sou · GMB3160d2 · 1999-01-01 00:00:00 — I extrema fall, såsom efter den senaste krisen, kan bristande dokumentation leda till att brottsutredningar och skade- ståndsprocesser försvåras. Kommittén anser att det finns fog för ett lagfäst krav på att beslut om engagemang skall dokumenteras på ett sådant sätt att underlaget för be- slutet och beslutets tillkomst redovisas. Med engagemang avses beslut om kredit samt om att ingå avtal om leasing eller factoring eller beslut om liknande förpliktelser för företaget. De för bankerna föreslagna bestämmelserna rörande kreditport- följens sammansättning och kreditprövningens organisation finner kom- mittén inte erforderligt att införa för kreditmarknadsföretagen. Rörelseregler för kreditmarknadsföretag 521 Kommitténs förslag: Bestämmelsen om jävskrediter skall avskaffas, både för kreditmarknadsbolag och för kreditmarknadsföreningar. För kreditmarknadsbolag skall i stället bestämmelserna om penninglån i 12 kap. 7 § aktiebolagslagen gälla. Som undantag från vad som föreskrivs i den bestämmelsen skall dock gälla att kredit- marknadsbolag kan ge penninglån till styrelseledamot, verkställande direktör och annan anställd i bolaget eller i ett annat bolag i samma koncern samt till vissa närstående till nämnda personer om det sker på samma villkor som kreditmarknadsbolaget normalt tillämpar. För kreditmarknadsföreningar skall de allmänna principerna i lagen om ekonomiska föreningar tillämpas, vilket innebär att det inte finns nå- got generellt låneförbud. Bestämmelserna om jävskrediter i bankrörelselagen och lagen om finansieringsverksamhet är i huvudsak likadana. Bestämmelsen infördes på detta område genom lagen om kreditmarknadsbolag, genom vilken kreditaktiebolagslagen och finansbolagslagen fördes samman och omar- betades. hade, för de bolag som reglerades i de sist nämnda lagarna, det nedan behandlade låneförbudet i aktiebolagslagen gällt. I avsnitt 11.5.4 går kommittén igenom bakgrunden till och motiven för en bestämmelse av det här slaget på bankområdet samt föreslår en mer om- fattande utformning för bankerna. För aktiebolag i allmänhet gäller ett generellt låneförbud (12 kap. 7 § ABL) för lån till aktieägare, styrelseledamot och verkställande direktör i aktiebolag samt vissa till dem uppräknade närstående. Vissa undantag finns bl.a. för lån till små aktieägare i bolaget. Vidare finns i samma paragraf ett förbud för aktiebolag att lämna lån i syfte att gälde- nären eller honom närstående skall förvärva aktier i bolaget eller annat bolag i samma koncern. Även från detta förbud finns vissa undantag. Lagen om finansieringsverksamhet undantar kreditmarknadsbolag från tillämpningen av hela 12 kap. 7 § ABL. I aktiebolagslagen finns vidare en bestämmelse som säger att styrel- seledamot eller verkställande direktör inte får handlägga fråga rörande avtal mellan honom och bolaget. Inte heller får han handlägga fråga om avtal mellan bolaget och tredje man, om han i frågan har väsentligt intresse, som kan vara stridande mot bolagets (8 kap. 10 § ABL). I lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar (som gäller för kredit- marknadsföreningar) finns inga begränsningar för medlemmar, styrelse- ledamöter, verkställande direktör eller andra att låna från föreningen. 522 Rörelseregler för kreditmarknadsföretag lagen finns dock en bestämmelse som helt motsvarar den ovan behandla- de jävsbestämmelsen i 8 kap. 10 § ABL (6 kap. 10 § FL). har i betänkandet "Vinstutdelning i aktiebo- lag" (SOU 1997:168) föreslagit nya regler för lån till aktieägare och le- damöter av bolagsorganen. Kommittén anför att regler om lån från bola- get till den aktuella kretsen bör ses som en del av lagens kapital- skyddsregler och den bärande tanken bör vara att förbjuda sådana lån som riskerar att försvaga skyddet för borgenärskollektivet. föreslår därför att det nuvarande låneförbudet ersätts av en bestämmelse med innebörd att aktiebolag får lämna penninglån till den aktuella personkretsen under