sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Med i bilden finns också att uppgiftsskyldig- heten ofta upplevs som betungande framför allt för de mindre före- tagen. En arbetsskadeanmälan har blivit aktuell först i samband med prövningen av rätten till livränta enligt LAF. Om utvecklingen skulle hålla i sig finns det risk för att arbetsskadelagstiftningen alltmer förlorar sin betydelse för det förebyggande arbetsmiljöarbetet och för att upptäcka nya arbetsmiljörisker. Sjuk- och arbetsskadekommittén (SOU 1996:113 s. 133 f) ansåg att uppföljningsmöjligheterna inom arbetsskadeområdet borde förbättras. Regeringen uppdrog därför åt och Arbetar- skyddsstyrelsen att tillsammans med arbeta fram system som täcker samhällets behov av information dels om den korta sjukfrånvaron och dels om arbetsskador. Förhoppningen var bl.a. att bortfallsfaktorerna i skulle kunna mi- nimeras. Arbetarskyddsstyrelsen redovisade sitt uppdrag . Redovisningen innehåller förslag om att behålla total- redovisningen och utveckla ett system för kvalitetsdeklaration av sta- tistiken. Vidare finns förslag om att göra om de aktuella anmälnings- blanketterna. redovisade sitt uppdrag om den korta sjukfrånvaron . Verkets förslag är att redovisningen för de små företagen med mindre än 50 anställda ska ändras och att SCB ska göra ett statistiskt urval av 15 000 småföretag som ska ge information om den korta sjukfrånvaron för att ge en grund för samhällets behov av sådan statistik. 4.2Statistik från förvaltningsdomstolarna i arbetsskademål Vi har inhämtat uppgifter från i om statistik från förvaltningsdomstolarna i arbetsskademål. Sammanställningar har gjorts av och . Statistiken avser tiden t.o.m. . Anledningen till att statistiken inte går längre tillbaka i tiden är att den statistik som fanns inte var uppdelad på fyrställig statistikkod hos Dom- stolsverket utan endast hade en tvåställig kod. En tvåställig statistikkod kan inte ge någon uppdelning ens mellan arbetsolycksfall och annan skadlig inverkan. Försäkringskassornas beslut om arbetsskador överklagades tidigare till tre regionala försäkringsdomstolar nämligen Försäkringsrätten för , Försäkringsrätten för och Försäkrings- rätten för . Försäkringsöverdomstolen (FÖD) var högsta instans i arbetsskademålen. För att ett mål skulle prövas i sak i FÖD krävdes att domstolen meddelade prövningstillstånd. Prövningstillstånd kunde bl.a. ges om det fanns anledning att ändra det slut som under- instansen kommit fram till (s.k. ändringsdispens). I övrigt var det främst när det var av vikt för rättstillämpningen (sk. prejudikats- dispens) som det gavs prövningstillstånd i FÖD. överklagades försäkringskassornas arbets- skadebeslut till länsrätterna. Länsrätternas avgöranden överklagades till kammarrätterna. Kammarrätternas avgöranden överklagades i sin tur till FÖD och prövningstillståndsspärren kom in först där. Det infördes fr.o.m. regler om att det krävdes pröv- ningstillstånd i arbetsskademålen redan i kammarrätterna. Kammar- rätternas regler om prövningstillstånd liknar de som FÖD tidigare hade, dvs. det finns möjlighet till s.k. ändringsdispens. FÖD lades ned och fr.o.m. överklagas kammarrätternas av- göranden i arbetsskadeärenden i stället till Regeringsrätten. Regerings- rättens prövningstillståndsregler är stramare än kammarrätternas efter- som det inte finns någon s.k. ändringsdispens i dem. Beslut som hade meddelats före överklagas enligt de äldre bestämmelserna. 