sou · GMB38d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna o m servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och a v Kommunen och polismyndigheten utövar också tillsyn över servering av och detaljhandel med öl. För tillsyn av bestämmelserna om marknadsföring i 4 kap. finns särskilda regler i marknadsfö- ringslagen (1995:450). av dessa bestämmelser gentemot i fråga om marknadsföring på tillsyn gäller inte 4 kap. 8 §. 1.Denna lag träder i kraft , då lagen lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring av alkoholdrycker skal l upphöra att gälla. 2.Bestämmelserna i 4 kap. 17 §§ tillämpas också på marknads - föringsåtgärder som har vidtagits f öre ikraftträdandet, om inte åtgärden var tillåten enligt äldre föreskrifter. För sådan marknadsföring gäller dock att återkallelse av tillstånd enligt 8 kap. 19 a § inte får ske. 2 Förs lag till lag om ändring i marknadsföringslage n (1995:450) Härigenom föreskrivs att 22 § mark nadsföringslagen (1995:450) skall ha följande lydelse. En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknads - störningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsid- karens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någo n bestämmelse i 5-13 §§. Detsamma gäller om en närings- Detsamma gäller om en närings- idkare eller någon som handlar på idkare eller någon som handlar på dennes vägnar uppsåtligen eller av dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon av oaktsamhet bryter mot någon av bestämmelserna i 2 § andra styck- bestämmelserna i 26 § andra et lagen (1978:763) med vissa (1993:120), 12 § första stycke t ring av alkoholdrycker, 26 § and- andra och tredje meningen tobak- slagen (1993:581) eller 7 kap. 3, 4 (1993:120), 12 § första stycke t eller 10 §§ radio- och TV-lagen andra och tredje meningen tobaks- (1996:844). lagen (1993:581) eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio- och TV-lagen (1996:844). Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsidkar e som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit till överträdel- sen. Avgiften tillfaller staten. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 1996:861. 3 Förslag till lag om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844) Härigenom föreskrivs ifråga om radio- och TV-lagen (1996:844) att 7 kap. 9 § skall ha följande lydelse. Bestämmelser om förbud mo t reklam för alkoholdrycker och tobaksvaror finns i lagen (1978:763) med vissa bestämmel- ser om marknadsföring av alko- holdrycker och tobakslagen (199- 3:581). Ett program får inte sponsras av någon vars huvudsa- kliga verksamhet gäller tillver- kning eller försäljning av alko - holdrycker eller tobaksvaror. Bestämmelser om förbud mo t reklam för alkoholdrycker och to- baksvaror finns i 4 kap. alkohol- lagen (1994:1738) och tobaks- lagen (1993:581). Ett program får inte sponsras av någon vars hu- vudsakliga verksamhet gäller till- verkning eller försäljning av alko- holdrycker eller tobaksvaror. Denna lag träder i kraft . 1 Utredningens direktiv och arbete Genom beslut bemyndigade regeringen dåvarande chefen för att tillsätta en utr edning för översyn av bestämmel- serna om marknadsföring av alkoholdrycker. I direktiven (dir. 1996:33 ) redogörs för de senaste årens förändringar som skett inom alkoholpoliti - kens område efter anslutning till Eropeiska unionen. Därvid konstateras att bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycke r måste ses över med beaktande av dessa föränd ringar, som inneburit bl.a. att en EU-anpassad alkohollag införts samt att endast detaljhandelsmonopolet bibehållits. En utgångspunkt för översynen skall vara att överväga o m bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker bör föras in i alkohollagen. Utredningsuppdraget omfattar enligt direktiven vidare följande. Utredaren bör också kartlägga, beskriva, och analysera utvecklingen när det gäller marknadsföringen av alkoholdrycker och utifrån detta underlag lämna förslag till de å tgärder