sou · GMB360 · 1999-01-01 00:00:00 — För samtliga individer med exponering > /m3-år observerades således 8 dödsfall i pankreas- cancer vilket motsvarar ett SMR=2,03 (konfidensintervall: 0,87 – 4,00). Den andra studien är avsevärt mindre och utgick från knappt 400 fabriksarbetare med potentiell exponering för akrylamid (Sobel et al., 1986, enligt EU, 1997). Också i denna studie förelåg 8-h TWA expone- ringsskattningar. Nivåerna låg generellt något lägre än i den tidigare större studien. Totalt observerades 29 dödsfall mot 38 förväntade. För all cancer observerades 11 fall mot 7,9 förväntade, för cancer i mat- smältningskanalen mot 1,9 och för cancer i luftvägarna 4 mot 2,9. Även om det föreligger en viss överdödlighet för vissa cancerformer i denna kohort kan inga slutsatser dras på grund av den slumpmässiga osäkerheten som följer på den begränsade materialstorleken. Akrylamid har visats vara carcinogen i djurförsök. Tumörlokalisatio- nen antyder att många av tumörerna kan ses som ett resultat av hormo- nell påverkan. Data kan tolkas så att akrylamid är en relativt svag carcinogen (i den meningen att den ger relativt svaga men signifikanta tumöreffekter först i toxiska eller nära toxiska doser), som i och för sig kan ha en linjär dos-responskurva, men den svaga carcinogena effekten ger signifikant utslag först i de högsta doserna. I den senast utförda riskbedömningen (EU, 1997, sid 147 – 148) framhålls att det är tänk- bart att det finns trösklar för akrylamids genotoxiska effekt, men att Undersökning från jämte bilagorna tillgängliga data ej tillåter att dessa definieras. Man kan därför inte bortse ifrån en viss risk för carcinogen effekt vid låga doser för männi- ska. Det finns mycket lite information om samband mellan akrylamidex- ponering och cancersjuklighet hos människa och de två tillgängliga studierna tillåter inte några säkra slutsatser. 190 Undersökning från jämte bilagorna I en en-generationsstudie exponerades råttor för akrylamid via dricksvattnet (Zenick et al., 1986 enligt EU, 1997). Halten i vattnet var 0, 50, 100 och 200 ppm vilket för hanar motsvarar ett dagligt intag på 0, 4, 8 och /kg och för honor 0, 5, 10 och /kg. Expone- ringen varade . Hanar i högdosgruppen uppvisade kropp- sviktminskning, bakbensförlamningar och sänkt vattenförbrukning efter 5 . Symtomen var så grava att djuren i gruppen avlivades. Hanarna i /kg gruppen visade symtom på bakbensförlamning efter 8 veckors exponering. Hos honorna förekom bakbensförlamningar bland de djur som exponerats för /kg och dag. Kroppsviktök- ningen var sänkt i alla exponerade grupper. Efter 9 veckors exponering var spermieantalet sänkt hos de djur som exponerats för /kg och dag. Andelen honor som blev dräktiga när de parats med hanar från /kg-gruppen var vilket var lägre än kontrollgrup- pens . Det var även en högre andel post-implantations-förluster (tidig fosterdöd) i /kg-gruppen () jämfört med kontrollgrup- pen (). Ungarna till honor som exponerats för 5 och /kg och dag vägde mindre vid födseln än i kontrollgruppen. Akrylamids effekter på reproduktionen testades även i en två- generationsstudie på F344-råttor (Tyl et al., 1987 enligt EU, 1997). Råttorna exponerades för akrylamid via dricksvattnet och doserna var 0, 0,5, 2 och /kg och dag. Exponeringen påbörjades innan parningen och fortsatte kontinuerligt tills studien avslutades. I första (F0) och andra generationen (F1) uppvisade råttorna neurotoxis- ka effekter såsom förlamnings-symtom i bakbenen och hållningsför- ändringar ("head tilting") i högdosgruppen. En minskad viktökning noterades också i högdosgruppen (F0). I högdosgruppen var antalet implantationer och antal levande ungar minskad jämfört med kontroll- gruppen. Dessa effekter fanns både i F0 och F1. I ett deltest där be- handlade hanar parades med obehandlade honor var också antalet implantationer reducerat och antalet resorptioner var ökat. Den histolo- giska undersökningen visade på milda förändringar av tibia- och ischi- as-nerven hos hanar i