sou · GMB345 · 1999-01-01 00:00:00 — När skorstensfejarmästaren upphör med verksamheten är han skyldig att överlämna till kom- munen de handlingar som haft med verksamheten att göra som t.ex. förteckningen över byggnader m.m. inom sotningsdistriktet där sotning skall ske, övriga handlingar för brandförsvarsuppgifternas fullgörande som brandsyneprotokoll och besiktningsbevis. Enligt 15 § i A och B-avtalen äger skorstensfejarmästaren att säga upp avtalet med sex måna- ders uppsägningstid. I 15 § stadgas om giltighetstid. Det anges att om kommunen genom lagakraftvunnet beslut ändrar distriktsindelningen eller driftsformen så kan kommunen säga upp avtalet med 12 månaders uppsägningstid. Kommunen är skyldig att inplacera skorstensfejarmästaren i den nya organisationen om möjligt som skorstensfejarmästare eller arbetsledare. Om det inte är möjligt skall ett annat arbete inom kommunen erbjudas. Kommunen är i sådant fall skyldig att till ett skäligt belopp inlösa fordon, teknisk utrustning, lokaler och annat som skorstensfejarmästaren har anskaffat för verksamheten. Om ett belopp inte kan bestämmas skall en opartisk värderingsman ange ett belopp. Om lönen i den nya befattningen understiger medelvärdet av bruttoinkomsten av sotnings- rörelsen och därmed naturligen samhörande verksamhet beräknad på resultaten av före uppsägningen (uppsägningsåret inräknas ej) skall kompensation utgå enligt nedan. Belop- pen indexregleras med konsumentprisindex före medelvärdesberäkningen. Medelbruttoinkomst överstigande indexreglerad per medräknas ej. Ersättning i procent av skillnaden mellan den framräknade medelbruttoinkomsten och lönen i den nya befattningen. Skorstensfejarmästaren äger, därest icke annat överenskommes, rätt att uppsäga avtalet med sex månaders uppsägningstid. Avtalen gäller efter det att den kommunala nämndens beslut har vunnit laga kraft. I de sista paragraferna i avtalen regleras om vad som skall ske när en tvist uppstår. Eventuella tvister i anledning av detta avtal skall lösas enligt lagen om skiljemän. Skiljemännen skall vara fem, två som väljer och två som väljer samt den femte som de valda väljer. Sammanfattningsvis kan sägas att kommunen endast har rätt att säga upp avtalen om skorstensfejarmästaren inte har skött sina åligganden i väsentlig mån eller om han har försatts i konkurs. Detta kan då ske utan iakttagande av uppsägningstid. Skorstensfejarmästaren å sin sida kan, också utan uppsägningstid, säga upp avtalet om kommunen inte fullgör sina åligganden. Vilka det är framgår ej direkt. Det krävs dock att försummelsen skall vara väsentlig. regleras frågan om kommunen genom lagakraftvunnet beslut ändrar distriktsindelning och drifts- form så kan kommunen säga upp avtalen med 12 månaders uppsägningstid. Det regleras vidare om inlösen och hur den skall ske. Motsvarande paragraf i är 10 §. En tvist skall med anled- ning av avtalen slitas av skiljemän. 5.3Kostnader för sotning och kontroll De taxor som tillämpas för sotning och kontroll grundas på överenskommelser mellan och . Kommunfullmäktige får sedan fö- reskriva om den avgiften som skall erläggas. De taxor som gäller är från . rekommenderar kommunerna att anta taxorna. En fast avgift för det föreskrivna arbetet är bestämt till . Taxan kan indelas i två huvudsakliga delar, dels avgifter för objekt i småhus, dels avgifter för övriga objekt. Vid sotning av småhus debiteras en grundavgift och en objektsavgift. Grundavgiften utgör ersättning för inställelse för arbetets genomförande. Grundavgiftens storlek, som är lika inom sotningsdistriktet, beräknas med utgångspunkt från den årliga totala kostnaden för transporter inom sotningsdistriktet. Av detta följer att grundavgiften är högst inom sotningsdistrikt med låg bebyggelsetäthet. Objektsavgiften utgör en avgift som är beroende av vilket objekt som rengörs t.ex. värme- panna, braskamin, köksspis eller imkanal. Tilläggsavgift kan dessutom uttagas t.ex. om demonte- ring och montering av kryddhylla måste