sou · GMB351d1 · 1999-01-01 00:00:00 — En del av deltagarna har endast registrerats som deltagare inom Mål 3 och i övrigt kvarstått bland de arbetslösa eller deltidsarbetslösa. Detta kan delvis bero på att omfattningen av åtgärderna ibland är liten. /96 utgjorde Mål 3 en mycket liten del av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna och det var först som verksamheten sköt fart (Arbetsmarknadssty- relsen, 1997c). finns av alla aktiva åtgärder inom Mål 3. Utbildningsanordnare i utgångsläget 103 Arbetsmarknadens parter arrangerar en hel del vuxenutbildning för förtroendevalda och medlemmar. LO och TCO ger kurser med fack- ligt perspektiv för förtroendevalda på central nivå. erbju- der de olika förbunden inom LO och TCO och deras respektive lo- kalavdelningar ett mycket stort antal kurser för sina förtroendevalda och medlemmar. TCO:s centrala utbildningar behandlar bland annat arbetsmiljö, juridik och ekonomi och utnyttjades knappt 900 kurs- platser. Den utbildning som bedrivs centralt är på en relativt hög nivå och för en del kurser samarbetar man med universitet och högskolor. Kurserna ger i dessa fall högskolepoäng. För att kunna tillgodogöra sig de centrala kurserna krävs att de förtroendevalda deltagit i den ut- bildning på lägre nivå som ges inom TCO:s 18 förbund. En del av de kurser som LO på central nivå arrangerar ges också i samarbete med universitet och högskolor och för andra kurser an- litar man sina tre egna folkhögskolor. Kurserna behandlar bland an- nat fackets roll, samhällsekonomi, internationella fackliga frågor och arbetsrättsliga frågor. Cirka 4 200 personer deltar i LO:s centrala utbildningar medan betydligt fler deltar i förbundens kurser. De kurser som ges lokalt av de 20 arrangeras ofta i samarbete med ABF på orten. Som grundläggande medlemsutbild- ningar ges kurser med ämnen som arbetsmiljö, kollektivavtal samt rättigheter och skyldigheter på en arbetsplats. bedriver centralt endast arbetsmiljöutbildningar för skyddsombud vid sidan av den rena personalutbildningen för SACO-anställda. Medlemmarna och de lokala förtroendevalda har dock även hos möjlighet att utbilda sig i förbundens regi. 26 förbund ger olika typer av kurser, exempelvis kurser med fackligt perspektiv för förtroendevalda och kurser inom yrkes- utövningen. På arbetsgivarsidan fanns tidigare en omfattande central utbild- ningsverksamhet för medlemmar inom SAF, men denna avveckla- des . Marknaden för utbildningar på bland an- nat ledarskapssidan hade utvecklats och behovet av SAF:s utbild- ningsverksamhet därmed minskat. Dessutom ville SAF inte organisera utbildning som konkurrerande på marknaden med vissa delägarföretags verksamhet. erbjuds SAF:s medlemmar endast att delta i vissa centralt arrangerade seminarier där i första hand miljö-, säkerhets- och försäkringsfrågor diskuteras. De 39 förbunden inom SAF arrangerar dock en hel del kurser, se- 104 Utbildningsanordnare i utgångsläget minarier och konferenser som vänder sig till expertgrupper och spe- cialister inom företagen. Kurserna behandlar exempelvis arbets- miljö, förhandlingsteknik, lönesättning och löneadministration och det hålls också konferenser om aktuella ämnen och branschfrågor av olika slag. Slutligen kan nämnas att det finns partsgemensamma satsningar som bland annat används för utbildningsändamål. Trygghetsfonden (SAF-LO), (SAF-PTK), Stiftelsen för kommuner och landsting är exempel på sådana. På det statliga området finns Förnyelsefonden för organisations- och kompetensut- veckling och som ska förhindra arbetslöshet för de anställda i samband med omorganisation. (SOU 1996:164) På marknaden för vuxenutbildning finns en uppsjö av utbildningsfö- retag. Det statligt ägda är största utbild- ningsföretag och det verkar i konkurrens med både offentliga utbild- ningsanordnare och privata utbildningsföretag. sköttes arbetsmarknadsutbildningen av Skolöverstyrel- sen och gemensamt vid särskilda AMU- Center. Dessa AMU-Center hade då nära nog monopol på att