F1. I ett test på Long råttor inducerade en daglig dos på /kg eller mer en reducerad fertilitet hos hanarna (Sublet et Undersökning från jämte bilagorna al., 1989 enligt EU, 1997). Effekterna som noterades var sänkt andel spermie-positiva honor efter parning och minskad andel dräktiga honor. Ett ökat antal resorptioner av och ett minskat antal ungar i kullen noterades. Hanarna i studien visade tecken på neuropati hos djur som varit exponerade för /kg och dag eller mer. Symtomen som angavs var svaghet i bakbenen, ostadiga rörelser och slöhet. I en flergenerationsstudie på möss (Swiss) exponerades djuren för 0, 3, 10 eller 30 ppm akrylamid i dricksvattnet vilket motsvarar 0, 0,7, 3 och /kg och dag (NTP 1993, Chapin et al., 1995 enligt EU, 1997). Studien visade inte på någon påverkan på fertiliteten hos de exponera- de mössen. Däremot påverkades antalet ungar som föddes i högdos- gruppen. Mössen i högdosgruppen ökade mindre i vikt i andra genera- tionen (F1) än i kontrollgruppen. I denna grupp var greppstyrkan redu- cerad vilket kan antyda en neurotoxisk påverkan. I övrigt noterades inga synliga tecken på neurotoxicitet. Det var ingen ökning av miss- bildningar i exponerade grupper. I en annan studie på möss (ddY) parades behandlade djur med obe- handlade (Sakamoto och 1986 enligt EU, 1997). Djuren exponerades via dricksvattnet (0, 21, 42, /ml) och det dagliga intaget var ungefär 0, 3, 6, 9 och /kg. Hälften av de parade honorna avlivades 13 av dräktighetperioden medan övriga honor fick föda sina kullar som sen följdes . Djuren i högdosgruppen uppvisade neurotoxiska symtom såsom förlamning av bakbenen. Hanarna i högdosgruppen uppvisade sänkt fertilitet när de parades med oexponerade honor. Antalet levande var också sänkt i högdosgruppen samt i den näst högsta dosgruppen. Hanarna i högdos- gruppen hade en något sänkt testikelvikt, sänkt antal spermier i epidi- dymis och en ökad andel med onormala spermier. Akrylamid administrerades från dag 6 till 20 av dräktighets-perioden till Sprague-Dawley råttor (Sleet et al., 1988, Field et al., 1990 enligt EU, 1997). Doserna var 0, 2,5, 7,5 och /kg. tjugo avliva- des honorna och fostren undersöktes. I de två högsta dosgrupperna var viktökningen reducerad. Inga effekter av exponeringen på viabilitet, tillväxt eller missbildningar observerades. Det förekom en viss ökning av rudimentära extra revben och liknande förändringar. I ett experiment där man studerade den neonatala utvecklingen ex- ponerades Sprague-Dawley råttor (honor) för akrylamid från dag 6 av dräktigheten till dess att ungarna var (Wisae et al., 1995 enligt EU, 1997). Testsubstansen gavs peroralt och den dagliga 192 Undersökning från jämte bilagorna dosen var 0, 5, 10, 15 och /kg. Tecken på maternell toxicitet förekom i de tre högsta dosgrupperna. Råttorna i dessa grupper hade sänkt kroppsviktsökning. I de två högsta dosgrupperna visade moder- djuren tecken på paralys (förlamning) av bakbenen. I de två högsta dosgrupperna minskade antalet levande födda ungar och antalet som dog ökade. Inga synliga missbildningar noterades. Inga synliga vävnadsförändringar i hjärnan, ryggmärg eller i perifera nerver påvisades. Det var ingen påverkan på ungarnas motoris- ka aktivitet. Ej heller var det någon skillnad mellan grupperna i test där man undersökte minnesfunktionen ("passive avoidance test"). Däremot reagerade moderdjuren och ungarna i /kg gruppen sämre för ljud ("auditory startle habituation"). I en studie på Porton-råttor exponerades dräktiga råttor för akryla- mid via födan till 20 av dräktighetsperioden (Ewards 1976 enligt EU, 1997). Halten i födan motsvarade ett dagligt intag av unge- fär 0, 15 och /kg. I de två exponerade grupperna visade djuren tecken på bakbens-paralys. Högdos gruppen hade sänkt födointag och kroppsviktsökning. Inga effekter på fosterutvecklingen noterades. Effekter av akrylamid-exponering under foster-utvecklingen stude- rades på möss (Swiss) (Price et al., 1988, Field et al., 1990 enligt EU, 1997). Djuren