sou · GMB357 · 1999-01-01 00:00:00 — Nästan samtliga projekt har t.ex. genomfört fast antagning och haft en gemensam kursstart och det har man gjort bl.a. för att göra det möjligt att bilda mindre studiegrupper inom kursen. Folkbildningspedagogik i regel under kursträffarna Träffarna och det kollektiva lärandet har framför allt ägt rum i studie- cirkelform. I de allra flesta projekt har studiecirkelpedagogik per di- stans kommit att innebära att man studerat på studiecirkelvis under de fysiska träffar som ingått i distanskursen. Det är mer sällsynt att själva Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten 93 studiecirkeln genomförts på distans – med lärare och deltagare skilda åt av tid och/eller rum. Cirkelpedagogiken har därmed oftare gjorts till ett inslag i distans- pedagogiken – som tillämpas under mötena men inte uttalat annars – än till en integrerad del. Detsamma gäller för folkhögskolepedagogiken. För det mesta har denna tillämpats vid särskilda tillfällen i kurserna, under t.ex. träffar och vid vissa undervisningsinslag. Mer sällan ser den ut att ha tjänat som modell för kursen i sin helhet. I en del projekt där man samarbetat med aktörer utanför folkbild- ningen tycks studieförbund och folkhögskolor ibland ha kommit att tjäna mer som distributionskanaler och/eller lokalt stöd i kursmodeller som formulerats av andra. I ett sådant projekt sökte man t.ex. från en folkhögskolas sida samarbete med två etablerade anordnare av di- stansutbildning. Tanken var att använda samarbetet för att själva lära och för att utveckla den egna pedagogiska traditionen genom att dra lärdom av andras erfarenheter. Resultatet blev dock inte riktigt det av- sedda. I praktiken kom samarbetet att innebära att folkhögskolan till- lämpade två olika pedagogiska modeller som kändes både främmande och omöjliga att påverka. I några fall har dock kursen i sin helhet liknat en vanlig studiecirkel eller en vanlig folkhögskolekurs. Distansinslagen har då i regel bestått av IT-stöd som använts för att skapa kommunikationsmöjligheter med personer utanför cirkeln eller kursen. Eller så har man i en och samma kurs studerat i både cirkelform och folkhögskoleform. De två grenarna av folkbildningstraditionen har kombinerats, för det mesta på så sätt att deltagarna studerat i studiecir- kel lokalt och i mindre grupper, för att sedan träffas allihopa för inter- natvistelse och studier på folkhögskola under kur- sens gång. För det mesta har detta fungerat bra. I någon kurs upplevde dock deltagarna de två studieformerna som konkurrerande. De tyckte att det hade räckt att studera på det ena sättet – i studiecirkel – och för- stod inte riktigt vad folkhögskoleinslagen bidrog med. Strukturerade studier med utrymme för diskussion och visst deltagarinflytande Ett mindre antal folkbildningsprojekt har arbetat med en uttalat fri och flexibel kursmodell. I ett par kurser ansåg man sig exempelvis inte kunna förutsätta att teknikstödet skulle gå att använda på ett i förväg avsett eller planerat sätt. Den fria uppläggningen motiverades där av teknikens dagshumör och lärarens IT-kunskap . Lärarnas begränsade erfarenhet av distansutbildning angavs som skäl i ett annat projekt, där tanken bakom den lösa strukturen var att låta lärarna prova sig fram till 94 Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten en fungerande distansmodell. Andra projekt valde en flexibel kursmo- dell mer av pedagogisk övertygelse : Varje distansutbildning bör ge- nomföras efter deltagarnas förutsättningar, ämnesinriktning, omfång, avvägning DU/NU etc. Därför bör distansundervisning planeras mycket flexibelt. Men av beskrivningarna att döma har även de kursmodeller som ut- vecklats inom folkbildningsprojekten i allmänhet innehållit en hel del struktur. I flera projekt beskrivs t.ex. det skriftliga studiematerialet som centralt och därmed styrande. Om materialet leder tankarna till linjär metod är det svårt att styra det till att bli mer problembaserat, mer forskande. I