arrang- era arbetsmarknadsutbildning. började de erbju- da länsarbetsnämnderna sina tjänster i konkurrens med andra i enlig- het med lagen om offentlig upphandling. ombildades bolaget av alla AMU-Center och ägnar sig inte bara åt arbetsmarknadsutbildningar. Utbildningarna i privat regi sker inom många ämnesområden. IT- utbildningar, kurser i ekonomi, försäljning eller juridik är vanliga, liksom kurser i ledarskap och språk. Dessutom finns kurser i drama och annan konstnärlig verksamhet sida vid sida med skolor för ex- empelvis retorik eller akupunktur. Listan kan göras lång. Somliga av de privata utbildningsföretagen finns representerade på flera håll i landet, medan andra endast bedriver utbildning lokalt. Till de mera kända utbildningsföretagen hör MiROi Utbildning, Eductus, Lexicon och . MiROi Utbildning är ett riks- täckande företag som ger kurser i data, media, språk, ekonomi, tu- rism, teknik med mera och Eductus, Lexicon och finns också representerade på flera håll i landet. Eductus har samma ägare som studieförbundet och företaget ger bland annat kurser i språk, data och ekonomi. Lexicon ger huvudsakligen datautbild- Utbildningsanordnare i utgångsläget 105 ningar, men också ekonomi- och affärsutbildning och hos finns datautbildning som en röd tråd i varje kurs, oavsett om kur- sen har kärnämnen, ekonomi, service eller annat som huvudspår. Det finns också ett stort antal företag som endast säljer datautbild- ningar, med eller utan anknytning till försäljning av datorer eller da- tasupport. Bland dessa märks till exempel och ta. En del utbildningsföretag har specialiserat sig på utbildning på distans. Detta gäller exempelvis Liber och center . Den som vill lära sig språk på egen hand kan studera med hjälp av Linguaphone-kurser från . Deras kur- ser är utformade för rena självstudier med undervisning på kassett- band, video eller CD som ett komplement till kursböcker. Andra ex- empel på företag som erbjuder språkutbildningar för vuxna är , EF Corporate och EF Education. Allmänheten kan köpa utbildning direkt från vissa utbildningsfö- retag, medan andra enbart inriktar sig på att sälja kurser till företag eller organisationer. När utbildning säljs som personalutbildning skräddarsys kurserna ofta efter kundens önskemål och detsamma gäller när utbildningsföretaget säljer sina kurser till länsarbetsnämn- derna som arbetsmarknadsutbildning. växte marknaden för de privata utbildningsföretagen och när kommunerna började upphandla kurser på gymnasial nivå inom ramar. En del av företagen fick också anordna Kunskapslyftskurser. Människors kunskaper och kompetens växer också utan att det sker via formell utbildning. Det är inte minst sant för anställda som har möjlighet att utvecklas i sitt arbete. Den som arbetar kan ha tillgång till modern tillämpning inom sitt yrkesområde och befinna sig i när- heten av de förändringar som sker. I en sådan situation stimuleras man att hålla sig à jour med utvecklingen inom sitt område. För att stimulera det informella lärandet har olika företag olika strategier. Att använda sig av rotationstjänstgöring kan vara ett sätt att få medarbetarna att utvecklas, att delegera ansvar eller se till att involvera yngre kollegor i projekt där de har mycket att lära är andra sätt. Företagen kan också stimulera de anställdas eget intresse att stu- dera genom att till exempel tillhandahålla litteratur och studiehjälp- medel. 