ske eller om lös väggstege måste hämtas om den inte förva- ras intill uppstigningsstället. Vid sotning inom andra byggnader än småhus uttas vanli- gen ersättning per man och timme. Utöver ersättning via sotningstaxan erhåller sotningsdistriktet ett årligt arvode som utges av kommunen, s.k. kommunalt årsarvode. Årsarvodet utgör ersättning till sotningsdistriktet för bl.a. administrativa arbetsuppgifter i samband med kontrollen av brandskyddet. Det beräknas på antalet invånare inom sotningsdistriktet. För ett samhälle med 5000 invånare inom sotningsdistriktet er- läggs ett belopp om eller för 70 000 invånare inom sotningsdistriktet ett belopp om ca . Vissa kommuner utger inte detta belopp utan en summa läggs istället på sotningstaxan med motsvarande , ett belopp som vid sådant fall istället betalas av objektsinnehavaren eller fast- ighetsägaren. skall inrätta utbildningslinjer för skortensfejare m.m. beslutar även om antagning till utbildningarna samt utfärdar bevis över genomgången utbildning. Utbild- ningen bedrivs i . Den nuvarande utbildningen startade . Första delen av utbild- ningen, skorstensfejarlinjen, blev då obligatorisk. I de riksavtal och det däri gällande kollektivavtal rörande yrkesutbildning, som slutits mellan och , regleras om en ömsesidig skyldighet att skorstensfejarna skall genomföra den obligatoriska skorstensfejarlinjen. För att bli antagen till utbildningen krävs för- utom att individen har genomgått nationellt program i gymnasieskolan eller ett individuellt pro- gram i gymnasieskolan, som innefattar yrkesutbildning till skorstensfejare, att individen är anställd hos en skorstensfejarmästare. Utbildningen skall genomgås under de första tre yrkesarbetande åren . Utbildningen innehåller ämnena författningskunskap, fackkemi-fysik, husbyggnadsteknik, värmeteknik, ventilationsteknik, förebyggande brand, arbetsmiljö, yrkestjänst och instrumentlära samt administration. Teorilektioner är delvis varvade med praktiska övningar. Utöver den obligatoriska skorstensfejarlinjen finns det två frivilliga utbildningar, en tekniker- linje och en ingenjörslinje. Teknikerlinjen innefattar tio veckors studier. Kravet för att antas till utbildning är att individen har avlagt skorstensfejarlinjen och arbetat därefter och innefattar tio veckors studier. Teknikerlinjen innebär fördjupade kunskaper mot en arbetsledande roll. De som genomgått denna erhåller ofta arbete i förmansfunktioner. De ämnen som studeras är utöver de ovan under skorstensfejarlinjen angivna även räddningstjänst, arbetsmiljö och arbetsled- ning. För att kunna antas till ingenjörslinjen krävs att individen genomgått teknikerlinjen och där- efter arbetat ytterligare . Ingenjörslinjen, som omfattar femton veckors studier, syftar till att ge erforderliga kunskaper för att individen skall kunna utföra alla inom ett sotningsdistrikt vanligen förekommande arbetsuppgifter. En skorstensfejaringenjör kan söka ett eget distrikt som skorstensfejarmästare. När individen genomgått skorstensfejarlinjen erhåller han ett betyg, antingen godkänd eller icke godkänd. Eftersom skorstensfejaren är anställd hos en skorstensfejare kan det inträffa att han trots att han inte erhåller betyget godkänd arbetar kvar hos skorstensfejarmästaren. Förhållandevis få kvinnor söker överhuvudtaget till såväl gymnasie- som högskoleutbildningar med teknisk inriktning. Detta gäller även ansökningar till i och dess utbildningslinjer för skorstensfejare, tekniker och ingenjörer. Detta leder till att få kvinnor är yrkes- verksamma som skorstensfejare, tekniker eller ingenjörer i sotningsbranschen. Sotningsväsendet är kraftigt mansdominerat. En viss ökning av antalet kvinnor som arbetar med direkta sotningsuppgifter har skett . fanns en kvinna med ingenjörsexamen eller motsvarande, en med teknikerexamen samt ett tiotal kvinnliga skorstensfe- jare. Såväl som har redovisat uppgifter om utbildningar av flickor/kvin- nor inom teknikområdet i gymnasieskolans avgångsklasser