sou · GMB347 · 1999-01-01 00:00:00 — (En annan definition på fåmansföretag finns i kommunalskattelagen, se p 14 av anvisningarna till 32 §, men den torde knappast kunna användas i förevarande sammanhang.) I denna promemoria behandlas emellertid inte registreringsfrågor som rör andra juridiska personer än aktiebolag. Beträffande registrering av handelsbolag och enskilda näringsidkare finns regler i handelsregister- lagen (1974:157). 3.2De civilrättsliga reglerna måste ändras Ett ägarregister för fåmansbolag kan byggas upp efter olika modeller. En utväg skulle kanske kunna vara att PRV gör en särskild registrering på grundval av sådana uppgifter som finns tillgängliga hos verket genom främst bolagsstämmoprotokoll. En sådan registrering blir naturligtvis inte heltäckande. I registerutdrag kunde den återges under någon lämplig rubrik, t.ex. "Aktieägare enligt senaste bolagsstämmoprotokoll" e.d. Att detta skulle komma att innebära rätt mycket arbete för PRV synes klart och värdet från brottsbekämpande och andra synpunkter torde bli mycket begränsat. Att bygga upp ett ägarregister för fåmansbolag grundat på en anmälningsskyldighet för aktieförvärvare eller för bolagen skulle å andra sidan inte vara välbetänkt och knappast ens praktiskt möjligt. Det skulle innebära ett synnerligen omfattande merarbete för registermyndigheten inte bara när det gäller själva registreringen utan också i fråga om kontroll och sanktioner vid fel eller försummelser. Och registret skulle i praktiken förmodligen bli mera otillförlitligt än de nuvarande aktieböckerna - anmälan skulle ofta komma att försummas och de som 260 Bilaga 2 SOU 1998:47 av ett eller annat skäl inte vill skylta i registret skulle säkert avstå från att anmäla sig. Detta gäller även om man skulle införa straff eller någon annan sanktion mot underlåtenhet att göra anmälan. En registrering hos PRV av detta slag skulle enligt utredningens bedömning vara i det närmaste meningslös och medföra onödigt arbete såväl för bolagen själva och dess aktieägare som för registreringsmyndigheten. Utredningen har med hänsyn härtill kommit till den uppfattningen att ett eventuellt ägarregister bör konstrueras så att det blir en civilrättslig förutsättning för ett giltigt aktieförvärv att anteckning härom sker i registret. PRV delar denna uppfattning och har förklarat att, om verket skall svara för registreringen, detta är en nödvändig förutsättning. Teoretiskt sett skulle därmed två alternativ finnas. Antingen skulle man för giltigheten av ett aktieförvärv kräva inte bara - som - tradition av aktiebrev (med en sammanhängande överlåtel- sekedja) utan även anteckning i registret, eller också skulle aktiebreven slopas och endast registreringen tilläggas rättsverkan. Det förstnämnda alternativet måste dock avvisas. Det skulle vara alltför äventyrligt och svårtillämpat samt medföra avsevärda risker för rättsförluster för fall då innehav av aktiebrevet och registre- ringen inte stämmer överens. Utredningen kommer alltså till slutsatsen att ett ägarregister förutsät- ter att man övergår till en ordning enligt vilken inte längre aktiebrev utan en registrering blir bärare av aktierättigheterna. För de bolag som tillämpar dokumentlös aktiehantering - s.k. avstämningsbolag - finns som redan berörts den civilrättsliga regleringen i aktiekontolagen. Lagen innehåller också bestämmelser av offentligrättslig karaktär liksom en del ordningsbestämmelser. Aktiekontolagen består av 10 kapitel. I 1 och 2 kap. finns de grundläggande bestämmelserna om s.k. avstämningsregister, på vilka aktieägarna har sina aktier registrerade. Avstämningsregister består av daglig journal och aktiekonton. Det är VPC som för dessa konton med hjälp av ADB. På aktiekonto skall antecknas namn, postadress och identifieringsnummer för ägaren, antalet aktier som innehavet avser och alla uppgifter av betydelse beträffande aktierna såsom aktieslag, förbehåll och pantsättning. Registreringarna på aktiekonton ombesörjs av kontoförande