sou · GMB3160d2 · 1999-01-01 00:00:00 — De föreslagna bestämmelserna är avsedda att täcka alla överträdelser av regler som särskilt reglerar kreditmarknadsföretags verksamhet utom de fall som föreslås alltjämt vara särskilt reglerade enligt vad som fram- 532 Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag......... går av avsnitt 15.6.2. Det kan noteras att eftersom kreditmarknadsföre- tag hädanefter skall få ta emot insättningar (se avsnitten 6.6 och 8.4) innebär t.ex. det förhållandet, att företaget inte fullgjort sina skyldigheter enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti, att blir skyldig att ingripa mot företaget med stöd av den föreslagna regle- ringen. När det gäller innebörden av de olika sanktionerna och hur de är av- sedda att tillämpas hänvisas till vad som för bankernas del anförts därom i avsnitt 13.3.2.2. 15.6.2Ingripanden i särskilda fall Kommitténs förslag: Ett kreditmarknadsföretags tillstånd skall även i fortsättningen kunna återkallas om företagets ledning inte uppfyller de krav som ställs i samband med tillståndsprövningen. Det nya är att får möjlighet att meddela varning i stället för att återkalla tillståndet, om detta är tillräckligt eller, om åsidosättandet av kraven är av mindre allvarligt slag, meddela anmärkning. Beträffande detta förslag hänvisas till vad kommittén anfört härom när det gäller banker i avsnitt 13.3.2.3. Övriga särskilt reglerade återkallelsegrunder som i huvudsak hänger samman med att ett kreditmarknadsföretag inte kommit igång med att driva sådan rörelse som tillståndet avser eller inte drivit sådan rörelse kvarstår i stort sett oförändrade. Detta berörs ytterligare något i författningskommentaren till 7 kap. 23 § lagen om finansierings- rörelse. Kommitténs förslag: Ett kreditmarknadsföretag som underlåter att lämna de upplysningar som föreskrivits med stöd av 5 kap. 6 § förslaget till lag om finansieringsrörelse skall påföras en förse- ningsavgift med . Är underlåtenheten ursäktlig eller ringa får avgiften bestämmas till lägre belopp eller efterges. Avgiften till- faller staten. Beslut om förseningsavgift fattas av . Som framgår av avsnitt 15.5 har kreditmarknadsföretag en generell upplysningsskyldighet gentemot . Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag........ efter regeringens bemyndigande, har rätt att meddela föreskrifter om vilka upplysningar som ett kreditmarknadsföretag skall lämna till inspektionen. Ett sådant bemyndigande har inspektionen fått med stöd av 1 § 4 förordningen (1993:1586) om finansieringsverksam- het. Precis som av bankerna begär in speciella rap- porter från kreditmarknadsföretagen för att därigenom få en regelbunden belysning av riskerna i företagens verksamhet. Av samma skäl som när det gäller banker föreslår kommittén att ett system med förseningsavgif- ter införs även för kreditmarknadsföretagens del för att beivra försenad rapportering. Kommittén hänvisar vidare till avsnitt 13.3.2.4. Kommitténs förslag: Vid ägarprövningen krävs att det kan antas att förvärvaren inte kommer att motverka att kreditmarknadsföretagets rörelse drivs på ett sätt som är förenligt med 3 kap. 1-3 §§ förslaget till lag om finansieringsrörelse. Motsvarande ändring görs av förut- sättningarna för att skall ha rätt att besluta att en kvalificerad innehavare vid stämman inte får företräda fler aktier eller andelar än som motsvarar ett innehav som inte är kvalificerat. Det nuvarande sundhetsbegreppet slopas. Av avsnitt 15.2 framgår att tillståndsprövningen av det bolag eller den förening som vill driva finansieringsrörelse bl.a. innefattar ägarprövning. Ägarprövningen innehåller, i likhet med vad som gäller för banker, tre olika typer av krav på den som skall ha ett kvalificerat innehav208 i kre- ditmarknadsföretaget. Vad som prövas är för det första huruvida det är osäkert om ägaren kommer att motverka en sund utveckling av företagets verksamhet, för det andra om förvärvaren i övrigt är lämp- lig att utöva ett väsentligt inflytande över ledningen av ett kreditmark- nadsföretag och för det tredje att förvärvaren inte gjort sig skyldig till viss allvarlig misskötsamhet. Om så är fallet är detta i sig tillräckligt för att tillstånd till förvärvet inte skall ges. Bestämmelser om ägarprövningen inom ramen för den löpande till- synen av kreditmarknadsföretag återfinns i 5 kap. 11-15 b §§ lagen om finansieringsverksamhet. De överensstämmer i stort sett med vad som 208 Se avsnitt 15.2. 