rapporterna beskrivs emellertid folkbildningsprojekten som mer fysiskt strukturerade än som strukturerade i själva studiesituationen. Studiehandledningar/studieplaner/arbetsplaner har använts och för det mesta även bestämd kurslitteratur – På traditionellt studiecirkelsätt har de flesta grupper gjort en ramplanering för sina träffar, och kom- mit överens om en gemensam studietakt – men inte lika genomgående som i andra projekt. Och även om där funnits förbestämda planer eller anvisningar för studiernas genomförande, tycks de ha varit möjliga att frångå vid behov. Det är möjligt att en del kursbeskrivningar och planer rentav varit alltför vaga och öppna för tolkningar. Till flera kurser uppges deltagar- na ha kommit med oklara föreställningar om innehåll och arbetsformer och i andra har de sinsemellan haft väldigt olika förväntningar. Sammantaget tycks dock DUKOMs folkbildningsprojekt ha upp- fattats som mer styrda och i förväg planerade än vad folkbildning i all- mänhet är. På samma sätt som i andra projekt, beskrivs detta också som en nödvändighet. Teknikanvändningen måste förberedas noga och även deltagarnas självstudier och enskilda arbetsuppgifter måste planeras mer omsorgsfullt på distans än i vanliga kurser. Organisation av del- tagare i elektroniska studiegrupper är något som ständigt måste upp- märksammas från kursledningens håll. Överhuvudtaget måste kurs- ledaren inta en mycket aktiv drivande och uppmuntrande roll och inte släppa kursdeltagarna till att sköta sig själva. Det IT-stöd som valts och sättet som det använts på IT-stödet har använts i huvudsak för dialog/interaktion inom folkbild- ningsgruppen. Mönstret är tydligt, mer entydigt här än inom de två and- ra grupperna. Mer sällan har tekniken använts för att förmedla eller Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten 95 presentera kunskapsstoff och endast i undantagsfall har kurserna admi- nistrerats den vägen. Det vanligast använda elektroniska mediet har därmed kommit att bli den enskilda datorn, kompletterad med modem och försedd med tillämpningar för framför allt datorkonferens, men även för elektronisk post och web-baserad kommunikation, som t.ex. CuSeeMe (dator- baserad bildkonferens) och Infovox 220 (talsyntes). First Class gjordes tillgängligt via DUKOMs försorg och blev därmed den mest använda programvaran för just datorkonferens. När datorkonferenssystemet inte fungerat, har det ersatts eller kompletterats med e-post, skriftliga brev, fax eller vanliga telefonsamtal. Att använda IT-stödet för förmedling eller presentation av kun- skapsstoff, som undervisande medium, har varit mer ovanligt. När det gäller datorerna och datorkommunikationen, så har dessa t.ex. för det mesta varit försedda med web-läsare, med möjligheter till sökningar och informationsinhämtning via internet. Och databassökningar och andra sökningar på webben har visserligen förekommit, men de har knappast tilldelats någon framträdande roll i respektive kurs. Mest tycks de ha tjänat som tillfällen för deltagarna att pröva på tekniken, för att lära hur det går till. I några projekt har emellertid datorn och webben använts mer integrerat som en del av lärosituationen. Ett pro- jekt valde t.ex. att erbjuda en språkkurs i form av mallar som lagts upp i en databas på internet. Mallarna innehöll övningar på flera nivåer och anpassades efter mer allmänna pedagogiska riktlinjer för undervisning i språk. I en annan kurs – en virtuell skrivarcirkel – publicerade delta- garna sig, diskuterade och analyserade egna och andras alster uteslu- tande via internet. förekom i de flesta av kommunprojekten som en del i undervisningen på distans. Deltagarna samlades på lokala studie- centra där de lyssnade på föreläsningar och gavs handledning och in- struktioner via bildkonferens. Och lokala samlingar har som sagt före- kommit även i majoriteten av folkbildningsprojekten, men här har träf- farnas funktion varit en annan. Här har lokala träffar i första hand an- vänts för arbetet i lokala studiegrupper. Man har träffats öga mot öga för att samtala och diskutera med varandra och med sin lokale handle- dare och då har bildkonferenser bara sällan ingått. I några projekt har de använts för överföring av föreläsningar och i några andra för att koppla ihop den lokala studiegruppen med andra studerande eller en handledare på annan ort. Men totalt sett har inte bildkonferenstekniken utnyttjats i särskilt stor utsträckning. Inom folkbildningsprojekten har först och främst skriftligt material använts som kurslitteratur och annat studiematerial. 