupper -delad tjänstgöring för barnpsykiatrer -konsultation och/eller handledning -vidareutbildade professionella (oftast psykologer) med hel tjänstgö- ring inom habiliteringen. Samverkan på ledningsnivå, med chefsträffar för samråd och med ge- mensamma fortbildningar och projekt, bör kunna vara naturliga inslag i de båda verksamheternas fortlöpande arbete. Barn- och ungdomspsykiatrin och barnhabiliteringen har en stor an- del "gemensamma barn". I de flesta län finns fasta former för samverkan kring vissa grupper av barn, exempelvis barn med autism eller barn med DAMP. Varje verksamhet ansvarar då för "sin" del av de totala insatserna, ofta så att BUP har ett huvudansvar för diagnostik och habiliteringen för långsiktiga insatser. Med tanke på antalet "gemensamma" barn och delvis överlappande kompetensbehov instäl- ler sig frågan om ett samgående mellan BUP och habilitering vore än- 248 /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR Vår bedömning är dock att så inte är fallet. Verksamhe- ternas specialkompetens behövs och utvecklas väl. Det finns stora möj- ligheter till utvidgad fast samverkan kring vissa grupper av barn, i ge- mensamma team och genom tydlig ansvarsfördelning i vårdprogram. Genom tjänsteköp kan verksamheterna få tillgång till varandras kom- petens som den specialiserade kompetensen vidmakthålls och utvecklas. Gemensamma fortbildningar kan vara ett positivt inslag. Ett fortsatt och fördjupat samarbete mellan barnhabilitering och BUP är ömsesidigt utvecklande. Vi har här fokuserat habiliteringens behov av barnpsykiatrisk kompetens. Naturligtvis har även BUP något att lära av habiliteringen, såväl vad gäller funktionstänkandet som den kompetens kring långsiktigt stödjande insatser som habiliteringen be- sitter. Många svårt traumatiserade barn och ungdomar, som får stöd och vård inom BUP, kan vara betjänta av ett habiliteringstänkande. En god barnhälsovård har en central funktion att fylla för tidig iden- tifikation av utvecklingsavvikelser och funktionshinder. Återkom- mande fortbildning av BVC-personal är väsentlig för att få tillförlitlig screening. Konsultation av personal från BUP och/eller barnhabilitering bidrar till tidig upptäckt av problem. Specialteam och -funktioner får inte utvecklas på bekostnad av ett starkt generellt stöd till barn och familj, som ges i barnomsorg, skola och habiliteringens basteam. Samarbetet mellan basnivån och den spe- cialiserade vården är avgörande för hur vardagen gestaltar sig för det funktionshindrade barnet. Samarbetet bör utformas så att basnivån får stöd i att möta barnets särskilda behov och att utveckla sin kompetens. Exempel härpå är när en specialpedagog i kommunen har ansvar för att utforma pedagogiska program, som konsult till kollegor i kommunen och i direkt samråd med länets DAMP-team. Ett annat exempel är re- missteam, där lokala team får tillfälle att bolla frågor med ett team på specialistnivå. 6¥R BED¶MNING Samhällets kostnader för dels förebyggande insat- ser, dels direkta vård- och behandlingsinsatser för barn och ungdo- mar med psykiska problem uppgick till ca . Av dessa finansierar kommunerna ca och lands- tingen ca samt staten ca . Av de gick ca till förebyggande åtgärder. gick till riktade insatser dvs. vård, behandling och placeringar utanför hemmet. De riktade insatserna stod för av kostnaderna medan förebyggande in- satser utgjorde av samhällets totala kostnader. Sammanställningen visar att kommunerna stod för de största kostnaderna för barn och ungdomar med psykiska/psykosociala problem. Cirka 4,7 miljarder, eller , av IFO:s totala kostnader (6,7 miljarder) gick till placerade barn och ungdomar i HVB, inklu- sive de särskilda ungdomshemmen, och i familjehem. Kostnaderna för placering i HVB och i familjehem ökar markant . BUP hade en budget på ca . Av BUP:s kostnader gick till slutenvård och till öppenvård, medan av patienterna behandlades inom öppenvården och inom slutenvården. Kostnaderna för slutenvården är höga, både räknat i kostnad per vårddag och kostnad per vårdtillfälle. Man kan utläsa stora variationer