sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Kammarkollegiet har varit en av initiativtagarna till vårt utrednings- uppdrag om de studerandes arbetsskadeskydd. Kollegiet har bl.a. anfört att kostnaderna för det aktuella skyddet slutligen ska bäras av ifrågava- rande universitet och högskolor. Universiteten är självständiga enheter som ansöker om anslag direkt från . An- slagens storlek fastställs genom regleringsbrev. Finansieringen av LAF-skyddet för de enskilda universiteten och högskolorna skulle kunna göras genom en utökning av anslagen till dem. Universiteten och högskolorna kan med de ökade medlen sen finansiera arbetsgivar- avgifter för sina studenter. Avgiftens storlek får fastställas särskilt i statsbudgeten. Vårt förslag till regeringen om ändring i FASP innebär i realiteten dock inte mycket mer än ett förtydligande av gällande rätt. Detta för- tydligande medför enligt vår mening inga kostnadsökningar. Den för- ändring i LAF som vi föreslår är främst av principiell betydelse. Vi an- ser inte heller att den förändringen kommer att ge några mätbara eko- nomiska konsekvenser för arbetsskadeförsäkringen. $E EKONOMISKA EFFEKTERNA 285 Vi föreslår att nivån på den särskilda sjukpenningen enligt 13 § lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP) ska höjas till 90 pro- cent för de totalförsvarspliktiga i längre grundutbildning än . Förbättringen har betydelse endast för den del av de totalförsvarsplik- tiga som inte har någon civil anställning vid påbörjad tjänstgöring. Försvarsmakten (FM) gjorde i sin skrivelse till regeringen en kostnadsberäkning av sina förslag om förbättringar för de totalförsvarspliktiga. De föreslagna merkostnaderna för det allmänna att utge ersättning enligt lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd (LSP) av SGI samt ersättning för sjukvårdskostnader beräknades till sammantaget . Denna merkostnad skulle enligt FM sannolikt komma att bli mindre än så, eftersom det dels redan fanns ett förslag om höjning av ersättningsgraden till av SGI (prop. 1996/97:63) och dels skulle komma att vara en minskad volym av grundutbildning inom FM p.g.a. myndighetens minskade organisation. Enligt vår mening innebär den förbättring vi föreslår för de totalför- svarspliktiga bara ytterst marginella kostnader som det inte kommer att behövas några extra anslag för. &¶RSLAGENS BETYDELSE F¶R F¶RVALTNINGSDOMSTOLARNA Enligt vad vi inhämtat från är förvaltningsdomstolar- nas resurser inte helt tillräckliga i förhållande till dagens arbetssitua- tion. De kan därför komma att behöva resursförstärkningar med anled- ning av våra förslag. Enligt kom 3 532 arbetsskademål in till länsrätterna . Antalet avgjorda arbetsskademål i underinstanserna var 5 800. Antalet inkomna arbetsskademål 1997 var 2 184. Antalet avgjorda arbetsskademål var där 3 025. Enligt avgör en länsrättsrotel genomsnittligt ca 500 mål vilket kostar ca . En kammarrättsrotel avgör en- ligt genomsnittligt ca 200 mål vilket också kostar ca . Det går enligt inte att få fram siffror om hur många arbetsskademål som avgörs på en rotel . Enligt statistik från prövades ca 15 700 arbets- skadeärenden av försäkringskassorna. Av dessa bifölls ca 9 000 ären- 286 $E EKONOMISKA EFFEKTERNA den (55,) medan närmare 7 000 ärenden avslogs. in- kom enligt 4 880 mål till länsrätterna. Vi har tidigare i detta kapitel antagit att antalet anmälda arbetsska- dor kan komma att öka med ca 2 000 med anledning av våra änd- ringsförslag. Vi antar också högt räknat att samtliga 2 000 anmälningar också kommer att prövas av kassorna. Med ledning av siffror skulle det då kunna bli avslag i ca 900 ärenden. Vi antar att (ca 550) av avslagsbesluten överklagas till länsrätt och att hälften av länsrättens mål (ca 225) kommer att överklagas till kammar- rätt. Vid sådant förhållande kan det komma att krävas ökade resurser till landets förvaltningsdomstolar motsvarande sammanlagt drygt 1 miljon för att förstärka personalresurserna när våra förslag har trätt i kraft. 