sou · GMB328 · 1999-01-01 00:00:00 — köp där säljare och köpare inte fysiskt möts och utbyter prestationer, uppställs inte i lagen. Något sådant förbud gäller inte heller för Apoteksbolaget beträffande dess ensamrätt till försäljning av läkemedel. Begreppet apotek omfattar således även en inrättning där läkemedel färdigställs till konsumenter efter att beställning gjorts per telefon, brev, elektronisk post eller liknande sätt, för att sedan transporteras till konsumenter per post, bud eller liknande sätt, utan att det måste finnas en butik dit kunder kan gå. I 9 kap. finns bestämmelser om verksamheten vid apotek. I SJ¤TTE PUNKTEN har intagits en definition av begreppet apoteks- ombud. Apoteksbolaget anlitar ombud på orter där apoteksetablering saknas, t.ex. i glesbygd, för att öka tillgängligheten av läkemedel. Villkor för apoteksombud finns i 9 kap. 8 §. I den nya lagen regleras även läkemedelsförsörjningen vid sjukvårdsinrättningar, varför detta begrepp definieras i SJUNDE PUNKTEN. Den definition av begreppet som finns i författ- ningssamling, LVFS 1990:7, om läkemedelsförsörjningen vid sjuk- vårdsinrättningarna (tidigare , MF 1974:83) överensstämmer inte längre helt med verkliga förhåll- anden. Dessutom bör definitionen ges i den högre författningen, till ledning för dess bestämmelser och lägre författningars och inte tvärtom, som varit fallet. Den nya definitionen gör inte åt- skillnad mellan offentligt eller privat bedrivna inrättningar. Enligt lagen (1997:724) om avveckling av specialsjukhus och vårdhem skall specialsjukhus och vårdhem för vård av psykiskt utvecklingsstörda vara avvecklade respektive . Sådana vårdhem, men inte specialsjukhus, bör därför omfattas av definitionen om denna lag enligt vad som föreslås träder i kraft . Paragrafen motsvarar 2 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 1 § tredje stycket läkemedelslagen (1992:859). Särskilda föreskrifter för de produkter som avses i paragrafen finns bland annat i lagen (1992:860) om kontroll av narkotika och i lagen (1991:1969) om förbud mot vissa dopningsmedel. Paragrafen motsvarar 2 § första stycket läkemedelslagen (1992:859). I den föreslagna lagen innebär paragrafens lydelse bl.a. att sådant djur- foder inte omfattas av det farmacevtiska kompetenskravet i detalj- handeln enligt 6 kap. 2 §. Samma bestämmelse fanns i 1 § 4 mom. första stycket 2 i den numera upphävda läkemedelsförordningen (1962:701), till vilken 4 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. hänvisar. Apoteksbolaget har således inte ensamrätt till försälj- ning av sådant foder. Paragrafen avser att undanta angivna produkter från det farmacevtiska kompetenskravet i detaljhandeln enligt 6 kap. 2 §. är dessa produkter undantagna det statliga detaljhandelsmonopolet enligt 4 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. jämfört med 1 § 3 mom. första stycket 2 och andra stycket i den numera upphävda läkemedelsförordningen (1962:701) och 1 § första stycket i den numera upphävda lagen (1981:50) med bestämmelser om vissa medel avsedda för injektion. Paragrafen motsvarar 2 § tredje, fjärde och femte styckena läke- medelslagen (1992:859). Lydelsen av F¶RSTA STYCKET innebär också att homeopatiska medel som registrerats inte omfattas av det farmacevtiska kompetenskravet i detaljhandeln enligt 6 kap. 2 §. En liknande bestämmelse fanns i 1 § 3 mom. första stycket 1 i den numera upphävda läkemedelsförordningen (1962:701), till vilken 4 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. hänvisar. Apoteksbolaget har således inte ensamrätt till försäljning av dessa produkter. Paragrafen motsvarar 3 § läkemedelslagen (1992:859). Eftersom den föreslagna lagen omfattar flera delar av läkemedelsområdet, t.ex. handel, får bestämmelsen en något vidare omfattning . som meddelas med stöd av denna bestämmelse kan avse delar av lagens tillämpningsområde. KAP +RAV P¥ L¤KEMEDEL Paragrafen motsvarar 4 § första stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 4 