administrerades 0, 3, /kg och dag peroralt till 17 av dräktigheten. I högdosgruppen uppvisade moder- djuren bakbensparalys och i de två högsta dosgrupperna var kropp- sviktsökningen reducerad. Fostervikten var sänkt i högdosgruppen. Hos de exponerade fostren fanns det en viss ökning av antalet revben. Ingen ökning av missbildningar förekom i denna studie. Effekter på noradrenalin, dopamin och 5-hydroxytryptamin i hjärnan hos ungar som exponerats via modersmjölken undersöktes på Wistar råttor (et al., 1987 enligt EU, 1997). Moderdjuret administrera- des peroralt akrylamid/kg och dag från dag 1 till och med dag 21 efter kullens födelse. Mätningarna av aminer i hjärnan gjordes och den sista gjordes när avkomman var . Hos de exponerade djuren var halten av aminerna sänkt jämfört med den oexponerade kontrollgruppen. Effekten var tydligast efter födseln. Effekten kan vara en sekundär effekt av allmän toxicitet hos moderdjuren. I en liknande studie som den ovan uppvisade moderdjuren tydliga tecken på toxiska effekter såsom bakbensparalys, motoriska ryckningar och darrningar samt uttorkning. Undersökning från jämte bilagorna Symtom som förekommit i vissa högdoserade grupper är bakbenspara- lys och sänkt kroppsvikt som är generella toxiska symtom och inte direkt kopplade till reproduktionen. Hos hanar exponerade för akrylamid har antalet spermier i vissa för- sök varit sänkt och även fertiliteten har varit minskad. Även en ökad incidens av onormala spermier förekom hos hanar exponerade för akrylamid. Ökad incidens av tidig fosterdöd (postimplantationsförlust) har no- terats i flera försök. Effekten kan ha berott på uppkomsten av ärftliga kromosomskador hos exponerade hanar, s.k. dominant letal effekt. Se sektionen om genotoxicitet. De högsta doser som ej givit upphov till effekter () med avse- ende på fertilitet, viktpåverkan och neurotoxicitet varierar /kg och dag. med avseende på tidig fosterdöd var /kg och dag. Exponering för akrylamid har i redovisade försök inte gett upphov till missbildningar i fostren. När toxicitet hos moderdjuret förelåg har en viss ökning av incidensen av rudimentära extra revben förekommit. 194 Undersökning från jämte bilagorna Hälsoeffekter av N-metylolakrylamid – Synonym-namn N-(hydroxymethyl)-2-propenamid N-(hydroxymethyl)akrylamid 74 – 75 ΕC Bryts ned innan kokpunkten nås Fördelningskoeff (log K OW) -1,25 Stabiliteten är beroende på syrenivå, Vid upphettning i en sur miljö Undersökning från jämte bilagorna polymeriseras metylolakrylamid snabbt. Vid höga pH-värden kan me- tylolakrylamid sönderdelas till akry- lamid och formaldehyd. Jämviktsreaktion mellan metylolakryl amid, akrylamid och formaldehyd. 196 Undersökning från jämte bilagorna Upptag, metabolism, utsöndring Inga uppgifter om upptag från hud eller från mag-tarmkanalen finns. Efter intravenös administrering till råttor fördelar sig metylolakrylami- den snabbt i hela kropps-volymen av vatten (1975). I råtta är halveringstiden i blod . Metylol-akrylamid bryts endast långsamt ned till akrylamid in vivo eller in vitro. Metylolakrylamid kan reagera med glutation eller proteiner som innehåller svavel eller andra nukleofiler. Reaktions-hastigheten är ungefär densamma som den för akrylamid. Oralt LD50 är /kg i mus och /kg i råtta (NTP 1991). Intraperitonealt LD50 i råtta är högre (/kg). Det finns inga upp- gifter om symtom eller om skillnader mellan könen. Enligt NTP (1991) är metylolakrylamid irriterande. I övrigt saknas uppgifter. I subkroniska studier på råttor och möss undersöktes några neurotoxi- kologiska parametrar (Bucher et al., 1990, NTP 1991). Djuren admi- nistrerades peroralt . Metylolakrylamiden var löst i vatten. Administreringen gjordes och doserna var 0, 12,5, 25, 50, 100 och /kg och dag. Vid en dos av /kg och dag eller mer visade råttor rubbningar i koordinationen av bakbenen som fortskred till motorisk förlamning. I gruppen som fick /kg började störningarna i motoriken synas 8 av studien och vid vecka 11 hade den utvecklats till förlamning