landstingen emellan vad gäller resurs- tilldelningen till BUP. Den varierar mellan /barn och /barn () boende i länet. Antal besök till BUP:s öppenvård har ökat med ett genomsnitt för riket med (1993-1996). Kostnaderna för elevvård minskar, som behovet ökar. Kommunernas kostnad för elevvård varierar emellertid och det är stora skillnader mellan kommunerna. Det finns på nationell nivå påtagliga brister i uppgiftsinsamlingen om landstingens verksamhet, men framförallt om kommunernas verksamhet på området. Detta gäller både för den ekonomiska redovisningen och verksamhetsredovisningen. Vi skall i det här kapitlet redogöra för omfattning av och kostnader för samhällets direkta insatser vad avser barn och ungdomar med psykiska problem (För kommitténs definition av barn och ungdomar med psy- kiska problem, se kapitel 3). Inledningsvis presenteras de aktörer som har till uppgift att ge vård och stöd och som ingår i vår sammanställ- ning. Därefter redogörs för metod och avgränsning samt en diskussion om uppgifternas tillförlitlighet. I genomgången redogörs för verksamheternas omfattning, kostnader och förändringar . Därefter för vi ett kort resonemang om de svårigheter som finns, när det gäller att bedöma nyttan av insatserna i ett övergripande samhälls- ekonomiskt perspektiv, samt en kort diskussion kring olika frivillig- organisationers insatser. 7.1.1Aktörer som ingår i sammanställningen Det finns ett flertal aktörer som har till uppgift att ge vård och stöd till barn och ungdomar med psykiska/psykosociala problem. Dessa har delvis olika uppdrag, mandat, arbetsmetoder och finansieras från olika budgetar. De aktörer som vi valt att presentera och som arbetar med vår målgrupp kan indelas i två grupper. Den ena gruppen, som arbetar med generella insatser, verkar för att förebygga psykisk och fysisk ohälsa. T ill denna grupp tillhör mödra- vårdscentralen (MVC), barnavårdscentralen (BVC), ungdomsmottag- ningarna (UM), elevvården inom skolan och särskolan och vissa insat- ser inom barnomsorgen. Även vissa insatser inom barnmedicin får an- tas ingå i det förebyggande arbetet, t.ex. kuratorst öd, psykologstöd m.m. Den andra gruppen, som huvudsakligen arbetar med riktade insat- ser, har till uppgift att ge vård och stöd när problemen väl är manifesta. Till denna grupp hör barn- och ungdomspsykiatrin (BUP), individ- och familjeomsorgen (IFO), barnmedicinska kliniker och barnhabilite- ringen. Även ungdomsmottagningarna arbetar delvis med riktade insat- ser och behandling. Vi har valt att ta med barnmedicin och barnhabilitering trots att dessa specialistverksamheter arbetar med kroppsligt sjuka barn respek- tive barn med funktionshinder. Inom barnmedicin behandlas flertalet av de anorektiker som är inskrivna på slutenvårdsklinik och barn med vissa psykosomatiska diagnoser. Inom barnhabiliteringen finns många barn med autism eller autismliknande tillstånd, uttalad DAMP-proble- matik m.m. De beskrivna verksamheterna finansieras från olika håll. Individ- och familjeomsorgen, skolans elevvård, barnomsorgen, särskolan och delvis barnhabiliteringen och ungdomsmottagningarna finansieras av kommunerna. Barn- och ungdomspsykiatrin, barnmedicinen, mödra- vårdscentralen, barnavårdscentralen och delvis barnhabiliteringen och ungdomsmottagningarna finansieras av landstingen. Staten delfinansi- erar de särskilda ungdomshemmen (§ 12-hemmen). 7.1.2Ett samhällsekonomiskt perspektiv och avgränsning av kostnader Enligt våra direktiv skall vi beskriva samhällets kostnader för vård och stöd. Även nyttoaspekten skall ingå i redovisningen. Vi har i huvudsak valt att beskriva kostnaderna för insatser som olika offentliga aktörer utför. Det handlar dels om förebyggande arbete, dels om direkta vård- insatser. Dessutom ingår översiktliga beskrivningar om olika frivillig- organisationer. Vi har däremot inte redovisat kostnader för mer indirekta åtgärder som målgruppen kan förorsaka, t.ex. åtgärder som belastar socialför- säkringssystemen. Vidare har vi inte beskrivit kostnader som har se- kundära samband med den unges psykiska/psykosociala problem. Hit