sou · GMB351d1 · 1999-01-01 00:00:00 — kan läraren ha som metod att endast tala svenska med de studerande från den allra första undervisningsdagen. På an- dra håll försöker man att undervisa människor med olika språk för sig och då kan man ha en lärare som inte bara talar svenska utan ock- så språkgruppens språk. I dessa klasser kan man lägga upp undervis- ningen så att man utgår från det språk som språkgruppen kan och se- dan lär man ut det svenska språkets ord och grammatik utifrån det. I små kommuner med få invandrare kan det dock vara svårt att få till- räckligt med deltagare för att överhuvudtaget kunna dela in dem i olika grupper. Där kan studerande med mycket olika kunskaper och takt finnas i samma klassrum med mer eller mindre individuell hand- ledning från läraren. Många deltagare tycks efter avslutad sfi-undervisning fortsätta studierna i svenska som andraspråk i vuxenutbildning, ofta kombinerade med andra ämnen – exempelvis engelska – och/el- ler praktik eller erhålla olika arbetsmarknadsåtgärder. Variationen tycks öka med storleken på kommunerna. I några kommuner – före- trädesvis mindre – har invandrarna också gått direkt ut i arbete. Detta har dock ofta krävt särskilda insatser. Sfi-kursen har på uppdrag utvärderats av vid . är på vissa punkter mycket kritisk. Ett av de absolut största problemen för sfi-verksamheten och dess kvalitativa utveckling är den intressekonflikt som enligt uppenbarligen finns mellan olika parter i flyktingmot- tagandet. Konflikten tar sig på många håll uttryck i att personal inom flyktingmottagandet och arbetsförmedlingen eller andra instanser utanför utbildningsområdet kritiserar sfi-lärarna för att inte leverera produkter av tillräcklig god kvalitet på tillräckligt , medan sfi-lärarna och utbildningsanordnarna ofta kontrar med att kritiken är orättvis och ovederhäftig. Många har synpunkter på hur undervis- ningen ska bedrivas. Uppenbara samverkansproblem kommer mer eller mindre tydligt till uttryck i samtliga detaljstuderade kommuner. En bedömning av måluppfyllelse inom sfi måste – hävdade utvär- 126 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik derarna – ske utifrån de för sfi-undervisningen uppsatta målen, om vilka det i kommunen givetvis måste råda enighet. Övriga verksam- heter som kopplas till sfi-undervisningen måste enligt utvärderarnas uppfattning fungera som medel för att svenskinlärningen ska gå så smidigt som möjligt och måste alltså planeras utifrån de studerandes språkliga framsteg och användas som resurs i språkutbildningen. Sfi-nivån kan inte rimligtvis motsvara anslutande verksamheters – exempelvis arbetsförmedlingens – skiftande krav på språklig kom- petens. Kursplanen är svår att applicera i den konkreta undervisningen (Centrum, 1997), även om de utarbetade nationella proven ger möjlighet till en viss lägesbestämning. Detta beror bland annat på att målformuleringen anger en kunskapsnivå som är synnerligen avlägsen för stora studerandekategorier. För dem det enligt utvärde- rarna helt uteslutet att de på någorlunda rimlig tid ska kunna uppnå kursplanens mål. Formuleringarna i kursplanen är – anser dessa – dessutom mycket allmänt hållna. Särskilt med tanke på att planen ska kunna appliceras i undervisningen för vitt skilda målgrupper bör enligt utvärderarna etapper inom sfi och delmål formuleras. Invandrare som uppnått godkändnivån i sfi och vill fortsätta stu- dera svenska kan göra det i kursen Svenska som andraspråk på grundläggande nivå och senare på gymnasial nivå. Övergången från svenska som andraspråk på grundläggande nivå till motsvarande kurs på gymnasial nivå är dock problematisk. Kursplanerna bygger inte på varandra utan har ett glapp som gör det svårt för invandrare att gå vidare. Det kan i detta sammanhang finnas anledning att särskilt framhål- la invandrarnas olika bakgrunder. Alla invandrare är inte i behov av alfabetiseringsundervisning eller ens undervisning i långsam studie- takt. Det finns också invandrare med postgymnasial utbildning