respektive avlagda examina i grundläg- gande högskoleutbildning. Av redovisade uppgifter kan det konstateras att det är få flickor/kvinnor som genomgår utbildningar inom teknikområdet. Regeringen gav 1993 ett femårigt uppdrag till att tillsammans med öka ungdomars intresse för studier i bl.a. teknik. En av grundtankarna är att för att få en allsidig utveckling behövs fler kvinnor inom de tekniska arbetsområdena. har konstaterat att det krävs ändrade attityder för att kvinnor skall kunna bli t.ex. deltids- eller heltidsbrandmän. understryker vikten av att räddningstjänsten också har kvinnliga brandmän. Inga andra lättare krav skall ställas på kvinnliga brandmän än på manliga. Rekryteringen och utbildning för skorstensfejare förutsätter som rekrytering och utbild- ning till brandman anställning i räddningstjänst respektive anställning hos skorstensfejarmästare. Båda utbildningarna har som huvudman. 6.Ansvar och kontroll i andra verksamheter Det kan vara av intresse att studera andra verksamheter för att se hur den enskildes resepktive samhällets ansvar är uppbyggt. Utredningen har valt att titta på följande områden. Renhållning, , byggsektorn, ventilationskontroll och hisskontroll. Vidare redogörs för certifiering av personer eller företag som tillämpas inom andra verksamheter. Hantering av hushållsavfall regleras i en särskild lag, renhållningslagen (1979:596). Enligt lagen har kommunen ansvaret för att hushållsavfall bortforslas i den utsträckning som behövs för att tillgo- dose hälsoskydds- och miljövårdskrav liksom enskilda intressen. När kommunen skall planlägga och besluta om hur skyldighet skall fullgöras skall den ta hänsyn till om en fastighetsinnehavare själv kan ta hand om avfallet på ett från hälsoskydds- och miljövårdssynpunkt godtagbart sätt. Om så är fallet skall han ges möjlighet härtill. Kommunen är dock skyldig att se till att hushållsavfall slutligt omhändertas. har i betänkande till lagen (SOU 1978:24 s 30 ff) uttryckt att om en fastighetsägare kunde ta hand om sitt avfall på ett godtagbart sätt borde det inte finnas anledning att tvinga fastighetsägaren att leverera avfallet till kommunen. Att göra det skulle vara att lagstifta mot det allmänna rättsmedvetandet ansåg renhållningskommittén. I propositionen (prop 1978/79:205) uttalades att kommunerna var bäst lämpade att bedöma det lokala behovet av renhållning. Renhållningslagen skulle ges karaktär av ramlagstiftning med allmänt hållna bestämmelser som gav kommunen stor frihet att med beaktande av allmänna och enskilda intressen utforma renhållningen på det sätt som den fann lämpligt med hänsyn till lokala förhållande. handhade AB bl.a. registreringsbesiktning, typbesiktning och kontroll- besiktning av fordon. Detta ändrades 1995 varvid konkurrens infördes på det sätt att fristående ackrediterade besiktningsföretag i konkurrens skulle utföra ovanstående uppgifter. Fordonsäga- rens ansvar utvidgades till att omfatta även krav på giltigt intyg om periodisk kontrollbesiktning. beslutar om bl.a. typ- och registreringsbesiktning. Bilägarens ansvar för fordonets be- skaffenhet ändrades således. Ägaren skall för att fordonet skall få användas ha ett giltigt intyg rörande fordonets skick från ett ackrediterat besiktningsföretag. Besiktningsföretagen skall i di- rekt anslutning till provning lämna uppgifter till om besiktigade fordon och deras bris- ter. för ett register över bl.a. resultatet från besiktningar. Plan och bygglagen (1987:10) innehåller bestämmelser om planläggning av mark och vatten samt om byggande. Planläggningen är en angelägenhet. I kommunen skall finnas översikts- planer och detaljplaner. Det regleras även om bygglov, rivningslov m.m. samt om olika krav som byggnader skall uppfylla efter ny- eller ombyggnad. Om en installation eller ändring av eldstäder eller rökkanaler skall ske skall byggherren minst före arbetets utförande göra en anmä- lan till . Byggherren skall se till att byggnande eller rivning sker i enlighet med