8.4Sammanfattning av förslagens beräknade kostnader Våra förslag innebär en ENG¥NGSUTGIFT motsvarande för medel till försäkringskassorna för kompetenshöjande in- satser inom handläggningsområdet. I övrigt beräknas försäkringskassornas och RFVs kostnader för handläggningen till sammanlagt ca 2 miljoner P¥ ¥RSBASIS. Den särskilda arbetsskadeersättningen kan beräknas kosta PER ¥R med administrationskostnaderna inkluderade. Den av oss föreslagna omställningsersättningen är redan med i budget- underlaget för och innebär enligt vår mening därför ingen mer- kostnad. Ökade kostnader för förvaltningsdomstolarna torde uppkomma med ca ¥RLIGEN för att förstärka deras personalresurser inför den Sammantaget beräknas förslagen kosta 10 miljoner i form av en- gångsinsatser och ca 14 miljoner på löpande årsbasis. 8.5Ryms förslagen inom dagens kostnadsramar Arbetsskadeavgiften är av avgiftsunderlaget . Ar- betsskadeförsäkringen redovisar dock ett löpande överskott och den behövliga avgiftsnivån ligger på . Det finns för närvaran- de ett löpande överskott men arbetsskadeförsäkringen har fortfarande $E EKONOMISKA EFFEKTERNA 287 en skuld till statsbudgeten. beräknas det ackumulerade under- skottet vara borta. 1997/98:41 om socialförsäkringens administration m.m. (s. 102 f.) ska användningen av bruttoredovisning på statsbudgeten öka. Detta innebär att statens inkomster redovisas på statsbudgetens in- komstsida och utgifter på utgiftssidan. Inom bl.a. arbetsskadeförsäk- ringen sker fortfarande redovisning netto mot inkomsttitlar. Regeringen föreslår att principen om bruttoredovisning ska tillämpas även på ar- betsskadeförsäkringen fr.o.m. . Enligt nuvarande regler ska arbetsskadeavgifterna föras till arbetsskadefonden med vars till- gångar kostnaden för arbetsskadeförsäkringen ska täckas. Regeringen föreslår nu en avveckling av fonden. Arbetsskadeavgiften bör i fort- sättningen föras till en bruttoredovisad inkomsttitel och på sedvanligt sätt finansieras från ett anslag som redovisar för ändamålet. Arbetsskadefonden bör avvecklas. Den i fonden bokförda skulden är enligt regeringen fiktiv och kan elimineras utan statsfinansiella kon- sekvenser. Förändringen föreslås bli genomförd fr.o.m. . Den försäkrades rättigheter enligt lag och avtal påverkas inte av att redovisningen på statsbudgeten ändras. Vi ska enligt direktiven utgå från dagens utgiftsnivå när vi analyse- rar förslagens effekter. Detta betyder dock inte att vi kan tillgodoräkna oss de f.n. som arbetsgivaravgiften överstiger den behöv- liga avgiftsnivån med. I budgeten för har avsatts 6 till arbetsskade- försäkringens utgifter som ska finansieras med den nuvarande arbets- skadeavgiften . De föreslagna engångsinsatserna ryms väl inom den nuvarande arbetsskadeavgiften. De marginella löpande kost- naderna motsvarar en höjning av arbetsskadeavgiften med 0,004 pro- cent. 9.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring Ändringen är föranledd av vårt förslag i avsnitt 7.2 att försäkrings- skyddet för studerande ska utvidgas så att alla i yrkesutbildning eller i eftergymnasiala utbildningar som syftar till yrkesutbildning ska om- fattas av arbetsskadeskydd oavsett om utbildningen är förenad med en särskild risk för arbetsskada eller inte. De närmare föreskrifterna bör ges i 2 och 4 §§ förordningen (1977:284) om arbetsskadeförsäkring och statligt personskadeskydd (FASP). Av kravet att den eftergymnasiala utbildningen ska syfta till yrkes- utbildning följer att arbetsskadeförsäkringen inte täcker exempelvis högskolestudier som bedrivs som hobby eller enbart som allmänbild- ning. Ett annat villkor som vi föreslår ska läggas fast i FASP är att skyddet bara gäller vid studier i skolmiljö eller i annan miljö som har anknytning till skolan. Det kan gälla tillämpande övningar eller praktik utanför själva skola men organiserade av denna som ett led i undervis- ningen. Avsikten är att utesluta studier i hemmiljö. Till skillnad från den som deltar i arbetsmarknadsutbildning m.m. enligt 2 § första stycket punkt 1 i FASP är det heller inte meningen att den nya gruppen också ska omfattas av arbetsskadeförsäkringens färd- olycksfallsskydd. KAP /M ARBETSSKADA Av våra allmänna övervägandena i avsnitt 5.3.3 framgår att avsikten med tillägget i ANDRA STYCKET är att förtydliga rättsläget och klargöra att undantagsbestämmelsen inte får tolkas extensivt. Som också har lagts fast i domar av Försäkringsöverdomstolen är trakasserier och mobbning exempel på skadlig inverkan som kan ge upphov till psykiska eller psykosomatiska besvär av sådan art att de kan betraktas som arbets- sjukdom. Även andra kränkningar av den försäkrade i hans eller hennes arbete kan utgöra skadlig inverkan och leda till att psykiska eller psykosoma- tiska besvär anses som arbetssjukdom. Hit hör exempelvis olika former av starkt ovänligt bemötande som vårdpersonal och andra kan utsättas för av dem de är satta att vårda eller ge service, jfr. FÖD 1982:12 om elevtrakasserier av lärare. Hit hör också kränkande särbehandling eller andra grova brister i arbetsledning. Likaså bör psykiska besvär som be- ror på kraftig stress vid andra starka psykiska påfrestningar i arbetet kunna erkännas som arbetsskada, jfr t.ex. FÖD 1983:9 om medverkan i arbetstidsstudier. Som framgår av den föreslagna lagtexten måste det röra sig om på- tagliga brister i arbetsmiljön. Det säger sig självt att gränsen mot all- män vantrivsel med arbetsuppgifterna kan vara svår att dra. De numera lagfästa undantagen från det generella skadebegreppet får emellertid inte locka till något slentrianmässigt avvisande av en anmälan om ar- betssjukdom på grund av psykiskt påfrestande förhållanden i arbetet. Det bör enligt vår mening fordras en noggrann utredning innan man i ett enskilt fall tar ställning till att det rör sig om ett undantag av angivet slag från huvudregeln att också psykiska och psykosomatiska sjuk- domar faller under det generella skadebegreppet. KAP %RS¤TTNING VID SJUKDOM OCH REHABILITERING Vi föreslår att reglerna om den nya ersättningsformen, omställningser- sättning, ska tas in i denna och följande två paragrafer. omställningsersättning har utförligt motiverats i avsnitt 5.10. Omställ- ningsersättning ska som framgår av F¶RSTA STYCKET utges under två Dels att den försäkrade till följd av sin arbets- skada har fått sin förvärvsförmåga nedsatt på det sätt som krävs för liv- ränta enligt 4 kap. 1 och 3 §§, dvs. att den försäkrade efter den mer akuta sjukdoms- och läkningsprocessen har en bestående nedsättning i förvärvsförmågan. Dels att den försäkrade genomgår förebyggande medicinsk rehabilitering eller arbetslivsinriktad rehabilitering. Syftet ska vidare enligt TREDJE STYCKET vara att den försäkrade ska återfå eller behålla sin förvärvsförmåga, helt eller delvis. Står det klart redan från början att detta inte är möjligt, bör förutsättningarna för liv- ränta prövas i stället. Särskilt omställningsbidrag ska enligt FJ¤RDE STYCKET kunna utges för att täcka kostnader som den försäkrade har under rehabiliteringen. Tanken är att motsvarande regler ska gälla som för särskilt bidrag en- ligt 22 kap. 10 § AFL. För omställningsersättningen ska i tillämpliga delar gälla vad som före- skrivs i 22 kap. AFL om ansvar för att uppmärk- samma den enskildes rehabiliteringsbehov och för att samverka i reha- biliteringen, den försäkrades skyldigheter samt den vidare planeringen av rehabiliteringen. Omställningsersättningförmånen ska vidare kunna behållas, dras in eller sättas ned i samma situationer som gäller för rehabiliteringsersätt- ningen. Omställningsersättningen skall också minskas med annan utgående ersättning som den försäkrade får . Omställningsersättningen ska beräknas utifrån de principer som gäller för beräkningen av livränteunderlag i 4 kap. LAF. Semesterlön, semesterersättning samt skattepliktiga förmåner och kostnadsersättningar som rent faktiskt kvarstår omställ- ningsersättning ges ut skall dock räknas bort från underlaget på sätt som anges i 3 kap. 2 § AFL. Paragrafen