4.2.1Förvaltningsdomstolarna – inkomna mål 4ABELL )NKOMNA ARBETSSKADEF¶RS¤KRINGSM¥L TILL F¶RVALTNINGSDOMSTOLARNAL¤NSR¤TTER KAMMARR¤TTER REGERINGSR¤TT ¥REN 4.2.2Några slutsatser om målstatistiken i förvaltningsdomstolarna De uppgifter som utredningen har hämtat in från ger vid handen att antalet inkomna mål i förvaltningsdomstolarna sam- mantaget ökade något för att sedan utvisa en klart minskande frekvens. De siffror som redovisas för pekar på en fortsatt minskning av målantalet. Om man enbart studerar de uppgifter som gäller för länsrätterna fin- ner man att inkomna mål har minskat under hela den redovisade perio- den. Jämför man med kan man se mer att antalet in- komna arbetsskademål i länsrätterna har minskat med nästan 75 pro- cent. Den tillfälliga ökningen av antalet inkommande arbetsskademål i förvaltningsdomstolarna sammantaget som visade sig kan för- av att det gjordes många arbetsskadeanmälningar till försäk- ringskassorna innan de nya bevisreglerna om skadlig inverkan och or- sakssamband genomfördes . Den relativt stora ökningen av inkommande mål till kammarrätterna kan bero på den anhopning av nya ärenden som försäkringskassorna fick inför den nämnda ändringen av bevisreglerna i LAF. Den anhopning av ärenden som skedde inför ändringen av bevisreg- lerna i LAF torde ha sin grund i att de som ansåg sig vara arbetsskada- de hyste farhågor om att de skulle kunna missgynnas av de nya reg- lerna. Den aviserade förändringen medförde troligen att många an- mälde presumtiva skador för säkerhets skull. En eventuell ökad av- slagsfrekvens behöver därför inte bara bero på att bevisreglerna senare har skärpts. Många av de skador som anmäldes lagänd- ringen kan redan i sig vara sådana som alls inte går att godkänna enligt LAF. I den senare delen av detta kapitel kommer vi att kommentera några avgöranden som förvaltningsdomstolarna gjort med tillämpning av de nya bevisreglerna. Vi kommer att söka utreda om de nya bevisreglernas tillämpning rent faktiskt har medfört någon förändring mot tidigare. 4.3Kammarrätterna – en undersökning av de nya bevisreglernas tillämpning har bistått utredningen med tio stycken domar från landets kammarrätter där de nya bevisreglerna som gäller fr.o.m. om skadlig inverkan och orsakssamband har prövats i sak. De utvalda kammarrättsdomarna är de enda med SAKPR¶VNING av de nya bevisreglerna som fanns att tillgå . Från Kammarrätten i har vi undersökt två mål (mål nr 2109-1995 och mål nr 470-1996). Från Kammarrätten i har vi undersökt fyra mål (mål nr 903-1995, mål nr 3575-1995, mål nr 4401-1995 och mål nr 5422-1995 ). Kammarrätten i har ett mål (mål nr 5167-1995) och Kammarrätten i tre mål (mål nr 2828-1995 mål nr 8337-1995 och mål nr 4403-1996) som ingått i vår studie. Alla de undersökta målen rör anmälda arbetssjukdomar. I nio av tio fall har varken länsrätt eller kammarrätt funnit att klaganden varit utsatt för någon skadlig inverkan i arbetet enligt 2 kap. 1 § LAF. I ett fall (mål nr 2828-1995) avslogs ansökan om arbetsskadeersättning på grund av att det inte fanns något samband enligt 2 kap. 2 § LAF efter samordningstidens utgång. 4.4Regeringsrätten – en undersökning av de nya bevisreglernas tillämpning Regeringsrättens redovisning omfattar nio avgöranden (mål nr 6039- 1995, mål nr 6737-1995, mål nr 7665-1995, mål nr 294-1996, mål nr 7840-1996, mål nr 888-1997, mål nr 1065-1997, mål nr 3138-1997 och mål nr 4493-1997). Alla de undersökta målen rör anmälda arbetssjuk- domar. I sex av målen har länsrätten funnit att klaganden inte varit ut- satt för skadlig inverkan i arbetet enligt 2 kap. 1 § LAF och varken kammarrätt eller regeringsrätt har meddelat prövningstillstånd i målen. I mål nr 7665-1995 fann länsrätten att det inte var fråga om skadlig inverkan. Kammarrätten meddelade prövningstillstånd och hörde en sakkunnig specialistläkare. Överklagandet avslogs dock, och Rege- ringsrätten meddelade inte prövningstillstånd. I mål nr 888-1997 fann länsrätten, med stöd av sakkunnigutlåtande av specialistläkare, att klaganden varit utsatt för skadlig inverkan enligt 2 kap. 1 § LAF men att det inte fanns något orsakssamband enligt 2 kap. 2 § LAF efter samordningstidens utgång. Varken kammarrätt eller regeringsrätt meddelade prövningstillstånd. I mål nr 7840-1996 var skadlig inverkan godtagen redan i försäkringskassebeslutet. Överklagandet gällde or- sakssamband enligt 2 kap. 2 § LAF. Länsrätten fann att det var fråga om skilda korta försämringsperioder av en grundsjukdom och att inget fall hade löpt över samordningstiden. Varken kammarrätt eller rege- ringsrätt medgav något prövningstillstånd i målet. har