gällande bestämmelser och se till att kontroller och provning utförs i skälig omfattning. För vissa byggnationer och rivningar skall en kvalitetsansvarig utses. Den kvalitetsansvarige kan i de flesta fall ha riksbehörighet, dvs. ett godkännande av ett certifieringsorgan. I lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m. anges de tekniska egenskaps- krav som ställs på byggnadsverk dvs. byggnader och andra anläggningar och byggprodukter. Bygg- nadsverk som uppförs eller ändras skall uppfylla vissa väsentliga egenskapskrav med hänsyn bl.a. till hälsa och miljö. Häri inbegripes bl.a. funktionen hos ett ventilationssystem. En sådan funktion- skontroll skall utföras av en funktionskontrollant som utses av byggnadens ägare. Funktionskontrollanten har erhållit ett godkännande, en riksbehörighet, av ett certifieringsorgan eller har ett godkännande av en nämnd. Enligt förordningen (1991:1273) om obligatorisk funktionskontroll av ventilationssystem skall en funktionskontroll ske av ventilationssystem för att säkerställa ett tillfredsställande inomhus- klimat i byggnader såsom t. ex. skolor, daghem och flerfamiljshus. Detta för att brister i ventilatio- nen bedöms vara den viktigaste faktorn för uppkomsten av s.k. sjuka hus, dvs. hus med sådana brister som har samband med byggnadens utförande, drift, brukande och/eller underhåll, vilket kan leda till besvär och hälsorisker som t. ex. astma, eksem, klåda, trötthet, huvudvärk och illamå- ende hos människor som vistas i byggnaden. Byggnadens ägare skall se till att funktionskontrollen utförs. kan genom föreskrifter bestämma att vissa typer av ventilationssystem och system i vissa byggnader skall vara undantagna från bestämmelserna enligt lagen. Funktionskontrollen skall utföras av en person som har behörig- het härför. Behörigheten är begränsad till tid men kan även begränsas till att avse endast en viss typ av byggnader eller ventilationssystem. Det skall ske en kontroll innan ett ventilationssystem tas i bruk . Därefter skall återkommande besiktningar ske. Vid varje besiktning skall ett protokoll föras. Det skall överlämnas till dels byggnadens ägare, dels till den kommunala nämnden. Nämnden utfärdar därefter ett intyg, vilket utvisar att ventilation- skontrollen är godkänd, som skall skickas till byggnadens ägare som skall sätta upp detta på en väl synlig plats i byggnaden. I förordningen (1993:1598) om hissar och vissa andra motordrivna anordningar regleras bl a om att hissar skall vara utförda och installerade, skötas och underhållas så att de upprätthåller ett till- fredsställande skydd för säkerhet och hälsa. Ansvaret för att lagen efterlevs åligger anordningens ägare. meddelar föreskrifter om verkställighet, när installationer skall ske, angående besikt- ning eller annan teknisk kontroll m.m. får meddela föreskrifter om märkning av hissar och hisskomponenter. Vidare får meddela föreskrifter om de kompetenskrav som den som utför besiktningen skall ha. Den som äger en anordning kan genom en föreskrift från åläggas att låta undersöka anordningen genom en besiktning eller annan teknisk kontroll. En första besiktning eller kontroll skall göras innan anordningen tas i bruk. Därefter skall det genomföras en återkommande besiktning eller kontroll mellan upp till . Här finns även den föreskriften att anordningen skall undersökas innan den tas i bruk efter det att den har ändrats. Ett bevis skall utfärdas efter kontroll där det skall framgå om kravet på säkerhet och hälsa är uppfyllt. Om någon brist har uppmärksammats skall den antecknas. Ett exemplar av beviset skall överlämnas till hissens ägare. Tillsynen av förordningens efterlevnad sker av den kommunala nämnden vars befogenheter framgår av 10 kap . Om en tillsyn skall ske enligt arbetsmiljölagen utövar även tillsyn. Dessa myndigheter skall samråda med var- andra. I förordningen är vidare inskrivet att om en anordning används i strid mot förordningen kan ägaren eller den som är ansvarig härför dömas