innehåller bestämmelserna om den föreslagna särskilda ar- betsskadeersättningen. Avsikten med den är att kompensera den arbetskadade för karens- dagar . Förslaget har motiverats i avsnitt 5.9. Enligt 8 kap. 3 § andra stycket ska frågan om den försäkrade har ådragit sig en arbetsskada endast prövas i den mån det behövs för att bestämma ersättning enligt LAF. Som framgår av F¶RSTA STYCKET i före- varande paragraf ska särskild arbetsskadeersättning utgå bara när den försäkrade beviljas annan ersättning enligt LAF, dvs. livränta eller om- ställningsersätttning eller i undantagsfall sjukförmån enligt 3 kap. 2-3 §§. Det betyder att två krav behöver vara uppfyllda för att särskild ar- betsskadeersättning ska kunna utges. Dels att kassan med anledning av andra ersättningsanspråk godkänner skadan som en arbetsskada, dels att ersättning i form av omställningsersättning eller livränta etc. faktiskt beviljas. Den särskilda arbetsskadeersättningen är på det sättet accesso- risk till en huvudförmån, och rätten till den kan inte prövas ensam. Om å andra sidan de nämnda två kriterierna är uppfyllda, faller sär- skild arbetsskadeersättning ut automatiskt enligt reglerna i ANDRA STYCKET De innebär att den arbetsskadade alltid får ersättning för två Men kan han eller hon visa att det på grund av arbetsskadan förekommit fler än , ska särskild arbetsskadeersättning utges efter det faktiska antalet karens- dagar. Att det är den arbetsskadade som ska visa att det varit fråga om fler karensdagar än två beror på att annars skulle kunna ställas inför stora svårigheter att utreda sjukfall som ligger långt tillbaka i tiden. Beviskravet får naturligtvis inte drivas för långt. Kan den skadade med lönebesked eller på annat sätt visa att hon eller han varit sjuk och haft fler karensdagar, bör det exempelvis räcka att han eller hon gör troligt att sjukdomen hade samband med arbetsskadan. I 6 kap. 6 § LAF finns en regel om sex års preskription. När det gäller den särskilda arbetsskadeersättningen föreslås av utredningsskäl en treårig preskrip- tionstid. Schablonersättningen och ersättningen för ytterligare, faktiska karensdagar ska enligt TREDJE STYCKET beräknas utifrån de principer som gäller för beräkning av huvudförmånen. Är det livränta som är huvud- förmån, har vi för att kunna förenkla handläggningen så mycket som möjligt föreslagit att den särskilda arbetsskadeersättningen ska beräk- nas på samma sätt som denna enligt 4 kap. 5-11 §. I annat fall ska den särskilda arbetsskadeersättningen beräknas efter samma regler som om- ställningsersättning enligt de föreslagna bestämmelserna i 3 kap. 6 §. Detta gäller såväl när huvudförmånen är omställningsersättning som när den i undantagsfall är ersättning för vårdkostnader eller dylikt. KAP 3¤RSKILDA BEST¤MMELSER OM ERS¤TTNING Tillägget i F¶RSTA STYCKET innebär till en början att samma samordnings- regler ska gälla för omställningsersättning som för livränta, när folk- pension eller tilläggspension utges , t. ex. i form av sjukbidrag eller förtidspension.Vidare klargörs att samma samordningsregler ska gälla för en person som beviljas omställningsersättning eller livränta och på grund av icke arbetsrelaterade sjukdomsbe- svär beviljas förtidspension som om prövningen av rätten till för- månerna sker . Samordning ska endast göras till den del för- månerna avser att täcka samma inkomstförlust. Syftet är att förhindra att den försäkrade, på den del av inkomstförlusten som orsakats av ar- betsskadan, får både full livränta och hel pension utan någon samord- ning och därmed blir överkompenserad. Förslaget har motiverats i av- snitt 7.1. Tillägget innebär att utgående omställningsersättning följer basbe- loppet och omräknas vid förändringar av detta på samma sätt som liv- räntan. Det finns behov av att ha kvar paragrafen. Bestämmelsen angav att ersättning enligt LAF kunde utges den försäkrade var föremål för förebyggande medicinsk behandling /rehab ilitering och arbetslivsinriktad rehabilitering enligt