sou · GMB366d3 · 1999-01-01 00:00:00 — Det är viktigt att statens och andras kompletterande insatser inte motverkar kommuner- nas initiativ att använda och utveckla sina resurser effektivt för undervisning av funktionshindrade barn och ungdomar. Kommittén skall analysera hur elevgrupperna har förändrats över tiden och föreslå de förändringar som motiveras av analysen vad avser skolfor- kompetensområden, lokalisering, finansiering och huvudmannaskap. Kommittén skall undersöka om ansvaret för specialskolorna helt kan föras över till kommunerna. Om kommittén finner att staten även i fortsättningen skall vara huvudman för specialskolorna, skall kommittén föreslå hur kostnaderna för såväl skolverksamheten som omvårdnaden i anslutning till utbildningen skall fördelas mellan stat och kommun. Kommittén skall också föreslå de åtgärder som behövs för att stärka det demokratiska inflytandet över specialskolorna samt klargöra vilket ansvar styrelsen i varje special- skola skall ha. Kommittén skall utreda såväl den specialpedagogiska konsulentorganisa- tionen som den stödverksamhet som ges av resurscentren och kunskaps- centren. I uppdraget ingår att särskilt pröva ansvarsfördelningen mellan den statliga sektorn och de lokala huvudmännen samt mellan berörda myndig- heter. Kommittén skall särskilt studera samverkan dem emellan och, vid behov, föreslå åtgärder som kan leda till ökad flexibilitet och effektivitet. Kommittén skall utvärdera om verksamheten med riksgymnasier för döva, hörselskadade och svårt rörelsehindrade ungdomar och föreslå nödvändiga förändringar av systemet. Utvärderingen skall omfatta både utbildnings- och omvårdnadsinsatserna och beakta såväl kvalitets- som effektivitetsaspekter av verksamheten. I den del uppdraget avser Rh-anpassad gymnasieutbild- ning skall kommittén ha nära samarbete med och . Kommittén skall kartlägga den statliga läromedelsproduktionen och före- slå hur den kan effektiviseras. Härvid skall kommittén särskilt beakta hur den tekniska utvecklingen på området kan ge ökad kvalitet och högre grad av kostnadseffektivitet. Kommittén skall föreslå vilken läromedelsproduktion som staten bör stå för och vilken produktion som kan skötas på en fri läromedels- marknad, eventuellt med visst produktionsstöd. Kommittén skall också belysa eventuella effektivitets- och rationaliseringsvinster av en samordning mellan av TPB:s och SIH:s läromedelsproduktion alternativt en samordning inom . Kommittén skall redovisa eventuella ekonomiska och organisatoriska konsekvenser av de åtgärder som föreslås. Kommittén skall ha slutfört sitt uppdrag . I de delar uppdraget avser specialskolorna och riksgymnasierna för döva, hörselskadade och gravt rörelsehindrade elever skall kommittén redovisa sina överväganden . Kommittén skall i sitt arbete ta del av de analyser och förslag som redovisats i rapporten och skolan - styrning och stöd (Ds 1995:60). Kommittén skall också ta del av de utvärderingar som pågår inom berörda områden vid och . Det är av särskild vikt att kommittén följer regeringens direktiv till samtliga kommittéer och särskilda utredare om att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23). Därav framgår bl.a. att kommittén skall analysera och redovisa om förslagen är förenliga med oförändrade utgifter för den offentliga sektorn samt bedöma effekterna på den kommunala ekonomin. Kommittén skall även beakta regeringens direktiv att redovisa regionalpo- litiska konsekvenser (dir. 1992:50) samt jämställdhets-politiska konsekvenser av förslagen (dir. 1994:12). Kommittén skall samråda med handikapporganisationerna. (DHR UNG) () () () Unga Hörselskadade , hörselskadade och språkstörda barn (DHB) () () , Ungdomar och Vuxna (FUB) och Ungdomar (RBU) RiksFöreningen () ungdom för social hälsa (RUS/RSMH) Handikappförbundens samarbetsorgan (HSO) för att tillförsäkra människor antog enhälligt ett förslag om internationella regler för personer med funktionshinder. Tillsammans med FN:s Världsaktionsprogram för