som har alla förutsättningar att snabbt ta sig igenom både sfi och svenska som andraspråk på såväl grundläggande som gymnasial vuxenut- bildning för att sedan gå vidare. Detta måste redas ut redan i sam- band med att en individuell studieplan upprättas. Många komvuxenheter har i enkät framfört önskemål om att de orienteringskurser som avskaffa- des i och med reformeringen av vuxenutbildningen åter skulle få bli ett verktyg för att nå och motivera studieovana och lågutbilda- de. De skulle också kunna ge bättre vägledning – såväl individuellt som i grupp – samt ge möjlighet att öka deltagarnas studietekniska Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 127 Regeringen har i en förordningsändring medgivit denna möjlighet från . har också många en- heter börjat arbeta med denna kurstyp. Kurser på grundläggande nivå Den grundläggande vuxenutbildningen (motsvarande ) tillskapades . Ett av syftena med denna reform är att åstad- komma en mer flexibel vuxenutbildning med utökade möjligheter till samtidiga studier i olika ämnen på olika nivåer. Ett annat syfte är att stärka effektivitetsmålen, speciellt för den del av verksamheten som tidigare benämndes grundvux, som av RRV i en revisionsrap- port (, 1990) kritiserats för såväl organisatoriska som innehållsliga problem. Med organisatoriska problem avsåg RRV att grundvux var för isolerat i förhållande till den övriga skol- verksamheten och att skolformen fick för litet av de resurser som kom vuxenutbildningen som helhet till del. Till de innehållsliga problemen räknade RRV att en socialkurativ verksamhet utvecklades på bekostnad av den mer resultatorienterade kunskapsförmedlingen samt att bristande individuell studieplane- ring försvårade för deltagarna. Reformeringen , vilken ledde till en sammanslagningen av grundvux och kurser i vux- enutbildning på högstadienivå (etapp 1), har enligt ut- värdering (, 1997d) i många kommuner ännu inte helt sla- git igenom. Det har där istället blivit så att man döpt om grundvux och etapp 1 till tidigare del och senare del av grundläggande vuxen- utbildning utan att förändra innehåll och uppläggning. I den tidigare delen är majoriteten av deltagarna invandrare. Kommunerna har enligt utvärdering i allt mindre ut- sträckning satsat på att informera om och rekrytera till vuxenutbild- ning överhuvudtaget. Informationen om grundläggande vuxenut- bildning har vanligen skett genom presentation i den allmänna kom- muninformation, som en eller möjligen går ut till boende i kommunen. Man kan naturligtvis kritiskt fråga sig om det är rimligt att anta att kortutbildade vuxna – eventuellt med läs- och skrivsvårigheter av olika slag, instabil livsföring eller social utsatthet – sätter sig ner och läser igenom kommunernas skriftliga informa- tion i broschyrform. Allt fler yngre – ofta med olika former av läs- och skrivproblem – har sökt sig till den grundläggande vuxenutbild- ningen (SOU 1996:188). Allmänt sett har det emellertid varit svårt att rekrytera svenskar. Den viktigaste orsaken har – uppgav kom- vuxenheterna – varit studiefinansiella problem. 128 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik bildade har helt enkelt inte haft råd att studera på denna nivå, om en del av studiestödet utgörs av lån. En annan orsak är att intresset för studier hos många lågutbildade har avtagit med stigande ålder. Yt- terligare en annan orsak kan också vara att studier på grundläggande nivå sällan har varit möjliga att kombinera med exempelvis yrkesin- riktade studier på gymnasial nivå. Enligt läroplanen (Lpf 94) åvilar det rektor att tillse att varje elev i dialog med skolan gör upp en individuell studieplan och reviderar den vid olika tillfällen under utbildningen. Dessa studieplaner har ofta saknats. Detta gäller inte bara den grundläggande vuxenutbild- ningen utan vuxenutbildning som helhet. Där de finns har de ibland endast utgjort en sammanställning av de kurser den stude- rande avsåg att läsa och den studiestödspoäng dessa kurser genere- rade