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar i huvudsak 13 § första stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 13 § andra och tredje styckena läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 14 § läkemedelslagen (1992:859). KAP 'ODK¤NNANDE F¶R F¶RS¤LJNING M M Paragrafen motsvarar 5 § läkemedelslagen (1992:859). Begreppet antroposofiskt medel i ANDRA STYCKET definieras inte i den föreslagna Inte heller läkemedelslagen (1992:859) definierar begreppet. Antroposofiska medel har närmare kommenterats i proposition 1993/94:92. Paragrafen motsvarar 6 § första och andra styckena läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen, som innehåller bestämmelser som tidsbegränsar god- kännandet, motsvarar 6 § tredje och fjärde styckena läkemedelslagen (1992:859). I förtydligande syfte har tillagts en hänvisning till 10 §, som anger att ett godkännande i vissa fall kan upphöra att gälla . Paragrafen motsvarar 7 § första stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 7 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 8 § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 9 § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 10 § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 11 § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 12 § läkemedelslagen (1992:859). KAP 4ILLVERKNING OCH IMPORT Paragrafen motsvarar 15 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859). Vad som är att anse som tillverkning regleras i 1 kap. 4 § andra punkten. Paragrafen motsvarar 16 § första meningen läkemedelslagen (1992:859). Begreppet yrkesmässig tillverkning omfattar även läke- medel som för ett visst tillfälle tillverkas på apotek. Sådana beredningar kräver enligt förslaget tillverkningstillstånd. får läkemedel för ett visst tillfälle tillverkas på apotek utan sådant tillstånd. I lagen intas därför en övergångsregel som säkerställer sådan tillverkning i samband med lagens ikraftträdande. Paragrafen motsvarar 17 § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 21 § första stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 3 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel. Detaljhandel med läkemedel kräver som huvudregel särskilt tillstånd. Undantag från huvudregeln finns i kapitlets 4 § och är avhängigt av vem som är mottagare. Försäljning till konsument skall alltid ske från apotek. Den föreslagna regleringen, jämförd med vad som f.n. gäller, innebär att Apoteksbolaget inte längre har ensamrätt till detaljhandel med läkemedel till konsument. Villkoren för tillstånd kommenteras under 3 §. De produkter som omfattas av Apoteksbolagets ensamrätt skall i fortsättningen få säljas till konsument endast på apotek. Vilka produkter detta gäller framgår indirekt av regleringen i 1 kap. Där undantas djurfoder som innehåller antibiotika eller kemoterapeutiska medel och homeopatika som registrerats av helt eller delvis från lagens – och därmed förevarande paragrafs – tillämpnings- område. Vidare undantas naturläkemedel som inte är avsedda för injektion och vissa utvärtes läkemedel uttryckligen från denna paragrafs tillämpningsområde. Av 8 kap. 3 § följer dock att om sådana produkter dessutom är alkoholhaltiga läkemedel, skall de säljas endast på apotek. Detsamma gäller även för andra alkoholhaltiga läkemedel. Radioaktiva läkemedel får enligt 7 kap. 4 § beredas endast på sjukhus och apotek samt får användas endast på sjukhus. Sådana läkemedel får således inte ens säljas till konsument. Produkter som i 1 kap. inte uttryckligen är föremål för undantag måste alltså säljas till konsumenter från apotek. Produkterna omfattas därmed av ett farmacevtiskt kompetenskrav. Tillstånd till detaljhandel skall avse ett visst apotek och inte utgöra en generell rätt för sökanden att bedriva sådan handel. Apoteksbolaget behöver således, med nuvarande struktur, ca 900 tillstånd. I övergångs- bestämmelserna finns regler om tillstånd för de apotek som vid lagens ikraftträdande drivs i Apoteksbolagets regi. I 15 kap. finns bl.a. bestämmelser