handikappade är dessa Standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlik- het av grundläggande betydelse för handikappolitiken i FN:s alla medlemsländer. Reglerna uttrycker tydliga principiella ståndpunkter när det gäller rättigheter, möjligheter och ansvar och ger konkreta förslag om hur ett land kan undanröja hinder för funktionshindrade personer och skapa ett tillgängligt samhälle. Det finns en klar överensstämmelse mellan innehållet i reglerna och målet för den svenska handikappolitiken. För del är det naturligt att ha som utgångspunkt i det pågående handikappolitiska arbetet och vi kommer att aktivt verka för att omsätta reglerna i praktisk handling. Standardreglerna presenteras härmed på svenska. De berör praktiskt taget alla samhällsområden. Alla i samhället, regeringen, offentliga organ på alla nivåer, företag, organisationer m.fl., har ett ansvar för att reglerna blir kända och respekterade och att den vision om ett samhälle för alla, som reglerna uttrycker, också blir verklighet. Standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet Standardreglernas syfte och innehåll Grundläggande begrepp i handikappolitiken FÖRUTSÄTTNINGAR FÖR DELAKTIGHET PÅ LIKA VILLKOR Medicinsk vård och behandling HUVUDOMRÅDEN FÖR DELAKTIGHET PÅ LIKA VILLKOR Ekonomisk och social trygghet Familjeliv och personlig integritet Nationell granskning och utvärdering av handikapprogram i samband med standardreglernas genomförande Tekniskt och ekonomiskt samarbete 1.I alla delar av världen, i varje land och på alla samhällsnivåer finns människor med funktionsnedsättningar. Deras antal i världen är stort och det ökar. 2.Funktionsnedsättningens orsaker och konsekvenser är olika i olika delar av världen. Skillnaderna beror på olika sociala och ekonomiska förhållanden och på vilka åtgärder staterna vidtar för sina medborgares välfärd. 3.Nuvarande handikappolitik är resultatet av en utveckling . På många sätt återspeglar utvecklingen de allmänna levnadsvillkoren och den sociala och ekonomiska politiken under olika epoker. På handikappområdet finns det emellertid många faktorer som har påverkat levnadsförhållandena för människor med funktionsnedsättning. Okunnighet, likgiltighet, vidskepelse och rädsla är sociala faktorer som under historiens gång har isolerat människor med funktionsnedsättningar och fördröjt deras utvecklingsmöjligheter. 4.Handikappolitik har utvecklats från att tillhandahålla vård på institutioner till att ge utbildning för barn med funktionsnedsätt- ningar och rehabilitering av människor som fått en funktionsnedsättning i vuxen ålder. Genom utbildning och rehabilitering har de själva mer aktivt kunnat driva utvecklingen av handikappolitiken vidare. De, deras familjer och deras företrädare bildade organisationer som kämpade för bättre möjligheter för människor med funktionsnedsättningar. Efter andra världs- kriget infördes begreppen integrering och normalisering, vilket var ett uttryck för den ökade medvetenheten om dessa människors förmåga och möjligheter. 5.Mot slutet av 1960-talet började handikapporganisationerna i några länder att formulera ett nytt handikappbegrepp. Detta nya begrepp antydde det nära sambandet mellan den begränsning som människor med funktionshinder upplevde i miljöns utformning och beskaffenhet och den attityd som fanns hos allmänheten. kom handikappfrågorna i utvecklingsländerna att lyftas fram mer och mer. I några av dessa länder beräknades antalet människor med funktionsnedsättning i befolkningen vara mycket högt och de flesta av dessa var ytterst fattiga. och andra internationella organisationer har ägnat stor uppmärksamhet åt rättigheter för människor med kappåret, 1981, var världsaktionsprogrammet antogs av Generalförsamlingen i resolution 37/52. Internationella handi- kappåret och världsaktionsprogrammet bidrog starkt till att åstadkomma framsteg på området. Båda lade tonvikten vid att människor med funk- 1 A/37/351/Add.1 and Corr.1, annex, sect. VIII, recommendation 1 (IV). tionsnedsättning har rätt att få samma möjligheter som andra medborgare och att få lika del i de förbättringar av levnadsvillkor som är resultatet av ekonomisk och social utveckling. Här definierades också handikapp som ett förhållande mellan människor med funktionsnedsättning och deras omgivning. 