gett ut rapporten (1997:17) Arbetsskadeförsäkringen – bedömningen i domstol av belastnings- skador hos kontorister och sjuksköterskor 1997:17. studie av de domstolsärenden om kontorister och sjuksköterskor som fanns hos TCOs arbetsskadeenhet . I rapporten nämns att revisorer lade fram en kritisk rapport (1988/89:5) om den dittillsvarande tillämp- ningen av arbetsskadeförsäkringen. Enligt Arbetslivsinstitutets rapport ändrades tillämpningen av arbetsskadeförsäkringen – 1990 då bevisreglerna i 2 kap. 1 och 2 §§ LAF skärptes. drar i sin rapport den slutsatsen att Riks- dagens revisorer torde ha påverkat rättstillämpningen. 4.6Vår kommentar om bevisreglernas tillämpning Utredningen har ett begränsat urval att utgå från. De kammarrättsmål som valts ut är de som prövats i sak i kammarrätterna innan det krävdes prövningstillstånd för att få ett mål sakprövat där. De regeringsrättsmål som ingår i analysen är de som fram september/har avgjorts där med tillämp- ning av de nya bevisreglerna. I flera av de redovisade målen, däribland målen 903-1995 och 5422- 1995 från Kammarrätten i och målet 4403-1996 från Kam- marrätten i , Regeringsrättens mål 6737-1995, och 888-1997 är det fråga om nack-, halsryggs-, axel- och ryggbesvär. Avslagsgrun- den har där i huvudsak varit att det medicinskt funnits degenerativa sjukdomsbesvär i botten som inte ansetts vara arbetsrelaterade. I andra av de redovisade målen, däribland målen 8337-1995 från Kammarrätten i och målen 7665-1995, 3138-1997 och 4493- 1997 från Regeringsrätten har avslagsgrunden främst gällt det för- hållandet att klaganden inte har utfört något skadligt arbete före de prövade skadefallen. I några fall har förtroendeläkarna uttalat sig mer generellt om att de åberopade arbetena inte är medicinskt sett skadliga för de sjukdoms- diagnoser som är i fråga. Se målen 5167-1995 från Kammarrättten i och målen 6737-1995 och 1065-1997 från Regeringsrätten. I alla de studerade fallen har det funnits en relevant medicinsk ut- redning att ta ställning till. I något fall har länsrättens utredning kompletterats med sakkunnigutlåtande i kammarrätten. Inget av de studerade målen har lett fram till bifall. De flesta målen har avslagit på grund av att skadlig inverkan enligt 2 kap. 1 § LAF inte ansetts föreligga. Enligt vår mening finns det inget särskilt kontroversiellt i det under- sökta materialet. De redovisade målen kan sägas representera ett genomsnitt av de vanligen förekommande arbetsskademålen i förvalt- ningsdomstolarna. Det går enligt vår mening inte att påstå att de redo- visade målen har bedömts strängare därför att det varit fråga om till- lämpning av de nya bevisreglerna. Det intryck vi har fått efter en genomläsning av de utvalda domarna är att domstolarnas bedömningar egentligen inte skiljer sig från de bedömningar som gjordes före lag- ändringarna. Slutsatsen bli därför att det, såvitt vi har kunnat utröna, egentligen inte har skett någon förändring av förvaltningsdomstolarnas bedöm- ningar efter lagändringen. Minskningen av antalet mål i förvaltningsdomstolarna kan i stället ha andra orsaker. Samhället i stort har förändrats sedan LAF infördes . finns det många som står utanför arbetsmark- naden och är arbetslösa. Dessa personer råkar inte längre ut för arbets- skador. Det kan också noteras att arbetarskyddet ute på arbetsplatserna förbättras i takt med att det införs nya arbetsmetoder. Arbetsskadorna kan också ha minskat av den anledningen. En annan anledning till att arbetsskadeprocesserna minskat kan vara att rätten till särskild arbetsskadesjukpenning inte längre finns kvar och att många av de fall som tidigare gick till domstol rörde rätten till sjuk- penning enligt LAF. Det faktum att själva bevisreglerna har ändrats verkar inte ha spelat så stor roll i sammanhanget. 