sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — I andra fall har de efterlevande personligen fått målsägande- biträde. Det händer också att en begäran från de efterlevande om målsägandebiträde lämnas utan bifall. Sammanfattningsvis kan rättsläget anses vara oklart. Enligt utredningen finns det ett behov av att klargöra i vilka fall det kan vara aktuellt att förordna ett målsägandebiträde. Inledningsvis kan konstateras att ett målsägandebiträde lagligen kan förordnas endast för 132 Rättsväsendet och brottsoffren fysiska personer och alltså inte för ett dödsbo. Skall målsägandebiträde förordnas för att de efterlevande har behov av det stöd och den hjälp ett målsägandebiträde utgör skall det i så fall ske för dessa personligen. Det bör observeras att vissa närstående, t.ex. underhållsberättigade barn, direkt är att anse som målsägande. För dessa efterlevande kan redan enligt nu gällande regler ett målsägandebiträde förordnas. Utredningen finner att rätten till målsägandebiträde bör utvidgas till att avse även vissa efterlevande som inte direkt intar målsägandeställ- ning. En lämplig avgränsning av dessa efterlevande är enligt utredningen den som anges i 20 kap. 13 § första stycket , dvs. make, bröstarvinge, fader, moder eller syskon dock med tillägg av sambo. Att vidga kretsen av efterlevande som kan få målsägandebiträde ligger i linje med den utvidgning i rättspraxis av rätten att få skadestånd i anledning av en närståendes död genom brott som skett. För att det skall bli aktuellt med ett förordnande av målsägandebi- träde bör det enligt utredningen krävas att det föreligger behov av biträ- de med hänsyn till målsägandens personliga förhållanden och övriga omständigheter, dvs. behovsprövningen bör i princip vara densamma som föreskrivs i 1 § första stycket 2. Vad utredningen uttalat om användningen av stödpersoner gäller också i fråga om efterlevande. En särskild bestämmelse om efterlevandes rätt till målsägandebiträde och stödperson bör införas i lagen om målsägandebiträde. Det kan anmärkas att för skadeståndstalan i brottmål kan rättshjälp utgå i fall där målsägandebiträde inte kan förordnas. Sådan rättshjälp kan även utgå till dödsbo (jfr DV:s yttrande i RH 1995:33). Som har angetts omfattar utredningens uppdrag inte frågor om ersättning till målsägandebiträdet. Utredningen vill dock påpeka att det skulle vara önskvärt att en taxa liknande den som finns för offentliga försvarare infördes. Om så sker är det angeläget att taxan omfattar sådant avslutande arbete som utredningen nämnt. I svar på utredningens enkät har framförts att den målsägande som anmäler en våldtäkt eller liknande samt misshandel redan vid första förhöret borde få ett målsägandebiträde förordnat för sig och att det borde inrättas en jour för detta. Utredningen anser att förslaget är intressant, särskilt om även stödpersoner skulle kunna ingå i jourverksamheten, och skulle kunna innebära en förbättring för dessa brottsoffer. Emellertid skulle inrättandet av ett sådant joursystem innebära kostnader som utredningen inte anser sig kunna hitta någon finansiering till. Utredningens förslag som innebär att målsägandebiträde och stödpersoner i större utsträckning kommer in redan i förunder- sökningens inledningsskede samt förslaget om ökad tillgänglighet till de ideella organisationerna (se kapitel 8 om Ideella organisationer m.m.) bör dock medföra sådana förbättringar för brottsoffren att behovet av ett joursystem inte framstår som akut. 4.6Rättsväsendets information till och bemötande av brottsoffer I detta avsnitt kommer allmänna frågor om rättsväsendets information till och bemötande av målsägande att behandlas. I avsnittet om domsto- larnas bemötande av målsägande kommer även behandlingen av vittnen att beröras. Frågor som rör åtgärder på grund av hot och våld mot målsäganden och vittnen behandlas i ett kommande avsnitt. Polisens författningsreglerade informationsskyldighet har utredningen behandlat i avsnitt 4.2. När det gäller bemötande av målsägande