534 Tillsyn och auktorisation av kreditmarknadsföretag......... gäller för banker. För en beskrivning av innehållet i reglerna om ägar- prövning hänvisas till avsnitt 13.4.1. De ändringar som kommittén föreslår när det gäller kraven vid ägarp- rövningen hänför sig till det första kravet. Vad som hädanefter skall prö- vas är om det kan antas att den blivande ägaren inte kommer att motver- ka en utveckling av verksamheten i kreditmarknadsföretaget som är för- enlig med reglerna i 3 kap. 1-3 §§ förslaget till lag om finansieringsrö- relse om kapitalstyrka, riskhantering och genomlysbarhet. Förutsättning- arna för rätt att ingripa mot den som redan har ett kvalificerat innehav i företaget ändras i följd härav på motsvarande sätt. Inspektionen får ingripa om innehavaren utövar eller kan antas komma att utöva sitt inflytande på ett sätt som motverkar en utveckling av verk- samheten i företaget enligt de angivna reglerna. Ägarprövningen samt möjligheten att ingripa mot den som har ett kvalificerat innehav är inte längre kopplad till vad som anses vara en "sund utveckling" av verksamheten i kreditmarknadsföretaget. De före- slagna ändringarna är en följd av kommitténs förslag till ändring av kra- ven vid den ägarprövning som sker i samband med tillståndsprövningen (se avsnitt 15.2). När det gäller de närmare skälen för att slopa kopp- lingen till ett sundhetsbegrepp hänvisar kommittén till detta avsnitt med däri gjord hänvisning. Enligt 6 kap. 1 § lagen om finansieringsverksamhet överklagas Finans- inspektionens beslut om återkallelse av tillstånd och varning direkt till kammarrätten. Övriga beslut om ingripanden, t.ex. ett föreläggande om rättelse, överklagas till länsrätten med krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätten. De ändringar av överklagandebestämmelserna som kommittén före- slår framgår av författningskommentaren till 6 kap. 1 § lagen om finan- sieringsrörelse. Kommittén förutsätter att mål om ingripande med stöd av 5 kap. för- slaget till lag om finansieringsrörelse generellt kommer att handläggas skyndsamt. 16Information om icke garanterade medel Stabilitet i betalningsväsendet är ett av de främsta skyddsintressena på det finansiella området. I kapitel 6 diskuteras utförligt gränserna för detta skyddsintresse. Diskussionen leder fram till en definition av det skyddsvärda området; en bankrörelsedefinition. Definitionen anger att endast banker får bedriva verksamhet som består av betalningsförmed- ling i s.k. generella betalsystem i kombination med mottagande av medel som är tillgängliga för fordringsägaren med mindre än 30 dagars varsel. konstateras att det inte finns skäl att hindra andra än banker att ta emot medel som faller under bankrörelsedefinitionen under förut- sättning att verksamheten inte kombineras med betalningsförmedling i generella system. I kapitel 8 diskuteras behovet av ett säkert placerings- alternativ, dvs. en möjlighet för medborgarna att placera både säkert och i en likvid form. Kortfattat kan sägas att kommittén finner att behovet av ett säkert placeringsalternativ är uppfyllt genom den gällande insätt- ningsgarantin. Genom nämnda ställningstaganden och med det förslag som kommittén härmed presenterar är behovet av konsumentskydd samt regleringsbehovet på det här området uppfyllt. För att insättningsgarantin helt skall fylla sin funktion som ett säkert sparalternativ bör det för kunder stå klart vilka insättningar som är ga- ranterade och vilka som inte är det. Detta aktualiserar regler om infor- mationsskyldighet