sou · GMB351d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Poängsumman 1970 utgörs av gym- nasiepoängen för naturvetenskaps- respektive samhällsvetenskaps- programmet (2150) minus gymnasiepoängen för estetisk verksam- het (30), idrott och hälsa A (130) samt specialarbete (20), vilka inte får förekomma i den kommunala vuxenutbildningen. Detta gäller även om den studerande förutom kärnämneskurserna endast läst yr- kesämneskurser, även om detta i gymnasieskolan skulle ha inneburit ett volymkrav om 2 370 gymnasiepoäng för slutbetyg från ett pro- gram med yrkesämnen. Slutbetyg från vuxenutbildning ger allmän behörighet för högre studier, om betyget innehåller lägst betyget Godkänd på av den aktuella kursvolymen. Allmän behörighet kan en vuxen också erhålla om han eller hon på ett samlat betygsdo- kument har lägst betyget Godkänd på kurser betygsatta i vuxenutbildning eller SSV omfattande minst 1773 gymnasiepoäng (av 1970). Därutöver finns möjlighet att få allmän behörighet via den så kallade 25:4-regeln (uppnådd , yrkes- verksamhet samt betyget lägst Godkänd eller tidigare betyget 3 i engelska A/motsvarande). Påbyggnadsutbildningen syftar till att ge vuxna sådan utbildning som leder till en ny nivå inom deras yrke eller till ett nytt yrke. På- byggnadsutbildning finns enbart i vuxenutbildning och SSV – ej i gymnasieskola – och utvecklas vanligtvis lokalt. 116 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik tionellt utarbetade och riksrekryterande påbyggnadsutbildningar har dock tagits fram av . I den av fastställda ram- timplanen har en påbyggnadsutbildning en kursvolym omfattande mellan 800-1200 gymnasiepoäng. läroplan för de frivilliga skolformerna (Lpf 94) läroplan för de frivilliga skolformerna – Lpf 94 – gäller för gymnasieskolan, den kommunala vuxenutbildningen, statens skolor för vuxna (SSV), gymnasiesärskolan och vuxenutbildningen för ut- vecklingsstörda (särvux) samt i tillämpliga delar för svenskundervis- ning för invandrare (sfi). Lpf 94 består av ett avsnitt om skolans värdegrund och uppgifter med gemensamma mål samt särskilda uppgifter och mål för olika skolformer. Ett annat avsnitt omfattar mål och riktlinjer, där varje delavsnitt är indelat i mål att sträva mot, mål att uppnå (endast del- avsnittet kunskaper) samt riktlinjer. De olika delavsnitten är kunska- per, normer och värden, elevernas ansvar och inflytande, utbild- ningsval – arbete och samhälle, bedömning och betyg samt rektors ansvar. genomförde en enkätstudie riktad till skolledare i och statlig vuxenutbildning, i vil- ken ett antal frågor av organisatorisk och pedagogisk art ställdes. Motsvarande frågeområden tillställdes folkhögskolorna och studie- förbunden via . Enkätsvaren sammanställdes se- dan i kommitténs rapportVuxenutbildare ser på sig själva (SOU 1996:188). Många komvuxenheter har i sina enkätsvar redovisat önskemål om att åter få en egen läroplan eller åtminstone ett särskilt nationellt program för vuxenutbildningen med egna programmål, etc. önskemål om en närmare förening eller ett närmare samarbete med övriga vuxenutbildare istället för med gymnasieskolan har ock- så framförts från olika håll. Många komvuxskolledare har kritiserat Lpf 94 för att den i sina skrivningar upplevs utgå från ett ungdomsperspektiv (SOU 1996:188). Begrepp som elev, skola, etc upplevs som främmande. När läroplanen bland de gemensamma uppgifterna för de frivilliga skolformerna exempelvis konstaterar att utbildningen skall främja elevernas utveckling till ansvarskännande människor, som aktivt deltar i och utvecklar yrkes- och samhällslivet", så känns formule- ringen besvärande i en grupp med medelålders människor som kan- ske arbetat aktivt (fackligt, politiskt och yrkesmässigt) med just detta . Ett annat sådant exempel är Skolans uppgift är att låta varje enskild elev finna sin unika egenart och därigenom kunna delta Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 117 i samhällslivet genom att ge sitt bästa i ansvarig frihet. Läroplanen har däremot