förutsättning att de utlånade medlen skulle ha kunnat betalas ut i form av vinstutdelning och att betryggande säkerhet ställs för lånet. Betänkandet bereds inom Justi- tiedepartementet. har i betänkandet Aktiebo- lagets kapital (SOU 1997:22) behandlat penninglån i syfte att gäldenä- ren eller denne närstående skall förvärva aktier i bolaget. Banker anses böra undantas från det aktiebolagsrättsliga låneförbudet eftersom det anses främmande att ledande personer i banken inte skall kunna anlita bankens kredittjänster. I frånvaro av någon specialbestäm- melse för dessa personers lånevillkor skulle allmänna soliditetsregler och liknande (t.ex. angående riskhantering, intern kontroll, kreditportföljens sammansättning och stora engagemang) begränsa möj- ligheten till alltför stora lån på förmånliga villkor till den aktuella kret- sen. Kommittén konstaterar i avsnitt 11.5.4 att de allmänna reglerna i stort är tillfyllest ur ett soliditetsperspektiv men finner också att det be- hövs speciella jävsregler ur ett förtroendeperspektiv. Kommittén finner att detta förtroendeargument inte har sådan bärkraft vad gäller kreditmarknadsföretagen att en motsvarande bestämmelse bör behållas för dem. I frånvaro av en kreditjävsbestämmelse eller annan specialbestäm- melse gäller för kreditmarknadsbolagen det aktiebolagsrättsliga låneför- budet men för kreditmarknadsföreningarna finns ingen motsvarande be- stämmelse. Som konstaterats även på banksidan är allmänna soliditets- regler och liknande i stort sett tillräckliga för att begränsa möjligheten för den aktuella personkretsen att låna pengar på ett sådant sätt att det äventyrar kreditmarknadsföretagens soliditet. Till detta kommer det skydd som de associationsrättsliga jävsbestämmelserna utgör. Detta in- nebär att det inte heller behövs någon speciell lånebestämmelse för att tillgodose soliditetsintresset i kreditmarknadsföretag. Rörelseregler för kreditmarknadsföretag 523 Som grundprincip bör gälla att de allmänna associationsrättsliga regler- na bör gälla om det inte finns goda skäl att göra avsteg från dem. Kom- mittén utgår därför fortsättningsvis från de allmänna bestämmelserna i aktiebolagslagen och lagen om ekonomiska föreningar. Kommittén gör vidare den bedömningen att ett införande av för- slag inte innebär att kommitténs ställningstagande rörande låneförbudet behöver omprövas. Som nämnts är ett skäl för att det aktiebolagsrättsliga låneförbudet inte skall upprätthållas för kreditmarknadsbolag att det anses främmande att ledande personer i bolaget inte skall kunna anlita bolagets kredit- tjänster. Låneförbudet gäller som nämnts endast aktieägare, styrelse- ledamöter och verkställande direktör samt närstående till dessa. När det gäller de andra tjänster som kreditmarknadsbolag erbjuder finns inte – varken i gällande rätt eller i aktiebolagslagen – hinder att avtal om dessa ingås med personer i ledande ställning eller närstående. De allmänna jävsbestämmelserna gäller dock. Kommittén anser det rimligt att styrel- seledamöter och verkställande direktör i ett kreditmarknadsbolag inte skall behöva vända sig till konkurrerande företag för att t.ex. låna till förvärv av en bostad. Inte heller styrelseledamöter eller verkställande direktör i andra företag som ingår i samma koncern som ett kreditmark- nadsbolag skall behöva vända sig till konkurrerande företag. För övriga anställda i koncernen finns inget låneförbud om inte den anställde samti- digt är aktieägare i ett koncernbolag. Undantaget från låneförbudet bör utformas så att de undantagna personerna ges rätt att låna på samma villkor som kreditmarknadsbolaget normalt tillämpar. Även de som är gifta eller lever samman under äktenskapsliknande former med någon i den aktuella gruppen bör undantas. Ett undantag från aktiebolagslagens bestämmelser bör därför göras i dessa avseenden. Kommittén noterar att det undantag från tillämpningen av hela 12 kap. 7 § ABL som görs i 3 kap. 10 § lagen om finansieringsverksamhet har den effekten