106 Utbildningsanordnare i utgångsläget Den informella kompetensutveckling som sker i arbetslivet regist- reras inte och den är därför omöjlig att kvantifiera. Det som Statis- tiska centralbyrån kan kvantifiera är den formella personalutbildning som betalas av arbetsgivaren och bara den är av mycket stor omfatt- ning. fanns drygt 4 miljoner syssel- satta i och av dessa hade drygt 1,6 miljoner deltagit i sådan personalutbildning . Det genomsnittliga antalet hela utbildningsdagar var per person och . Detta motsvarar av arbetstiden eller . Det totala antalet utbildningsdagar uppgick approximativt till 19,5 miljoner dagar vid en grov omräkning av antalet dagar till en 12-må- nadersperiod. Detta kan sägas motsvara drygt 75 100 helårsstudie- platser1. I tabell 5.8 finns samtliga kursplatser uppdelade på olika ämnesgrupper efter kursernas innehåll. Datakur- ser utgjorde närmare en femtedel av alla kursplatser. Kurser som be- handlade arbetsliv var också vanliga. Det var av alla kur- ser som var sådana kurser. Andra vanligt förekommande kursämnen var företagsekonomi, handel och kontor, teknik, medicin, hälso- och sjukvård samt beteendevetenskap och humaniora. Företagsekonomi, handel, kontor Medicin, hälso- och sjukvård Friluftsliv, hemkunskap, social service Kurser hänförliga till mer än en ämnesgrupp Källa: SCB, 1996 , Personalutbildning och 1996, Statistiska meddelanden, . Vanligtvis erhåller högutbildade människor personalutbildning i hö- gre utsträckning än lågutbildade och var 119 524 000 / 260 = 75 092 helårsstudieplatser. Antalet hela studiedagar har deltas med 260 eftersom är . Utbildningsanordnare i utgångsläget 107 et undantag i den bemärkelsen. Av dem som hade högskola bakom sig deltog i personalutbildning , medan motsvarande tal för dem med gymnasieskola eller grundskola som högsta utbildning var . Förutom högutbilda- de fick också grupperna tjänstemän, medelålders, heltidsarbetande och kvinnor personalutbildning i högre utsträckning än andra grup- per. Den största delen av all personalutbildning brukar anordnas inom det egna företaget eller organisationen. hade två tredjedelar av alla kursdeltagare den egna arbetsgivaren som arrangör. Bland de externa arrangörerna märktes särskilt de fö- retag som hade annan verksamhet än utbildning som huvudsaklig uppgift. Det var exempelvis firmor som levererade nya maskiner el- ler datorer och i samband med detta ordnade utbildning. (SCB, 1996a) 5.10.1Växtkraft Mål 4 – delfinansiering av personalutbildning Det finns många olika sätt för ett företag eller en organisation att få till stånd utbildning för de anställa. Till de billigaste hör att låta de anställda delta i utbildning inom det reguljära utbildningsväsendet för en period och ge dem tjänstledigt . Vill man kompe- tensutveckla personalen inom organisationen finns en intressant källa till delfinansiering. EU:s program Växtkraft Mål 4 ska hjälpa företag och organisationer till förändring och kom- petensutveckling genom att delfinansiera både kartläggningen av förändrings- och utbildningsbehovet och själva utbildningen. Pro- grammet riktar sig främst till anställda i små och medelstora företag samt till anställda inom vård- och omsorgsverksamhet i kommuner och landsting. Växtkraft Mål 4 omfattar och av dessa kommer en fjärdedel från Europeiska Socialfon- den, en fjärdedel från svenska staten och hälften från de berörda ar- betsgivarna. En stor del av pengarna ska gå till kompetensutveckling för dem som riskerar att bli arbetslösa till följd av omstruktureringar och förändringar i arbetslivet. Svenska EU Programkontoret som handhar Mål 4 i räknar med att närmare en kvarts miljon anställda i cirka 30 000 företag ska kunna få olika former av kompetensutveckling genom Mål 4. har intresset för Mål 4 varit stort. Redan under programmets satte närmare 7 000 företag med sammanlagt cirka 130 000 anställda igång ett förändringsarbete med hjälp av Mål 4. 108 Utbildningsanordnare i utgångsläget Växtkraft Mål 4 är inte det enda EU-stödet för utbildning och kompetensutveckling i små och medelstora företag som finns att till- gå. Strukturfondernas Mål 2, Mål 5b och Mål 6 kan bidra till finan- siering av insatser på utbildningsområdet och de är inriktade på ut- veckling i industriregioner, på landsbygd respektive i glesbygd. Inom ramen för finns också gemenskapsinitiati- vet Adapt. Detta program kräver samarbete mellan parter i minst tre länder för bidrag till projekt som stärker anställdas ställning inför framtida strukturomvandlingar. Ett annat intressant program som är inriktat på yrkesutbildning och