som kan anses nödvändiga ur ett alkoholpolitiskt perspektiv. En sådan åtgärd kan exempelvis vara att omdefiniera alkoholdrycksdefinitionen. Utredaren bör äve n överväga om marknadsstörningsav gift enligt 22 § marknadsförings- lagen generellt skall kunna utdömas även för överträdelser a v alkoholreklamreglerna. Härvid bör beaktas att regeringen i proposi- tion 1995/96:160 med förslag till radio- och TV-lag har föreslagit att marknadsstörningsavgift skall kunna tas ut vid överträdelser av alkoholreklamreglerna i radio och TV. I detta sammanhang kan också nämnas EG:s direktiv /552/EEG, av om samordning av bestämmelser som fastställts i medlemsstaterna s lagar och andra författningar om utföra ndet av sändningsverksamhet för television (EGT nr L 298, 17.10.89, s. 3 f., TV-direktivet). Direktivet, som med vissa begränsningar tillåter alkoholreklam, är föremål för översyn. I statens avtal med står inskrivet att bolaget skall utöva sin verksamhet så att samhälleliga, sociala och medicin- ska skadeverkningar av alkoholkonsumtion i möjligaste må n Utredningens direktiv och arbete I avtalet finns även regler för bolagets produkturval . Utredaren skall klargöra innebörden av dessa regler när det gälle r Systembolagets möjligheter att avvisa produkter med hänvisning till bl.a. produktens förpackning, marknadsföring och produktin - formation. Den särskilde utredaren skall lägga fram de förslag till för - fattningsregleringar som föranleds av översynen. Utredaren skall vid utformningen av sina förslag beakta de eventuella krav på anpass- ning som medlemskap i unionen medför. För att fullgöra uppdraget att k artlägga, beskriva och analysera utveckling- en när det gäller marknadsför ingen av alkoholdrycker uppdrog utredningen dels åt () att genomföra en marknadsundersök- ning bland konsumenterna om deras iakttagelser av alkoholreklam, dels åt /IMU-Testologen () att genomföra en marknadsundersöknin g bland tillståndshavare om vilka marknadsförin gsåtgärder och affärsmetoder de använder sig av. I båda undersökningarna in gick att jämföra förhållande- na före respektive efter tillträde till Europeiska unionen. Utredningen har vid resa till besökt Produkttillsynscentralen för att på plats informera sig om den finländska regleringen av alkoholre- klamen. Utredningen har haft kontakt med ambassader i , och samt tjänstemän vid nationella myndigheter i dessa länder för att inhämta material och uppgifter om aktuell lagstiftning oc h reglering av alkoholreklamen. Utredningen har sammanträffat med representanter för Alkoholin - spektionen, , , , , oc h vinintressenter (SFSV), /KO, s landsförbund (NLF), Folkhälsoinstitute t, (), vin- och spritimportörers förenin g UVOS, Allied Domecq Spirits & Wine, tillståndsenheten vid och . Utredningen har vidare besökt Konsument- verket/KO ett flertal gånger, bl.a. för att gå igenom ärenden om alkoholre- klam samt för att inhämta material och information i skilda frågor. Vidare har den särskilde utredaren besökt Vinnordic, en mässa för till- ståndshavare, och deltagit i konferensen går att sälja, anordna d av Folkrörelsernas medieforum och . Både utredaren och sekreteraren har deltagit i Juriststämman och i Ä r yttrandefriheten hotad?, ett seminarium anordnat av Journalist Utredningens direktiv och arbete Sekreteraren har deltagit i The Worldwide Branding, en konferens anordnad av . Reklam och annan marknadsföring 2 Reklam och annan marknadsföring Utredningen skall göra en översyn av bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker. I direktiven nämns att tillverkare eller partihandlare i konkurrensen om marknadsandelar ibland använder pristävlingar, lång a krediter, samt kvantitetsrabatter, marknadsföringsbidrag och finansiell t stöd till restauranger som genom t.ex. ensamrättsavtal förbinder sig at t köpa alkoholdrycker från en enda leverantör. Utredningens uppdrag är inte begränsat till marknadsföring riktad till konsumenter eller till enbart va d som kallas reklam. I uppdraget ligger