om ett tillstånds giltighetstid och under vilka förutsätt- ningar ett tillstånd kan återkallas. Av 16 kap. följer att sökanden skall betala ansökningsavgift och årsavgift. Tillstånd skall ges till ägare. Det är kvaliteten i verksam- heten som skall vara avgörande vid tillståndsprövningen. Den som uppfyller villkoren för att få driva apotek skall få tillstånd till sådan verksamhet. Reglerna för apoteksverksamhet finns i 9 kap.. Sökanden skall antas vara lämplig som tillståndshavare. Vad som avses med detta har avhandlats under 9.7. Regeringen bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter om villkor för beviljande av tillstånd. Regeringen kan delegera föreskrifts- möjligheten till . En ansökan om tillstånd bör således bifallas om ·sökanden är lämplig som tillståndshavare, ·apoteket har en apotekare som verksamhetschef, ·personalens farmacevtiska kompetens är tillräcklig, ·farmacevtisk kompetens finns tillgänglig under tid då håller öppet, ·verksamheten bedrivs i ändamålsenliga lokaler, ·utrustningen är ändamålsenlig, och ·det i övrigt inte finns särskild anledning befara att verksamheten inte kommer att bedrivas i enlighet med vad som lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen anger. Paragrafen motsvarar i huvudsak 5 § lagen (1996:1152) om handel med läkemedel m.m. Enligt den bestämmelsen omfattas endast sjukhus för vilket det finns ett vårdavtal med en sjukvårdshuvudman eller ett sjukhus vid vilket ersättning för sjukhusvård lämnas enligt 2 kap. 4 § lagen (1962:381) om allmän försäkring. föreslås i stället att alla sjukhus skall kunna köpa läkemedel direkt från partihandeln. KAP 9TTERLIGARE BEST¤MMELSER OM HANTERING M M Paragrafen motsvarar 19 § första stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 19 § tredje stycket läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen gäller biverkningsrapportering, vilket har avhandlats under avsnitt 10.3. Den i F¶RSTA STYCKET reglerade uppgiftsskyldigheten åligger såväl offentlig- som privatanställda förskrivare, även veterinärer. För offentliganställda förskrivare gäller bestämmelserna i 7 kap. 1 § sekretesslagen (1980:100) om under vilka förutsättningar uppgifter om enskilda kan lämnas ut från hälso- och sjukvården. Utredaren föreslår på annat ställe i författningsförslaget en ändring av nämnda lagrum. För biverkningsrapportering krävs enligt femte stycket samma lagrum att det inte kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Förutsättningarna för förskrivarna inom den enskilda hälso- och sjukvården att lämna uppgifter om biverkningar regleras genom 8 § första stycket lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården. Sådan personal får inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses dock inte att någon fullgör uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. Att lämna uppgifter om biverkningar med stöd av den nu föreslagna bestämmelsen faller under sistnämnda regel och utgör således inte något obehörigt röjande. Den föreslagna uppgiftsskyldigheten gäller som nämnts även veterinärer. En veterinär får inte, enligt 9 § lagen (1994:844) om behörighet att utöva veterinäryrket, obehörigen röja eller utnyttja vad veterinären i sin yrkesutövning har fått veta om enskildas affärs- eller driftsförhållanden. I det allmännas verksamhet gäller bestämmelserna i sekretesslagen. Någon bestämmelse om sekretess för veterinärer med avseende på enskilds personliga förhållanden finns av naturliga skäl inte. Något hinder för veterinärer att lämna uppgifter om biverkningar av läkemedel som framkommit vid behandling av djur torde därför inte finnas. I ANDRA STYCKET bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om uppgiftsskyldigheten enligt första stycket. Regeringen kan delegera föreskriftsmöjligheten till . Paragrafen motsvarar 19 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859). För beredning av radioaktiva läkemedel på apotek krävs enligt 5 kap. 2 § tillverkningstillstånd. Paragrafen motsvarar 21 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859). KAP &¶RORDNANDE OCH UTL¤MNANDE Paragrafen motsvarar 22 § andra stycket läkemedelslagen (1992:859). &¶RSTA STYCKET motsvarar 22 § första stycket läkemedelslagen (1992:859). 