inte kritiserats för sitt innehåll, det vill säga skrivning- arna om skolans värdegrund och uppgifter, där de särskilda målen avseende utbildning för ungdomar respektive för vuxna tydliggörs eller för skrivningarna om mål och riktlinjer. Kunskapsmålen i läroplanens avsnitt om mål och riktlinjer är upp- delade i dels mål som gäller samtliga frivilliga skolformer, dels sär- skilda mål som gäller de olika delarna i gymnasieskola och offentlig vuxenutbildning. En brist i läroplanen är enligt många skolledare (1996:188) avsaknaden av särskilda kunskapsmål att sträva mot och att uppnå för deltagare på den grundläggande vuxenutbild- ningen, medan sådana finns för elever på gymnasieskolans nationel- la och specialutformade program samt den gymnasiala vuxenutbild- ningen, för elever på individuella program, i gymnasiesärskolan och i särvux. Många skolledare (1996:188) är också kritiska mot att den nya läroplanen har tagit bort de krav på individualisering som fanns i den tidigare läroplanen för och statlig vuxenutbildning (Lvux 82). I den delades varje kurs upp i grund- och fördjupningsdel. I grunddelen behandlades vanligen allt det stoff som kursdeltagarna behövde för att kunna gå vidare till följande kurs (etapp). I fördjup- ningsdelen valde deltagarna olika arbetsuppgifter utifrån sina behov och intressen. På så sätt kunde många vuxna anknyta till sin yrkes- verksamhet eller inrikta sig mot väl preciserade mål. återkommer till dessa läroplansfrågor i kapitel 11. Utöver läroplanen finns i särskilda föreskrifter regeringsbeslut om programmål , vilka är uppbyggda i tre delar med syfte, strävansmål och krav på utbildningen. Sådana programmål finns för gymnasie- skolans olika nationella program, för gymnasiesärskolans olika na- program, för den grundläggande vuxenutbildningen samt för del delar av särvux som motsvarar träningssärskola och grundsär- skola. Några specifika programmål för gymnasial vuxenutbildning, särvux på gymnasial nivå eller för påbyggnadsutbildning finns inte, vilket också har påtalats av skolledare i olika sammanhang. Sådana programmål – eller kanske hellre inriktningsmål – skulle exempelvis kunna beskriva vuxenutbildningens olika möjligheter för studeran- de, att de endera kan följa de nationella programmen för vilken då dessa mål givetvis bör gälla eller att de själva kan komponera struk- turerade studieplaner beroende av den enskildes intressen och behov – där omfattningen kan variera från en kompletterande utbildning 118 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik om 30 gymnasiepoäng till ett fullständigt slutbetyg med egen ut- formning – närmast att jämföra med gymnasieskolans specialutfor- made program. Sfi-undervisningen har en särställning när det gäller läroplanen för de frivilliga skolformerna. Den inkluderas inte i de frivilliga skolformer som omfattas av läroplanen men ska ändå – enligt före- skrift i förordningen om svenskundervisning för invandrare – vila på de grundläggande värden som anges i denna. Några särskilda pro- grammål för denna utbildning finns däremot inte. Läroplan och programmål följs av nationellt fastställda kursplaner med kursens syfte och mål samt med betygskriterier som anger vad eleven minst ska ha uppnått för att bli godkänd. Den grundläggande vuxenutbildningen och motsvarande del av särvux har egna kurspla- ner. Samtliga gymnasiala kursplaner är gemensamma för gymnasie- skola och vuxenutbildning/SSV – med vissa undantag för exempelvis estetiska ämnen. Därutöver finns lokalt fastställda kurs- planer som kan gälla för båda skolformerna eller för en av dem. Kursplaner för kärnämnen fastställs av regeringen och kursplaner för övriga ämnen av . Lokala kurser fastställs av styrelsen för utbildningen. De från läroplanen fristående kursplanerna revideras vid behov kontinuerligt. Signaler från skola, avnämare och omvärld fångas upp på ett sådant sätt, att påtalade förändringsbehov prövas, analyseras och förankras. Efter den processen revideras kursplanen, om analy- serna har