av bakbenen. Vid dosen 12,5 och /kg fick råttorna Undersökning från jämte bilagorna sänkt grepp-styrka i framtassar och baktassar. Effekten var tydligare vid jämfört . Hanarna var mer känsliga än honorna som visade på en statistiskt säkerställd sänkning vid en dos av /kg. Vid var grepp-styrkan av kontrollvärdena i /kg gruppen. Bland råttor som administrerats 50 och /kg sågs vid den histologiska undersökningen en degeneration av nerv-axonens filament och myelinskidan. En tendens till ökning sågs även i gruppen som fick /kg. Skadorna var lokaliserade till såväl hjärnan, r yggmärgen som perifera nerver. Skadorna på hjärnan sågs bara i den högsta dos- gruppen och bestod av multifocal nekros av små neuroner i det granulä- ra cell-lagret i lillhjärnan. I r yggmärgen sågs a xonal degeneration bestående av olika förändringar av nervernas myelinlager. Mössen visade sänkt greppstyrka i fram- och baktassar i doser från /kg och dag. Det fanns även en tendens till sänkt styrka i lågdos- gruppen. Hos honorna i gruppen var den minskade greppstyrkan i framtassarna statistiskt signifikant vid vid denna dosnivå. I gruppen som fick /kg var sänkningen av kontrollvärdet. Vid denna dosnivå var den motoriska kapaciteten sänkt hos båda könen när de testades på "rotarod". Inga histologiska föränd- ringar på nervceller noterades hos mössen. Sänkt grepp-styrka hos möss har noterades i en flergenerationsstu- die (Chapin et al., 1995). Mätningarna av greppstyrkan i fram- och baktassar gjordes under studien. Djuren var expone- rade via dricksvattnet. I de högexponerade djuren (50 och /kg och dag) minskade greppstyrkan i tassarna från vecka 0 till vecka 15. i studien var ungefär /kg och dag. Metylolakrylamids neurotoxikologiska egenskaper har demonstre- rats in vitro (Tanii och 1991). Tillväxten av ganglie-celler tagna från rått-foster mättes för flera olika akrylamid-derivat och metylolakrylamid hade samma potens som akrylamid. Toxiciteten av de olika derivaten var korrelerad till hur benägna de var till att reagera med glutation. Råttor (F344/N) och möss (B6C3F1) exponerades för metylolakryla- mid i doser /kg och dag (NTP 1991). Doseringen gjordes genom sondmatning . Testsub- stansen var löst i vatten. Studien var en förstudie till en 90- dagarsstudie. Alla råttor i högdosgruppen dog . Över hälften dog bland de som fått /kg. Symtomen som noterades var 198 Undersökning från jämte bilagorna koordinationsrubbningar, muskel-darrning och hyperirritabilitet. Sänkt kroppsvikt noterades i grupper som fått 200 och /kg och dag. Histologiska förändringar i luftvägar (hyperplasi, dysplasi), lever (centrilobulär nekros), mjälte (minskning av lymfatiska celler) och nerver (myelindegeneration) noterades. I högdosgruppen sågs även blodstockning i levern och hjärtmuskeldegeneration. Nästan alla mös- sen i högdosgruppen dog . Koordinationsrubbningar noterades i de två högsta dosgrupperna (200 och /kg och dag). I 90-dagars-studien exponerades råttor (F344/N) och möss (B6C3F1) för metylolakrylamid i doser mellan 12,5 och /kg och dag genom sondmatning som gjordes (NTP 1991). Alla råttorna i 100 och /kg och dag-grupperna dog innan hade gått. De symtom som noterades var koordinationsrubb- ningar och förlamning av bakben. Sänkt kroppsvikt noterades i de grupper som fick 25 och /kg och dag. Neurologiska undersök- ningar gjordes (se avsnittet om neurotoxicitet). Hos mössen orsakade en dosering på /kg och dag hepatocellulär nekros och lymfatisk nekros i tymus. Blödningar, nekros, och mineralisering i binjurarna sågs hos några hon-möss i högdosgruppen. Neurologiska undersök- ningar gjordes (se avsnittet om neurotoxicitet). Metylolakrylamid var inte mutagen i bakterietest på Salmonella typhi- murium (TA97, TA98, TA100, TA 1535) vid test med och utan meta- bolisk aktivering (NTP 1991). Metylolakrylamid framkallade syster- kromatidutbyten och kromosomaberrationer i däggdjursceller (CHO- celler) med och utan metabolisk aktivering. Metylolakrylamid ökade inte incidensen av mikrokärnor