7.FN:s expertmöte om handikappfrågor hölls i . Där föreslogs att det skulle utvecklas ett synsätt till vägledning för vad som skulle prioriteras . Grunden skulle vara att erkänna att människor med funktionsnedsättning har samma rättigheter som andra. 8.Mötet rekommenderade därför att Generalförsamlingen skulle sammankalla en särskild konferens med uppgift att göra ett utkast till en internationell konvention. Målet skulle vara att avskaffa all diskriminering mot människor med funktionsnedsättningar och konventionen skulle vid handikappårtiondets slut ratificeras av alla stater. 9.Ett utkast till konventionstext förbereddes av och lades fram för Generalförsamlingen under dess fyrtioandra session. Ytterligare förslag om en konvention lades fram av under Generalförsamlingens fyrtiofjärde session. Det gick emellertid inte att uppnå enighet om behovet av en sådan konvention vid något av dessa tillfällen. Många representanter ansåg att existerande dokument om mänskliga rättigheter redan garanterar människor med funktionsnedsättning samma rättigheter som andra männi- skor. 10.Vägledd av överläggningarna i Generalförsamlingen kom man under Ekonomiska och sociala rådets första ordinarie session 1990 överens om att koncentrera sig på att utveckla ett internationellt instrument av ett annat slag. I resolution /26 gav rådet FN:s sociala i uppdrag att under sin trettiotredje session överväga att tillsätta en särskild arbetsgrupp med uppgift att utarbeta standardregler för delaktighet och jämlikhet för barn, ungdomar och vuxna med funktionsnedsättning. Arbetsgruppen skulle bestå av regeringsexper- ter vars medverkan skulle finansieras genom frivilliga bidrag. Arbetet skulle göras i nära samarbete med berörda fackorgan, mellanstatliga organisa- tioner och frivilligorganisationer, speciellt med handikapporganisationerna. Rådet bad också kommissionen att slutföra texten till reglerna så att den kunde behandlas och föreläggas Generalförsamlingen vid dess fyrtioåttonde session . 11.De efterföljande diskussionerna i generalförsamlingens tredje utskott under den fyrtiofemte sessionen visade att det fanns brett stöd för initiativet att utarbeta standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättningar delaktighet och jämlikhet. 12.När den sociala höll sin trettiotredje session fick initiativet till standardregler stöd av ett stort antal represen- tanter och diskussionerna ledde till att resolution 32/2 antogs den 20 , i vilken beslöts att en särskild arbetsgrupp skulle tillsättas i enlighet med Ekonomiska och sociala rådets resolution /26. Standardreglernas syfte och innehåll Standardreglerna har utvecklats utifrån erfarenheter som gjorts under handikappårtionde (1983-1992) 2. Den politiska och moraliska grunden för dessa regler utgör de internationella reglerna om mänskliga rättigheter. Dessa består av den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, den internationella konventionen om ekono- miska, sociala och kulturella rättigheter, den internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter, konventionen om barnets rättigheter och konventionen om avskaffandet av all slags diskriminering av kvinnor6 liksom världsaktionsprogrammet för handikappade. 14.Även om standardreglerna inte är juridiskt bindande, kan de bli internationell praxis när de används av ett stort antal stater som en folk- rättslig regel. Standardreglerna innebär ett moraliskt och politiskt åtagande från staternas sida att anpassa samhället till människor med funktionsned- sättning. Där finns viktiga principer om ansvar, agerande och samarbete. Områden pekas ut som är av avgörande betydelse för livskvaliteten och för möjligheter att nå full delaktighet och jämlikhet. Standardreglerna erbjuder ett instrument som kan användas vid utformningen av handikappolitiken och anger lämpliga åtgärder till gagn för människor med funktionsnedsätt- ning och deras organisationer. De utgör också en grund för tekniskt och ekonomiskt samarbete mellan medlemsländerna, och andra internationella organisationer. 