visat på ett sådant behov. Systemet med en rullande kurs- planerevidering – för vilken har ansvar – har den fördelen i ett kursutformat system att det går att gå in och revidera, lägga till eller ta bort enstaka kurser utan att en hel utbildningsväg eller ett ämne behöver förändras. Avsikten är att innehållet i skolan ska kun- na hållas mer aktuellt . Omfattningen av studierna i en kurs betecknas med gymnasiepo- äng. För varje kurs i ämne har fastställt ett visst antal gymnasiepoäng. En elev har enligt Skollagen uppnått det antal gym- nasiepoäng som sålunda gäller för varje kurs i ämne när eleven har inhämtat den kunskap som utbildningen i kursen avser att ge. Av kursplanerna för varje kurs inom gymnasial vuxenutbildning ska det framgå hur många gymnasiepoäng kursen omfattar. Kursens mål – angivna i kursplanen – är konstanta. Till skillnad från tidigare är nu tiden en variabel. Deltagarna studerar kursen tills de nått kursmålen, vilket kan ske . Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 119 behöver mer tid och ska få det, innan betyg utfärdas. En annan del- tagare når målen snabbare och får då betyg. Det faktum att läroplan och kursplaner är gemensamma för gym- nasieskola och vuxenutbildning ska ses i perspektivet av att utbildning på gymnasial nivå i jämförbara kurser ska vara likvär- dig – exempelvis vid meritvärdering för högre studier på universitet och högskolor. Det ska däremot inte ses som uttryck för ett önskemål från statsmakten om gemensam organisation för två olika skolfor- mer. Det kan i detta sammanhang vara angeläget att något noggrannare diskutera olika grader av samarbete mellan vuxenutbild- ning och grund- respektive gymnasieskola. vuxenutbild- ning å ena sidan respektive grund- och gymnasieskola å den andra sidan har alltid i mer eller mindre grad samarbetat. Detta samarbete diskuteras med olika intensitet vid olika tillfällen. Samplanering mellan vuxenutbildning och grundsko- la/gymnasieskola har alltid förekommit. Den kommunala vuxenut- bildningen använder sig exempelvis ofta av och/eller gymnasieskolans lokaler (samplanering kan då avse schemalägg- ning), de olika skolformerna samnyttjar lärare och övrig personal (exempelvis vaktmästare), etc. Samverkan förekommer oftast, där det också finns en gymnasie- skola. Man kan då samverka kring exempelvis gemensamt anord- nande av en udda kurs i ett ämne för att kunna möjliggöra dess exis- tens och vuxna kan delta på överblivna platser i gymnasieskolans yr- kesutbildningar, m.m. Samordning innebär den tätaste formen av samarbete – hopslag- ning. Därmed avses mer sällan sammanslagning av grundskola och grundläggande vuxenutbildning. Det som avses är sam- manslagning av gymnasial utbildning i vuxen- utbildning med gymnasieskolans olika program. Inte heller påbygg- nadsutbildningarna ingår vanligen i samordningsdiskussionerna. Samordning är den samarbetsform som av många mest anses för- svåra de vuxnas studier, om inte gymnasieskolan fullt ut också reellt organiseras enligt modellen för vuxenutbildning med ämneskurssystem, kursutformning, koncentrationsläsning, etc. Styrdokumenten för vuxenutbildning möjliggör sam- verkan på olika nivåer. Det finns däremot inte något i skollag, för- ordning eller läroplan som framhåller önskvärdheten av samordning. 120 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik Den statliga styrningen av folkbildningen är på intet vis lika omfat- tande som styrningen av det offentliga skolväsendet för vuxna. Riks- dagens beslut i anledning av folkbildningspropositionen 1990/91:82 ger vissa riktlinjer. Någon särskild lag finns inte, däremot en förord- ning om statsbidrag till folkbildningen (SFS 1991:977 med senare ändring). Där anges syfte med och villkor för statsbidraget. Där ang- es också särskilda villkor för statsbidraget till folkhögskolor respek- tive till studieförbund. Därutöver finns också en särskild förordning om statsbidrag till kontakttolkutbildning (SFS 1991:976 med senare ändring) för studieförbund och