och inte angett mål med studierna och hur dessa mål ska nås. Ett skäl har ofta varit dels att studieplanen inte setts i ett sammanhang, dels att frågan om vem som lokalt har ansvaret för att sådana planer tas fram inte har klarlagts. Den grundläggande vuxenutbildningen har enligt gjorda redovis- ningar genomförts ibland som mycket traditionell katederundervis- ning och ibland som mycket ambitiös och väl fungerande undervis- ning, vilken konkretiserat begrepp som deltagarstyrd undervisning, problembaserat lärande, grupparbete, etc. Svårigheter att erhålla sär- skilt stöd i en eller annan form har varit sällsynta. Däremot har det funnits viss risk för att lärare – liksom i svenskundervisning för in- vandrare – ibland blir mer kurator än lärare, en risk som i längden blir till nackdel för både deltagare och lärare. Förekomsten av lärar- lag har varit mer utbredd i denna del av den kommunala vuxenut- bildningen än i övriga delar – därmed inte sagt att den har varit all- mänt förekommande. framhåller i sin utvärdering av grundläggande vuxen- utbildning att vissa lokala politiker misstror den kommunala vuxen- utbildningen och tror att folkbildningen har mycket att lära denna kommunala skolform. finner det svårt att förstå detta, ef- tersom gjorda utvärderingar av folkbildningen visar att folkbild- ningen inte lyckas nå målen att ha en deltagarstyrd verksamhet, ar- beta utifrån deltagarnas förutsättningar och behov eller ha en verk- samhet som stärker de allmänna demokratimålen som finns inom rörelsen, särskilt bra.. Det finns fortsätter inget stöd i undersökningens resultat som talar för att folkbildningen skulle vara bättre än komvux på att rekrytera mindre studiebenägna grupper el- ler få deltagarna att nå bättre resultat. Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 129 Sammanfattningsvis kan nedanstående citat visa på betydelsen av studier på grundläggande nivå: Att studera som vuxen betyder mycket för deltagarna i den grundläggande vuxenutbildningen. En genomgående kommentar från våra informatörer bland dessa är att man ser det som en andra chans i livet, att man nu som vuxen och mognare individ har en helt annan förståelse för betydelsen av att ha en god skolunderbyggnad och en helt annan motivation för att studera än man hade som ung. Många berättar också målande och spontant om hur de fått en ny självbild genom sina studier liksom nya föreställningar om samt in- tresse för sin omvärld..... Våra informatörer har berättat om hur de engagerat sig i föreningsliv, börjat intressera sig för lokalpolitik och blivit mer aktiva som föräldrar i sina barns skolor. (, 1997d). Kurser motsvarande grundläggande vuxenutbildning finns i form av ett första år på vissa allmänna kurser vid folkhögskolor . En sådan all- män folkhögskolekurs omfattar i stort sett alltid svenska, engelska, matematik, historia, samhällskunskap och naturkunskap men kan också innehålla psykologi, motion, olika tema samt skapande äm- nen, eftersom varje folkhögskola själv bestämmer sin verksamhet med hänsyn till skolans ideologiska inriktning. Det innebär att den huvudman som driver en folkhögskola kan låta sina idéer slå igenom i skolans arbete – skolan får en särskild profil. På folkhögskolor med sådan profil förekommer också att de allmänna kurserna knyter an till denna, exempelvis med studier i bibelkunskap, invandrarkun- skap, fackförenings-, folkrörelse- och organisationskunskap, inrikt- ning mot fotboll, etc. Inom studieförbundsvärlden ges också många cirklar som är di- rekt kopplade till ämnen på grundläggande nivå, exempelvis cirklar i svenska, matematik och engelska på grundskolenivå. Där erbjuds också cirklar som i större eller mindre utsträckning ger motsvarande kunskaper fast utifrån andra perspektiv, exempelvis skrivarkurser, dyslexicirklar, cirklar i kommunalkunskap och turistengelska. Kurser inom de delar av vuxenutbildning för utvecklingsstörda (särvux) som motsvarar grundsärskolan läggs oftast ut på deltid. Ut- bildningen kombineras