sou · GMB3163 · 1999-01-01 00:00:00 — cessen oavsett om det gäller rehabilitering eller beslut om sjukbi- drag/förtidspension. Värst är det för den försäkrade som i vissa fall t o m kan känna sig förnedrad i mötet med handläggaren. Då vi har en samordnande roll i rehabiliteringsprocessen är det av stor vikt att vi känner till andra myndigheters verksamhet och målsättningar . Vi måste också respektera andra yrkesgruppers kompetens och känna förståelse för att de liksom vi har olika re- striktioner att ta hänsyn till. I projektets kontakter med olika rehabiliterare och vid dialogkonferenserna framkommer att denna förståelse och respekt inte alltid är för handen. Det brister också ibland i kunskaperna om vilket uppdrag andra myndigheter har och vilken kompetens där finns. Självklart gäller denna problema- tik även i omvänd ordning. Ett exempel på detta är den regionala överenskommelsen mellan och länsarbetsnämnden. På grund av bl a skilda målsättningar mellan myndigheterna, oklara definitioner och bris- tande förankring råder fortfarande viss oenighet mellan myndig- heterna om hur de arbetslösa sjukskrivna ska rehabiliteras. Vid projektgruppens kontakter med rehabhandläggarna och dia- logkonferenserna har det framförts synpunkter på styrningen och ledningen av rehabiliteringsarbetet. Detta har gällt bristande styr- ning och uppföljning av kontorsledningen om hur rehabiliterings- resurserna används. Att information från ledningsträffar, tema- dagar, funktionsträffar m m inte förs vidare i den utsträckning som är önskvärt. Att överenskomna handlingsplaner inte genomförs och ibland inte ens är kända ute på kontoren. Från handläggarna efterfrågas också tydligare prioriteringar från kassaledningens sida. Det tycks således finnas ett ganska stort behov av att man från ledningens sida blir mer aktiv inom rehabiliteringsområdet. Utan styrning och stöd från ledningen känner sig rehabiliterarna övergivna och har svårt att både förstå sin roll och känna säkerhet i sitt arbete. En annan källa till irritation hos handläggarna är de och kvalitetsgranskningar som genomförs. Här är det synnerligen viktigt att dessa motiveras på ett tydligt sätt så att handläggarna ser att dessa ger något tillbaka i utvecklingsarbetet. Uppföljningar och granskningar ska av medarbetarna upplevas som en del av en lä- rande organisation. Kritiken avser också det sätt på vilket uppfölj- ningarna görs. Allt för mycket tid går åt att registrerar och doku- mentera. Behovet av ett välfungerande teknikstöd är uppenbart. Vid projektets kontakter med handläggarna och i samband med dialogkonferenserna har det framförts synpunkter på resursfördel- ningen till ohälsoområdet och i synnerhet rehabiliteringsarbetet. Man anser att vid de genomförda personalminskningarna har reha- biliteringsområdet drabbats särskilt hårt. Inte bara genom själva neddragningarna utan också genom att en del handläggare som saknar den rätta kompetensen omplacerats till rehabiliteringsom- rådet. Enligt Malmöhuskassans årsredovisning svarade verksamhetsområdet 2. Åtgärder mot ohälsa för av de totala administrationskostnaderna. Motsvarande andel var 1996 och 1994/95 . Som ovan nämnts finns betydande kritik mot befintligt teknikstöd inom ohälsområdet. Detta upplevs mer som en belastning än som ett stöd i arbetet. Som ett tydligt exempel på teknikproblemen kan Lokala S nämnas. Ett betydande problemområde - och ett känsligt sådant - är kom- petensfrågan . Relativt många saknar tillräckliga grundläggande förutsättningar för att arbeta med rehabilitering. Hur många vet vi inte då kravprofil har saknats och några utvärderingar inte är ge- nomförda. I granskningar av rehabiliteringsärenden framkommer bl a bristande förmåga att fatta beslut rörande sjukpenningrätt, förtidspension m m. Det saknas även tillräckliga försäkrings- mässiga baskunskaper inom de olika försäkringsområdena vilket hämmar förmågan att se till helhetsbilden. Ett antal handläggare som arbetar med rehabilitering har inte erhållit tillräcklig grundut- bildning inom ohälsoområdet. Det finns även brister i den pedago- giska förmågan. Skälen till detta är många. Omfattande omplaceringar genomför- des vid genomförandet av den s k Kampen mot ohälsan, senare tids personalminskningar har medfört omplaceringar och kritiken mot ohälsoarbetet har varit stark. Allt detta har bidragit till de pro- blem vi har inom kompetensområdet. Det har dessutom sak- nats tydliga kravprofiler för vilken typ av kompetens som krävs för att fungera som rehabiliteringshandläggare. Ett fjärde problemområde, och som till viss del är kopplat till kompetensfrågan, är arbetssätt och arbetsmetodik . Detta är inte särskilt förvånande då det, i motsats till den medicinska rehabilite- ringen, saknas konsensus om vilka metoder som ska användas vid olika situationer. Här krävs utvecklingsarbete både