kompetensutveckling är . En central punkt i EU:s program är att hitta system för återkommande utbild- ning i det livslånga lärandet. Även för finansiering från LEONAR- DO krävs ett samarbete mellan parter i minst tre länder. (Svenska EU Programkontoret, 1997a, 1997b) 5.11Hur de olika utbildningstyperna förhåller sig till varandra En vuxen person kan möta utbildning i många olika former, och den uppdelning som är gjord i det här kapitlet utgår från den studerandes perspektiv när det gäller utbildningsutbud. Tittar man bakom de oli- ka utbildningstyperna som beskrivits i kapitlet finner man att somli- ga kategorier går in i varandra, och att alla utbildningsbegrepp inte är av samma karaktär. I de flesta avsnitten beskrivs utbildningsan- ordnare, men det är inte fallet exempelvis i de avsnitt som behandlar arbetsmarknadsutbildning och personalutbildning. Istället är det så att arbetsmarknadsutbildning och personalutbildning vanligtvis ar- rangeras av flera olika utbildningsanordnare. Arbetsmarknadsutbildning är som sagt ett samlingsbegrepp för all den utbildning en person som är arbetslös eller riskerar att bli det kan delta i och erhålla utbildningsbidrag. Den största delen av denna utbildning upphandlas av länsarbetsnämnder och arbetsför- medlingar. Under /96 var privata utbildningsföretag och AmuGruppen stora leverantörer, men utbildning köptes också av komvuxenheter, gymnasieenheter, folkbildning och högskola. Vid både denna och andra typer av uppdragsutbildning säljs utbild- ning så som beställaren vill ha den, och kursplaner och liknande, som styr den ordinarie verksamheten i skolformerna, är inte aktuella. Till arbetsmarknadsutbildning räknas också reguljär utbildning som vissa arbetslösa deltar i under det att de får Utbildningsbidrag. Den utbildning de då får ta del av är inte annorlunda än den som an- dra människor får inom skolformerna, och skolans huvudman får Utbildningsanordnare i utgångsläget 109 inte betalt för att ta emot personerna i fråga. Det offentliga skolsystemet och folkbildningen ägnar sig även åt uppdragsutbildning för privata och offentliga arbetsgivare och ut- bildningen tillhör då närmast kategorin personalutbildning. Det van- ligaste är dock att personalutbildning arrangeras av den egna arbets- givaren eller av ett privat företag med eller utan utbildning som spe- cialitet. När det gäller de skolformer som beskrivits finns det inget som sä- ger att det måste vara de utbildningsanordnare som vanligen förknip- pas med utbildningen som anordnar utbildningen. Som exempel kan nämnas att de flesta människor som kommer i kontakt med skolfor- men vuxenutbildning gör det på kommunernas komvux- enheter eller gymnasieskolor. Några få studerar också på statens skolor för vuxna. Skolformen vuxenutbildning behöver dock inte utövas av endast SSV och kommunernas egna skolor, utan kommunerna har frihet att köpa den sortens utbildning av andra. Folkbildningen kan sälja utbildning som följer förordningen om vuxenutbildning och det kan också AmuGruppen och privata utbildningsföretag göra. Ingen av dem har rätt att utfärda be- tyg, utan detta måste göras av en skolledare, men det finns inget som hindrar att de utför själva undervisningen. I samband med att startade har det blivit van- ligare att vuxenutbildning upphandlas marknadsmässigt och fler anordnare har därmed fått en del av den kakan. vissa delar av vuxenutbildningen Avslutningsvis kan konstateras att det utbildningsutbud som mötte vuxna under /96 var omfattande och mycket varie- rande. Människor hade möjlighet att studera vitt skilda företeelser på många sätt, inom flera skolformer och hos olika anordnare. Dessut- om fanns naturligtvis möjligheten att på egna villkor se till att lära sig nya saker. I tabell 5.9 finns en sammanställning av en del av den kvantitativa information som givits i detta kapitel för att ge en uppfattning om un- gefärliga storleksordningar. I tabellen anges antal utbildningsplatser under /96 inom folkhögskolor, vuxenut- bildning, SSV, sfi, grundutbildning vid universitet och högskolor samt arbetsmarknadsutbildning och personalutbildning. Dessa ut- bildningskategorier är de kategorier för vilka det varit möjligt att ut- trycka den anordnade utbildningsvolymen i någon approximativ 110 Utbildningsanordnare i utgångsläget form av årsstudieplats. Observera att olika volymmått används i ta- bellen varför de olika antal årsstudieplatser som anges inte är jäm- förbara annat än mycket grovt. Utbildningsvolym inom vissa utbildningskategorier studie- /96 34 400 årsstudieplatser à . 