har polisen en stor betydelse. en kunskapsöversikt (Rapport 1997:1) redovisas flera undersökningar (s. 38 ff.) som visar hur betydelsefullt polisens agerande och bemötande av målsäganden är för dennes situation. I rapporten anges att polisen genom ett professionellt agerande och bemötande kan, förutom att underlätta brottsoffrens återhämtningsarbete, effektivisera brottsutred- ningarna. Även allmänhetens bild av polisen kan i förlängningen påverkas av hur polisen bemöter brottsoffer. Enligt rapporten förekom- mer det på flera platser i landet projekt i syfte att effektivisera och förbättra polisens verksamhet i förhållande till brottsoffer. Det kan nämnas att har gett ut två rapporter Stöd och hjälp åt brottsoffer (RPS rapport 1986:18) och Brottsofferjour: En handledning för polisens medverkan i brottsofferverksamhet (RPS rapport 1989:1). Som nämnts i avsnitt 4.2 har påbörjat inspektion av handläggningen av brottsofferfrågor hos de olika polismyndigheterna. Vid dessa inspektioner har man undersökt bl.a. om myndigheten har handlingsplaner för hur man konkret skall arbeta för att öka trygghet och säkerhet inom brottsofferområdet, hur mottagande 134 Rättsväsendet och brottsoffren av och efterföljande kontakter med brottsoffer går till och hur myndighe- tens samverkan med brottsofferstödjande organisationer fungerar. I de allmänna råd Målsägande i brottmål (RÅC I:122) som har medde- lats av Riksåklagaren och som har behandlats i avsnitt 4.2 om informationsskyldighet tas även upp frågor om hur åklagarna bör förhålla sig till målsäganden i samband med huvudförhandlingen. I de allmänna råden anges att det i de flesta mål inte finns något behov av en särskild kontakt mellan målsäganden och åklagaren inför huvudförhandlingen. Om målsäganden kontaktar åklagaren och begär ett sammanträffande, bör åklagaren vanligen gå med på detta under förutsättning att tjänsten medger och ett sammanträffande inte framstår som meningslöst. Vidare uttalas att i mål om t.ex. sexualbrott eller grova våldsbrott det kan vara av värde för såväl målsäganden som för genomförandet av huvudförhandlingen att åklagaren före huvudförhandlingen har träffat målsäganden. Genom att informera målsäganden om vad som kan komma att hända under huvudförhandlingen kan det undvikas att målsäganden onödigtvis skräms eller skadas vid genomförandet av förhandlingen. I detta sammanhang understryks vikten av att åklagaren uppfyller kravet på objektivitet under såväl förundersökning som huvudförhandling. Enligt de allmänna råden kan åklagaren ge målsäganden ett visst stöd om denne ensam vill överklaga domen. Med hänsyn till åklagarens ställning i processen bör stödet i dessa fall begränsas till att i allmänna termer ge råd i frågor av formell natur. Riksåklagaren framhåller vidare att åklagaren inte har någon skyldighet att biträda målsäganden vid verkställighet av domen. Om rätten har beslutat om kvarstad för säkerställandet av ett enskilt anspråk, bör åklagaren upplysa målsäganden om hur denne skall gå tillväga för att erhålla verkställighet. Kraven på opartiskhet och objektivitet utesluter att åklagarens uppgift innefattar mera än att framföra målsägandens krav. I departementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1) behandlas bemötandet av målsägande och vittnen. Där föreslås att språket i kallelserna till målsäganden och vittnen mjukas upp och att det i kallelsen bör finnas information om vem man skall vända sig till om man har några frågor. Det föreslås vidare att information om skyldigheten att vittna och hur det går till som huvudregel skall skickas med kallelsen. I promemorian görs bedömningen att någon särskild tjänst som vittnesvärd vid domstolarna inte är nödvändig. I stället bör det ankomma på alla anställda vid domstolen att i största möjliga utsträckning ställa upp och hjälpa vittnen och målsägande till rätta. Vidare bör expeditions- vakterna kunna utöva en viss värdfunktion. Det bör också eftersträvas att expeditionsvakterna efter särskild utbildning