hör kostnader för kriminella handlingar, skadegörelse, kriminalvård samt medicinska kostnader till följd av t.ex. missbruk. En stor grupp av ungdomarna med utagerande beteende och missbruksproblem hamnar i en kriminell bana. Vi har inte heller beräknat kostnader som kan uppstå på , t.ex. konsekvenser av ej avslutad skolgång och därmed dålig förbere- delse inför arbetslivet. Samhällsekonomiska kostnader i övrigt som barn och ungdomar förorsakar, produktionsbortfall (för både barnet/den unge och dess vårdnadshavare), humanvärde m.m., behandlas inte heller i detta kapi- tel. Sannolikt uppgår dessa kostnader till betydligt större belopp än vårdkostnaderna. När det gäller nyttan av samhällets insatser kan det konstateras att detta är mycket svårt att beskriva i kvantitativa termer, eftersom det förutsätter kunskap och kännedom om effekterna av samhällets insat- ser. Den samhällsekonomiska utvärderingen kring dessa insatser är knapphändig. Kostnader för de offentliga aktörerna har tagits fram med hjälp av na- tionell statistik och nationella räkenskaper samt via en enkätundersök- ning. Vi skickade ut enkäter till de offentliga aktörer som bedriver verk- samhet som riktas till barn och ungdomar med psykiska problem, dvs. barn- och ungdomspsykiatrin, individ- och familjeom- sorg (IFO), barnomsorgen, skolans elevvård, barnhabiliteringen samt ungdomsmottagningar. Individ- och familjeomsorgen, skolan och barnomsorgen är kommunala verksamheter, medan barnhabiliteringen (på vissa håll) samt barn- och ungdomspsykiatrin är en landstingskommunal angelägenhet. Ungdomsmottagningarna drivs antingen av en kommun eller ett lands- ting eller av båda huvudmännen tillsammans. I några enstaka fall drivs ungdomsmottagningen i privat regi. För en mer utförlig beskrivning av urvalsproceduren, se separat bilaga till detta betänkande. Urvalet för enkäterna till de tre kommunala verksamheterna – skola, barnomsorg och IFO – gjordes genom ett stratifierat slumpmässigt ur- val. Sammanlagt ingick 58 kommuner i undersökningen. Tolv av de ut- valda kommunerna är indelade i stads- eller kommundelar. Eftersom barnomsorg, skola och i nästan samtliga fall IFO-verksamheten är de- centraliserad till dessa stads- eller kommundelar har enkäter skickats till samtliga stads- och kommundelar. Det medförde att ca 150 enkäter skickades till respektive verksamhet inom IFO, skola och barnomsorg. Svarsfrekvensen för de respektive verksamheterna var: skolan , barnomsorgen och IFO . Till landstingen skickades enkäter till samtliga landstingskanslier, totalt 29 st. Till skickades tre enkäter. Därutöver skickades enkä- ter till landets landstingsfria kommuner, , och . Ett urval om totalt 59 BUP-kliniker gjordes. Urvalet gjordes strategiskt för att kunna matcha urvalet av kommuner. Detta för att möjliggöra analyser av samtliga verksamheter i en region. Svarsfrekvensen för landstingskanslierna blev och för BUP/PBU-klinikerna . Vad gäller barnhabiliteringsenkäten gjordes en relativt heltäckande un- dersökning via yrkesföreningen . Vi ville ta reda på andelen av totala antalet inskrivna barn som bedömdes ha psy- kiska problem, och vilka resurser som finns för att tillgodose dessa barns behov. Totalt skickades enkäter till 42 habiliteringschefer och svar inkom från 34 stycken, dvs. en svarsfrekvens på . Ungdomsmottagningarna delades först in i två grupper. En som har mer omfattande verksamhet och som tydligare inriktar sin verksamhet på psykiska och/eller psykosociala problem genom att t.ex. ha psykolog- och/eller psykiatertjänster eller en mer omfattande kuratortjänst. Ur denna grupp valdes totalt 25 mottagningar ut. Urvalet gjordes strate- giskt eftersom geografisk spridning eftersträvades. Den andra gruppen representerar en traditionell ungdomsmottagning, dvs. mottagningstid av barnmorska, sjuksköterska och kurator. I denna grupp slumpades fram ett urval av 27 mottagningar. Svarsfrekvensen för enkäten till ungdomsmottagningarna hamnade på . Den kommunala statistiken har vi hämtat från flera källor. Uppgifter om skolan har främst tagits från statistik.