25 000 helårsplatser à . 75 800 helårsplatser à . 5 800 helårsplatser à . Statens skola för vuxna 732 300 gymnasiepoäng, eller 1 400 helårsplatser à 540 gymnasiepoäng. 24 400 helårplatser à . 233 100 helårsstudenter, där helår utgörs av 40 45 600 personer som genomsnittligt antal deltagare perioden /96 (18 mån. Verksamheten pågår i princip året om varför antalet kan fungera som en grov approximation för antal helårsplatser, hel/deltid blandat. 19 500 000 hela utbildningsdagar, eller drygt 75 100 helårsstudieplatser à (). Eftersom olika volymmått används i tabellen är siffrorna inte jämförbara mellan utbildningskategorierna. 2.Vissa omräkningar har gjorts utifrån materialet i källorna, se tidigare avsnitt i det- ta kapitel. Omfattningen för SSV är beräknad exklusive utbildning på påbyggnads- och grundläggande nivå. studerade av kursdeltagarna på dessa nivåer. , 1997, årsredovisning 1995/ 1996, . , 1997, Årsredovisning 1995 –1996, . , 1997, Årsrapport för universitet och högskolor 1995/96, . , 1997, Skolan i siffror 1997:Del 1. Betyg och utbildningsresultat, rap- port nr 128, . SCB, 1996, Personalutbildning och 1996, Statistiska meddelanden, . Statens skola för vuxna i och Statens skola för vuxna i , 1997. Utbildningsanordnare i utgångsläget 111 Trots olika definitioner av en årsstudieplats i tabell 5.9 torde kunna konstateras att grundutbildning inom universitet och högskolor var den största enskilda utbildningskategorin under /96. All den utbildning som bedrevs vid universitet och högskolor kanske dock inte ska kallas vuxenutbildning. För en del individer är högsko- lestudier snarare en förlängning av ungdomsutbildningen när studi- erna sker i nära anslutning till studier i gymnasieskolan. Enligt tabell 5.9 kom registrerad personalutbildning och kommu- nal vuxenutbildning storleksmässigt sett efter grundutbildningen vid universitet och högskola under /96. Arbetsmarknads- utbildning utgjorde troligen en mindre volym än dessa båda skolfor- mer och det gjorde även verksamheten vid folkhögskolorna och skolformen svenska för invandrare. Uppgifterna i tabellen visar dessutom att statens skola för vuxna var en mycket liten utbildnings- anordnare i det stora hela. 112 Utbildningsanordnare i utgångsläget Infrastruktur - regelverk, organisation och pedagogik 113 6Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik I (Dir 1995:67) sägs att Kom- mittén skall överväga åtgärder för att stimulera den pedagogiska ut- vecklingen inom den samhällsstödda vuxenutbildningen. Om kom- mittén konstaterar att det finns hinder i föreskrifter eller styrsystem för en pedagogisk utveckling, skall kommittén lämna förslag på lämpliga förändringar. Kommittén har i detta sammanhang definie- rat den samhällsstödda vuxenutbildningen som folkhögskolor, stu- dieförbund, vuxenutbildning, vuxenutbildning för ut- vecklingsstörda (särvux), statens skolor för vuxna (SSV) samt svenska för invandrare (sfi). I det följande beskrivs viktiga drag i den samhällsstödda vuxenut- bildningens regelverk och organisation samt i dess arbetssätt och ar- betsformer (pedagogik och metodik). Det handlar då i första hand om kursutbud, tidsutläggning samt arbetssätt och arbetsformer. Dessa bör ses i ett sammanhang, då de är nära förknippade med var- andra. Utbud och tidsutläggning kan stödja alternativt hämma en viss pedagogisk utveckling. Den gjorda beskrivningen utgör en bak- grund mot vilken förändringar för vuxenutbildningen och Kunskaps- lyftet kan diskuteras. Den samhällsstödda vuxenutbildningen styrs bland annat av olika skolformsspecifika förordningar. Den kommunala vuxenutbildning- en, särvux samt SSV styrs därutöver av skollag och en med gymna- sieskolan gemensam läroplan till vilken hör programmål, kursplaner och betygskriterier. I det följande redovisas först aktuella styrdokument för det offent- liga skolväsendet för vuxna och statens skolor för vuxna (SSV). Där- efter beskrivs styrdokumenten för folkbildningen, det vill säga folk- högskola och studieförbund. 