får ordningsvaktsförord- nande för att upprätthålla ordning och säkerhet i de allmänna utrymme- na. När det gäller frågan om domstolslokalernas utformning görs i promemorian bedömningen att det inte bör vara obligatoriskt att inrätta särskilda väntrum för vittnen och målsägande i de nuvarande domstols- byggnaderna. Vid planeringen av nya byggnader liksom vid ombyggnad bör dock frågan ägnas uppmärksamhet. Om någon begär att få vänta i ett avskilt utrymme bör detta efterkommas. Domstolarna bör ha beredskap för att ordna särskilda väntrum när behovet uppstår. Vittnen skall inte behöva vänta i onödan på att bli hörda och de bör informeras om förseningar. De utrymmen där vittnena väntar bör var trevligt och ändamålsenligt utformade. I departementspromemorian Domstolsförfarandet Förslag till förbättringar (Ds 1997:7) tas upp några frågor som har betydelse för målsägande och vittnen i domstolen. Det föreslås vissa författnings- ändringar så att det blir möjligt att flytta ut besluten om ersättning av allmänna medel för inställelse till förhandlingen ur tingssalen. I promemorian föreslås vidare regler som gör det möjligt för målsägande och vittnen att medverka vid huvudförhandlingen genom videoteknik (bild- och ljudöverföring). har i sin rapport ningssystem och hinder för ett effektivt resursutnyttjande (RRV 1997:48) tagit upp frågor om bemötandet vid domstolarna (s. 77 ff.). Enligt rapporten är domstolens bemötande av den rättssökande allmänhe- ten, vittnen och tilltalade avgörande för dessa gruppers tilltro till domstolarna. I rapporten anges bl.a. att åklagare och advokater var missnöjda med vissa domares beteende vid huvudförhandlingen när det gällde behandlingen av vittnen, att det sällan förekom att någon hjälper målsägande till rätta när denne kommer till domstolen och att målsägan- de ofta fick sitta ensamma och vänta utanför rättssalen. Bl.a. dessa omständigheter är enligt rapporten påfrestande för brottsoffer och vittnen och leder till att kvaliteten på förhandlingen och förhandlingens resultat blir sämre. Avslutningsvis konstateras att när ett dåligt bemötan- de av medverkande i rättegången tillåts, riskerar domstolsväsendets trovärdighet att påverkas negativt. 136 Rättsväsendet och brottsoffren I i en kunskapsöversikt (Rapport 1997:1) behandlas även domstolens kontakter med och bemötande av brottsoffer (s. 51 ff.). I rapporten redovisas en enkätundersökning som besvarats av notarier vid landets samtliga 96 tingsrätter. Av enkätsvaren framgår bl.a. följande. De flesta tingsrätter, 74 stycken, har inte något särskilt väntrum för målsägande och vittnen. Samtliga tingsrätter uppger dock att de har möjlighet att ordna ett sådant rum om det efterfrågas. Av de 22 tingsrätter som inrättat särskilda väntrum för målsägande och vittnen är det dock endast nio som enligt notarierna regelmässigt informerar om möjligheten att få vänta avskilt. Vid tre tingsrätter bedrivs ideell vittnesstödsverksamhet i samband med brottmålsrättegångar. Den verksamhet som bedrivs vid två av dessa tingsrätter finns beskriven i avsnittet om ideella organisationer. På de flesta tingsrätterna, 93 stycken, finns det enligt rapporten inte någon som särskilt har till uppgift att hjälpa och stödja målsägande och vittnen. Vid flertalet tingsrätter finns det dock personer som inte direkt har till arbetsuppgift att ge sådant stöd, men som ändå kan vara en resurs att tillgå. Detta gäller t.ex. expeditionsvakter. Det finns enligt undersök- ningen expeditionsvakter vid 79 tingsrätter och på drygt hälften av dessa har expeditionsvakten en funktion i förhållande till målsägande och vittnen. Det finns också vid tingsrätterna annan personal, t.ex. expeditions-, receptions- och kanslipersonal, som har en sådan funktion. Ett av de vanligaste förslagen på åtgärder som kan förbättra för- hållandena och/eller öka säkerheten för målsägande och vittnen som har framförts av polisen i enkätundersökningen var att informationen till målsägande och vittnen liksom till allmänheten