folkhögskolor. Någon centralt fastställd läroplan finns inte för folkhögskolor och/ eller studieförbund. Varje skola erbjuder allmänna kurser, vars längd varierar mellan ett och beroende på den studerandes förkun- skaper. Folkhögskolorna erbjuder också ett stort utbud av särskilda kurser inom olika områden – inte sällan inom det estetiska området. De kan ligga på grundskolenivå, på gymnasial eller på eftergymna- sial nivå. Därutöver finns också så kallade korta kurser – ofta i äm- nen som svarar mot respektive skolas profil. Kurserna fastställs av skolornas styrelser – en motsvarighet till lokala kurser i det offentli- ga skolväsendet för vuxna. Betyg sätts ej i enskilda ämnen efter avslutad kurs. Istället kan en studerande efter allmän kurs om få ett studieomdöme med en sammanfattande bedömning av den studerandes förmåga att bedriva studier. Studieomdömet sätts gemensamt av alla undervisan- de lärare och har fyra grader: utmärkt studieförmåga, mycket god, god och mindre god. Folkhögskolan kan också ge allmän och sär- skild behörighet för studier vid universitet och högskola. Den stude- rande måste då vanligtvis gå en allmän kurs – beroende av tidigare studier – och uppnå motsvarande godkänd nivå i de sex kärnämneskurserna. Vilka särskilda behörigheter som folkhögsko- lorna erbjuder varierar från skola till skola. Vuxenutbildningens organisation rymmer givetvis många olika om- råden, allt från exempelvis utläggning av lektioner – schemalägg- ning – till exempelvis strategiska överväganden om utbildningsmo- dell och om kursutbud. har i det följande valt att begränsa sig till fyra stora områden: lokal styrning, kursut- bud, tidsutläggning och distansutläggning. Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 121 Ansvaret för skola och vuxenutbildning förändrades radikalt genom ett antal beslut som fattade . Dessa beslut innebar bland annat ändrat huvudmannaskap för kommunala utbild- ningar samt för alla samhällsstödda vuxenutbildningar en övergång från regelstyrning till mål- och resultatstyrning . För verksamhetsan- svariga på alla nivåer – kommunen, skolan, klassrummet – innebar detta såväl minskad reglering av hur verksamheten ska bedrivas som ökade krav på att redovisa och utvärdera resultaten och effekterna av verksamheten (, ). För vuxna anordnar det allmänna utbildning i form av vuxenutbildning, vuxenutbildning för utvecklingsstörda och svensk- undervisning för invandrare. Tillsammans utgör dessa skolformer det offentliga skolväsendet för vuxna . Dessutom finns särskilda ut- bildningsformer som anordnas av det allmänna som komplettering till vuxenutbildningen inom det offentliga skolväsendet för vuxna. Kommunerna är huvudmän för det offentliga skolväsendet för vuxna. Även landsting kan vara huvudmän för vuxenut- bildning och får – om särskild överenskommelse träffats med en kommun – vara huvudman för viss utbildning inom vuxenutbild- ningen för utvecklingsstörda. I alla kommuner ska det finnas en av kommunfullmäktige antagen skolplan, som bland annat visar hur kommunens offentliga skolvä- sende för vuxna ska gestaltas och utvecklas. Av skolplanen ska sär- skilt framgå de åtgärder som kommunen avser vidta för att uppnå de nationella mål som har satts upp. Kommunen ska kontinuerligt följa upp och utvärdera skolplanen. Den som är huvudman för en del av det offentliga skolväsendet för vuxna ansvarar för att utbildningen genomförs i enlighet med be- stämmelserna i Skollagen samt andra lagar och förordningar. Varje kommun eller landsting ska som styrelse för sitt offentliga skolvä- sende utse en eller flera nämnder. Vanligtvis ansvarar en särskild nämnd eller flera särskilda nämnder – skolstyrelse, barn- och utbild- ningsnämnd, gymnasienämnd (motsvarande) – för utbildningsverk- samheten, men det kan också förekomma att exempelvis arbets- marknadsfrågor och vuxenutbildning kopplas ihop inom en särskild nämnds ansvarsområde. Ett annat sätt att organisera nämndverksam- heten är genom så kallade beställar- och utförarnämnder. Den så kal- lade beställarnämnden kan ibland utgöras av kommunstyrelsen. För ledningen av utbildningen ska det finnas en rektor, som ska hålla sig förtrogen med det dagliga arbetet i skolorna. Det åligger rektor att särskilt verka för att utbildningen utvecklas. 