institut, dvs. som regel banker och värdepappersbolag som har antagits som kontoförande institut. riksbank och är dock redan på grund av lagen kontoförande institut inom sina verksamhets- områden. Varje aktieägare väljer själv sitt kontoförande institut. Bestämmelser om sådana institut finns i 3 kap. Av de kontoförande instituten skall minst ett vara helägt dotterbolag till . Skälet är att aktieägarna ansetts alltid böra ha tillgång till ett neutralt kontoförande institut som är fristående från bankerna och värdepappersbolagen. VPC har i enlighet härmed bildat ett dotterbolag, VKI. Sistnämnda bolag kan inte fritt välja sina kunder utan har principiell kontraheringsplikt. De kontoförande instituten tar som regel inte avgifter för själva registerhåll- ningen men det förekommer att de tar ut transaktionsavgifter (ofta något oegentligt kallade VPC-avgifter). Aktiekontolagens 4 kap. handlar om registreringsåtgärder. Principen är att varje kontoförande institut vidtar registreringsåtgärder om t.ex. överlåtelse eller pantsättning efter anmälan av aktieägarna. Registrering sker därvid i samma system. I 5 kap. finns regler om insyn och sekretess. I detta hänseende gäller bl.a. att varje placerare är berättigad att på begäran få besked från VPC om kontots innehåll i vad det berör hans rätt. Anställda hos VPC får inte obehörigen röja uppgifter som har registrerats m.m. Detta är samma slags sekretessbestämmelse som den som reglerar den s.k. banksekretes- sen och den torde vara att tolka på samma sätt. För avstämningsbolag är det VPC som för aktieboken. offentlighet regleras dock inte i aktiekontolagen utan i aktiebolagslagen (3 kap. 13 §), där det bl.a. föreskrivs att aktieboken skall hållas tillgänglig för var och en och att, om boken förs med hjälp av ADB, en utskrift som på begäran tillhandahålls inte får vara äldre än . Den bestämmelsen gäller vare sig aktieboken förs av VPC eller av bolaget. De centrala bestämmelserna i aktiekontolagen finns i 6 kap. Innehållet i kapitlet kan sammanfattas så att en registrering på ett aktiekonto i alla praktiskt betydelsefulla avseenden har tillagts samma rättsverkningar som i ett dokumentbaserat system är knutna till tradition och innehav av ett aktiebrev. Den som är registrerad som ägare av en aktie har således sakrättsligt skydd mot överlåtarens borgenärer och skyddas vidare från dubbelöverlåtelse och liknande åtgärder från överlåtarens sida. Motsva- rande regler gäller i fråga om pantsättning. Skadeståndsansvar för VPC och de kontoförande instituten behandlas i 7 kap. I 8 kap. regleras s.k. förvaltarregistrering, dvs. möjlighet att på ett aktiekonto införa en förvaltare - som regel en bank eller ett värdepappersbolag - i stället för ägaren. De grundläggande bestäm- melserna om sådan registrering finns i aktiebolagslagen (3 kap. 10 §). I 9 kap. behandlas registrering av skuldförbindelser, dvs. obligationer och liknande. Dessa bestämmelser kan här förbigås liksom 10 kap. som behandlar , en på området som med ett enstaka undantag aldrig har behövt anlitas. 262 Bilaga 2 SOU 1998:47 Utredningens utgångspunkt är i enlighet med det föregående att ett ägarregister förutsätter att man övergår till ett dokumentlöst system som bygger på att en registrering blir bärare av aktierättigheterna. Med hänsyn härtill fordras en reglering för samtliga bolag som motsvarar den som finns i aktiekontolagen beträffande avstämningsbo- lag. Enligt utredningens mening skulle aktiekontolagens regelsystem kunna tillämpas även på fåmansbolag och andra privata bolag. Utredningen anser - med ett undantag - att det inte egentligen finns några bestämmel- ser i denna lag som skulle bli överflödiga. Även aktier i fåmansbolag måste ju kunna skyddas mot exempelvis dubbelöverlåtelse, och pantsättning förekommer också med avseende på sådana aktier. Huruvida man vid en reform bör göra aktiekontolagens reglering direkt tillämplig eller införa en parallellreglering med motsvarande bestämmel- ser har samband med frågan vem som skall