för dem som tar emot icke garanterade medel. Som exempel på företag som kommer att åläggas informationsskyl- dighet enligt kommitténs förslag kan nämnas företag som tar emot in- sättningar men endast förmedlar betalningar i s.k. selektiva betalsystem, såsom sker i ICA:s och KF:s kontokortsverksamhet. Ett annat exempel är företag som tar emot insättningar men inte alls förmedlar betalningar, såsom mindre s.k. sparlåneföreningar och ekonomiska före- ningar med sparkasseverksamhet. Dessa föreningar tar huvudsakligen emot insättningar från sina egna medlemmar. En sparlåneförening tar emot insättningar och ger krediter och driver en ren finansiell verksam- het. Ekonomiska föreningar med sparkasseverksamhet har vanligtvis en huvudsaklig icke-finansiell verksamhet. Sparkasseverksamhet förekom- mer inom konsument-, bostads- och lantbrukskooperationen. 538 Information om icke garanterade medel Ytterligare ett exempel på företag som kommer att omfattas av informa- tionsplikt är företag som ger ut s.k. papperslösa obligationer som inte är avsedda för allmän omsättning. Vissa av här angivna företag är redan enligt gällande rätt skyldiga att lämna information (1 kap. 2 c § bankrö- relselagen (1987:617)). En liknande informationsplikt finns i 11 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti. Vid utformningen av regler om informationsskyldighet spelar det svenska garantisystemet samt EG-rätten på detta område en väsentlig roll. Om andra företag än kreditinstitut tar emot "insättningar eller andra återbetalbara medel från allmänheten" fordras enligt EG-rätten (artikel 3 i andra banksamordningsdirektivet) att verksamheten omfattas av viss reglering. I bilaga 3 finns en analys av den närmare innebörden av artikel 3. Regleringen på detta område varierar betydligt mellan olika med- lemsländer, se bilaga 3. I flertalet länder är rätten att ta emot "deposits" förbehållen banker eller andra företag som räknas som kreditinstitut en- ligt EG-rätten. , och har lagstiftning som är tillämplig om företag som inte är kreditinstitut enligt EG-rätten tar emot "deposits" eller andra återbetalbara medel från allmänheten. Som exempel på sådan lagstiftning kan nämnas att det i ställs krav på att andra företag än pengeinstitut som bedriver sparverksamhet eller ger ut förbetalda kort skall ha auktorisation och stå under tillsyn av- Finanstilsynet samt ha ett visst minsta eget kapital. I är andels- lag med sparkasseverksamhet, dvs. ekonomiska föreningar som tar emot insättningar från sina medlemmar skyldiga att informera insättarna om omständigheter som påverkar placeringarnas värde. Andra länder, såsom , tillåter andra än kreditinstitut, t.ex. kyrkor, välgören- hetsorganisationer och kooperativa föreningar, att ta emot insättningar och andra medel utan att underkasta dem särskild reglering. Som framgår av analysen i bilaga 3 finns det inga egentliga tolk- ningsdata för att fastställa det andra banksamordningsdirektivets inne- håll på den här punkten. Det bör understrykas att det, i motsats till vad som gäller beträffande t.ex. skyldigheten att tillhandahålla system för garanti av insättningar i kreditinstitut, är fråga om ett område som inte är harmoniserat mellan medlemsländerna vilket ger större frihet för medlemsstaterna när det gäller att tolka artikel 3. Regelverket kan uppenbarligen utformas på många olika sätt. gällande regler om pro- spektskyldighet och informationsplikt i lagen om insättningsgaranti samt de i detta kapitel föreslagna reglerna om informationsplikt uppfyller en- ligt kommittén de krav som ställs enligt EG-rätten. Information om icke garanterade medel 539 Kommitténs förslag: Företag som erbjuder sig att från allmänheten ta emot återbetalningspliktiga medel som är tillgängliga för fordrings- ägaren med mindre än varsel skall, om medlen inte omfattas av insättningsgarantin enligt lagen om insättningsgaranti, informera om att garantin inte gäller. Informationen skall lämnas såväl vid marknadsföring av