96 Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten att CD-rom har använts mer sällan i undervisningen – i fem projekt – och i endast ett av dem har en egen CD-romtillämpning arbetats fram. Däremot har det varit vanligare bland folkbildningsprojekten än bland andra att använda förinspelad video som en del i undervisningen och konferenstelefoni för kommunikation. Videofilmer och telefonkon- ferenser har använts ungefär lika ofta som CD-rom. För det mesta förklarar sig projekten nöjda med de tekniska lös- ningar som valts. Tekniken har fungerat ändamålsenligt och bra, eller skulle åtminstone ha kunnat göra det om den fungerat som tänkt var. Det har den däremot inte alltid gjort. Tekniska problem har förekommit (diskuteras i avsnitt 5.5) och det har varit besvärligt. I kurser som inletts med teknikintroduktion och som försetts med en fungerande IT-support har de tekniska lösningarna dock för det mesta fungerat till slut. Och om tekniken bara fungerar och om tillfälle ges att göra om arbetet en gång till, skulle man inom de flesta folkbildnings- projekten inte tveka att välja likartade tekniska lösningar en gång till. De eventuella förändringar som föreslås är sällan särskilt stora eller omvälvande. De handlar om att tänja på teknikens och distansformens möjligheter till frihet och oberoende lite mer än vad som gjorts och innebär i praktiken att projekten skulle ha övergått till någon sorts web-baserad teknik, framför allt för att skapa större öppenhet och snabbhet i kommunikationen. Andra förändringar som skulle ha ge- nomförts innebär att tillföra enstaka funktioner som saknats i den nuva- rande kursens IT-stöd: I några projekt efterlystes t.ex. möjligheten att arbeta off-line i det valda datorkonferenssystemet, bättre layoutmöjlig- heter och en mer effektiv chat-funktion. I ett par andra ville man kunna arbeta med ljudöverföring (och inte bara textbaserad kommunikation). I ett projekt där man provat på både ljud-, bild- och textbaserad kommunikation ångrade man sig däremot. Både lärare och deltagare fick stora problem med tekniken i kursen eftersom kommuni- kationsnätet inte var fullt utb yggt. Om samma kurs skulle ges en gång till, skulle projektledningen – vis av erfarenheten – därför välja att ar- beta endast med textbaserad kommunikation. Motiv till valet av IT-stöd I ett mindre antal av folkbildningsprojekten har man försökt bortse från tidigare erfarenheter och i stället letat så förutsättningslöst som möjligt efter tekniska lösningar som skulle kunna tänkas passa den egna kursen eller cirkeln. I en av de helt web-baserade kursmodellerna valdes t.ex. teknikstödet för att Kommunikationen över internet är snabb och in- ternet är det mest öppna mediet. Utvecklingen går snabbt och möj- ligheterna är, i det närmaste, oändliga. Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten 97 oavbrutet och de blir mer och mer användarvänliga. Att eleverna an- vänder internet för kursen möjliggör också att vi skapar länkar till mycket intressanta platser som i sin tur stimulerar och påskyndar in- lärning. De huvudsakliga motiven handlade om att hänga med i den tekniska utvecklingen och om att ta tillvara de möjligheter som den nya tekniken erbjuder för att skapa nya studieförutsättningar. Ett annat projekt valde komponenterna i sin IT-lösning först och främst för att de skulle komplettera varandra i teknisk/pedagogisk mening. Telefon, fax, konferenstelefon