15.Syftet med reglerna är att säkerställa att flickor, pojkar, män och kvinnor med funktionsnedsättning som medborgare har samma rättigheter och skyldigheter som andra medborgare i samhället. I alla samhällen i världen finns fortfarande hinder som gör det omöjligt för människor med funktionsnedsättning att utöva sina rättigheter och friheter och försvårar för dem att delta fullt ut i samhällets aktiviteter. Ansvaret att undanröja sådana hinder vilar på medlemsländerna. Människor med funktionsnedsättning och deras organisationer bör spela en aktiv roll i den processen. Att anpassa samhället till dessa människor är ett viktigt bidrag till den allmänna och världsomfattande strävan att mobilisera mänskliga resurser. Särskild uppmärksamhet bör riktas mot kvinnor, barn åldringar, fattiga, migrerande arbetare, människor med flera och komplicerade funktionsnedsättningar, ursprungsbefolkningar och etniska minoriteter. Dessutom finns det ett stort antal flyktingar med funktionsnedsättning som har speciella behov som behöver uppmärksammas. Grundläggande begrepp i handikappolitiken 2Proclaimed by the General in its resolution 37/53. 3Resolution 217 A (III). 4See resolution A (XXI), annex. 5Resolution 44/25, annex. 6Resolution 34/180, annex. De begrepp som följer nedan används genomgående i reglerna. De bygger i huvudsak på begrepp använda i världsaktionsprogrammet för handikappade. I vissa fall avspeglar de den utveckling som ägt rum under handikappårtionde. 17.Begreppet funktionsnedsättning innefattar ett stort antal olika funktionshinder i olika befolkningsgrupper överallt i världen. Människor kan ha funktionsnedsättningar på grund av fysiska eller intellektuella skador eller sjukdomar, syn- eller hörselskador eller -sjukdomar, medicinska tillstånd eller mentalsjukdomar. Sådana skador, tillstånd eller sjukdomar kan vara av bestående eller övergående natur. 18.Handikapp avser förlust eller begränsning av möjligheterna att delta i samhällslivet på samma sätt som andra. Handikapp beskriver mötet mellan människor med funktionsnedsättning och omgivningen. Syftet är att fästa uppmärksamheten på brister i miljön och inom olika samhälls- områden, exempelvis brister i information, kommunikation och utbildning som hindrar människor med funktionsnedsättning från att delta på lika villkor. 19.Användningen av de två begreppen funktionsnedsättning och handikapp, som de definieras i paragraferna 17 och 18, bör ses i ljuset av den moderna handikapphistorien. fanns en stark reaktion mot den tidens språkbruk bland representanterna för handikapporganisa- tionerna och de yrkesverksamma inom handikappområdet. Begreppen funktionsnedsättning och handikapp användes ofta på ett oklart och förvirrande sätt, vilket gav dålig vägledning för politiska strategier och åtgärder. Språkbruket speglade en medicinsk och diagnostisk inställning som inte tog hänsyn till bristerna i det omgivande samhället. 20.År 1980 antog () en internationell klassificering av skada, sjukdom, funktionsnedsättning och handikapp som angav en mer precis men flexibel inställning. klassificeringen av skada, sjukdom, funktionsnedsättning och handikapp gör en klar skillnad mellan skada eller sjukdom, funktionsnedsättning och handikapp. Den har använts i stor utsträckning inom områdena rehabilitering, utbildning, statistik, politik, lagstiftning, demografi, sociologi, ekonomi och antropologi. En del användare av klassificeringen har uttryckt farhågor för att definitionen av begreppet handikapp fortfarande kan anses vara alltför medicinsk och alltför starkt inriktat på individen och att den inte tillräckligt belyser samspelet