svara för registreringen, en fråga till vilken utredningen strax återkommer. Från vad som har sagts bör som antytts göras ett undantag. Eftersom införandet av ett ägarregister framför allt syftar till att öka möjligheten till insyn bör någon motsvarighet till förvaltarregistrering i den utformning detta institut har inte införas. Insynen i fråga om fåmansbolag skulle nämligen i så fall kunna försämras, eftersom aktieboken inte alltid skulle ge uppgift om ägarna även om den förts på korrekt sätt. Möjligheten att låta fövaltarregistrera sina aktier på det sätt som sker beträffande kontobaserade aktier bör vid en reform reserveras för aktier i publika bolag. Detta hindrar inte att en motsvarig- het till förvaltarregistrering införs även för fåmansbolag och andra onoterade bolag, men en förutsättning får i så fall anses vara att aktieboken trots förvaltarregistreringen ger uppgift om vem som är aktieägare. Utöver en reglering av själva registreringssystemet och dess rätts- verkningar fordras åtskilliga ändringar i aktiebolagslagen. Olika lösningar kan diskuteras när det gäller frågan vilket eller vilka organ som skulle svara för registreringarna i ett nytt system. Både PRV och VPC1 har enligt vad utredningen inhämtat intresse av att utföra uppgiften. Utredningen anser sig böra ha som utgångspunkt att, oavsett vilken lösning som väljs, kostnaderna för registreringen bör slås ut på bolagen och att således några kostnader för det allmänna inte skall uppkomma. Ett skäl av principiell natur som talar för att PRV får registeransvaret är att det blir fråga om en obligatorisk registrering. Andra registreringar av obligatorisk natur ankommer ju på PRV. PRV har på regering- ens uppdrag utvecklat ett s.k. företagsbevis i vilket allmänna uppgifter om aktiebolag lämnas och både i detta och i andra sammanhang är det av värde från allmän synpunkt, om PRV kan lämna även uppgifter om aktieägare, åtminstone när det gäller fåmansbolag. Det är också en mera naturlig uppgift för PRV än för VPC att exempelvis lämna svar på telefonförfrågningar. tar PRV emot ca 10.000 telefonsamtal per dag, av vilka ca 3.000 avser rena informationsfrågor. på informations- och kundservi- cesidan torde ha möjlighet att inom ramen för en mindre merkostnad förse allmänheten med effektiv information ur ett ägarregister. står det klart att den lösning som skulle kräva minst arbete och kostnader vid själva uppbyggnaden av ett register är att registrer- ingarna utförs enligt det system som gäller enligt aktiekontolagen och med tillämpning av det datasystem och de rutiner som används för ändamålet. En sådan lösning har även andra fördelar. Att ett enhetligt system gäller för aktieregistrering är i sig ägnat att medföra en säkrare hantering. Om två skilda civilrättsliga system som båda bygger på att det är registreringarna som är bärare av aktierättigheterna skulle verka parallellt kan ett nytt system minska i överskådlighet. Vidare skulle med två parallella system vissa svårigheter kunna uppkomma vid övergång från det ena systemet till det andra, t.ex. när ett privat bolag övergår till att bli publikt. Till detta kommer att det 1 Här bör nämnas att i betänkandet Konto, clearing och avveckling (SOU 1993:114) har föreslagit att VPC:s nuvarande monopol skall avskaffas och att alltså konkurrensmöjligheter skall införas med avseende på registerhållningen och till denna kopplade clearingfunktioner. Detta förslag är föremål för överväganden inom . Skulle en sådan ordning införas gäller vad som här och i det följande sägs om VPC givetvis också eventuella framtida konkurrenter till VPC. är svårt att tänka sig en annan ordning än att alla aktiebolag som önskar det bör ha rätt att sluta emittentavtal med VPC och anta ett avstämnings- Vad som har sagts talar för att ett nytt system bör utformas under nära samarbete mellan PRV och VPC. Utgångspunkten bör vara att de bolag som så önskar liksom nu bör kunna träffa emittentavtal med VPC om en registrering enligt de principer som