122 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik bara den anställas som genom utbildning och erfarenhet har förvär- vat pedagogisk insikt. Rektors ansvar tydliggörs i läroplanen. Därut- över ansvarar rektor också för att betygskataloger förs och utfärdar betygsdokument, det vill säga slutbetyg och samlat betygsdokument. Kommuner och landsting får uppdra åt andra att anordna kommu- nal vuxenutbildning. Betyg sätts då efter prövning av lärare vid nå- gon komvuxenhet. Rektor har också – om vissa formella krav upp- fylls – möjlighet att låta lärare/cirkelledare hos annan utbildningsan- ordnare sätta betyg, om rektor exempelvis via informations- och fortbildningsinsatser gett goda förutsättningar för detta. Även i såda- na fall ansvarar rektor för utfärdandet av betygsdokument och garan- terar på så sätt betygens värde. De studerande kan organisera sig i elevråd , vanligtvis då anslutet till (). Eftersom de studerande kanske bara läser en eller ett par kurser kan det ibland vara svårt att mobilisera ett aktivt intresse för ett elevråd vid kom- vuxenheterna. För det offentliga skolväsendet för vuxna finns också statliga skolmyndigheter, exempelvis och i skolan (). En av viktiga uppgifter är uppföljning, utvärdering och tillsyn. Den måste då utgå från att kom- munerna genomför sitt uppdrag att styra och utvärdera sin verksam- het. En mål- och resultatstyrd verksamhet måste utvärderas. Varje nivå – kommun, skola, klassrum – är skyldig att utvärdera sin egen verksamhet. En utvärdering syftar alltid till att öka kunskapen om det fenomen som studeras. På de nivåer som i detta sammanhang är aktuella torde – eller borde – det främsta skälet vara att skaffa sig kunskap för att ha en bättre grund att stå på i ett organisatoriskt-pe- dagogiskt utvecklingsperspektiv – det må sedan gälla samspelet med samhällsutvecklingen, utbildningskostnader, utveckling av en ny kurs, deltagarnas kunskapsinhämtande, deltagarmedverkan, arbets- sätt och arbetsformer eller nivåns måluppfyllelse. Att stödja utvärde- ring handlar ofta om att stödja pedagogisk utveckling. riktade tillsyn av tjugo kommuner har visat att det finns allvarliga brister i kommunernas ansvarstagande inom detta område (Skolver- ket, ). Även om folkhögskolan från sin tillkomst varit den friaste av alla skolformer, så har staten ändå lagt fast vissa ramar för verksamheten. För varje skola ska det finnas en styrelse med ansvarar för den verk- samhet som där bedrivs. En förutsättning för statsbidrag är att skolan har upprättat ett måldokument för skolans utbildningar samt en plan för hur man ska utvärdera verksamheten. Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 123 form och arbetssätt skilja sig från den som bedrivs inom gymnasie- skolan och högskolan. Denna senare bestämmelse är dock föremål för diskussion i den överlämnade folkbildningspropositio- nen. Styrelsen har också det ekonomiska ansvaret för verksamheten. Styrelsen utser som ledare för skolan en rektor. De folkhögskolestu- derande organiserar sig vid varje skola i en studerandekår/elevkår, vilken brukar ledas av en egen styrelse. De elva studieförbunden leds av sina respektive styrelser. De fles- ta studieförbunden är organiserade på tre nivåer: ett riksförbund, en distriktsnivå och ett antal lokalavdelningar. För varje cirkel ska det finnas en ledare som är godkänd av en lokal studieförbundsavdel- ning. I statlig myndighets ställe fungerar för såväl folkhögskolorna som för studieförbunden. Till rådets uppgifter hör bland annat att fördela statsbidraget mellan studieförbund och folk- högskolor samt att utvärdera verksamheten. Dessutom genomför staten en större utvärdering av folkbildningen . Svenska för invandrare (sfi) och övrigt särskilt kursutbud för