mellan förhållanden eller förvänt- ningar i samhället och den enskilda människans förmåga. Dessa farhågor, och andra som uttryckts sedan publiceringen av klassi- ficeringen, kommer att tas upp när klassificeringen revideras. Ökade kunskaper om och större förståelse för handikappfrågor och den terminologi som används har utvecklats efter hand. Detta beror på erfarenhet i samband med genomförandet av världsaktionsprogrammet 7 , International Classification of Impairments, Disabilities, and Handicaps: A manual of classification relating to the consequences of disease (, 1980). och den allmänna diskussion som ägde rum under handikappårtionde. Den terminologi som används bekräftar att det är nödvändigt att ta hänsyn till både individens behov (t.ex. rehabilitering och tekniska hjälpmedel ) och samhällets brister. Förebyggande åtgärder är åtgärder som syftar till att hindra uppkomsten av fysiska, intellektuella, psykiska skador eller sjukdomar eller syn- och hörselskador (primärt förebyggande). Förebyggande åtgärder är också åtgärder som skall hindra att skador orsakar bestående funktions- begränsning eller funktionsnedsättning (sekundärt förebyggande). Före- byggande åtgärder kan vara av många olika slag. Det kan vara primärhäl- sovård, mödra- och spädbarnsvård, näringslära, vaccinering mot smitt- samma sjukdomar och åtgärder för att hålla endemiska sjukdomar under kontroll. Det kan vara säkerhetsåtgärder och handlingsprogram för att i olika miljöer förebygga olycksfall; här inbegrips anpassning av arbetsplat- ser så att arbetshandikapp och sjukdomar förebyggs. Det kan vara före- byggande åtgärder mot funktionsnedsättningar på grund av miljöförore- ningar och väpnade konflikter. Begreppet rehabilitering avser en process som syftar till att människor med funktionsnedsättningar skall uppnå och behålla bästa möjliga fysiska, intellektuella, psykiska eller sociala funktionsförmåga och att ge dem möjligheter att förändra sina liv och uppnå ett större oberoende. Rehabilitering kan innefatta åtgärder av skilda slag, som att återställa en funktion, kompensera förlusten eller avsaknaden av en funktion eller kompensera en funktionsbegränsning. Rehabiliteringsprocessen innefattar inte primär hälso- och sjukvård. Däremot innefattar den ett stort antal åtgärder och aktiviteter, från mer grundläggande och allmän rehabilitering till målorienterade aktiviteter, som till exempel yrkesrehabilitering. 24.Begreppet innefattar en process som leder till att både olika samhällsområden och omgivningen blir tillgängliga för alla, särskilt för människor med funktionsnedsättning. Det gäller service, aktiviteter, infor- mation och dokumentation. 25.Principen om lika rättigheter innebär att varje individ har lika värde. Det betyder också att individens behov måste ligga till grund för samhälls- planering och att alla resurser måste användas på ett sådant sätt att varje individ ges lika möjlighet att delta i samhället. 26.Människor med funktionsnedsättningar är samhällsmedborgare och har rätt att få stanna kvar där de bor. De bör få det stöd de behöver inom de reguljära systemen för utbildning, hälso- och sjukvård, arbets- marknad och social service. 27.I takt med att människor med funktionsnedsättning får samma rättigheter som andra bör de också få samma skyldigheter som andra. Efterhand kan också samhället öka sina förväntningar på dem. av denna utveckling bör åtgärder vidtas för att människor med funktions- nedsättning skall fullt ut kunna ta ansvar som samhällsmedborgare. är medvetnaom den utfästelse som gjorts i enlighet med stadga att vidta gemensamma och särskilda åtgärder i samar- bete med organisationen, att främja högre levnadsstandard, full sysselsätt- ning och ekonomiska och sociala framsteg samt utveckling, bekräftar på nyttden förpliktelse som uttalas i stadgan att respek- tera och värna de mänskliga rättigheterna och grundläggande friheterna, social rättvisa och människans värdighet och värde, påminner särskilt om de internationella