5 Överväganden och förslag Det är enligt vår uppfattning fortfarande en realitet inom betydande delar av arbetslivet att arbetet utsätter människor för särskilda skaderisker. Det motiverar att vi har kvar en särskild arbetsskadeför- säkring. Arbetsskadeförsäkringen har liksom andra delar av socialförsäk- ringen utsatts för kraftiga nedskärningar , och arbets- skadebegreppet har stramats upp. Vi anser sammanfattningsvis att arbetsskadeförsäkringen kan anses ge en tillfredsställande tr ygghet för den arbetsska- dade och föreslår i det följande en rad åtgärder för att öka trygg- heten. Arbetsskadeförsäkringen har genomgått stora föränd- ringar. Från att ha utgjort en stor och viktig del av socialförsäkringen har den omvandlats till en kompletterande ersättningsform med allt mindre betydelse för dem som skadas i sitt arbete. När arbetsskadeför- säkringens omfattning var som störst 1989 tog landets försäkrings- kassor emot 118 600 ärenden för prövning. Motsvarande siffra beräknas sluta vid 14 700 ärenden. har med andra ord mer än 4/5 av arbetsskadeanmälningarna försvunnit från försäkringskassor- nas prövning. Vår utredning har mot den bakgrunden fått som övergripande upp- drag att se över frågan om försäkringen ger en tillfredsställande tr ygg- het för den som drabbas av en arbetsskada. Motivet till att behålla en särskild arbetsskadeförsäkring vid sidan av den allmänna försäkringen har angetts vara att den som förvärvsar- betar utsätts för särskilda skaderisker, risker som han eller hon normalt sett endast har begränsade möjligheter att påverka. När den första lagen på området kom till, lag om ersättning till följd av olycksfall i arbete inom industrin, var detta ett starkt och övertygande motiv. I dagens samhälle har det givetvis mindre bärkraft. 126 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Dels har det hårda kroppsarbete som en gång dominerade arbetsför- hållandena till stora delar ersatts av arbeten som är så präg- lade av fysiska påfrestningar, dels har skadeförebyggande insatser och allmänt arbetsmiljöarbete inneburit att många skaderisker försvunnit eller lindrats. Medbestämmandelagstiftning och andra förändringar av arbetslivets organisation har också inneburit att möjligheterna att på- verka den egna arbetssituationen har förbättrats inte minst . Ändå är det fortfarande en realitet inom betydande delar av arbets- livet både att arbetet utsätter människor för särskilda skaderisker och att de själva har små om ens några möjligheter att påverka sin arbets- situation. Detta motiverar enligt vår mening alltjämt att vi har en särskild arbetsskadeförsäkring. Arbetsskadeförsäkringen har även ett uttalat skadeståndsrättsligt syfte, nämligen att ge en sådan ekonomisk kompensation att den skadelidande försätts i samma ekonomiska situation som han eller hon skulle ha haft om skadan inte hade inträffat. På det sättet har arbets- skadeförsäkringen också varit en hjälp för den skadelidande att få kompensation utan att i en skadeståndsprocess behöva styrka vållande hos arbetsgivaren. Som en följd av den ekonomiska krisen i statsfinanserna har de generella välfärdsanordningarna utsatts för kraftiga nedskärningar . Inte heller arbetsskadeförsäkringen har undgått sådana nedskärningar. Regelsystemet har stramats upp bl.a. för att förbättra förutsättningarna att försäkringsmässigt särskilja de skador som har sin grund i arbetet. En följd av uppstramningen har blivit att allt fler – med rätt eller orätt – har ansett sig bli berövade det särskilda skydd och den trygghet som arbetsskadeförsäkringen har varit avsedd att ge. En kanske avgörande förklaring till att arbetsskadeförsäkringen har minskat så i omfattning är att den särskilda arbetsskadesjukpenningen har tagits bort. Den gav av samordning med den allmänna försäkringen den skadade en 100-procentig kompensation för inkomst- förlusten under själva sjukdomstiden. Men även den allt högre självrisk som har införts i form av karensdagar inom sjukpen- ningförsäkringen och patientavgifter inom sjukvårdsförsäkringen har drabbat den arbetsskadade. Kvar finns inom arbetsskadeförsäk- ringen i praktiken endast en 100-procentig kompensation i form av egenlivränta vid bestående arbetsoförmåga samt en efterlevandelivränta vid dödsfall. Som vi kommer