gäller för avstämningsregis- Detta ger bolagen möjlighet att utnyttja en del tilläggstjänster såsom clearingsystem, genomförande av ny- och fondemissioner m.m. En hel del privata aktiebolag är för övrigt, som förut framgått, redan för Det nya systemet bör för dessa fall utformas på det sättet att PRV från VPC automatiskt erhåller de uppgifter som man från PRV:s sida behöver ha tillgång till för att kunna lämna ägaruppgifter i företagsbevis och i liknande sammanhang. om ägaruppgifter beträffande samtliga privata bolag på detta sätt automatiskt skall finnas tillgängliga hos PRV eller om man i detta hänseende bör göra någon närmare avgränsning, bör övervägas närmare under det fortsatta arbetet. För de bolag som inte väljer att sluta emittentavtal med VPC bör PRV ombesörja registreringarna, men detta bör ske i VPC:s system. liksom och tilläggas ställningen av obligatoriskt kontoförande institut hos VPC med den i förhållande till övriga kontoförande institut utvidgade uppgiften att i de fall som här avses svara inte bara för aktiekonton utan också för själva inregistre- ringen av bolagen. Aktiekontona i bolagen bör hanteras efter samma principer. aktieägare som önskar anlita en bank eller ett värdepappersbolag som kontoförande institut bör ha möjlighet att göra detta, och i övriga fall bör PRV vara kontoförande institut. Det bör anmärkas att insynen inte försämras om aktieägarna väljer olika kontoförande institut, eftersom registreringarna sker i samma system. En följd av det anförda blir enligt utredningens mening att registrerin- gen bör följa aktiekontolagens regelsystem. Som redan har sagts kan regleringen i denna lag utan svårighet appliceras på ett utvidgat system av det slag som diskuteras. Lagen måste emellertid självfallet ses över i redaktionellt hänseende, om registreringen skall omfatta alla aktiebolag och inte bara som de bolag som själva väljer att vara Även PRV:s ställning som obligatoriskt kontoförande institut och dess uppgift att ombesörja registreringar för de bolag som inte slutit avtal med VPC bör få stöd i lagen. När det gäller frågan om åklagar- och polismyndigheters rätt att få uppgifter står det till en början klart att dessa myndigheter skall ha möjlighet att erhålla ägaruppgifter från aktieböckerna, som ju i princip Beträffande fåmansbolagen kommer sådana uppgifter med den här förutsatta ordningen att kunna lämnas både från VPC och från PRV. Med tanke på PRV:s resurser och erfarenheter av att besvara telefonförfrågningar och liknande synes det vara en fördel om uppgifts- lämnandet kanaliseras till PRV. De brottsbekämpande myndigheterna kan emellertid tänkas ha behov av att få uppgifter inte bara om aktieägare utan även om ett avstäm- ningsregisters innehåll i övrigt i den utsträckning det har anknytning till misstänkt brottslighet. Uttryckliga regler om VPC:s uppgiftslämnande för sådant ändamål finns bara i fråga om insiderbrottslig- het (se 5 kap. 5 § aktiekontolagen i dess efter gällande lydelse). Beträffande annan brottslighet torde, på samma sätt som anses gälla för bankväsendet, VPC utan hinder av sekretessregeln i 5 kap. 4 § aktiekontolagen kunna lämna ut uppgifter under förutsätt- ning att en begäran framställs skriftligen av en tjänsteman i ansvarig ställning och motiveras (se SOU 1994:68 s. 58 med där intagen hänvisning till , Banksekretessen, 5 uppl. s. 48). Det är emellertid självfallet en fördel om uppgiftsskyldigheten regleras uttryckligt, varvid det kan finnas skäl att bygga vidare på den lösning som valts i 5 kap. 5 § i fråga om insiderbrott. Denna fråga liksom andra praktiska spörsmål kring insynen bör övervägas närmare under det fortsatta arbetet. Enligt 3 kap. 13 § första stycket aktiebolagslagen gäller i fråga om avstämningsbolag som har mer än en aktieägare att en utskrift av aktieboken inte skall avse aktieägare som har mindre än femhundra aktier i bolaget. Skälet till detta är att varken samhället eller allmänheten anses ha något berättigat intresse av att få reda på namnen