346 &¶RFATTNINGSKOMMENTARER SOU 1998:28 I ANDRA STYCKET har intagits en bestämmelse, vars lydelse liknar 5 kap. 4 § med den huvudsakliga skillnaden att informationen enligt förevarande bestämmelse inte inskränker sig till skriftlig form. De båda bestämmelserna har dessutom olika primära adressater, vilket följer av kapitelrubrikerna. Förevarande bestämmelse avser att särskilt förtydliga något som i och för sig följer redan av första stycket. Vilken information som skall eller behöver lämnas kan dock inte avgöras generellt. Vissa patienter kan behöva mera information än andra. kan det kanske räcka med att hänvisa till bipacksedel eller annan skriftlig information medan det vid andra tillfällen måste till muntlig information. I lagtexten har därför särskilt markerats att information som har särskild betydelse för att främja en ändamålsenlig användning av läkemedel skall lämnas vid behov. Paragrafen motsvarar i huvudsak 22 a § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 22 b § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen motsvarar 22 c § läkemedelslagen (1992:859). Paragrafen behandlar s.k. generisk substitution, vilket har avhandlats i den allmänna motiveringen, avsnitt 10.2. skall upplysa patienten om att det finns möjligheter att byta det förskrivna preparatet mot ett generiskt läkemedel som är billigare. Sådan möjlighet saknas dock om förskrivaren angett på receptet att utbyte inte får ske. Konfronterad med valmöjligheten får patienten begära att byte skall äga rum. skall skriftligen underrätta förskrivaren om substitutionen. I F¶RSTA STYCKET anges att apoteken utgör en del av hälso- och sjuk- vården vid försäljning av läkemedel. Detta har avhandlats i avsnitt 9.7. Apoteken får givetvis sälja även andra varor än läkemedel. Vid eventuell försäljning av andra varor, t.ex. konfektyrer eller kosmetika, är apoteken inte en del av hälso- och sjukvården. Verksamheten vid apotek skall, enligt ANDRA STYCKET, kännetecknas av god kvalitet, säkerhet och service. Detta innefattar bl.a. krav på tillgänglighet. Med tillgänglighet avses bl.a. öppethållandetider, läge, lokalutformning, sortiment och lagerhållning. I lagen intas inte några uttryckliga krav på öppethållandetider eller var ett apotek får eller inte får etableras. Detta överlämnas till den som driver att själv bestämma. Sådana frågor blir således medel i konkurrensen mellan apoteken. Däremot finns regler om lokalutformning, sortiment och lagerhållning i detta kapitel. Apoteken skall också ha dokumenterade informationsrutiner samt en professionell bedömning av förskrivningen och i utlämnandet av läkemedel. För detta krävs farmacevtisk kompetens hos personalen. Vissa grundläggande krav i den delen finns i kapitlet. Därutöver får regeringen eller utfärda närmare föreskrifter. Apoteken har en central roll vad gäller receptregistret. Dessutom föreslås införandet av s.k. läkemedelsprofiler. Apoteken måste således ha goda tekniska resurser. Sådana krav finns intagna i lagförslaget. Enligt paragrafen skall en apotekare ansvara för verksamheten. Frågan om verksamhetschef har avhandlats i avsnitt 9.7. Verksamhetschefen skall vara en garant för att uppfyller målen enligt 1 § och att verksamheten i övrigt bedrivs på det sätt som den föreslagna lagen och bestämmelser som meddelats med stöd av lagen anger. I den mån det bör ställas ytterligare kvalifikationskrav på föreståndaren kan det regleras i föreskrifter av regeringen eller Läke- medelsverket med stöd av 6 §. Det är från samhällets sida inte acceptabelt att kvaliteten på apoteks- verksamheten blir sämre vid ett slopande av Apoteksbolagets ensamrätt till försäljning av läkemedel till konsumenter. &¶RSTA STYCKET innebär att kvaliteten på farmacevtisk kunskap vid apoteken skall vara hög. Om personalens kompetens