och datorkommunikation valdes för att skapa förut- sättningar för både enskild kommunikation och gruppkommunikation, både skriftlig och muntlig kommunikation och både simultan och asyn- kron kommunikation. I andra projekt var utgångspunkterna annorlunda : Vi visste ingen- ting om vilka eventuella alternativ som fanns. De pedagogiska beho- ven tillgodosågs så långt som detta lät sig göras med tillgänglig teknisk kunskap. Eller så långt som detta lät sig göras med tillgänglig teknisk utrust- ning. Det vanligast motivet till att välja viss teknik tycks ha varit att man antingen provat på tekniken i fråga tidigare, att den funnits prak- tiskt tillgänglig i den egna organisationen, eller att den bedömts vara tillgänglig för de tilltänkta målgrupperna. Andra skäl som angetts är att den tekniska lösningen ska vara billig, tillförlitlig och enkel att använda – för både deltagare och lärare. Det är realistiska lösningar som sökts i första hand, lösningar som är tänkta att vara praktiskt genomförbara och hanterbara. 5.4IT-stöd och pedagogisk modell IT-stödet har i majoriteten av projekten använts med ambitionen att (åter)skapa folkbildning på distans. I flera projekt har detta också visat sig fullt möjligt. Man kan behålla folkhögskolepedagogiken i di- stansutbildning om målen för utbildningen är desamma. Distansutbild- ning och IT är bara två verktyg bland andra. Andra ställer sig mer tveksamma och det gör man av flera olika skäl. Tre orsaker till oro som anges är distansformens ökade krav på planering och styrning av studierna, den för det mesta begränsade gruppkommunikationen via elektroniska medier och det minskade ut- rymmet för fysiska möten. 98 Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten Det tycks ha varit en allmän erfarenhet bland DUKOM-projekten att IT-stöd och distansform ställer högre krav på planering, struktur och styrning i lärosituationen än vad utbildning i allmänhet gör. Utbildningen har fungerat bäst i de avsnitt som handlat om ren kun- skapsförmedling. Upplevelsen är, att undervisning via elektroniska medier inte gärna låter sig improviseras fram och även de jämförelsevis stora inslagen av självstudier och ensamarbete för deltagarnas del måste organiseras ordentligt för att göras praktiskt genomförbara. Des- sa större krav på ordning och reda i planeringen beskrivs dessutom som hot mot folkbildningsstraditionen. Det antas t.ex. vara svårt att upp- muntra till ett sakligt, kritiskt och aktivt förhållningssätt till studier och kursinnehåll om deltagarnas och lärarnas agerande är bestämt i förväg och kommunikationen dem emellan är sparsam. Strukturer och en stu- diegång som bestämts i förväg, kan även rimma dåligt med deltagar- fokusering och deltagaraktivitet, vilket förstås är problematiskt i en stu- dieform där just deltagarnas behov och aktiva medverkan är två av de bärande principerna. En möjlig slutsats blir därmed att folkbildningskurser på distans inte ska struktureras så hårt i förväg. Men detta har heller inte alltid visat sig vara en lyckad lösning. Projektens erfarenheter är nämligen också att utan struktur och styrning tenderar studerandeaktiviteten och kontakten deltagarna emellan att minska. Distansutbildning i folkbildningsarbete kan kollidera, då folkbildningen utgår från fritt och frivilligt med ett stort mått av del- tagarstyrning. DU som vi sett det i projektet har fungerat bäst med ganska hårt styrda utbildningsplaner. Det går säkert att finna mellan- vägar, men som sagt risken för kollisioner är påtaglig. Utan styrning slutar alltså deltagarna att prata med varandra och en bärande idé inom folkbildningspedagogiken går om intet – som en alltför stark styrning i sin tur tycks hämma gruppkommunika- tionen på andra sätt. Det tredje möjliga hotet mot folkbildningstanken som uppmärk- sammats inom projekten är risken att de fysiska träffarna försvinner med distansformen. De fysiska träffarna beskrivs som centrala – ... folkhögskolors pedagogiska tradition, som