erbjudandet som innan ett avtalsförhållande inleds samt under av- talstiden framgå av kontoutdrag och liknande material som rör ford- ringsförhållandet. Enligt kommittén måste det klart framgå för spararna vilka placerings- alternativ som omfattas av insättningsgarantin och vilka som inte gör det. Det är därför viktigt att de som tar emot medel under former som liknar garanterade sparformer åläggs att informera om att den statliga garantin inte gäller. Sådan information skall i första hand lämnas vid marknadsföring och innan ett avtal om mottagande av icke garanterade medel ingås eftersom det är angeläget att den enskilde spararen vet förutsättningarna innan han träffar sitt val. Kunden bör också fortlöpande under avtalsti- den erinras om att insättningsgarantin inte gäller genom att upplysning härom framgår av kontoutdrag och liknande material som rör fordrings- förhållandet. Det är klart att företag som tar emot medel på samma villkor som gäller för insättningar enligt lagen om insättningsgaranti skall åläggas att in- formera om att garantin inte gäller. Frågan är hur långt informations- skyldigheten skall sträcka sig för övrigt. Insättningsgarantin omfattar insättningar där tillgodohavandena är nominellt bestämda och tillgängliga för insättaren med kort varsel. Till grund för avgränsningen av insättningsgarantin ligger den nuvarande bankrörelsedefinitionen. Detta innebär bl.a. att kort varsel betyder mind- re än en månad. Insättningar på konton som har en uppsägningstid som överstiger en månad omfattas alltså inte av garantin. En insättning på ett konto övergår inte över tiden från att vara undantagen från 540 Information om icke garanterade medel garantin till att vara garanterad. De villkor som ursprungligen gäller för kontot är avgörande för gränsdragningen. Alla slag av konton i bank och i värdepappersbolag som har tillstånd att ta emot medel på konto om- fattas av garantin om insättningarna uppfyller angivna kriterier. Konton där behållningen varierar med gällande ränteläge, dvs. sådana konton som i grundläggande mening har samma ekonomiska egenskaper som t.ex. bankcertifikat omfattas dock inte av garantin.209 Till skillnad från bankrörelsedefinitionen omfattar garantin inte endast behållning på konto utan även andra tillgodohavanden. Som exempel på ett sådant tillgodo- havande kan nämnas utställda postväxlar som är nominellt bestämda och tillgängliga för trassaten med kort varsel. Det är inte lämpligt att dra gränsen för informationsplikten exakt på samma sätt som för insättningsgarantin. Det är en uppenbar risk att t.ex. konton som har en uppsägningstid eller där behållningens storlek inte är nominellt bestämd förväxlas med garanterade medel. är det så att ju mer skilda egenskaper en sparform har jämfört med den garanterade desto mindre risk för förväxling är det. När det t.ex. gäller inlåning med lång uppsägningstid (säg ) torde risken för förväxling vara liten. Detsamma torde gälla för obligationer som inte är kontobaserade utan ges ut i form av papper. Den tekniska utvecklingen kommer förmodligen att göra det allt svå- rare att (utan information) hålla reda på om en produkt omfattas av ga- rantin eller inte. Gränserna för vilka fordringar som skall föranleda in- formationsskyldighet bör därför vara ganska väl tilltagna. Det är därför inte lämpligt att dra gränsen mellan inlåning, å ena sidan, och placering- ar till bunden ränta, såsom bankcertifikat och obligationer, å andra si- dan. Informationsskyldigheten skall dock inte inbegripa företag som tar emot förskottsbetalningar. Med förskottsbetalning avses att betalning sker av hela eller del av köpesumman, att betalningen avser köp av en viss bestämd vara eller tjänst samt att förskottsbetalningen och köptillfället normalt sett ligger nära varandra i tiden. Frågan om förskottsbetalningar aktualiseras med anledning av att in- sättningar på s.k. kundmedelskonton hos bl.a. företag inom dagligvaru- handeln för användning till framtida köp av varor är att anse som för- skottsbetalningar enligt gällande rätt.210 Sådana insättningar företer en- ligt kommittén, på samma sätt som insättningar på konto hos värdepap- persföretag till framtida inköp av värdepapper, vissa likheter med för- skottsbetalningar. Det finns dock en väsentlig skillnad mellan dessa in- sättningar och förskottsbetalningar. 