med träning i daglig livsföring (ADL-trä- ning), verksamhet på dagcenter, etc. Kurser som motsvarar den för- beredande träningssärskolan ges i ämnena kommunikation (att med kroppsspråk, mimik, gester eller annat symbolspråk kunna förstå och göra sig förstådd) samt verklighetsuppfattning (rumsuppfatt- ning, tidsuppfattning, orsakssammanhang) och omvärldskunskap (vardagsmiljö, närmiljö och samhälle). Det ligger i sakens natur att 130 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik undervisningen inom de olika delarna av särvux till mycket stor del blir behovsstyrd. Kurser i särvux ges ofta i form av enskild undervisning. Det är då intressant att notera att antalet timmar per elev endast uppgår till cirka 2,0 (, 1996c). Om denna siffra är giltig för samtliga veckor under läsåret torde en deltagare erhålla 65-70 timmars undervisning . I vilken utsträckning en sådan under- visning är att betrakta som pedagogisk verksamhet eller uppehållan- de verksamhet torde kunna diskuteras. Kursutbudet i den kommunala vuxenutbildningen på gymnasial nivå överensstämmer fullt ut med gymnasieskolans kursutbud, bortsett från att utbildning i estetisk verksamhet, estetiska ämnen, idrott och hälsa, specialidrott samt schack inte får erbjudas. Inte heller får spe- cialarbete förekomma. Inom folkbildningen finns inte motsvarande restriktioner. Tvärtom utgör estetiska ämnen ofta en profil hos många folkhögskolor, såväl på de långa kurserna som inom efter- gymnasiala yrkesinriktade utbildningar. Många komvuxskolledare har beklagat att estetiska ämnen inte kan erbjudas i den kommunala vuxenutbildningen (SOU 1996:188). De framhåller deltagarnas behov av att få arbeta med båda hjärnhalv- orna, att via estetiska ämnen kunna utveckla ett mer flexibelt och kreativt tänkande, etc. I kapitel 11 behandlas dessa frågor ytterligare. Det kan givetvis ifrågasättas om inte vuxna kan ha behov av andra utbildningar – och därmed andra nationellt fastställda kurser – än ungdomar. Många enheter upplever att ett av de största problemen med det gemensamma kursutbudet är avsaknaden av korta yrkesin- riktade/yrkesförberedande eller rent av yrkesintroducerande kurser, speciellt för vuxna (SOU 1996:188). Det kan också behövas spetsut- bildningar på gymnasial nivå inom olika yrkesområden. Det går gi- vetvis att utveckla sådana kurser som lokalt fastställda kurser, men de ger ju inte samma status och sprids inte på samma sätt som natio- nellt fastställda. Ett annat problem är att vuxna med exempelvis naturvetenskaplig inriktning ofta önskar något slags humanistisk baskurs och tvärtom att vuxna med inriktning mot samhällsvetenskap eller humaniora gärna skulle vilja komplettera med en naturvetenskaplig kurs, som till sitt omfång kanske skulle stanna vid 60–100 gymnasiepoäng is- tället för exempelvis biologi A, fysik A och kemi A, vilka samman- lagt motsvarar 280 gymnasiepoäng. Några sådana kurser finns inte. Det torde inte heller vara förenligt med föreskrifterna i förordningen Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 131 om vuxenutbildning att inrätta sådana kurser som lokala kurser. Förordningen medger inte att andra kurser än yrkeskurser på gymnasial nivå får delas upp i delkurser. Ytterligare ett annat problem är kopplat till olika former av upp- dragsutbildning. Företagen vill gärna ha exempelvis en del svenska, en del engelska och/eller en del matematik – dock inte hela kurser. Dessa delar köper man och de anställda får sin utbildning. Det är där- emot i praktiken omöjligt för deltagarna att få tillgodoräkna sig dessa kunskaper i reguljär utbildning i vuxenutbildning. Om istället kurserna i de allmänna ämnena – på samma sätt som re- dan nu är fallet för kurser i yrkesämnen – skulle kunna delas upp i delkurser, så skulle problemet kunna lösas (SOU 1996:188). Arbets- givaren kan köpa en delkurs och individen kan i reguljär vuxenutbildning läsa in återstående delkurser och få betyg på en hel kurs, om han eller hon så önskar. har yrkesutbildningen minskat