att inte heller förbudet att låna från bolaget för förvärv av aktier i bolaget gäller för kreditmarknadsbolag. Kommittén utgår från att detta inte är avsikten med undantaget och anser att 12 kap. 7 § ABL även i denna del bör gälla för kreditmarknadsbolag. Kommittén föreslår att reglerna om låneförbud i skall gälla även för kreditmarknadsbolag. Ett undantag görs dock för penninglån till styrelseledamot, verkställande direktör och anställd i kreditmarknadsbo- lag eller i annat bolag i samma koncern eller närstående till dem, om det sker på samma villkor som kreditmarknadsbolaget normalt tillämpar. Hur det sist nämnda kravet är avsett att tolkas utvecklas i avsnitt 11.5.4. När det gäller kreditmarknadsföreningarna ser kommittén inga hinder för att de allmänna principerna i lagen om ekonomiska föreningar till- 524 Rörelseregler för kreditmarknadsföretag Enligt denna saknas ett generellt låneförbud eftersom detta av associationsrättsliga skäl inte ansetts erforderligt. Kommittén gör utifrån sina utgångspunkter bedömningen att de skyddsregler som kommittén föreslår för kreditmarknadsföretags soliditet är tillräckliga utan låneför- bud för kreditmarknadsföreningar. 15Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag – kontroll- och ingripandemöjligheter I detta kapitel behandlas tillsynen av kreditmarknadsföretag, dvs. tillsy- nen av svenska aktiebolag och ekonomiska föreningar som har fått Fi- nansinspektionens tillstånd att driva finansieringsrörelse. I avsnitt 7.5.1 redogör kommittén för den föreslagna legaldefinitionen av begreppet finansieringsrörelse. Kommittén har i avsnitt 12.1 redogjort för det nära samband som en- ligt kommitténs uppfattning råder mellan tillsyn och rörelseregler och utifrån det dragit upp riktlinjer för hur tillsynen av banker bör bedrivas. Samma synsätt gör sig gällande i detta sammanhang. Ändamålet bakom rörelsereglerna avseende kreditmarknadsföretag bör prägla inriktningen på tillsynen av dessa företag. Kommittén har konstaterat att det finns ett behov av att genom sär- skilda regler skydda kapitalförsörjningssystemets funktionsförmåga där- för att många skyddsvärda verksamheter kan slås ut på grund av att fallissemang i ett institut kan dra med sig andra institut (se avsnitt 7.3). Det är emellertid inte praktiskt möjligt att exakt peka ut de institut som utgör potentiella smittkällor – vilkas verksamhet ju inte behöver vara skyddsvärd i sig – och särskilt reglera dessas verksamhet. Lagstif- taren får därför nöja sig med att skapa regler som syftar till att åtminsto- ne de institut som erbjuder tjänster som är av betydelse för kapitalför- sörjningen skall vara motståndskraftiga mot fallissemang i andra institut och mot makroekonomiska störningar. Eftersom dessa systemrisker är mindre på finansieringsområdet än på bankområdet kommer rörelsereg- lerna och därmed tillsynen att bli delvis annorlunda på detta område jäm- fört med vad som föreslagits gälla beträffande banker. Mot bakgrund härav koncentreras genomgången i detta kapitel främst till skillnaderna mellan tillsyn av kreditmarknadsföretag och tillsyn av banker. På samma sätt som när det gäller banker är det de grundläggande rö- relsereglerna som kommer att prägla inriktningen på tillsynen av kredit- marknadsföretag, nämligen bestämmelserna i 3 kap. 1-3 §§ lagen om 526 Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag......... finansieringsrörelse om kapitalstyrka, riskhantering och genomlysbarhet. Med hänsyn till att systemriskerna är mindre och av något annan karak- tär på finansieringsområdet än på bankområdet får dessa bestämmelser en i viss mån annorlunda innebörd än på bankområdet, vilket kommer att utvecklas närmare i det följande. Eftersom beviljande av tillstånd att driva finansieringsrörelse förut- sätter bedömningar som ligger den löpande tillsynen nära behandlas till att börja med auktorisation av kreditmarknadsföretag i avsnitt 15.2. Därpå anges i avsnitten 15.3 och 15.4 riktlinjerna för tillsynen av