lokalt, regio- nalt och centralt. Vi behöver också bli bättre på att initiera forsk- ning och ta tillvara den forskning som trots allt finns inom om- rådet. Mer anmärkningsvärt är dock att vi också uppvisar brister i den försäkringsmässiga och förvaltningsrättsliga handläggningen. En- ligt RFV:s, Statskontorets och våra egna uppföljningar framkom- mer brister i dokumentationen av beslutsunderlagen. Vi har, enligt JO, brister i vår informationsskyldighet till de försäkrade. Otill- räckliga sgi-utredningar har medfört felaktiga sgi-placeringar. Vi är otydliga i kommunikationen med den försäkrade och ibland då- liga på att ställa krav på försäkrade och arbetsgivare, i de fall när detta är befogat. En fråga som har uppmärksammats i analysen är hur vi utnyttjar möjligheterna till köp av tjänst. I takt med att förutsättningarna att lyckas i rehabiliteringsarbetet försämrats uttnyttjas möjligheten till köp av tjänst allt mindre. Dessutom har köpen ändrats till färre aktiva åtgärder och fler utredningar. Vi vet dessutom för lite om vilka som får del av insatserna och vilket resultat de leder till. I rehabiliteringsarbetet är, vid sidan av den försäkrade, arbetsgiva- ren vår viktigaste resurs. I vår analys har bl a följande problemom- råden identifierats (Bilaga 3): då kassan konstaterar att en försäkrad klarar annat arbete men inte den ordinarie anställningen, sägs ofta den försäkrade upp eller tvingas att säga upp sig själv det finns kunskapsbrist hos arbetsgivaren om vinsterna med re- habiliteringsarbetet större arbetsgivare börjar bli centralstyrda med dålig struktur på rehabiliteringsarbetet som följd - närheten lokalt saknas De senaste årens ganska starka kritiska röster mot vårt sätt att ar- beta inom rehabiliteringsområdet har negativt påverkat det enga- gemang och den stolthet handläggarna har känt för sitt arbete. Detta påverkar givetvis förutsättningarna för att göra en bra insats i sitt arbete. I en del fall har handläggaren inte tillräcklig förståelse eller respekt för den lagstiftning som styr handläggningen. Det före- kommer i enstaka fall att handläggaren ser rehabiliteringsärendet mer som en privat affär mellan sig och den försäkrade än som en process omgärdad med lagstadgade rättigheter och skyldigheter både för den försäkrade och handläggaren. Ett av projekten inom inom ohälsoområdet har som syfte att studera vilka orsaker som finns till varför lagstiftningen inte följs. Fakto- rer som otydlig lagstiftning, bristande kunskaper och förståelse hos handläggaren men även eget tyckande kan här spela in. får ibland kritik för hur vi fördelar våra rehabi- literingsinsatser och hur vi drar in sjukpenningrätten (bl a i studie av A Hetzler). Det är synnerligen viktigt att våra personliga värde- ringar inte styr vårt professionella arbete. Syftet med analysen har, enligt direktiven, varit att kritiskt granska ohälsoarbetet och rapporten präglas därför av problemen inte av förtjänsterna. Det är viktigt att vi ser på problemen som förbätt- ringsområden. Vi får inte inta en försvarsattityd där vi inte vill se de problem som faktiskt finns. Men det är också viktigt att vi framhåller de positiva delarna i arbetet. Samordnar rehabiliteringen till ett stort antal individer. Ger ersättning till individer med behov. Gott samarbete med myndigheter och arbetsgivare Tendenser till förbättrad kvalitet. Finns fortfarande många engagerade och kompetenta medarbetare. Det är ännu för tidigt att ta definitiv ställning till vilka problemom- råden som är de mest centrala att åtgärda. Projektgruppens analys ska först kompletteras med enhetschefernas synpunkter och med resultatet av analysen inom effektivitets- och kvalitetsprojektet . Utifrån den analys vi genomfört vill vi dock särskilt framhålla några problemområden som strategiska. Ska vi lyckas med att finna nya metoder och arbetssätt för att effektivisera ohälsoarbetet bör vi kraftsamla kring följande fyra områden: Förhållningssätt gentemot den försäkrade Aktivare stöd och styrning från ledningen på alla nivåer Vår erfarenhet av genomförande av handlingsplaner visar att det är svårt, för att inte säga omöjligt, att genomföra allt för många akti- viteter. Vi menar därför att de föreslagna fyra områdena genom- förs stegvis . kommer samtliga lokalkontor att analysera ärendeprocesser inom ohälsoområdet. Analyserna ska presenteras vid Work-shop . Vad som där framkommer ska komplettera vår analys. Vi ska då dessutom pre- sentera vår analys för samtliga rehabiliteringshandläggare och på något sätt inbjuda till synpunkter på kommande handlingsplan. För att komplettera processanalysen ska vi inom projektets ramar genomföra en analys av hur den enskilde rehabiliteringshandlägga- ren använder sin tid i arbetet. Vi ska låta 20 handläggare föra de- taljerad dagbok över sina aktiviteter under en slumpmässigt utvald arbetsdag.