också att se över hur marknadsföring- en går till mellan olika aktörer på marknaden. I lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknadsföring a v alkoholdrycker (alkoholreklamlagen) förekommer uttrycken reklam och marknadsföring. Båda uttrycken förekommer o ckså i marknadsföringslagen (1995:450) till vilken lag alkoholreklamlagens påföljdssystem anknyter . Förarbetena till de nu nämnda lagarna, och också till den före gällande marknadsföringslagen (1975:1418), behandlar begreppe n reklam och marknadsföring. Begreppen förekommer också i viss anna n lagstiftning, t.ex. tobakslagen (1993:581). I detta avsnitt lämnar utredning- en en redogörelse för innebörden av de båda begreppen. Det skall doc k anmärkas att det är svårt att avgränsa begreppen och hålla dem hel t åtskilda. Detta beror inte minst på att en definition kan ha ett visst syfte eller att en lag kan ha ett visst ändamål. Vad som anförs nedan under e n rubrik kan således i viss utsträckning passa in även under den andr a rubriken. Vad som emellertid får anses klart är att begreppet reklam har en snävare innebörd än begreppet marknadsföring. All reklam kan betecknas som ett led i en marknadsföring eller som en marknadsföringsåtgärd medan en sådan åtgärd inte behöver utgöra reklam. () antog Grundregler för reklam. Dessa gäller för reklamen i dess helhet, inbegripet varje framställ- ning i ord eller siffror, i bild eller i form av musik och ljudeffekter. Uttrycket reklam har, vid tillämpningen av grundreglerna, den vidaste innebörd; det omfattar varje yttring av reklam för varor, tjänster och andra Reklam och annan marknadsföring nyttigheter, oavsett medium och inbegripet uppgifter på förpackningar och etiketter samt reklam på säljstället. I EG:s direktiv om vilseledande reklam (84/450/EEG) definieras reklam som varje form av framställning i samband med närings- eller affärsverksamhet, hantverk eller yrkesutövning för att främja tillhandahållandet av varor eller tjänster, däribland fas t egendom, rättigheter och skyldigheter (artikel 1.1). I EG:s direktiv om samordning av vissa be- stämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra för- fattningar om utförandet av sändningsverksamhet för television (89/552/EEG; det s.k. TV-direktivet) definieras TV-reklam som varje form av sänt meddelande antingen mot betalning eller mot liknande ersättning eller sändning för egenreklam, som utförs av ett offentligt eller priva t företa g i samband med handel, affärsverksamhet, hantverk eller yrke i avsikt att främja tillhandahållande mot betalning av varor eller tjänster , inklusive fast egendom, eller rättigheter och förpliktelser (artikel 1 c). I 1 § första stycket 2 lagen (1972:266) om skatt på annonser och reklam definieras reklam som ett meddelande som har till syfte att åstadkomma eller främja avsättning i kommersiell verksamhet av vara, fastighet, nyttighet, rättighet eller tjänst. I tobakslagen (1993:581) talas om både reklam och marknadsföring. Som exempel på reklam anges i motiven till den ändring av 12 § först a stycket som trädde i kraft (SFS 1994:98) annonser i press, radio och TV samt på film, affischer och annan skyltning utomhus, i butiker m.m. samt trycksaker för direktutdelning. Som exempel på marknadsföring som inte är reklam anges varuprover, presenter, pristävlingar, realisationer, exponering av varor på utställningar, ambulerande försäljning, försäljning från stånd utanför b utiker och annat saluhållande. (Jfr prop. 1993/94:98 s. Tobaks- och alkoholreklamutredningen analyserade ingående reklambegreppet i sitt betänkande Reklamen för alkohol och tobak (SOU 1976:63 s. 39 ff.). Utredningen menade att syftet med all reklam i huvudsak är att påverka konsumenternas kunskaper, attityder och beteenden, eller att åtminstone väcka uppmärksamheten eller intresset för en vara eller tjänst. Vidare konstaterade utredningen att reklam är ett partsbudskap och att innehållet i reklamen bestäms efter vad säljaren anser vara fördelaktigt för