kre- ditmarknadsföretag och finansieringssektorn. I avsnitten 15.5 och 15.6 redogörs för kontroll- respektive ingripandemöjlig- heter på detta område. I avsnitt 15.7 behandlas reglerna om ägar- prövning inom ramen för den löpande tillsynen och slutligen berörs i av- snitt 15.8 överklagandemöjligheterna i korthet. Kommittén behandlar endast tillsynen över svenska kreditmarknads- företag. och finansiella institut (så som dessa institut defi- nieras i 1 kap. 1 § första stycket 5 och 6 lagen om finansieringsverksam- het) som är auktoriserade i ett annat EES-land än men utövar verksamhet här genom en filial eller genom direkt tillhandahållande av tjänster, s.k. gränsöverskridande (cross border) verksamhet, står i första hand under tillsyn av hemlandets tillsynsmyndighet. har dock, i samma hänseenden som när det gäller utländska banker, vis- sa skyldigheter samt ingripandemöjligheter när det gäller dessa institut, se avsnitt 12.1. De särskilda regler som kan gälla vid tillsynen av kreditmarknads- företag med finansiella problem och i konkurs behandlas inte i detta sammanhang. Kommittén avser att återkomma till dessa frågor i slutbe- tänkandet. Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag........ Kommitténs förslag: Vid tillståndsprövningen krävs dels att den pla- nerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven i 3 kap. 1-3 §§ förslaget till lag om finansieringsrörelse på kapitalstyrka, risk- hantering och genomlysbarhet, dels att det kan antas att den som kommer att ha ett kvalificerat innehav i företaget inte motverkar att företagets rörelse drivs på ett sätt som är förenligt med 3 kap. 1-3 §§. Det nuvarande sundhetsbegreppet slopas. Grunderna för tillståndsprövningen enligt gällande rätt återfinns i 2 kap. 1 § lagen om kreditmarknadsföretag. På samma sätt som när oktroj skall beviljas sker bl.a. en ägarprövning och en ledningsprövning (se avsnitt 12.3.1) inom ramen för tillståndsprövningen. Prövning i dessa hänseenden sker även under den löpande tillsynen (se avsnitten 15.6.2 och 15.7). Tillståndsprövningen i övrigt är i huvuddrag densamma som den som sker när oktroj skall beviljas. Detta innebär att Finansinspektio- nen bl.a. skall pröva om den planerade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på en sund verksamhet. I avsnitt 14.4 har kommittén redogjort för vad den nuvarande s.k. sundhetsbestämmelsen i 1 kap. 4 § lagen om finansieringsverksamhet innebär och föreslagit att detta krav skall slopas. De skäl som där anförs för att avskaffa sundhetsbestämmelsen gör sig även gällande i detta sammanhang när det gäller hänvisningarna till "sund verksamhet" och "sund utveckling av verksamheten i företaget". Kommittén föreslår att dessa hänvisningar bör slopas och ersättas av hänvisningar till de grundläggande rörelsereglerna i 3 kap. 1-3 §§ förslaget till lag om finansieringsrörelse. Vad som hädanefter skall bedömas i denna del är huruvida den plane- rade rörelsen kan antas komma att uppfylla kraven på kapitalstyrka, riskhantering och genomlysbarhet samt huruvida det kan antas att de som kommer att ha ett kvalificerat innehav i företaget inte kommer att motverka en utveckling av rörelsen i enlighet med dessa krav. De grundläggande rörelsereglerna har givetvis samma innebörd i detta sam- manhang som vid den löpande tillsynen (se avsnitten 15.3 och även 14.2 och 14.3). 528 Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag......... Kommitténs förslag: skall ha tillsyn över att finansieringsrörelse drivs enligt lagen om finansieringsrörelse, andra författningar som särskilt reglerar kreditmarknadsföretag samt före- tagets bolagsordning eller stadgar. uppdrag är att utöva tillsyn i enlighet med den före- slagna bestämmelsen, som innebär att inspektionen skall ha tillsyn över att finansieringsrörelse bedrivs i enlighet med lagen om finansieringsrö- relse, andra författningar som särskilt reglerar kreditmarknadsföretag samt företagets bolagsordning eller stadgar. Soliditetsregeln eller