kraftigt inom den kommunala vuxenutbildningen. Det beror dels på att yrkesutbild- ningen prioriterats ner, dels på att det regionala samarbetet i stort sett upphört sedan länsskolnämnderna försvunnit, dels ock på att inter- kommunala ersättningar blivit en av de första kommunala bespa- ringsområdena inom vuxenutbildning. Systemet med in- terkommunal ersättning hade i praktiken upphört att fungera. Gymnasial vuxenutbildning för utvecklingsstörda kan erbjudas i alla ämnen som får förekomma på ett nationellt program inom gym- nasiesärskolan med undantag av idrott och hälsa. Estetiska ämnen utgör inte något undantag. Verksamheten är av mindre omfattning. Ämnena är också inom denna skolform uppdelade i kurser och kan läggas ut på sätt som bäst passar den enskilde deltagaren/gruppen. Även i den gymnasiala vuxenutbildningen för utvecklingsstörda är antalet timmar per deltagare extremt lågt, 2,1 (, 1996c). Det torde vara svårt att inom denna ram genomföra en peda- gogisk utbildningsverksamhet. Kurser på gymnasial nivå är vanliga inom folkhögskolans värld . De långa allmänna kurserna – som omfattar studier och ger grundläggande behörighet till högskolestudier – jämförs inte säl- lan av skolorna själva i sina kursprogram med de gymnasiala pro- grammen inom de kommunala skolformerna, exempelvis med social eller samhällsvetenskaplig-humanistisk inriktning, naturvetenskap- lig fördjupning och medieinriktning. De kan också vara mer profile- rade mot områden som saknar direkt motsvarighet i gym- nasial utbildning, exempelvis mot miljö, friskvård, ekologi eller es- tetik. Endast om de allmänna kurserna ska ge studieomdömen finns 132 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik vissa krav från statens sida på tidsomfång och kursinnehåll. Folk- högskolan erbjuder också allmänna kurser eller mindre som i huvudsak ligger på gymnasial nivå. Det kan vara allmänna kurser profilerade som Rättvisa och Miljölinje, Bibellinje, Miljö och Trädgårdslinje eller Dramalinje. Direkt yrkesinriktade kurser på gymnasial nivå och påbyggnads- nivå (motsvarande) förekommer i begränsad omfattning på folkhög- skolorna. Det kan då handla om en utbildning till församlingspeda- gog, en journalistlinje eller kurs i kooperation och folkbildning för spansktalande, samtliga ettåriga utbildningar. Det kan också handla om tvååriga fritidsledarutbildningar, idrottsledarutbildningar och dramapedagogutbildningar. Behovet av förändringar av folkhögskolornas utbud reglerar sig självt – så länge kursen är attraktiv är den bra och när sökandeström- men sinar är det för förändring. Detta gäller givetvis också den kommunala vuxenutbildningen, som för sitt utbud kan välja olika al- ternativ bland nationella kurser eller utveckla lokala kurser. Föränd- ringarna klarar både folkhögskolor och komvuxenheter själva – nå- got hindrande regelsystem finns inte. Påbyggnadsutbildningar inom vuxenutbildning syftar till att ge vuxna en sådan utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. De kan vara nationellt eller lokalt fast- ställda. har utarbetat en ramtimplan för lokala utbildning- ar (SKOLFS 1995:34, ändrad 1996:2), i vilken anges att sådana ut- bildningar ska omfatta 800–1200 gymnasiepoäng, varav högst 400 gymnasiepoäng får vara kurser på gymnasial nivå. En nationell påbyggnadsutbildning – Teknikerutbildningen – ger alltid den anordnande kommunen rätt till ersättning – interkommu- nal ersättning – om den anordnas enligt föreskrifter för denna utbildning. Om en studerande söker och blir antagen till denna kurs, så är alltså den studerandes hemkommun skyldig att betala in- terkommunal ersättning. Övriga nationella och lokala påbyggnads- utbildningar kan ge rätt till interkommunal ersättning om den anord- nande kommunen finns med på den förteckning över kommuner som återfinns som bilaga 2 till förordningen om vuxenutbild- ning. I denna förteckning anges också för hur många årsstudieplatser kommunen har rätt att få interkommunal ersättning. I övrigt förelig- ger