honom. Reklamen för alkohol skiljde sig enligt utredningen inte från annan reklam när det gällde funktion och art. Utredningen framhöll att rekla m endast är ett av de medel som näringsidkare använder för att i konkurrens med varandra sälja sina produkter eller tjänster. De olika konkurrensmedlen kunde systematiseras genom indelning i tre huvudgrupper, nämligen konkurrens genom produkt, konkurrens genom distribution och konkurrens genom kommunikation. Genom att välja konkurrensmedel bestämde Reklam och annan marknadsföring säljaren hur han i ett visst fall skulle närma sig köparen. Enligt utredningen kunde man då tala om marknadsföring. Utredningen redogjorde för de tre huvudgrupperna på i allt väsentligt följande sätt. Konkurrens genom produkt omfattar varans kvalitet, funktion, utseende och hållbarhet, dvs. sådana faktorer som ger varan dess profil. Dessutom ingår service, t.ex. installation, reparation och förpackning. Förpackningen skall inte bara vara funktionell och skydda varan utan dess utseende skall vara tilltalande och utformningen lämplig att bära reklam. Till denna huvudgrupp hör enligt utredningen också frågan om val av varumärke. Ett varumärke kan enligt utredningen ge varan en profil och identifiera vilken målgrupp bland konsumenterna varan är avsedd för. En vara kan individua- liseras inte bara genom själva produkten, likartade varor kan individualise- ras under skilda varumärken. Slutligen räknade utredningen till denna första huvudgrupp av konkurrensmedel priset och rabatter. Som exempel i detta avseende angavs bl.a. tidsbegränsade introduktionsrabatter vid lanseringen av en ny vara, kuponger som kan lösas in vid köp av viss vara, lockpriser, realisationer och utförsäljningar. Konkurrens genom distribution omfattar bl.a. valet av distributionskana- ler, distributionssätt och lagerhållning. Konkurrens genom kommunikation omfattar de sätt som finns att sprida budskap om en produkt. Denna tredje huvudgrupp delade utredningen in i opersonlig respektive personlig kommunikation. Som exempel på opersonlig kommunikation märktes pressreklam (annonsering), filmreklam, reklam i radio och TV, utomhusreklam, direktreklam, förpackningsreklam, butiksreklam (dit varuexponeringen räknades), trycksaksreklam, varumäs- sor och utställningar, säljfrämjande åtgärder som t.ex. utdelning a v varuprov samt presentreklam, reklam via andra varor, smygreklam, public relations och sales promotion. Som exempel på personlig kommunikation gav utredningen personlig argumentation av en säljare vid ett samtal med en kund. Sedan Tobaks- och alkoholreklamutredningen konstaterat att det var svårt att klart avgränsa reklambegreppet framhöll utredningen att bakgrunden till dess uppdrag var de hälsorisker som förknippades med bruk av alkoho l samt behovet av att begränsa konsumtionen av alkoholdrycker. Mot den bakgrunden var det enligt utredningen mindre viktigt att försöka hålla e n konstlad gräns mellan reklam och andra marknadsföringsåtgärder. Därför beslutade utredningen att till utgångspunkt för sitt arbete lägga vad so m faller under det mer vidsträckta begreppet marknadsföring. Reklam och annan marknadsföring I förarbetena till alkoholreklamlagen anslöt sig departementschefen till tanken att begreppet marknadsföring skulle tjäna som utgångspunkt fö r lagstiftningen (prop. 1977/78:178 s. 26 f. och s. 47). Departementschefen konstaterade att med marknadsföring avses alla slags åtgärder som syftar till att främja avsättningen av en vara och att begreppet täcker även ett rent passivt saluhållande. Regleringen av alkoholreklam skulle enligt departe- mentschefen omfatta alla marknadsföringsåtgärder en näringsidkar e använde sig av gentemot en konsument inom landet. I specialmotiveringen till 1 § klargjorde departementschefen att begreppet marknadsföring skulle ha samma innebörd som i marknadsföringsl agen. I begreppet skulle således ligga att det skulle vara fråga om en åtgärd som syftar till att främj a avsättningen av varor eller