i erytrocyterna i benmärg från B6C3F1-möss efter intraperitoneal injektion (ingen dos angiven) (NTP 1991). I ett flergenerationsförsök på möss (Swiss) undersöktes uppkomsten av ärftliga genetiska skador i ett dominant letal test (NTP 1991, Chapin et al., 1995). Han-mössen exponerades för metylolakrylamid via dricksvattnet och parades därefter med oexponerade Undersökning från jämte bilagorna Halten metylolakrylamid i vattnet var 60, 180 och 360 ppm vilket motsvarar ett ungefärligt intag på 13, 37 och /kg och dag. Andelen honor som blev dräktiga var 77, 92, 70 och räknat från kontroll till högdosgruppen. Det fanns flera tidiga resorptioner (tillbakabildade ) i medel- och högdosgruppen, större andel postimplantationsförluster i medel- och högdosgruppen och färre levande i högdosgruppen (tabell 3). Resultat från dominant letal test på möss (Swiss) som expo- nerats för metylolakrylamid via dricksvattnet (NTP 1991, Chapin et al., 1995). 0 ppm (0 mg/kg och mg/kg och mg/kg och mg/kg och 2,98*¤ 1,52* 3,18*¤ 10,5*¤ * statistiskt signifikant skilt från kontrollgruppen (p < 0,05) ¤ dosrelaterad trend Metylolakrylamids toxiska och carcinogena egenskaper vid kronisk exponering har testats inom ramen för NTP-programmet (NTP 1991, Bucher et al., 1990). Råttor (F344/N) och möss (B6C3F1) administre- rades metylolakrylamid genom sondmatning. Doserna i råttstudien var 0, 6 och /kg och dag och för mössen 0, 25 och /kg och dag. 200 Undersökning från jämte bilagorna Endast en mindre sänkning () av kroppsvikten hos råttor i hög- dosgruppen noterades. Inga andra signifikanta effekter av exponeringen noterades. Ingen ökning av benigna eller maligna tumörer sågs i studi- en. De exponerade mössen vägde mer (13 – ) än kontrollgruppen. En ökad incidens av tumörer noterades i den s.k. Harderianska körteln (saknar motsvarighet hos människa), lever, lungor och äggstockar (tabell 4). Äggstocks-atrofi (vävnadsförminskning) noterades i de exponerade grupperna. Incidensen av atrofi var i lågdosgruppen och i högdosgruppen vilket kan jämföras med kontrollgruppens . NTP bedömde och angav att det fanns klara bevis för att metylola- krylamid framkallar adenom i den Harderianska körteln, ger leverade- nom och alveolära adenom/carcinom samt granulösa celltumörer i ovarier och ovarie-atrofi hos möss. Undersökning från jämte bilagorna Tumör-incidens hos möss, uttryckt i procent, som exponerats för metylolakrylamid via sondmatning under 1 (NTP 1991, Bucher et al., 1990). (mg/kg) *statistiskt signifikant skilt från kontrollgruppen (p<0,05) **statistiskt signifikant skilt från kontroll gruppen (p<0,01) 1 varje dosgrupp bestod av cirka 50 djur Den cancerframkallande effekten av metylolakrylamid har testats på möss som varit deficienta (+/-) med avseende på p53-genen (Tennant et al., 1996). Denna gen fungerar som tumör-suppressor och kan motver- ka utvecklingen av neoplasier genom att upprätthålla genetisk stabilitet. Genom att mössen saknar en p53-allel så anses de bli speciellt känsliga för genotoxiska carcinogener. De kan snabbt () utveckla tumörer under behandling med sådana carcinogener. Doserna i studien var 25 och /kg och dag och djuren administrerades genom sond- matning . Ingen ökning av tumörer noterades hos de exponerade mössen . 202 Undersökning från jämte bilagorna I ett flergenerationsförsök på möss (Swiss) undersöktes metylolakryla- mids effekter på reproduktionsförmågan (NTP 1991, Chapin et al., 1995). I studien undersöktes effekter på avkomman under två genera- tioner. Studien var upplagd så att även könsskillnader kunde undersö- kas. Mössen exponerades för metylolakrylamid via dricksvattnet under studien. Halten metylolakrylamid i vattnet var 60, 180 och 360 ppm vilket motsvarar ett ungefärligt intag på 13, 37 och /kg och dag för hanar och 17, 47 och /kg och dag för honor. Ingen ökning av missbildningar hos avkomman förekom i expone- rade grupper. De histologiska undersökningarna visade inte på några förändringar av nerver, testiklar eller bitestiklar