inte någon skyldighet för hemkommunen att betala interkommu- nal ersättning – och vanligtvis gör den inte det heller. Påbyggnadsutbildningarna inom vuxenutbildning har Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 133 kraftigt minskat i omfattning. Detta beror dels på att alla gamla ut- bildningar upphävdes och att få nya nationella utbild- ningar tillskapats, dels på att den sökandes hemkommun sällan med- ger den anordnande kommunen interkommunal ersättning. I vissa speciella fall kan också anvisningar om folkbok- föringsort alternativt dubbelbosättning verka hindrande. En studiecirkel i ett studieförbund bildas i idealfallet när ett antal människor samlas kring ett speciellt tema, som de vill studera. Så är ingalunda självklart förhållandet. I olika kurskataloger för höst- res- pektive vårtermin bjuder studieförbunden ut ett utbud av cirklar, som man av erfarenhet vet kommer att dra till sig intresserade. Det finns dock – det ska betonas – cirklar som spontant uppstår ur män- niskors förenade intresse, exempelvis vissa musikcirklar, hantverks- cirklar och dramacirklar. Många cirklar gränsar till eller befinner sig på gymnasial nivå, exempelvis vissa litteraturcirklar, språkcirklar och naturvetenskapliga cirklar. Såväl folkhögskolan – när det gäller långa kurser och yrkesinriktade kurser – som den kommunala vuxenutbildningen har varit mycket låsta till begrepp som läsår och terminer . Kursen har börjat vid må- nadsskiftet augusti/september eller och slutat eller början/mitten av juni. Även studiecirkelverksamhe- ten avtar kraftigt på så kallade lovtider. har en viss förändring skett i så måtto att en del sådan kursverksamhet kunnat äga rum även (SOU 1996:188). Som ett exempel kan nämnas att en av gymnasiekurserna i matematik (Ma B) lästes in på vid komvuxenheten i . En annan enhet () redovisar dels ett antal kurser inlästa under som- maren, dels en samverkan med i kommunen på så sätt att behörigheter till läses in av antagna men ej helt behöriga lärarkandidater. Folkhögskolorna har ofta särskilda korta kurser på somrarna, exempelvis i data, estetiska ämnen, friluftsliv och friskvård samt särskilda kurser för pensionä- rer. Som en följd av olika satsningar – exempelvis kurser för arbetslö- sa och senast – har fler och fler studerande blivit heltidsstuderande och vill studera eller tvingas till det på grund av barnomsorgens öppethållande. Utbildning på kvällstid har successivt minskat i omfattning – såväl i absoluta tal som 134 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik Det vill också synas som om tendensen till minskat kursutbud på kvällstid är stabil. Det betyder att vuxna människor som har arbete ges mindre och mindre möjligheter till behörighets- givande studier på fritid. Detta kan dock i många fall kompenseras av den växande distansutbildningen. Den kommunala vuxenutbildningens motsats är studiecirkeln som lever upp just och , även om cirklarna ökat i omfattning , då exempelvis arbetslösa erhöll heltidsutbildning i studieförbundens regi. En kurs kan läggas ut över hela terminer eller delar av dem – kon- centreras mer eller mindre. Ett av de signifikanta dragen i vuxenutbildning har varit och är fortfarande koncentrationsläsning . En utvecklad koncentrationsläsning ger flera fördelar, exempelvis: en kurs kan snabbt läsas in, vilket är en fördel för studerande som endast vill/behöver läsa en eller ett mindre antal kurser den studerande – även den heltidsstuderande – kan koncentrera sig på ett fåtal kurser i taget koncentrationen på ämnets helhet blir mer markant även studerande som endast läser ett fåtal ämnen kan lösa sin stu- diefinansiering genom heltidsstudier. Avigsidor med alltför extrem koncentrationsläsning kan vara att deltagare, som på grund av exempelvis sjukdom eller barn- passning tvingas vara borta eller mer snabbt kommer ef- ter i studierna och har svårt att hinna ifatt att kunskaperna inte befästs ordentligt om inte arbetssätt och ar- betsformer noga anpassats till denna studieform