tjänster. Dit hörde i första hand reklamåtgärder eller andra handlingar som vänder sig till allmänheten eller en viss grupp av intressenter, t.ex. tidningsannonser och säljfrämjande åtgärder som ä r inriktade på enskilda, t.ex. muntliga säljargument lämnade direkt till e n enskild kund. I begreppet skulle vidare ligga, som tidigare anmärkts, även själva saluhållandet även om detta är rent passivt. (Jfr prop. 1970:57 s. 64 och prop. 1975/76:34 s. Den marknadsföring som bedrivs a v näringsidkaren skulle enligt departementschefen, förutom att syfta till att främja avsättningen av alkoholdrycker, avse näringsidkarens näringsverk- samhet eller där tillhandahållen vara. Åsiktsan nonsering faller alltså utanför lagens tillämpningsområde. Tillämpningsområdet för alkoholreklamlagen är dock begränsat till att gälla endast avsättningsfrämjande marknadsfö - ringsåtgärder riktade till konsumenter. Genom en lagändring som trädde i kraft (SF S 1993:1646) ändrades 2 §, generalklausulen mot otillbörlig marknadsföring, i dåvarande marknadsföringslagen (1975:1418) till att gälla äve n reklamåtgärder eller andra handlingar som företas i näringsverksamhet vid efterfrågan av en vara, tjänst eller annan nyttighet (SFS 1992:1361, prop. 1992/93:110 s. 7 f.). anses alltså också inköps- eller andr a anskaffningsfrämjande åtgärder som riktas bakå t, t.ex. mot kreditgivare och leverantörer, utgöra marknadsföring. I marknadsföringslagen (1995:450), som trädde i kraft , definieras marknadsföring som reklam och andra åtgärder i näringsverksamhet som är ägnade att främja avsättningen av och tillgången till produkter, dvs. varor, tjänster, fast egendom, arbetstillfällen och andra nyttigheter (3 §). Begreppet marknadsföring har därmed fått en än vidare innebörd och omfattar nu åtgärder som syftar till att främja tillgången till produkter (prop. 1994/95:123 s. 164). Reklam och annan marknadsföring 2.4Indirekt reklam och marknadsföring Det finns ingen entydig definition av vad som menas med indirekt reklam. Synonyma uttryck är förtäckt reklam, dold reklam och smygreklam. I betänkandet Indirekt tobaksreklam (SOU 1995:114 s. 41 ff.) har angetts vissa exempel på vad som ansetts vara indirekt reklam för tobaksvaror. Ett exempel är när en tobaksvara avbildas i reklam för tjänster eller andra varor än tobaksvaror. Sådana varor kan ha samband med tobaksvaror men behöver inte ha det. Så kallad brandstretching är ett annat exempel p å indirekt reklam enligt utredningen. Brand stretching innebär att ett varukännetecken som är registrerat eller inarbetat för en tobaksvar a används vid marknadsföring av en annan vara eller tjänst, såsom nä r marknadsföring sker av solglasög on under varumärket och av kläder under varumärket . Ett ytterligare exempel på indirek t reklam är s.k. produktplacering, dvs. när tobaksvaror används som rekvisita i filmer efter överenskommelse mellan filmproducent och varumärkesinne- havare. Gemensamt för den indirekta reklamen av t.ex. tobak är att den utan att uttryckligen nämna tobaksvaran syftar till att kringgå restriktioner fö r marknadsföringen genom att använda varukännetecken som är inarbetade för tobaksvaror, för andra varor eller för tjänster på ett sådant sätt at t konsumenten uppfattar det som tobaksreklam (jfr SOU 1995:114 s. 44 f.). Frågor kring s.k. indirekt reklam för alkoholdrycker har inte uppmärk- sammats på samma sätt som när det gäller tobaksvaror. Marknadsdomsto- len har prövat marknadsföring av a lkoholdrycker genom s.k. barartiklar (se avsnitt 6.2). Det har vidare gjorts gällande att lättölsreklamen i själv a verket oftast är en form av indirekt reklam för starkölsdrycker. Otillbö rligt gynnande av kommersiellt intresse i ett radio- eller TV- program (se avsnitt 4.3.4) definieras inte som reklam men kan naturligtvis anses ha samma syfte som reklam, nämligen den att öka kännedom om en vara samt att locka till köp. Därmed skulle också ett otillbörligt gynnande av ett för en tillverkare eller återförsäljare