bör förbättras. Detta gäller både information om det egna ärendet och om hur rättsprocessen går till i allmänhet. Man menar också att information bör ges om att risken att bli utsatt för någon form av övergrepp på grund av att man medverkar i en rättegång är mycket liten. Många har vidare föreslagit att det skall inrättas särskilda väntrum för målsägande och vittnen i domstolarna. Över huvud taget har flera påpekat att miljön i domstolarna behöver förbättras. Från polisen har också påpekats att bemötandet av målsägande och vittnen vid främst domstolarna men även vid polis- och åklagarmyndig- heterna måste förbättras. Ett förslag som framförts från flera håll är att det vid domstolarna skall finnas tingsrättsvärdar eller liknande som kan hjälpa folk till rätta och förklara vad som kommer att hända i rätte- gången. Andra synpunkter som har lämnats från polisen är att domstolarna bör förbättra sin tidsplanering av rättegångarna, att rättens ordförande bör vara mer aktiv och ingripa så att målsägande och vittnen inte trakasseras under förhören och att det inom polisen bör utses personer som har ett särskilt brottsofferansvar. Även åklagarna har i sina svar på enkäten föreslagit att skilda väntrum och separata ingångar bör finnas för målsägande och vittnen. Från flera håll påpekas att säkerheten i domstolarna är dålig. Liksom polisen har ett stort antal åklagare framfört att informationen till målsägande och vittnen måste förbättras. Detta gäller all information men något som särskilt har påpekats är att domstolen borde skicka ut information om hur huvudförhandlingen går till m.m. i samband med kallelsen. Flera åklagare har också framfört att den information som ges från polisen måste förbättras. Andra vanliga förslag som har framförts är bl.a. att målsägande och vittnen skall ha möjlighet att träffa åklagaren före huvudförhandlingen, att möjligheterna till förhör i den tilltalades utevaro skall utökas, att kallelserna till domstolen skall förbättras både språkligt och innehålls- mässigt, att målsägande och vittnen som kommer till domstol skall tas om hand av t.ex. expeditionsvakt eller domstolsvärdar, att expeditions- vakt med ordningsvaktsförordnande skall finnas i allmänhetens utrym- men, samt att målsägande och vittnen allmänt sett skall ges ett bättre bemötande. Det har påpekats att en sådan sak som att det finns möjlig- heter att få en kopp kaffe och ha någon att vända sig till med frågor i väntrummet kan ha betydelse. Flera åklagare har förordat att polisbevakning eller bevakning med väktare bör användas i större utsträckning, att ordföranden mer aktivt bör leda processen och ingripa vid olämpliga frågor, att målsägandes och vittnens personuppgifter skall sekretesskyddas även vid domstol, att målsägandebiträden skall förordnas oftare, att ersättningen av allmänna medel till målsägande och vittnen skall höjas samt att domstolen skall planera huvudförhandlingen och kalla förhörspersonerna så att vänteti- den minimeras. Några åklagare har förslagit ökade möjligheter att höra målsägande och vittnen i vissa åhörares utevaro och till telefonförhör, en ökad användning av stödpersoner, möjligheter till anonymitet för målsägande och vittnen, ökade möjligheter att hålla huvudförhandlingen inom 138 Rättsväsendet och brottsoffren stängda dörrar, ett ökat samarbete med brottsofferjourerna samt ökade möjligheter till personskydd för förhörspersoner. Andra förslag som har framförts är i huvudsak att nykterhet och drogförekomst hos tilltalade och åhörare kontrolleras inför huvudför- handlingen, att det inrättas vittnesstödsverksamhet vid domstolarna, att möjligheterna att meddela besöksförbud till förmån för förhörspersoner utökas, att vissa tingssalar utrustas med konfrontationsspeglar för att undvika att målsägande och vittnen behöver träffa den tilltalade, att vittnesersättningens storlek bestäms administrativt och inte i tingssalen, att målsägande och vittnen som hörs under huvudförhandlingen inte är synliga för åhörarna samt