bygger på en socialpedago- gik, med det nära mötet som lärandeform– och mycket av det mot- stånd mot distansutbildning och informationsteknik som tycks existera inom folkbildningen, grundas enligt projekten på just åsikten att träf- farna är omöjliga att undvara. Distanspedagogiken anses leda till färre möten och därmed även till att gruppinteraktionen sätts på undantag i studierna. Erfarenheterna från DUKOM-projekten stödjer dessutom till viss del sådana farhågor. I flera projekt har de fysiska träffarna varit de till- Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten 99 fällen då deltagarna överhuvudtaget talats vid eller kommit i kontakt med varandra. I ett annat projekt menar man att det minskade antalet träffar bidra- git till att skapa en god stämning i studiegruppen. Då det gick så mellan gångerna, var deltagarna verkligen glada över att få ses på riktigt . Gruppkommunikation via IT-stödet är svår att få igång En vanlig erfarenhet är att deltagarna inte spontant kommunicerar via datorer. I ett projekt sade man sig t.ex. ha litat alltför mycket på att deltagar- na själva skulle ta initiativ till datorbaserade diskussioner. I en normal cirkel ger sig detta av sig självt , men Att diskutera spontant elektro- niskt är inte lika självklart . Deltagarna upplevde inte ämnet som in- tressant att diskutera, gruppen ansågs vara för stor och det fanns ingen som drog igång samtalen. Samma mönster har gällt generellt. Även bland folkbildningsprojekten, som i allmänhet varit inriktade mot just gruppkommunikation och kollektiv kunskapsutveckling, har dator- kommunikationen i första hand varit individuell, ...kontakterna via datorn har varit mer av kommunikation mellan läraren och en enskild deltagare. Aktiviteten har varit låg i de öppna elektroniska fora där samtliga deltagare kunnat delta och kunnat läsa varandras inlägg. Da- torkommunikationen deltagarna emellan verkar även den främst ha ägt rum mellan två parter och i slutna former, t.ex. via e-post. En förklaring till den låga aktiviteten kan vara att den datorbaserade gruppkommunikation sällan har gjorts helt oundgänglig i kursernas uppläggning: Som ett komplement till det målstyrda materialet för- väntades deltagarna att kontinuerligt komma med frågor och kom- mentarer till den gemensamma frågelådan. Det skulle bli ett behovs- styrt komplement i dialogform... Gruppkommunikation för att be- handla gemensamma angelägenheter har för det mesta varit överkurs – önskvärd men inte nödvändig. I andra projekt förklaras deltagarnas beteende av att de haft svårt att hantera datorerna, varit osäkra på sin egen språkliga förmåga och dess- utom varit ovana att överhuvudtaget uttrycka sig skriftligt. De ansågs därför välja bort mer offentliga skrivaktiviteter. ( Dessutom tycker jag att det inte heller är lätt som ledare och lärare att hitta rätt språklig ton i vissa sammanhang. Man slirar på banan mellan det hurtfriskt vardagliga talspråket och byråkratsvenskan känns det som. ) I ytterligare andra kurser förklaras den låga aktiviteten av distans- formen och individualiseringen. Att först arbeta ensam, för att sedan 100 Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten vara tvungen att göra sina tankar och sitt arbete synliga och möjliga att läsa av alla, kan innebära övermäktiga krav på den enskilde. Andra deltagare, som provat på bildkonferens, har upplevt tekniken som opersonlig och därmed inte särskilt lämplig för gruppkommunika- tion – åtminstone inte i den sortens studier som de själva valt . I en kurs som engagerar och väcker personliga och känsliga frågor tyckte man att bildkonferensen blev för stel och distanserande för att man skulle våga sig på en djupare diskussion. Ofta beskrivs dessutom själva tekniken som störande. Kommunikationen hämmas av kameror som inte går att röra eller zooma med, av en kamerabild som inte följer med när någon rör sig, av varierande ljudnivå, brus, knack- ningar eller av mikrofoner som är alltför känsliga för diverse