i vuxna djur. Antalet spermier i bitestiklarna minskade i högdosgruppen. Sänkt testikelvikt i högdosgruppen noterades. Exponering för 360 ppm metylolakrylamid i vattnet resulterade i sänkt kullvikt i första kullen (F0). I andra kullen (F1) var kullvikten även sänkt i låg- och mellandos-gruppen (60 och 180 ppm). F1-mössen hade sänkt kroppsvikt och högre lever- och binjurevikt i exponerade grupper jämfört med kontrollgruppen. Sänkt testikelvikt noterades bland högdosgruppen i F0-generationen men det fanns inga histologis- ka förändringar. F1 generationen var känsligare för neurotoxiska ef- fekter än F0. Som mått användes greppstyrka. Antalet ungar per kull var lägre i exponerade grupper vilket kanske kan förklaras med en dominant-letal effekt (se avsnittet om genotoxicitet). Metylolakrylamid är stabil in vivo och in vitro och bryts endast lång- samt ner till akrylamid. Metylolakrylamid har ungefär samma reak- tionsha{tighet som akrylamid med avseende på reaktion med glutation. Metylolakrylamid har neurotoxiska egenskaper vilket har demon- strerats in vivo och in vitro. Vid tillräckligt hög dosering har de expo- nerade djuren fått förlamningar framförallt i bakbenen. Sänkt grepp- styrka har också påvisa|s. Metylolakrylamid gav upphov till histologis- ka förändringar i nervcellernas myelin-skikt. De uppkomna symtomen och skadorna förekommer både hos honor och hanar. Den lägsta ef- fektnivån (LOEL) med avseende på neurotoxiska effekter är i råtta /kg och dag och i mus /kg och dag. Undersökning från jämte bilagorna I dominant-letal test på möss ökade andelen postimplantationsför- luster (tidig fosterdöd) och andelen levande per kull minskade. Dessa data antyder att metylolakrylamid har en genotoxisk effekt på spermierna som gör att fosterutvecklingen störs och/eller avbryts. i studien var 60 ppm vilket motsvarar /kg och dag. Metylolakrylamid visade inga mutagena effekter när det testats på bakterier (Salmonella typhimurium) men framkallade syster- kromatidutbyten och kromosomaberrationer i däggdjursceller (CHO- celler) i test med och utan metabolisk aktivering. I studier på möss har metylolakrylamid framkallat adenom i den s.k. Harderianska körteln, lever-adenom och alveolära adenom/carcinom samt granulösa cell-tumörer i ovarier samt ovarie-atrofi. I en studie på råtta förekom ingen ökning av tumörer hos de exponerade djuren. Exponering för metylolakrylamid ökade inte antalet tumörer i p53- LOEL hos möss baserat på histologiska förändringar var /kg och dag. Exponering för metylolakrylamid gav upphov till sänkt kullvikt, minskad kullstorlek, sänkt testikelvikt, minskat antal spermier och neurotoxiska förändringar hos vuxna djur. Ingen ökning av missbild- ningar förekom i studien. Den minskade kullstorleken kan förklaras med en dominant letal effekt. LOEL i studien baserat på minskad 60 ppm vilket motsvarar ett dagligt intag på cirka Kvalitativt ger akrylamid och metylolakrylamid upphov till samma effekter i försöksdjur. Metylolakrylamid förefaller vara mindre toxisk än akrylamid. Grovt räknat är förhållandet i potensen mellan metylola- krylamid och akrylamid i storleksordningen 2 till 4 gånger i test av akuttoxicitet och 20 gånger i cancer-studier. Det verkar dock vara ett förhållande mindre än 2 i potens i test som mäter ärftliga mutationer (dominant letaltest). 204 Undersökning från jämte bilagorna Kvantitativa uppskattningar av risk för cancer och ärftliga genetiska skador Kemiska ämnen som är reaktiva eller i kroppen omvandlas till reaktiva ämnen är cancerrisk-förhöjande genom att de kan reagera med genma- terialet i cellerna, DNA, och därmed framkalla en DNA-skada. Muta- tion uppkommer genom att en inträffad DNA-skada förblir oreparerad eller blir felaktigt reparerad av de reparationsenzymer som finns i cellen. Det har länge antagits, och bevisats, att mutation i någon av ett antal kritiska gener i en cell är ett avgörande steg i den cancerriskförhöjande verkan av genotoxiska (DNA-skadande) agentier (kemikalier, strålning).