att säkerhetssalar används i större utsträck- ning. Några domstolar har svarat att inga åtgärder vare sig har vidtagits eller planeras för att förbättra förhållandena och/eller öka säkerheten för målsägande och vittnen. I ett par fall har tingsrätten svarat att man vill vidta åtgärder men att domstolens befintliga lokaler omöjliggör detta. Den vanligaste åtgärden som har vidtagits vid tingsrätterna är att anordna särskilda väntrum för målsägande och vittnen. Flera domstolar har också svarat att de vid behov iordningställer sådana rum. Vidare har flera domstolar angett att de har förbättrat möjligheterna till medhörning så att förhör med målsägande och vittnen kan ske i den tilltalades utevaro. Andra åtgärder som har vidtagits eller planeras är enligt enkätsvaren i huvudsak följande. Expeditionsvakten har som uppgift att ta hand om samtliga som kommer till domstolen och att hjälpa dessa till rätta. Expeditionsvakten har fått ordningsvaktsförordnande för att bättre kunna hålla ordning i främst väntrummen. Rätten informerar vid huvudförhandlingen om att vittnet inte är där frivilligt för att berätta utan att det är en skyldighet. Rätten upplyser vid huvudförhandlingen om straffet för övergrepp i rättssak. Vid domstolen finns informationsmaterial i väntrummen. Vittnesstödsverksamhet i Brottsofferjourens regi finns vid domstolen. Man undviker att nämna målsägandens och vittnets adresser vid huvudförhandlingen. Tillsammans med kallelsen skickas information om att det finns ett särskilt väntrum för målsägande och vittnen samt att det finns möjlighet att hålla förhöret i den tilltalades utevaro. Personal vid domstolen visar lokalerna och informerar om huvudför- handlingens förlopp. Man har ett nära samarbete med åklagarmyndigheten för att få kännedom om det finns målsägande och vittnen som känner rädsla inför huvudförhandlingen. Man kallar målsägande och vittnen vid andra tider än den tilltalade för att undvika att de träffas i väntrummet. En ny säkerhetssal har inrättats. Personalen har gjorts mer medveten om säkerhetsproblem liksom om den obehagskänsla som många målsägande och vittnen känner inför att höras vid en huvudförhandling. I kallelsen anges att målsägande och vittnen kan kontakta tingsrätten om de känner sig oroliga. Vid domstolen har ett särskilt rum ställts i ordning för brottsoffer- jouren. Personal vid tingsrätten har åtagit sig att ge oroliga målsägande och vittnen stöd i samband med huvudförhandlingen. Vid eventuella förseningar underrättas målsägande och vittnen om dröjsmålet och vid längre väntetider erbjuds de kaffe eller liknande. Med kallelsen skickas till målsägande och vittnen information som har tagits fram av . Skyltar i domstolslokalerna visar vart målsägande och vittnen kan vända sig. Vid behov får domstolen hjälp av polisen för olika säkerhetsarrange- mang. Övervakningskameror har installerats i väntrummen. De förslag på förbättringar som har framförts av flest domstolar är att målsägande och vittnen skall ha egna väntrum och ingångar för att slippa träffa den tilltalade. Vidare har ett antal domstolar angett att kallelserna måste förbättras. Ett vanligt förslag är också att informationen till målsägande och vittnen skall förbättras. Det gäller både allmän information och information om det aktuella målet. I övrigt har bl.a. framförts att målsägande och vittnen bör få högre ersättning av allmänna medel för sin inställelse, att representanter för brottsofferjouren bör finnas på plats i domstolen, att samarbetet med brottsofferjouren bör öka, att det bör finnas personal i väntrummen som kan hålla ordning och hjälpa folk till rätta, att målsägande och vittnen bör ges möjlighet att höras genom s.k. videolänk för att de skall slippa den fysiska närvaron, att möjligheterna att hålla förhör med målsägande och vittnen i den tilltalades utevaro bör öka, att det bör lagregleras att även vittnen skall ha rätt att åtföljas av en stödperson samt att åklagarna bör åläggas att ta kontakt med målsägande i de fall ett målsägandebiträde inte är förordnat. 