småljud i studion och som inte förmår återge samtal i en större grupp deltagare. I projekten framhålls att deltagarnas inaktivitet eller pas- sivitet inte nödvändigtvis behöver ha med distansformen eller teknik- stödet att göra, att det förekommer att deltagare är tysta i vanlig folk- bildning också. Men, sägs det, där går det åtminstone att göra något åt saken. Risken med distanskursen är att icke-aktiva elever försvinner lättare än i klassrummet. Den transparens som skapas via både bild- konferens och datorburen kommunikation, och som gör det möjligt för läraren att både följa deltagarnas aktivitet och upptäcka deras inaktivi- tet, räcker för det mesta inte till eller utnyttjas inte. Dock menar man inom ett projekt att den begränsade gruppkommu- nikationen inte alltid behöver uppfattas som negativ. Där upplevde man att när deltagarna inte diskuterade kursinnehållet i studiegruppen, vän- de de sig istället till kollegor, familj och andra personer i sin egen verklighet – ett kollektivt lärande utanför själva studiesituationen. Vi tror att en distanskurs eller del-distanskurs kan resultera i en mycket bra balans mellan den enskilde deltagaren – kursen (gruppen + utbil- daren) och det verkliga livet. ...men ibland går det bra I andra – ett mindre antal – projekt är erfarenheterna av elektronisk gruppkommunikation mer positiva. En skrivarcirkel innehöll exempel- vis inga fysiska träffar alls, utan all kommunikation ägde rum via dato- rerna. Sju deltagare och en ledare skickade totalt 222 frågor, svar, kommentarer, berättelser, dikter och prosastycken mellan sig under loppet av en lång kurs. Den datorbaserade kommunikationen fungerade också alldeles utmärkt i en annan kurs med yngre handikap- pade deltagare. Och i en tredje kurs beskrivs IT-stödet som avgörande för deltagarnas möjligheter att bedriva cirkelstudier på distans: I en cirkel som till stor del har byggt på kommunikation och dialog mellan Pedagogik och IT-stöd inom folkbildningsprojekten 101 deltagare på olika orter har gruppsamarbete och diskussion möjlig- gjorts just med IT-stöd. Det har varit en förutsättning för att kunna bedriva cirkelverksamhet med så få deltagare på varje ort. I samtliga dessa kurser var kommunikationen planerad, strukturerad och i olika mening lärarledd. Läraren bestämde antingen tiderna eller temat för den nätburna kommunikationen eller skickade uppgifter, frå- gor och dead-lines till deltagarna. Bildkonferenserna har också uppskattats som kommunikationsme- dium i ett antal projekt. Det kom klart fram att man under videokonfe- renserna glömde avståndet mellan gruppen och cirkelledaren. Nog- grann planering, tidigare erfarenhet och – framför allt – fungerande teknik kunde minska känslan av avstånd och tillåta mer spontana sam- tal att äga rum. Och medan deltagarna satt i studion och väntade på läraren, när denne av någon anledning inte var på plats, kunde de ut- byta tankar och idéer.Inför mediet var det inte svårt att prata med var- andra, knepigare vare det när samtalsparten befann sig på en bildskärm. I ovanstående och några andra projekt talas om tekniken som i sig engagerande och motiverande. Engagemanget har varit mycket stort bland IT-bönder. Det som har varit viktigast har inte varit ämnet, utan tekniken. Man har sett studiecirklarna som ett sätt att komma igång och använda datorn som hjälpmedel i olika samman- hang. Många ser också möjligheterna i ett vidare sammanhang, t.ex. att knyta kontakter med andra bönder i . På så sätt, om distansform och IT-stöd får samma eller liknande ef- fekter som ovan, kan både pedagogik och teknik uppfattas även som ett stöd för folkbildningens pedagogik. Den individuella handledningen uppskattas Den enskilda kontakten med läraren har upplevts som positiv för det mesta, och som ett stöd: Datorkommunikationen med läraren gjorde det möjligt för deltagarna att kunna delta i studier på sin egen hemort. Om detta inte hade varit möjligt hade de troligtvis aldrig sökt till kur- sen/cirkeln.