AFL. En motsvarighet till be- stämmelsen finns nu i 3 kap. 4 § LAF. KAP –VRIGA BEST¤MMELSER Förslaget till kompletterande bestämmelse har motiverats i avsnitt 6.9. Ett arbetsskadeärende ska enligt förslaget prövas så snart det kan ske eller senast , kravet är dock inte absolut. Komplice- rade medicinska utredningar eller andra särskilda skäl kan motivera att beslutet måste dröja. Önskar den försäkrade få sin sak prövad senare bör det i princip inte föreligga några hinder mot det. Förslaget har mo- tiverats i avsnitt 5.6.2. I denna paragraf återfinns socialförsäkringsnämndens beslutsbefogen- het. Ändringen innebär att socialförsäkringsnämnden ska pröva den ar- betsskadades rätt till omställningsersättning. Övriga beslut som rör re- habiliteringsinsatser och omställningsersättningens belopp föreslår vi ska fattas av tjänsteman. Detsamma gäller beslut om arbetsskadeersätt- ning. Vi föreslår att föreskrifter om detta ska tas in i 2 § förordningen (1988:1542) om behörighet att avgöra vissa ärenden enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring. 9.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1977:265) om statligt personskadeskydd Den särskilda arbetsskadeersättningen ska även utgå till den som er- håller ersättning enligt lagen om personsskadeskydd. Genom ändringen i denna paragraf höjs ersättningsnivån på den sär- skilda sjukpenningen enligt LSP till av ersättningsunder- laget för den som inte på grund av anställning genom kollektivavtal har rätt till så mycket i sammanlagd sjukersättning. Förslaget har motive- rats i avsnitt 7.3.3. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1969:381) om allmän försäkring KAP /M SJUKPENNING För att klarlägga tillämpningen av avräkningsreglerna mellan LAF och AFL införs i paragrafens F¶RSTA STYCKE E) att den sjukpenninggrundande inkomsten ska omprövas när omställningsersättning och livränta enligt LAF beviljas den försäkrade. I konsekvens med detta görs en följdändring i paragrafens TREDJE STYCKE. Tillägget i paragrafens FEMTE STYCKE innebär att om den försäkrade blir sjuk då omställningsersättning och livränta betalas ut skall beräkna sjukpenningen på en sjukpenninggrun- dande inkomst som fastställs på grundval av enbart den inkomst av eget arbete som den försäkrade kan antas få . I paragrafens ¥TTONDE STYCKE har förtydligats att vid prövning av den försäkrades rätt till sjukpenning bortses från den nedsättning av förmågan eller möjligheten att bereda sig inkomst genom arbete som ligger till grund för utgående omställningsersättning och livränta enligt LAF. KAP /M REHABILITERING OCH REHABILITERINGSERS¤TTNING Tillägget i paragrafens första stycke 2 punkten innebär att rehabilite- ringspenning enligt AFL kommer att minskas med det belopp den för- säkrade får som omställningsersättning enligt LAF. Även det särskilda bidraget enligt AFL som utgetts under rehabilite- ringstid kommer att minskas med det belopp den försäkrade får som särskilt omställningsbidrag enligt LAF. 9.4Förslag till lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370) 5R ANVISNINGARNA TILL g Den särskilda arbetsskadeersättningen och omställningsersättningen skall utgöra skattepliktig intäkt om förmånen grundas på inkomst, som hänför sig till näringsverksamhet. 5R ANVISNINGARNA TILL g Till intäkt av tjänst hänför sig också den särskilda arbetsskadeersätt- ningen och omställningsersättningen, om förmånen grundas på för- värvsinkomst, som hänför sig till tjänst. 