av alkoholdrycker kommersiellt intresse kunna anses utgöra indirekt reklam för en sådan dryck. Produktplacering är en förhållandevis ny marknadsföringsmetod i (SOU 1995:114 s. 46) genom vilken alkoholdrycker också kan marknadsföras. Inte sällan initieras denna marknadsföringsmetod av e n filmproducent, som kontaktar ett företag vars produkter behövs som eller kan användas som rekvisita i en film. Det förekommer både att de so m deltar i filminspelningen får fri tillgång till produkterna mot att produkterna exponeras i filmen och att det aktuella företaget betalar för exponeringen. I eftertexten kan, men behöver inte, varumärken nämnas på de varor som har produktplacerats. Reklam och annan marknadsföring Som exempel på en film där det förekommit produktplacering a v alkoholdryck kan nämnas den svenska filmen . I filmen förekom produktplacering av bl.a. Carlsberg från . Att produktpla- cering kan medföra en inte obetydlig förstärkning av filmbudgeten framgår av förhållandena kring en annan svensk film, nämligen Jägarna. De t aktuella produktionsbolaget hade kontrakt med Toyota, Statoil, , och för produktplacering , som innebar en förstärkning av filmbudgeten med (s. 43). Alkohollagen (1994:1738) trädde i kraft (prop. 1994/95:89, bet. 1994/95:SoU9, rskr. 1994/95:106). upphörde lagen (1977:292) om tillverkning av drycker, m.m. och lagen (1977:293) om handel med drycker att gälla. De tidigare import-, export-, tillverknings- och partihandelsmonopolen avskaffades. I stället infördes ett nytt alkohol- politiskt motiverat system för tillstånd, kontroll och tillsyn inom alkoho - lområdet. Alkoholinspektionen, en ny central myndighet, inrättades fö r tillståndsgivning, kontroll och tillsyn. tidigare uppgifter som tillstånds- och tillsynsmyndighet överfördes till den nya myndigheten och delvis till kommunerna. Det enda monopol som kvarstår är detaljhan- delsmonopolet. För detaljhandeln svarar som ägs a v staten. 3.2Något om den svenska alkoholpolitiken Målet för den svenska alkoholpolitiken är att begränsa alkoholen s skadeverkningar genom att minska den totala, allt för höga alkohol - konsumtionen. Detta mål slogs fast genom ett beslut av (prop. 1976/77:108, SkU 40, rskr. Detaljhandelsmonopolets be- varande motiveras av vetskapen att en begränsning av alkoholdryckernas tillgänglighet också begränsar konsumtionen av alkohol. Världshälsoorga- nisationen (WHO) har uttalat att det bör vara ett mål för medlemsländerna att minska alkoholkonsumtionen . Detta mål har, inte minst mot bakgrund av att förutsättningarna att bedriva en restriktiv alkoholpolitik har förändrats sedan EU-medlemskapet, för del ansetts orealistiskt. I den nationella handlingsplanen fö r alkohol- och drogförebyggande insatser som i samarbete med andra myndigheter lade fram har i stället en oförändra d alkoholkonsumtion angetts som ett angeläget mål. Vid WHO:s europeiska konferens om hälsa, samhälle och alkohol, som hölls , antogs den s.k. Europadeklarationen om alkohol. I deklarationen har angetts tio s.k. strategier som syftar till att begränsa alkoholkonsumtionen, bl.a. att hålla barn och ungdomars uppväxtår fri a från alkohol. Att reglera tillgången till alkohol, exempelvis för ungdomar, och påverka prissättningen genom t.ex. beskattning är en av de strategier som nämns. Att genomföra en strikt kontroll av alkoholreklamen samt att satsa på såväl förebyggande insatser som behandling av dem som hamnat i ett alkoholmissbruk är ytterligare exempel på dessa strategier. Deklaratio- nen finns återgiven som bilaga 5 till betänkandet. Sociala hänsyn har präglat alkohollagstiftningen, oc h skyddet för ungdomen går som en röd tråd genom alkoholpolitiken. Detta synsätt ligger fast inom alkoholpolitiken. All försäljning av alkoholdrycker skall således skötas på ett sådant sätt att skador i möjligaste mån förhin - dras. En annan uttalad ambition för den svenska alkoholpolitiken är at t överg ången från bruket av starkare till svagare alkoholdrycker skall främjas.