på de personer som har småposter och saknar möjlighet att påverka bolagets förvaltning (prop. 1970:99 s. 60) Denna föreskrift har varit livligt omdiskuterad, eftersom den gäller oavsett vilken andel av bolagsför- mögenheten eller röstetalet som femhundra aktier representerar. Ett aktiebolag med femhundra aktier som har mer än en ägare kan således helt möklägga sin aktiebok, om det gör sig till avstämningsbolag (jfr , Aktiebolagslagen, vid 3:13.04 samt , Aktie- bolagsrätt, 15 uppl s. 153). Med den här förutsatta ordningen bör föreskriften inte behållas i sin nuvarande utformning. En utväg skulle kunna vara att begränsa dess räckvidd till publika bolag, men då uppkommer en motsvarande möjlighet för ett aktiebolag att hemlighålla aktieboken genom att förklara sig vara publikt (något som i princip endast förutsätter att aktiekapitalet är ). Det kan ifrågasättas om inte regeln om att småposter inte skall tas med i utskrifter av aktieböckerna helt enkelt skulle kunna avskaffas. Med den grundläggande utgångspunkten att aktieböckerna skall vara offentliga väger enligt utredningens mening inte det integritetsintresse som föranlett att föreskriften införts så särdeles tungt. I stora bolag blir En annan utväg kan därför vara att behålla en begränsning men relatera den till aktiekapitalet i bolaget. Exempelvis skulle föreskriften kunna få det innehållet att en utskrift inte skall innehålla uppgift om en aktieägare vars aktieinnehav svarar mot mindre än en tiotusendel av aktiebolagets registrerade aktiekapital. Åtskilliga andra ändringar måste som redan nämnts göras i aktie- bolagslagen. I det helt övervägande antalet fall blir dessa av formell karaktär. En av de frågor som inställer sig är givetvis vilka avgifter som skulle komma att tas ut av fåmansföretagen, som ju inte i onödan bör betungas med nya pålagor. Skulle man utgå från VPC:s nuvarande prislista - vilken är avpassad för publika bolag - krävs det att varje bolag betalar i anslutningsavgift, i månadsavgift samt högst för varje aktieägare. Kostnader av denna storleksordning bör inte få komma i fråga i detta sammanhang. Utredningen har haft överläggningar i denna fråga med VPC. Från VPC:s sida har därvid uttalats att det inte synes kunna erbjuda några problem för företaget att registrera samtliga aktiebolag, även om naturligtvis en kapacitetsökning erfordras. VPC ser mycket positivt på möjligheterna att förverkliga en nyordning och räknar med att vid en masshantering kostnaderna för varje bolag skulle minskas mycket kraftigt. Någon exakt beräkning från VPC:s sida av avgifterna kan naturligtvis inte göras innan ett utarbetat förslag till nytt system föreligger, men det är inte otänkbart att kostnaderna skulle kunna begränsas till i anslutningsavgift och att sedan enbart eventuella transaktionskostnader skulle tas ut. I den mån bolaget önskar anlita VPC för tilläggstjänster, såsom biträde med utdelning eller fondemission, skulle VPC debitera särskilda avgifter. Inte heller PRV kan göra någon exakt beräkning av kostnaderna för bolagen, men även PRV menar att det kommer att röra sig om blygsamma belopp. Den omständigheten att inregistreringen av ett bolag görs av PRV bör inte hindra att en aktieägare anlitar en bank eller ett värdepappersinstitut som kontoförande institut. Möjlighet finns också att som neutralt kontoförande institut anlita . Som förut nämnts tar de kontoförande instituten regelmässigt inte ut några avgifter för registerhållningen medan det förekommer att transaktionavgifter debiteras. Dessa är dock blygsamma. Det system som här skisserats kan utan några mera betydande svårighe- ter införas för sådana bolag som bildas efter ikraftträdandet av en ny lagstiftning. För att man skall nå de fördelar med en nyordning som har ansetts föreligga från brottsbekämpningssynpunkt bör dock ett nytt system helst omfatta även befintliga bolag. Man får annars räkna med att en hel del befintliga bolag som saknar avstämningsförbehåll kommer att bestå och därmed bli oåtkomliga