10Alternativet med en tilläggsförsäkring administrerad av arbetsmarknadens parter Arbetsskadeförsäkringen är vår äldsta socialförsäkring. Som vi berätta- de om i vårt inledande kapitel (avsnitt 1.1) kom den första lagen på om- gav den ensam ett grund- läggande försäkringsskydd för grupper av förvärvsarbetande vid skador Från framför allt har dock den allmänna försäk- ringen för alla medborgare kommit att ta över det grundläggande skyddet vid sjukdom, bestående arbetsoförmåga och ålderdom. Denna utveckling har fortsatt fram till , även om självriskaspekten och krisen i de offentliga finanserna kommit att med- föra nedskärningar i ersättningsnivåer m.m. slöt parterna på den privata arbetsmarknaden särskilda avtal om trygghetsförsäkring vid arbetsskada. Sådana avtal täcker numera i princip hela arbetsmarknaden. De ger den som skadats i sitt arbete ersättning efter skadeståndsrättsliga regler, bl.a. för sveda och värk och lyte och men, oberoende av om arbetsgivaren eller annan kan göras skadeståndsansvarig. Genom tillkomsten av LAF 1977 blev arbetsskadeförsäkringen hel- täckande. Den kom att gälla alla förvärvsarbetande och omfatta i prin- cip alla skador i arbetet. framstår emellertid arbetsskadeförsäk- ringen efter de senaste decenniernas utveckling och de nedskärningar som drabbat också den försäkringen – främst genom att den särskilda arbetsskadesjukpenningen tagits bort – som en i huvudsak komplette- rande försäkring. Den fyller ut vissa av de ersättningar som ges av den allmänna försäkringen och garanterar den som skadats i sitt arbete en hundraprocentig kompensation för inkomstbortfall vid bestående ar- betsoförmåga. Motivet för att behålla en särskild arbetsskadeförsäkring är att kom- pensera för den särskilda skaderisk som förvärvsarbetande löper att 298 !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING drabbas av skada. Arbetsskadeförsäkringen spelar även en betydelsefull roll i det förebyggande arbetarskyddet. Viktigt är också att arbetsskade- försäkringen tillsammans med de olika tr ygghetsförsäkringarna garan- terar skadade ersättning enligt skadeståndsrättsliga grunder. Därmed undviks en rad skadeståndsprocesser mellan arbetsgivare och arbets- tagare. I detta kapitel undersöker vi i enlighet med våra direktiv möjlig- heterna att fullfölja utvecklingen genom att lyfta bort arbetsskadeför- säkringen helt från den offentliga socialförsäkringen. Arbetsskadeför- säkringen skulle då i stället bli ett ansvar för arbetsmarknadens parter i form av en tilläggsförsäkring vid arbetsskada. I våra direktiv framhålls att Sjuk- och arbetsskadekommittén hade i uppdrag att granska hur försäkringsskyddet vid arbetsskada borde ut- formas och hur en sådan försäkring skulle samordnas med ohälsoför- säkringen. Enligt direktiven till kommittén skulle försäkringen utfor- mas som en tilläggsförsäkring som finansieras och handhas av arbets- marknadens parter. Skyldigheten att teckna en tilläggsförsäkring skulle vara lagstadgad. Av kommitténs delbetänkande (SOU 1995:149) Försäkringsskydd vid sjukdom framgick att direktivens förstahandsalternativ med en obligatorisk tilläggsförsäkring vid arbetsskada där det organisatoriska och finansiella ansvaret låg på arbetsmarknadens parter inte var möjligt att genomföra på grund av att samsyn inte kunde uppnås mellan parter- na. Kommittén prövade i stället i sitt slutbetänkande (SOU 1996: 113) En allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering om det särskilda skyddet vid arbetsskada borde behållas som en av staten or- ganiserad försäkring eller om en obligatorisk försäkring som tecknas av arbetsgivare hos konkurrerande försäkringsgivare vore att föredra. Kommittén fann vid denna prövning att fördelarna med en offentlig försäkring var så stora att man valde att inte lägga fram något förslag om en obligatorisk försäkring som tecknas av arbetsgivare hos kon- kurrerande försäkringsgivare. I direktiven till vår utredning heter det att utredaren ska pröva ett alternativ till nuvarande arbetsskadeförsäkring innebärande att arbets- marknadens parter tar över det organisatoriska och finansiella ansvaret för en obligatorisk tilläggsförsäkring vid arbetsskada. Inget närmare sägs om vad som ska beaktas vid denna prövning. Det framhålls endast att vad som sagts i direktiven beträffande en offentlig försäkring också !LTERNATIVET MED EN TILL¤GGSF¶RS¤KRING 299 ska iakttas i detta alternativ. Om utredaren finner det motiverat bör effekterna av förslaget belysas utifrån olika branscher och olika storlek på företag.