att utveckla närmare i avsnitt 5.8 anser vi att det inte finns tillräckliga skäl att förorda att den särskilda arbetsskadesjuk- penningen ska återinföras. Däremot bör olika åtgärder vidtas för att förbättra, tidigarelägga och påskynda försäkringskassornas handlägg- –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 127 ning av anmälda arbetsskador. Detta är viktigt för att öka skyddet sär- skilt vid mer långvariga följder av en arbetsskada. Men det är ofta lika viktigt för att de skadade ska få till stånd en så säker och snabb pröv- ning som möjligt av om skadan verkligen är en arbetsskada. För många är själva godkännandet att en skada är en arbetsskada väl så angeläget som den högre ersättning arbetsskadan – ibland – berättigar till. Arbetslinjen och vikten av tidiga och genomtänkta rehabiliteringsin- satser är frågor som alltmer stått i fokus när man har diskuterat utformningen av den framtida ohälsoförsäkringen. Givetvis har också arbetsskadeförsäkringens tillämpning berörts av de reformer som genomförts på detta område . I samordningen mellan den allmänna försäkringens regler och arbetsskadeförsäkringens har det uppstått oklarheter som det varit vår uppgift att söka lösa. För att göra det och för att ge arbetsskadeförsäkringen en mer aktiv roll i rehabiliteringen av den skadade föreslår vi i det följande (avsnitt 5.10) en ny ersättningsform, omställningsersättning. Det vi berört har framför allt gällt vad man brukar kalla ar- betsskadeförsäkringens reparativa funktion. Men försäkringen har också en viktig preventiv funktion, nämligen att ge kunskaper om or- sakerna till skadorna och därmed öka förutsättningarna att förhindra nya skador. Många inom den medicinska vetenskapen har kunnat be- kräfta att det generella arbetsskadebegrepp som infördes inom försäk- ringen 1977 har betytt mycket för att få fram nya, viktiga kunskaper om skadliga faktorer i arbetslivet. Den stora minskningen av antalet anmälda arbetsskador som har skett är med tanke på den preventiva funktionen be- tänklig. Det är ju ingalunda stora förbättringar av arbetsmiljön som har föranlett minskningen utan i stället den allt mindre roll som arbets- skadeförsäkringen har tilldelats som en följd av de stramare ersätt- ningsreglerna. Här finns det anledning att överväga vilka möjligheter det finns att bl.a. förbättra informationen om arbetsskador. Vi anser sammanfattningsvis att arbetsskadeförsäkringen kan anses ge en tillfredsställande tr ygghet för den som drabbas av en arbetsskada. Vi föreslår därför i det följande en rad olika åtgärder för att öka de arbetsskadades trygghet. 128 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG Det generella skadebegreppet inom arbetsskadeförsäkringen bör be- hållas. Med en sådan regel kan man snabbt fånga in den medicinska och tekniska utvecklingen. Förutom de fördelar ett sådant begrepp har för de skadelidande är ett generellt skadebegrepp ett viktigt verktyg i det skadeförebyggande arbetet. Alternativet att särskilt förteckna de sjukdomar som är ersätt- ningsbara ger ett statiskt arbetsskadebegrepp. De brister som finns i dagens tillämpning bör avhjälpas på andra sätt än genom att in- skränka skadebegreppet. Vi ska enligt direktiven, i första hand inom ramen för en offentlig för- säkring, se över grunderna för vad som ska betraktas som arbetsskada. Den första frågan som inställer sig är om vi ska behålla det generella skadebegreppet. Den andra frågan, som gäller om det finns anledning att ändra de nuvarande reglerna för samband, behandlas i avsnitt 5. Det generella skadebegreppet infördes med lagen om arbetsskade- försäkring 1977. hade vi i lagen (1954:243) om yrkes- skadeförsäkring (YFL) – vid sidan om skador till följd av olycksfall – ett system med en förteckning över vilka sjukdomar som beroende på typ av skadlig inverkan skulle godtas som yrkesskada. Det innebar att det inte gick att få någon ersättning för en sjukdom som inte fanns med på förteckningen, ens om det förelåg mycket starka bevis för att sjuk- domen verkligen hade