för den insyn som registreringen skapar. Att låta ett nytt system omfatta även de vid ikraftträdandet befintliga bolagen har även andra fördelar, eftersom man eljest måste arbeta med två parallella system. Den övergångsproblematik som därmed uppkommer är emellertid utan tvekan den besvärligaste frågan vid en reform av aktuellt slag. Övergångsfrågorna var föremål för betydande diskussion även vid till- komsten av det nuvarande kontobaserade systemet (se bl.a. prop. 1988/89: 152 s. 169 ff). Två skilda principlösningar diskuterades i det sammanhanget. Enligt den ena lösningen skulle aktiebreven företes och makuleras för att innehavaren skulle bli registrerad på aktiekonto; intill dess att så skedde skulle aktiebrevet behålla sin tidigare rättsliga status. Företeende skulle vara nödvändigt om innehavaren ville förfoga över aktien genom t.ex. överlåtelse eller pantsättning. Den andra modellen -som slutligen valdes - innebar att aktiebreven vid den nya lagstiftningens ikraftträdan- de och utan föregående makuleringsförfarande upphörde att vara bärare av aktierätt. Detta gällde dock bara aktiebolag som vid ikraftträdandet var avstämningsbolag enligt lagstiftningen om förenklad aktiehantering. I fråga om kupongaktiebolag som övergår till att bli avstämningsbolag efter den nya lagstiftningens ikraftträdande innebär övergångsreglerna att aktiebrevet måste företes, för att innehavaren skall få registreras som aktieägare på ett aktiekonto. för kupongbolag har nämligen ansetts alltför otillförlitliga för att tillåta ett direkt överförande av uppgifter från aktieböckerna till aktiekonton (prop. 1988/89:152 s. 92). Bestämmelser om detta finns i 4 och 5 §§ lagen (1989:828) om införande av aktiekontolagen. Den övergångsproblematik som uppkommer med det här diskuterade förslaget skiljer sig framför allt i två hänseenden från den som var aktuell vid den tidigare reformen. För det första gäller det nu till skillnad från tidigare att tvinga in inte bara aktieägarna utan också bolagen i ett nytt system. För att detta skall kunna åstadkommas synes en förhållandevis lång övergångstid - åtminstone - få tillämpas. De befintliga bolagen bör få möjlighet att övergå till det kontobaserade systemet genom att anta avstämningsförbehåll och sluta avtal med VPC. Vid övergångsperiodens slut bör aktierna i de bolag, som inte självmant övergått till det kontobaserade systemet tidigare, genom lagen bli kontobaserade och inregistreras av PRV. Självfallet bör det när som helst härefter stå bolaget fritt av övergå till att sluta emittentavtal med VPC, något som bl.a. innebär att bolaget kan använda VPC:s tilläggstjänster vid exempelvis nyemission. För det andra uppkommer problemet hur överföring till aktiekonton skall äga rum. Som framgått gäller att något direkt överförande av uppgifter från aktieböckerna till aktiekonton inte sker, som inte var avstämningsbolag när det nuvarande kontobaserade systemet trädde i kraft övergår till att bli avstämningsbo- lag. Skall samma princip tillämpas vid en reform av här diskuterat slag, innebär alltså detta att aktiebreven måste företes för att innehavaren skall föras över på aktiekonto. I den mån ett aktiebrev inte företes behåller detta sin giltighet, men det kan inte med rättslig verkan överlåtas eller pantsättas. För att innehavaren skall kunna förfoga över aktien måste en registrering äga rum. Denna ordning är förenad med flera olägenheter från praktisk synpunkt. För det första finns naturligtvis en viss risk för rättsförluster, om t.ex. en överlåtelse sker genom att ett aktiebrev överlämnas efter det att ett nytt system har börjat tillämpas. En sådan överlåtelse skulle som konstaterades sakna rättslig giltighet. Det bör dock anmärkas att sådana olägenheter befarades även vid aktiekontolagens tillkomst men att de i praktiken såvitt känt helt och hållet uteblivit. För det andra är det förenat med åtskilligt praktiskt bestyr att aktiebreven måste företes för att registrering på aktiekonto skall kunna äga rum.