invandrare Svenska för invandrare (sfi) är en egen skolform. Den ska vila på de grundläggande värden som anges i läroplanen för de frivilliga skol- formerna (Lpf 94) och har en egen kursplan, som fastställs av rege- ringen. Riktvärdet för undervisningens omfattning är 525 tim- mar. Riktvärdet får överskridas eller underskridas beroende på hur mycket undervisning de studerande behöver för att uppnå de kun- skapsmål som anges i kursplanen. Undervisningen bör bedrivas kon- tinuerligt med uppehåll endast för semester. Under kursens gång ska den studerandes kunskaper stämmas av mot sär- skilda delmål, vilka angivits i kursplanen. Efter avslutad kurs ska deltagaren erhålla betyg. Som betyg ska användas någon av beteckningarna Godkänd (G) och Väl godkänd (VG). Om en deltagare inte når upp till nivån för betyget Godkänd ska denne erhålla ett intyg som anger vad han eller hon kan i förhål- lande till kursens mål. De studerande har rätt att få ett betygsdoku- ment som utvisar att de har slutfört kursen och det betyg eller det in- tyg som de har fått. Omfattningen av sfi-undervisningen varierar kraftigt mellan kom- munerna år . Hälften av all sfi-undervisning var vecka 1995 koncentrerad till storstäderna ( 124 Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik mö), till fyra större städer (, , och öre- bro) samt till . – vecka 1996 – hade sam- ma grupp kommuner av all sfi-undervisning (, 1996b, 1997). I av samtliga kommuner ansvarade kom- vuxenheter eller särskilda enheter med enbart sfi-undervisning (SFI- skolor) ensamma för denna utbildning (Centrum, 1997) . Det är en ökning , då uppgav att kommunen ensam var anordnare (SOU 1996:188). Övriga anordnare var folkhögskolor, studieförbund och AmuGruppen. I av kommunerna var väntetiden till sfi el- ler mindre och i av kommunerna eller mindre (Centrum, 1997). I Skollagen anges att väntetiden – om inte särskil- da skäl föreligger – högst får uppgå . Alla flyktingar får en viss undervisning i svenska på flyktingför- läggningen. När de sedan inordnas i en kommun kan följande inträf- fa: 1.En person – , – börjar kursen svenska för invandrare och skrivs in i denna skolform. Man upptäcker relativt snabbt att han inte kan läsa och skriva, i alla fall inte på det latinska alfabetet. skrivs då också in i den grundläggande vuxenutbildningen för al- fabetiseringsundervisning. Han är då inskriven i två skolformer och studerar exempelvis i den ena skolformen och i den andra. Det kan diskuteras om det är rationellt eller ef- fektivt. Han kommer kanske aldrig heller att nå godkändnivån i sfi – på grund av kraven på skrivkunskaper. 2.En annan person – , – skrivs också in i kursen svenska för invandrare. Hon lär sig relativt snabbt, får betyget Godkänd på kursen, men kan inte påbörja gymnasiestudier utan måste först läsa Svenska som andraspråk på grundläggande nivå. Hon kom- mer att tvingas byta mellan olika skolformer (ibland också mellan olika skolor), olika betygssystem och att finansiera sitt uppehälle med olika stödformer. 3.Även för ungdomar kommer samma blandning av skolformer (sfi och gymnasieskolan) att göra studierna besvärligare och systemen mer obegripliga. Alfabetiseringsundervisning, sfi och svenska som andraspråk är allt- så inte anpassade till varandra. Invandrarna har därför ofta svårt att veta var de egentligen hör hemma i systemet. Infrastruktur – regelverk, organisation och pedagogik 125 Undervisningen inom sfi kan vara arrangerad på många olika sätt. Inledningsvis nivågrupperas deltagarna efter sina svenskkunskaper och man försöker också ta hänsyn till vilken utbildningsbakgrund de har. En akademiker föredrar oftast ett annat upplägg och en högre undervisningstakt än en lågutbildad gör. Dessutom förekommer det att man grupperar om när man sett vilka framsteg de olika deltagarna gjort. På en del håll föredrar man att blanda olika natio- naliteter i största möjliga utsträckning i grupperna, för att det svens- ka språket ska vara det enda möjliga umgängesspråket deltagarna emellan.