bedöms av vara för låg, så kan verket avslå en tillståndsansökan eller enligt bestämmelserna i 15 kap. återkalla detaljhandelstillståndet. Den exakta nivån på kompetens- en får överlämnas till regeringen eller att bestämma om, i den mån det är möjligt att fastställa. Av följer att farmacevtisk kompetens alltid skall finnas tillgänglig för apotekskunden för att lämna information eller ge råd eller anvisningar. Vid apotek som säljer läkemedel på distans måste kunden åtminstone kunna få tillgång till sådan kompetens per telefon men även andra kommunikationsmöjligheter torde kunna utnyttjas. Huvudsaken är att tillgängligheten för kunden inte blir chimärisk, t.ex. genom att tillhandahåller telefonrådgivning under per dag. Det blir en uppgift för att kontrollera hur ordnat detta. Det bör framhållas att bestämmelsen inte avser att reglera förutsättningarna för recept- expedition. Sådana bestämmelser får regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, meddela med stöd av 6 §, 8 kap. 1 § eller 20 kap. 1 §. Lokalernas och utrustningens ändamålsenlighet för verksamheten har betydelse bl.a. för kvalitet och säkerhet. Detta skall beaktas vid till- ståndsprövning. Exempel på ändamål som kräver särskild utrustning ges under kommentaren till 9 §. Var ett apotek skall etableras eller om det finns ett behov av ett eller flera apotek på orten är dock frågor som är förbehållna ägaren. Paragrafen reglerar omfattningen av apotekens tillhandahållande- skyldighet och kraven på lager- och leveransberedskap. Detta har utför- ligt behandlats under avsnitt 9.7. Eftersom lagen inte anger någon exakt tid för tillhandahållandet, får det ankomma på regeringen eller Läke- medelsverket att vid behov meddela närmare föreskrifter härom. Regeringen bemyndigas att lämna ytterligare föreskrifter om verksam- heten vid apoteken. Regeringen kan delegera föreskriftsmöjligheten till . Vid sådant förhållande skall samråda med innan föreskrifterna meddelas. Det senare är betingat av att har tillsyn över apoteken från ett hälso- och sjukvårdsperspektiv (17 kap.). I kommentaren till definitionen av begreppet apotek i 1 kap. 4 § femte punkten framgår att ett apotek inte behöver sälja varor i butik. I förevarande paragraf anges att andra möjliga leveranssätt får äga rum om de inte innebär någon risk för människors eller djurs hälsa eller miljön. Riskerna kan variera beroende på transportsätt och slag av läkemedel. De närmare bestämmelser som kan behövas för att undanröja riskerna lämpar sig inte för att tas in i lag. Regeringen bemyndigas att meddela ytterligare föreskrifter om leveranser av läkemedel. Regeringen kan delegera föreskriftsmöjligheten till Läke- medelsverket. SOU 1998:28 &¶RFATTNINGSKOMMENTARER 349 Paragrafen reglerar förutsättningarna för anlitande av apoteksombud. Begreppet apoteksombud definieras i 1 kap. 4 § sjätte punkten. Anlitande av ombud skall enligt F¶RSTA STYCKET ske genom skriftligt I avtalet skall intas bestämmelser som ser till att kraven på läke- medlens kvalitet och säkerhet bibehålls. Vidare skall avtalet garantera konsumentens integritet. Anmälan om att ett ombud anlitats skall göras till . Det krävs således inte något särskilt tillstånd till anlitande av ombud. Den föreslagna lagen uppställer inte heller några krav på att ombud skall få finnas endast i områden där apoteks- etablering saknas. Till exempel skulle ett postkontor kunna fungera som ett apoteksombud. Postkontoren skall dock inte anses vara ombud om de inte har träffat avtal med ett apotek härom. Postkontoren är således inte ombud bara för att de utlämnar med post distribuerade leveranser av läkemedel. Vid utlämnande av läkemedel från apoteksombud skall enligt ANDRA STYCKET finnas möjligheter att kontakta för att kunden skall kunna ställa frågor om produkten och dess användning. Om vill informera kunden om något vid utlämnandet kan meddelande härom bifogas leveransen till ombudet. Det vanligaste sättet för kommunikation torde vara per telefon. Med avtalet följer inte automatiskt