till böter. En anordning skall skötas och underhållas. Tillsyn skall ske över den och utföras av någon som har kompetens härtill. Den som äger eller annars ansvarar för anordningen skall se till att det förs en journal där det skall framgå uppgifter om fortlöpande tillsyn, skötsel, underhåll samt uppgifter som är nödvändiga för att genomföra besiktningen. anger också hur en besiktning skall utföras, vad som skall kontrolleras och hur. Besiktningsbeviset skall ange resultatet av besiktningen samt vara försett med besiktningsorganets namn, ackrediteringsnummer, ackrediteringsmärke, besiktningsdatum och besiktningsmannens namn. Efter varje slutbesiktning skall besiktningsorganet utfärda en besiktnings- skylt. Där skall i stort sett anges samma saker som i besiktningsbeviset. Det är vidare anordningens ägare eller den som annars ansvarar för anordningen som skall se till att besiktningsskylten finns på en väl synlig plats. Det tillämpas alltmer att de som skall utföra visst arbete skall ha ett certifikat, en viss behörighet, för att få utföra det. Detta certifikat erhålles efter det att vissa uppställda krav uppfyllts. Certifieringsorganet har i sin tur blivit ackrediterad, godkänd för ändamålet, med stöd av lagen (1992:1119) om teknisk kontroll av Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll, SWEDAC. Bedömningen av överensstämmelse och annan teknisk kontroll utförs i enlighet med lagen eller under medverkan av ackrediterade organ om kontrollen är föreskriven i lag eller annan författning. Med ackreditering avses i lagen en förklaring att ett certifieringsorgan är kompetent att utföra den verksamhet som ackrediteringen avser. SWEDAC handhar ackreditering av bland annat certifieringsorgan för certifiering av produkter, kvalitetssystem eller personal. Beslut om ackredi- tering meddelas av SWEDAC eller tills vidare. Beslutet skall ange de villkor som gäller för verksamheten. SWEDAC får vidare återkalla en ackreditering om den inte längre uppfyller fordringarna härför. De ackrediterade organen skall betala en avgift till SWEDAC. Ett certifieringsorgan ger således certifikat till dem som uppfyller de angivna kraven beträf- fande ett visst arbete. Den som genomgått utbildning nu eller tidigare skall för att kunna utöva sin verksamhet ha en form av legitimation härför. Den som uppfyller angivna krav kan efter t.ex. ett prov godkännas att utföra en viss uppgift. Certifiering gäller därefter skall kunskaps- nivån omprövas. Certifieringsorganet går igenom de referenser som sökanden lämnat samt ger den som vill certifieras möjlighet att genomgå ett skriftligt prov som utgör en test av kunskaperna. Om sökanden uppfyller de krav som uppställts erhåller de ett certifikat som har giltighet och för visst ändamål. SWEDAC utövar dessutom tillsyn över certifieringsorganen vilket sker genom minst ett årligt besök. En utgångspunkt för att införa konkurrens i sotningsväsendet bör vara att skapa en ökad garanti för hög servicenivå vid försäljning av sotningstjänsterna till fastighetsägare och hushåll. En annan utgångspunkt bör vara att skapa ökade förutsättningar för en effektivitets- och prispress inom sotningsväsendet. Vid överväganden om att införa konkurrens i sotningsväsendet är en av de viktigaste frågorna hur det skall åstadkommas en väl fungerande konkurrens. Ett sätt kan vara att kommunen upp- handlar via ett anbudsförfarande. gäller att det i flertalet kommuner enbart finns ett sotningsföretag. Det är vanskligt att säga hur många anbudsgivare som krävs för att få en fung- erande konkurrens vid upphandling. Önskvärt från konkurrenssynpunkt är att det finns åtmins- tone tre till fyra anbudsgivare. För att regler som begränsar konkurrensen skall kunna motiveras måste reglerna medföra att de samhällsekonomiska vinsterna blir större än kostnaderna. Företagen som finns på marknaden har oftast ett intresse av att regler av konkurrenshindrande natur som innebär att endast ett eller ett begränsat antal företag har