regeln om kapitalstyrka i 3 kap. 1 § lagen om fi- nansieringsrörelse sätter i hög grad sin prägel på tillsynsarbetet. Denna bestämmelse är visserligen inte lika långtgående som när det gäller ban- ker men ställer ändå höga krav på när det gäller att göra den mer fria bedömning av ett företags kapitalstyrka som kommit- tén förordar (se närmare härom avsnitt 14.2). För att kunna avgöra om rörelsens art och omfattning är avpassad till kapitalstyrkan måste in- spektionen ha en ingående kännedom om rörelsens samlade risknivå. Längden på företagets finansiering samt rörelsens inriktning och sam- mansättning blir här utslagsgivande. När det gäller kraven i 3 kap. 2 och 3 §§ lagen om finansieringsrörel- se på riskhantering och genomlysbarhet ger det förhållandet att många kreditmarknadsföretag i huvudsak sysslar med endast en typ av verk- samhet upphov till en i viss mån annorlunda situation jämfört med ban- krörelse som i regel är mer diversifierad. Det torde vara något mindre krävande att ha kontroll på en enhetlig rörelse än på en rörelse som om- fattar flera skilda verksamheter. Vad angår riskhanteringen gäller samma grundläggande krav för kre- ditmarknadsföretag som för banker, dvs. att företaget måste kunna mäta, identifiera och kontrollera riskerna. Det bör framhållas att det är av vikt att tillser att företaget har kontroll på den domine- rande verksamheten i de kreditmarknadsföretag som har en ensidig in- riktning på sin rörelse. Möjligheten att jämna ut riskerna mellan olika verksamheter är ju då inte så stor. En rörelse som är starkt exponerad mot en viss del av ekonomin blir vidare mer sårbar för en nedgång inom just den sektorn än en rörelse med större riskspridning. Inspektionen måste ha en nära kännedom om företagets riskhanteringssystem för att kunna avgöra risknivån i rörelsen. Beträffande kravet på genomlysbarhet kan en finansieringsrörelse, vars tillgångar till stor del utgörs av fordringar, vara svår att genomlysa. Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag........ måste därför inrikta sig på att kontrollera att företa- gets riskhanteringssystem tillåter en så god genomlysning som möjligt. Soliditetsregeln samverkar med kraven på riskhantering och genomlysbarhet. Ju mer koncentrerad rörelsen är till en viss del av eko- nomin, desto mer sårbar är rörelsen, vilket skärper kravet på kapitalstyr- kan. Även en rörelse som är svår att genomlysa fordrar mer kapital. De grundläggande rörelsereglerna är alltså nära förbundna med varandra. Tillsynen av kreditmarknadsföretag bör därför bedrivas utifrån ett hel- hetsperspektiv. Kommitténs förslag: skall ha i uppdrag att verka för en sund utveckling av finansieringssektorn. Genom sin tillsyn av kreditmarknadsföretagen får en ingående kännedom om de enskilda företagen och därmed en god över- blick av hela finansieringssektorn. På samma sätt som när det gäller banker är det angeläget att inspektionen tar vara på denna unika kunskap och bildar sig en uppfattning om utvecklingen inom finansieringssektorn ligger i linje med intentionerna bakom lagen om finansieringsrörelse. Det bör därför, utöver den i föregående avsnitt behandlade tillsynsregeln som tar sikte på tillståndet i de enskilda företagen, införas en anvisning till inspektionen om att följa utvecklingen inom hela finansieringssektorn. Angående den närmare innebörden och tillämpningen av den före- slagna bestämmelsen gör sig vad som därom anförts om banker i avsnitt 12.5 gällande även när det gäller kreditmarknadsföretag. Lagen om finansieringsverksamhet erbjuder samma möjligheter som bankrörelselagen att i kraft av tillsynsuppdraget hämta in information om tillståndet i de enskilda företagen. Dessa möjligheter utgörs först och främst av rätt att begära in upp- lysningar från ett enskilt kreditmarknadsföretag (5 kap. 1 § första styck- et lagen om finansieringsverksamhet), rätt att med stöd av bemyndigande från regeringen meddela föreskrifter om en generell rapporteringsplikt för företagen (5 kap. 2 § 1 lagen om finansieringsverksamhet) och rätt att genomföra undersökning hos ett kreditmarknadsföretag när inspek- 530 Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag......... tionen anser det nödvändigt (5 kap. 1 § andra stycket lagen om finansie- ringsverksamhet). Ytterligare kontrollmöjligheter finns genom kreditmarknadsföretags skyldighet att under vissa omständigheter låta upprätta en särskild ba- lansräkning (13 kap. 2 § ABL, 5 kap. 4 a § lagen om finansieringsverk- samhet), rätt att förordna en revisor att med övriga revisorer delta i revisionen av ett kreditmarknadsföretag (5 kap. 5 § la- gen om finansieringsverksamhet) och, när det anses nödvändigt, sam- mankalla styrelsen i ett kreditmarknadsföretag (5 kap. 6 § lagen om fi- nansieringsverksamhet). Kommittén föreslår inte några ändringar av de aktuella kontrollmöj- ligheterna. Det kan noteras att ändringen när det gäller Finansinspektio- nens möjlighet att förordna revisorer i en bank, dvs. att inspektionens skyldighet att förordna revisorer i alla banker slopas och ersätts av en rätt för inspektionen att göra detta (se avsnitt 13.2.2.2), inte behöver övervägas när det gäller kreditmarknadsföretag. Som framgår har in- spektionen en rätt, men inte en skyldighet, att förordna en revisor i kreditmarknadsföretag. I förarbetena motiverades denna be- stämmelse på följande sätt. "Med hänsyn till att de verksamheter som kommer att kräva tillstånd kan vara av mycket skiftande karaktär och omfattning kan det inte förutsättas att förhållandena i varje kreditmark- nads[företag] är sådana att de kräver en av inspektionen förordnad revi- sor. På samma sätt som när det gäller banker kan även vid tillsynen av kreditmarknadsföretag vid behov anlita utomståen- de expertis (se närmare härom avsnitt 13.2.2.3). 207 Se prop. 1992/93:89 s. 226 f. Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag........ 15.6.1Grundläggande bestämmelser om ingripanden mot kreditmarknadsföretag Kommitténs förslag: åläggs att ingripa när ett kreditmarknadsföretag inte driver sin rörelse enligt lagen om finansie- ringsrörelse, andra författningar som särskilt reglerar kreditmark- nadsföretag, bolagsordningen eller stadgarna. Inspektionen får mer differentierade möjligheter att ingripa. För det första får inspektionen vid mindre allvarliga överträdelser förutom möjlighet att utfärda fö- reläggande att vidta åtgärd och förbjuda verkställighet av beslut hädanefter också möjlighet att meddela anmärkning. För det andra får varning ett utsträckt tillämpningsområde som alternativ till återkallelse av tillståndet att driva finansieringsrörel- se, om detta är tillräckligt. Inspektionen får även en uttrycklig möjlig- het att underlåta att ingripa, nämligen om överträdelsen är ringa eller ursäktlig eller om kreditmarknadsföretaget vidtar rättelse. De grundläggande bestämmelserna om ingripanden mot kreditmarknads- företag återfinns i 5 kap. 16 och 17 §§ lagen om finansieringsverksam- het. De innebär att har tillgång till samma sanktionssystem som vid tillsynen av banker. Ingripandegrunderna är vidare desamma som när det gäller bankrörelse (se avsnitt 13.3.1). In- spektionen har möjlighet enligt 5 kap. 24 § lagen om finansieringsverk- samhet att förelägga vite om den meddelar föreläggande eller förbud. har samma möjlighet som när det gäller banker att ingripa mot kreditmarknadsföretag med stöd av 7 kap. 12 § kapital- täckningslagen (se avsnitt 13.3.1). Kommittén erinrar om den genomgång av hur tillämpat de legala möjligheterna att ingripa mot institut som står under tillsyn av inspektionen som återfinns i bilaga 2. Samma skäl som när det gäller banker, dvs. att tillsynsinsatserna skall koncentreras till de från systemstabilitetssynpunkt allvarligaste överträdelserna samt strävan att göra sanktionssystemet mer flexibelt och därmed mer ändamålsenligt, ligger bakom de av kommittén före- slagna ändringarna av de grundläggande bestämmelserna om ingripan- den mot kreditmarknadsföretag.