1995/96:60 s. 56 och 1995/96:NU7 s. 9. 1995/96:74 s. 102. Information om icke garanterade medel 541 och insättningar i värdepappersbolag är avsedda att användas som betal- ning vid framtida inköp av varor eller värdepapper. Insättningarna sker vanligtvis (i vart fall i företag inom dagligvaruhandeln) med viss regel- bundenhet.211 Insättningarna kan därmed i likhet med förskottsbetalning- ar sägas ske i anslutning till själva köpet. Det finns dock inte som vid förskottsbetalningar någon skyldighet för insättaren att använda insatta medel för att betala framtida inköp. Däremot finns en skyldighet för be- rörda företag att återbetala insatta medel på kundens begäran. Vidare förekommer viss s.k. kontantavrundning.212 Insatta medel på konto hos företag inom dagligvaruhandeln och värdepappersbolag är således till- gängliga för kunden med kort varsel på motsvarande sätt som andra in- sättningar som omfattas av insättningsgarantin. Här bör nämnas att in- sättningar hos värdepappersbolag som har tillstånd att ta emot kunders medel också omfattas av insättningsgarantin. Insättningar på kundmedel- skonton kan alltså förväxlas med garanterade medel och därför skall in- formationsskyldighet gälla. En möjlig skiljelinje mellan vilka medel som skall föranleda informa- tionsskyldighet och vilka som inte skall göra det är att hänföra alla medel som mottagits med återbetalningsplikt i enlighet med resonemangen i kapitel 4 till det informationspliktiga området. Tidsgränsen för uppsäg- ning bör dock sättas vid (i stället för en månad) med hänvisning till att medel med längre uppsägningstid än inte kan anses vara för- växlingsbara med medel som omfattas av insättnings- garantin. Definitionen av vilka fordringstyper som avses stämmer där- med väl överens med artikel 3. I artikel 3 anges visserligen ingen tids- gräns. En tidsgräns bör emellertid enligt kommitén inte anses för snäv för att uppfylla artikelns krav.213 Företag som erbjuder sig att ta 211 En förklaring till detta är sannolikt att kontobehållningen på ett kund- medelskonto är maximerat till ett visst belopp. Enligt lag får kontobehållning- en uppgå till högst . 212Kontantavrundning innebär att kunden kan få en summa (i praxis godtas 300kronor) direkt i handen i samband med att kontot belastas vid betalning av företagets produkter. 213I detta sammanhang bör erinras om följande uttalande rörande artikel 3 i andra banksamordningsdirektivet i en kommentar till EG-rätten, Empel o.a., "Banking and EC ", avsnitt 3.7.1, som ger stöd för detta synsätt. Uttalandet har följande lydelse. "However, the result of the Council´s concerns is a prohibition stipulated in very general wording, which may have unwarrented effects. Bearing in mind that the receipt 'of deposits or other repyable funds' is a comprehensive term, it is likely that there will be many cases falling (unexpectedly) within the scope of the prohibition." – "As a con- sequence the Member States will have to give an operational interpretation of the prohibition". 542 Information om icke garanterade medel emot återbetalningspliktiga medel som är tillgängliga för fordringsägaren med mindre än varsel skall således, om medlen inte omfattas av insättningsgarantin, informera om att garantin inte gäller. 