en rätt för ombudet att försälja För att så skall kunna ske krävs särskilt tillstånd från . Detta följer av TREDJE STYCKET och har närmare behandlats under avsnitt 9.7. Med stöd av FJ¤RDE STYCKET kan regeringen meddela närmare före- skrifter om apoteksombud samt i vilken omfattning receptfria läkemedel kan försäljas av ombud. Med det sistnämnda avses bl.a. vilket sortiment som skall tillhandahållas hos ombuden. Regeringen kan delegera föreskriftsmöjligheten till . Som framgår av 12 kap. föreslås receptregistret inte längre föras av Apoteksbolaget. Som en konsekvens härav och av konkurrensut- sättningen i detaljistledet måste apoteken åläggas att lämna för registret relevanta uppgifter till registerhavaren. Annars riskerar syftena med registret att inte bli uppnådda. Registret har enligt förslaget dessutom tillförts ett nytt ändamål, s.k. läkemedelsprofiler, vilka apoteken skall vara skyldiga att erbjuda kunderna deltagande i. Apoteken måste därför ha den datorutrustning som krävs för ändamålet, vilket följer av 4 §. KAP 2EGLERING AV PRISER P¥ PRODUKTER OCH TJ¤NSTER INOM L¤KEMEDELSF¶RM¥NEN Paragrafen avgränsar tillämpningsområdet för bestämmelserna i kapitlet. Prisreglering kan tillämpas endast på de i paragrafen angivna produkterna och tjänsterna. Prisreglering tillämpas således för samtliga produkter inom läkemedelsförmånen, enligt 11 kap., med undantag för speciallivsmedlen. Dessutom prisregleras de grundläggande apoteks- tjänsterna Paragrafen motsvarar i huvudsak 3 § lagen (1996:1150) om hög- kostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m.. Den föreslagna lagen föreskriver emellertid att myndigheten skall fastställa ett inköpspris till apotek (AIP) i stället för ett utförsäljningspris (AUP). Av 6 § följer att inköpspriset är detsamma som utförsäljningspriset för själva produkten, apotekstjänsten exkluderad. Den nya lagen innebär således en viss förändring av den prisreglerande myndighetens uppgifter. Några över- gångsbestämmelser beträffande vad som sagts intas inte i lagen. Den prisreglerande myndigheten måste således vid lagens ikraftträdande ha inköpspriserna färdiga. Detta torde emellertid vara enkelt eftersom fastställer AUP med ledning av AIP och Apoteksbolagets handelsmarginal. Paragrafen innehåller den grundläggande regleringen om fastställande av s.k. referenspriser för grupper av generiska läkemedel. Begreppet generiskt läkemedel har definierats i 1 kap. 3 § sjätte punkten. Paragrafen motsvarar i huvudsak 5 § första och andra styckena lagen (1996:1150) om högkostnadsskydd vid köp av läkemedel m.m. men har fått en annan lydelse. Den språkliga skillnaden är i sig inte av- sedd att innebära någon förändring i sak. En sakskillnad följer dock av förslaget att regeringen eller myndigheten fastställer inköpspriset till apotek och att landstingen fastställer den högsta ersättningen för grund- läggande apotekstjänster. Referenspriset skall således fastställas i förhållande till inköpspriset till apotek, vilket är en nyhet med den nya lagen. Bestämmelsen är fakultativ för regeringen eller myndigheten. Regeringen bemyndigas att föreskriva vilka tjänster som skall anses utgöra grundläggande apotekstjänster. Regeringen kan delegera före- skriftsmöjligheten till . råda med innan beslut fattas i en fråga som avses med bestämmelsen. Grundläggande apotekstjänster har behandlats i avsnitt 10.1. Landstingen skall enligt F¶RSTA STYCKET prissätta de grundläggande apotekstjänsterna. Ett landstings prislista skall gälla för varje apotek som är beläget inom det aktuella området. Det är således den geograf- iska belägenheten som blir avgörande för ett apotek vilka högsta priser på tjänsterna som det får betinga sig. Prislistan skall gälla alla apotek i området. Individuella listor för enskilda apotek får inte förekomma. Om ett landsting väljer alltför små områden kan det i praktiken finnas en risk för att en prislista bara omfattar ett visst apotek. Så som paragrafen är formulerad får apoteken ta ut lägre priser än vad bestämt.