möjlighet att bedriva verksamheten inte tas bort. Generellt utgör olika former av etableringshinder det allvarligaste hotet mot en effektiv kon- kurrens. Principiellt bör inte möjligheterna till nyetablering begränsas genom regler som går utöver givna kvalitets- och säkerhetskrav för verksamheten. Om reglerna medför en begränsning av kon- kurrensen kan etablerade företag ges otillräckliga incitament att bedriva en effektiv verksamhet. I sådant fall finns också en påtaglig risk att konsumenternas intresse av mångfald, hög servicenivå och låga priser inte uppfylls. På en marknad med väl fungerande konkurrens gäller normalt att produktutbudet anpassas till konsumenternas efterfrågan. Därutöver gäller att marknadens koncentrations- och struktur- förhållanden anpassas till ändrad efterfrågan och krav på effektiv produktion och distribution. Etableringsreglerna, i kombination med priskontrollen, torde i väsentlig utsträckning ha på- verkat företagsstrukturen inom sotningsväsendet med avseende på företagsstorlek. Nuvarande reg- ler för sotning och kontroll, som innebär att ett företag får ensamrätt att bedriva verksamheten inom ett geografiskt avgränsat område (sotningsdistrikt), medför en låst branschstruktur. Företags- strukturen torde därför inte vara optimal från effektivitetssynpunkt. Då etableringsreglerna dess- utom innebär att sotningsföretagen inte behöver konkurrera med varandra om att sälja berörda tjänster kan marknadseffektivitet inklusive produktutveckling påverkas negativt. Det förhållandet att etableringsreglerna medför att konkurrens saknas om att utföra tjäns- terna inom sotningsväsendet torde även bidra till att försvaga incitamentet i branschen att ut- veckla verksamheten med avseende på tjänsteinnehåll. har konsumenten inte möj- lighet att välja bort en skorstensfejare om man är missnöjd med kvalitet och service vid utförande av tjänsterna. Detta förhållande påverkar sannolikt benägenheten att alltid tillgodose berört kon- sumentintresse. Nuvarande etableringsregler innebär i praktiken att ett sotningsföretag skall kunna utföra allt från relativt okomplicerad sotning och kontroll av imkanaler till tjänster som rör industriella förbränningsanläggningar som kräver en hög grad av specialistkunskap. I vilken utsträckning olika kunskaper kommer till användning eller hur skorstensfejarmästarens arbete fördelar sig på olika sotningsobjekt torde variera kraftigt i olika sotningsdistrikt. Effekten kan i detta fall bli en ej effektiv resursanvändning totalt sett bl.a. med avseende på företagens gjorda investeringar i kompetensuppbyggnad inklusive utbildning m.m. Det är svårt att på ett område med monopol kommendera fram en ökad servicenivå och kontinuerligt anpassa priserna till tjänsteinnehållet. Dessutom är det förenat med stora resurser och kostnader att följa upp att tjänsterna alltid utförs på ett sätt som svarar mot förutbestämd kvalitet och servicenivå. Till detta kommer den i princip omöjliga uppgiften att ta fram korrekta enhetspriser för tjänsterna. På en monopolmarknad måste normalt finnas någon form av priskontroll i syfte att tillgodose kon- sumenternas intresse av att monopolföretagets pris är skäligt. En administrativ eller kalkylerad prissättning för en hel bransch omfattar i allmänhet ett stort antal företag som har olika förutsätt- ningar att bedriva berörd verksamhet. Vid en centralt beräknad prissättning är också antaganden om fördelningar av olika faktorkostnader osäkra. De kalkylerade priserna kan i bästa fall gälla en del av företagen men inte alla företag som kalkylen avser att omfatta. För att få underlag för den enhetliga prissättning inom sotningsväsendet, måste det finnas tillgång till uppgifter om kostnads- och produktivitetsutveckling på området samt ändringar av tjänsteinnehåll. Vidare förutsätts underlag i form av tids- och lönsamhetsstudier av verksamheten. Vid sådana studier måste beaktas att sotningsföretag är verksamma på ett flertal områden eller marknader.