114 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 6.1.1Kommunal och statlig vuxenutbildning Styrdokumenten för vuxenutbildning, särvux och SSV ut- görs i första hand av –Skollagen (SFS 1985:1100 med senare ändringar), –Lag om statens skolor för vuxna (SFS 1991:1108 med senare änd- ringar), –Förordning om 1994 års läroplan för de frivilliga skolformerna (SFS 1994:2 med senare ändring), –Förordning om särskilda programmål för *gymnasieskolans nationella program (SFS 1994:8) *gymnasiesärskolans nationella program (SFS 1994:13 med senare ändringar) *grundläggande vuxenutbildning (SFS 1994:23) samt för *de delar av vuxenutbildning för utvecklingsstörda som motsvarar den obligatoriska särskolan (SFS 1994:27) –Förordning om vuxenutbildning (SFS 1992:403 med senare ändringar) –Förordning om statens skolor för vuxna (SFS 1992:601 med sena- re ändringar). Därutöver finns förordningar för särvux, svenskundervisning för in- vandrare och om uppdragsutbildning samt föreskrifter. Av styrdokumenten framgår att den kommunala vuxenutbildning- en – grundläggande vuxenutbildning, gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadsutbildning – på nationell nivå i huvudsak regleras i Skollagen, förordningen om 1994 års läroplan för de frivilliga skol- formerna, förordningen om vuxenutbildning samt av föreskrifter. Den grundläggande vuxenutbildningen syftar till att ge vuxna så- dana kunskaper som de behöver för att delta i samhälls- och arbets- liv. Den ska också syfta till att möjliggöra fortsatta studier. Den är en rättighet för alla vuxna som saknar sådana kunskaper som normalt uppnås i . Den som har fått minst betyget Godkänd i den grundläggande vuxenutbildningens samtliga kärnämnen (svenska/ svenska som andraspråk, engelska, matematik och samhällskun- skap) har rätt till slutbetyg från grundläggande vuxenutbildning. Den som har fler betyg från grundläggande vuxenutbildning får själva be- stämma vilka övriga betyg som ska ingå i slutbetyget. Den gymnasiala vuxenutbildningen syftar till att ge vuxna kun- Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 115 skaper motsvarande de som ungdomar kan få genom gymnasiesko- lan. Kommunerna ska sträva efter att erbjuda utbildning som svarar mot efterfrågan och behov. Den gymnasiala vuxenutbildningen är dock till skillnad mot gymnasieskolan inte uppdelad i olika nationel- la program med grenar eller inriktningar utan består endast av ett ut- bud av gymnasiala kurser. Den är – och har varit – kursutformad och har med gymnasieskolan gemensamma kursplaner, gemensamma kunskapsmål, betygskriterier och gymnasiepoäng. Kursutbudet be- står av kärnämneskurser i svenska eller svenska som andraspråk, engelska, samhällskunskap, religionskunskap, matematik och natur- kunskap och karaktärsämneskurser . De studerande kan välja att läsa kurser som tillsammans motsvarar ett visst program eller en viss gren på program, exempelvis omvårdnads- eller samhällsveten- skapsprogrammet, men de kan också läsa kurser som hämtas från olika program och sätta samman dessa på det sätt de finner ända- målsenligt. Vuxenstuderande kan läsa en kurs eller många kurser. Om den studerande har läst samtliga kärnämneskurser samt andra kurser eller delkurser som enligt kursplanerna uppgår till samman- lagt minst 1970 gymnasiepoäng har den studerande rätt att få sina betyg dokumenterade i ett slutbetyg. I övrigt dokumenteras betygen på ett samlat betygsdokument.