regler om mänskliga rättigheter som har fastställts i den allmänna förklaringen om de mänskliga rättigheterna, i den internationella konventionen om ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter och i den internationella konventionen om med- borgerliga och politiska rättigheter, understryker att det i dessa instrument föreskrivs att de rättigheter som erkänns i dessa instrument skall rättvist tillförsäkras alla utan diskri- minering, påminner om konventionen om barnets rättigheter, som förbjuder diskriminering på grund av funktionsnedsättning och kräver särskilda åtgärder för att säkerställa rättigheter för barn med funktionsnedsättning, samt om den internationella konventionen om skydd av rättigheter för alla migrerande arbetare och medlemmar av deras familjer8, som föreskriver vissa åtgärder för att förhindra funktionsnedsättning, påminner också om bestämmelserna i konventionen om avskaf- fande av all slags diskriminering av kvinnor6 för att säkerställa rättigheter för flickor och kvinnor med funktionsnedsättning, beaktar deklarationen om rättigheter för människor med funktions- nedsättning, deklarationen om deklarationen om sociala framsteg och utveckling,11 principerna för skydd av psykiskt sjuka och förbättring av psykiatrin samt andra instrument som antagits av generalförsamlingen, beaktar också de konventioner och rekommendationer som antagits av (Internationella arbetsorganisationen) med särskild hänvis- ning till reglerna om rätten för människor med funktionsnedsättning att delta i arbetslivet utan diskriminering. 8Resolution 45/158, annex. 9Resolution 3447 (XXX). 10Resolution (XXVI). 11Resolution (XXIV). 12Resolution 46/119, annex. är medvetnaom , , och andra be- rörda organisationers arbete och rekommendationer, särskilt världsdeklaration om utbildning för alla,13 beaktar vårt åtagande med avseende på skyddet av miljön, är medvetnaom den förödelse som orsakas av väpnad konflikt och beklagar att de knappa resurser som står till förfogande används i vapenproduktionen, bekräftaratt Världsaktionsprogrammet för handikappade och dess definition av delaktighet och jämlikhet tolkar det internationella samfundets allvarliga strävan att ge internationella instrument och rekommendationer en praktisk och konkret innebörd, erkänner att målet för handikappårtionde (1983-1992) att genomföra världsaktionsprogrammet fortfarande gäller och kräver skyndsamma och fortsatta åtgärder, påminner om att Världsaktionsprogrammet är grundat på idéer som gäller i lika mån i både utvecklingsländer och industrialiserade länder, är övertygade om att det behövs ökade insatser för att människor med funktionsnedsättning fullt ut och på lika villkor skall kunna åtnjuta mänskliga rättigheter och delaktighet i samhället, betonar på nytt att människor med funktionsnedsättning och deras föräldrar, förmyndare, företrädare och organisationer aktivt måste med- verka vid planering och genomförande av åtgärder som påverkar deras medborgerliga, politiska, ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter, följer Ekonomiska och sociala rådets resolution /26 och utgår från de särskilda åtgärder som krävs för att människor med funktionsned- sättning skall uppnå jämlikhet med andra i enlighet med Världsaktionspro- grammet, har antagit följande standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet i syfte att a)understryka att alla åtgärder på handikappområdet bygger på adekvat kunskap och erfarenhet om förhållanden och särskilda behov som människor med funktionsnedsättning har, b)understryka att det är ett grundläggande mål i den sociala och ekonomiska utvecklingen att samhället görs tillgängligt för alla, c)dra upp principer för socialpolitiken inom handikappområ- det, vilket inbegriper stöd till tekniskt och ekonomiskt sam- arbete, d)skapa modeller för den politiska beslutsprocess som be- hövs för att uppnå delaktighet och jämlikhet. Därvid måste de stora skillnaderna i teknisk och ekonomisk utveckling beaktas.