16.2.3Information om erbjudanden riktade till allmänheten Informationsplikten bör i första hand åvila företag som erbjuder sig att ta emot återbetalningspliktiga medel från privatpersoner. Det är mer tveksamt om informationsplikten bör gälla vid erbjudanden som enbart riktas till företag. Företag får i princip anses ha bättre förutsättningar än privatpersoner att bedöma huruvida ett visst placeringsalternativ är garanterat eller ej. Såvitt gäller mindre företag kan dock behovet av in- formation i vissa fall vara lika stort som för privatpersoner. Att i lag- stiftningen göra skillnad mellan små och stora företag kan vara svårt. Övervägande skäl talar därför för att informationsskyldigheten, på mot- svarande sätt som insättningsgarantin, bör åvila företag som tar emot återbetalningspliktiga medel från privatpersoner eller företag. Företag som träffas av EG-rättens definition av kreditinstitut eller andra profes- sionella aktörer på den finansiella marknaden får dock antas besitta så- dan särskild sakkunskap att de inte behöver informeras. Det kan ifrågasättas om informationsskyldighet är erforderlig i de fall då företag tar emot återbetalningspliktiga medel från en viss grupp eller kategori av privatpersoner eller företag. Som exempel kan nämnas när företag inom en koncern, eller liknande företagsgrupp, samordnar sin likviditetsförvaltning så att ett företag förvaltar de andra företagens överskott av likvida medel. Ett annat exempel är när kunderna består av medlemmar i en ekonomisk förening med särskilda medlemskriterier, t.ex. personalen på en viss arbetsplats. I dessa fall torde det stå klart för kunderna att insättningsgarantin inte gäller. Om kunderna i stället kom- mer från en vid men avgränsad krets (t.ex. lantbrukare i ) torde behovet av information vara lika stort som när kunderna består av en vid men obestämd krets av personer eller företag. Informationsplikten bör åvila företag i enlighet härmed. Detta kan uttryckas som att informationsplikten skall gälla erbjudanden som riktas till allmänheten. Kommittén har funnit det lämpligt att använda allmänhetsbegreppet även på andra ställen för att avgränsa lagstiftningens räckvidd. Det gäl- ler bl.a. kravet på tillstånd om finansieringsrörelsen riktar sig till all- mänheten (7.5.1). Allmänhetsbegreppet behandlas utförligt i avsnitt 7.5.4. Information om icke garanterade medel 543 Kommitténs förslag: Om ett företag underlåter att lämna föreskriven information skall ingripa enligt marknads- föringslagen. Detta innebär bl.a. att Konsumentombuds-mannen kan förelägga ett företag vid vite att fullgöra informationsplikten. Om ett företag underlåter att lämna föreskriven information be- träffande erbjudanden som riktas enbart till andra än konsumenter skall kunna förelägga företaget vid vite att fullgö- ra informationsplikten. Det är naturligtvis angeläget att informationskravet efterlevs. Vid sidan av de traditionella lösningarna med olika former av myndighets-utövning får inte glömmas bort den effektiva övervakning som konsumenter, kon- sument- och branschorganisationer samt konkurrenter står för. Ett före- tag som underlåter att informera kan tänkas locka till sig kunder som annars hade valt ett säkrare alternativ och därmed åtnjuta en konkurrens- fördel i förhållande till sina konkurrenter. Privatekonomiska frågor väcker allt större intresse i massmedia. Bevakningen och utvärderingen av olika sparalternativ är intensiv. Det råder knappast någon tvekan om att ett företag som bjuder ut sina tjänster på felaktiga premisser kommer att bli uppmärksammat i sådan bevakning. Även branschorganisationer och sådana organ som t.ex. kommer med all säkerhet att påtala missförhållanden. Den nämnda "marknadsövervakningen" är säkerligen mycket effektiv vad gäller att upptäcka överträdelser av informationskravet. De allra flesta företag som uppmärksammas för att inte informera enligt kraven kommer också att snabbt rätta till bristerna. Som en yttersta påtryckning behövs emellertid en sanktionsmöjlighet. Kommittén föreslår därför att skall kunna ingripa genom att förelägga ett företag vid vite att fullgöra informations- plikten. skall vidare kunna framtvinga de upplysningar som erfordras i ett ärende som rör informationsplikten samt kunna väcka talan vid domstol för det fall att ett företag inte rättar sig efter ett föreläggande om att lämna information.