140 Rättsväsendet och brottsoffren På frågan vilka åtgärder som har vidtagits eller planeras vid tingsrätten för att förbättra förhållandena och/eller öka säkerheten för målsägande och vittnen har de flesta advokater svarat att inga åtgärder har vidtagits eller såvitt känt planeras. En advokat har svarat att man har installerat larm. Flera har pekat på att särskilda rum har iordningställts för målsägande och vittnen. Någon har påpekat att säkerhetssalen används i allt större utsträckning. Vidare har det framförts att polismedverkan har blivit vanligare, att visitation används i större utsträckning och att det har blivit lättare att få ett målsägandebiträde förordnat. Vad gäller förslag på åtgärder som kan förbättra förhållandena och/eller öka säkerheten för målsägande och vittnen har i huvudsak framförts att målsägande och vittnen bör få vara okända för den tilltalade, att inga namn anges in förundersökningsprotokollet och stämningsansökningen, att förhör kan hållas i den tilltalades utevaro i större utsträckning, att särskilda rum för målsägande och vittnen inrättas, att större hänsyn tas till målsägande och vittnen beträffande tidsangivelser, att särskild personal avdelas för att ta hand om målsägan- de och vittnen eller att vittnesbiträden med särskild ersättning anlitas, att ersättningen till målsägande och vittnen höjs t.ex. ersättning för förlorad arbetsförtjänst, att polis, åklagare och målsägandebiträdet på ett tidigt stadium samarbetar, att domstolarnas omhändertagande av målsägande och vittnen förbättras, att det inrättas flera utgångar från tingssalarna, att det sker en ökad och förbättrad kontakt mellan den som säger sig ha betänkligheter mot att höras och åklagare samt försvarare för informa- tion och förklaringar när det gäller det aktuella målet samt att det inrättas separata väntrum. På frågan om hur myndigheternas informationsskyldighet fungerar har de flesta jourer svarat att informationsskyldigheten fungerar tillfreds- ställande. Flera av dessa jourer har dock påpekat att informationen skulle kunna förbättras. Detta gäller särskilt information om vad som händer med ärendet. Det har också anmärkts att språket i den skriftliga informationen är onödigt krångligt. En hel del jourer har svarat att informationsskyldigheten fungerar dåligt. Vad gäller frågan om myndigheters bemötande av brottsoffer har de flesta jourer svarat att myndigheternas bemötande i stort sett är bra. Flera jourer har angett att bemötandet varierar mycket. Vidare har några jourer förklarat att bemötandet från myndigheternas sida är dåligt eller mycket dåligt. Från några jourer har det framförts att målsägande och vittnen känner sig påhoppade i rätten. Det har också påpekats av några jourer att målsägande och vittnen känner sig misstrodda av myndigheterna. Enligt ett par jourer bemöts kvinnor som har blivit misshandlade ofta dåligt. Ett par jourer har angett att de långa vänteti- derna ofta upplevs som påfrestande för brottsoffren. De jourer som har besvarat frågan om hur brottsoffrens inställning till en myndighet påverkas av hur brottsoffret blivit bemött har angett att de påverkas negativt av ett dåligt bemötande. Någon jour har svarat att bemötandet är av avgörande betydelse. Förslag som har framförts från brottsofferjourerna för att förbättra förhållandena för målsägande och vittnen är bl.a. att informationen till brottsoffer bör förbättras och göras mer lättförståelig, att kallelserna till målsägande och vittnen från domstolen bör förbättras och att målsägande och vittnen bör få ett bättre mottagande vid domstolen. De flesta kvinnojourer har svarat att det varierar hur myndigheternas informationsskyldighet fungerar. Några jourer har angett att det fungerar dåligt eller mycket dåligt. En jour har svarat att det fungerar bra. Från någon jour har framförts att informationen från myndigheterna borde förbättras och anpassas efter brottsoffrets behov. En jour har påpekat att situationen har förbättrats .