orsakats av en skadebringande faktor i arbetet. Det generella skadebegreppet torde vara tämligen unikt för . I de nordiska grannländerna finns det olika system för att ange vilka sjukdomar som kan ersättas som yrkessjukdomar. I en bilaga till betän- kandet har vi beskrivit de olika systemen i , och samt de uppräkningar över ersättningsbara arbetssjukdomar som finns i olika internationella konventioner m.m. Frågan om vi ska behålla det generella skadebegreppet i i fortsättningen behandlades ingående av Arbetsskadeförsäkringsutred- ningen i betänkandet (SOU:1992:39) Begreppet arbetsskada. Bakgrun- den var den mycket kraftiga ökningen av antalet anmälda och godkända arbetsskador som skedde . Arbetsskadeförsäkringsut- redningen konstaterade att förteckningsmetoden ger ett statiskt arbets- skadebegrepp och att det var en rad fördelar med att behålla det gene- rella arbetsskadebegreppet. Utredningen föreslog i stället skärpningar i sambandsreglerna, vilket också genomfördes . Till de fördelar som pekade på hör att man med en generell regel snabbt kan fånga in den medicinska –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 129 och tekniska utvecklingen och att kravet på medicinskt underlag har medfört att kunskapen om arbetsmiljöns inverkan på de förvärvsarbe- tandes hälsa har ökat. Utredningen betonade också det ändamålsenliga med ett generellt skadebegrepp om arbetsskadeförsäkringen ska utgöra ett verktyg i det skadeförebyggande arbetet. Sjuk- och arbetsskadekommittén, som enligt sina direktiv skulle ta nuvarande regler till utgångspunkt för vad som ska betraktas som ar- betsskada, konstaterade att ett generellt arbetssjukdomsbegrepp i kom- bination med en arbetsskadesjukpenning kan leda till en kostnadsut- veckling som endast med svårighet låter sig kontrolleras. I sitt betän- kande (SOU 1996:113) En allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering avvisade kommittén tanken på att omprioritera er- sättningarna från arbetsskadeförsäkringen genom att avgränsa de er- sättningsberättigande arbetssjukdomarna med ett strikt arbetssjuk- domsbegrepp så att det blev möjligt att lämna kompletterande ersätt- ning även under sjukpenningtid. Kommittén konstaterade att dagens regler för ersättning vid arbets- sjukdom innebär att ersättning lämnas till samtliga som drabbats av be- stående nedsättning av arbetsförmågan till följd av, i princip, varje sjukdom som kan härledas till den försäkrades arbetsförhållanden. Al- ternativet vore en ordning där man, ofta till höga administrativa kost- nader, lämnar ersättning även i övergående skadefall, men endast vid ett begränsat antal sjukdomar som strikt definierats i en lista. Kom- mittén fann det förra systemet vara vida överlägset det . Vi har i vår utredning i samband med prövningen av alternativet med en tilläggsförsäkring administrerad av arbetsmarknadens parter behandlat fördelar och nackdelar med det generella arbetsskadebe- greppet mera ingående och kan hänvisa dit för en utförligare diskussion (kap. 10). I detta sammanhang vill vi peka på att bakgrunden till vårt utred- ningsuppdrag är den mycket kraftiga minskningen av antalet anmälda och godkända arbetsskador och en önskan att analysera de senaste årens förändringar i syfte att se över frågan om försäkringen ger en till- fredsställande trygghet för den som drabbas av en arbetsskada. Endast om de skulle behövas för att få till stånd nödvändiga förbätt- ringar i rättstillämpningen, skulle det enligt vår mening finnas anled- ning att inom den offentliga försäkringens ram överväga att gå tillbaka till ett system med förteckning över ersättningsberättigande sjukdomar. Vi kan visserligen konstatera att det finns brister i dagens tillämpning av arbetsskadeförsäkringen, men vi anser som framgår av följande av- snitt att dessa bör avhjälpas på andra sätt. Redan här vill vi dock förutskicka att vi anser det lämpligt att till försäkringskassornas hjälp och ledning ta fram beskrivningar över bl.a. 130 –VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG