sou · GMB341 · 1999-01-01 00:00:00 — I anledning av att kostnadsansvaret för läkemedel i öppen vård överförs till landstingen föreslår myndig- heten att huvudmännen genom sina läkemedelskommittéer ska påta sig större ansvar för fortbildning och att de ska följa upp förskrivningen mer aktivt. Enligt bedömning krävs mer resurser i form av arbetstid för att kommittéerna ska kunna föra ut läkemedelsin- formationen till förskrivarna. Läkemedelskommittéernas informationsansvar bör fastställas med en komplettering av lagen (1996:1157) om läkemedelskommittéer. 82EFORM P¥ RECEPT (SOU 1995:122) 95PPF¶LJNING OCH UTV¤RDERING AV L¤KEMEDELSKOMMITT©ERNAS ORGANISATION OCH FUNKTION, projektrapport från . 42 ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE blir då mer tvingande för huvudmännen att avsätta erforderliga resurser för kommittéernas verksamhet. Enligt förarbete till lagen bör läkemedelskommittéer för sin egen kompetensbefordran samverka med andra läkemedelskommittéer, forskning och närmast berörda statliga myndigheter. har samar- betet vanligen begränsats till kontakter mellan kommittéer i angrän- sande landsting. I syfte att utvidga samarbetet att omfatta hela landet bör kommitté- ernas läkemedelslistor och rekommendationer sammanställas centralt och återföras till sjukvården. Sammanställningen blir en dokumentation av minsta gemensamma nämnare och av spridningen i uppfattningar om läkemedel och farmakoterapier. Den kommer därmed att visa lati- tuderna för vad som bedöms vara vetenskap och beprövad erfarenhet. Vidare ger sammanställningen kommittéerna möjlighet att jämföra sina bedömningar vilket ibland kan leda till omprövningar. Förfarandet liknar den så kallade Delphimetoden för expertbedömning och har sin motsvarighet i förskrivarnas möjlighet att jämföra sina förskrivnings- profiler. sammanställningar av läkemedelskommittéernas listor och rekommendationer i togs bort eftersom de inte an- sågs fylla någon informativ uppgift. Med tillkomsten av lagstadgade läkemedelskommittéer blir situationen dock en annan. Den kompetens som dessa kommittéer har torde öka intresset för kommittéernas be- dömningar. för läkemedelsinformation (se nedan) bör svara för sammanställningen och för jämförande kommentarer. ·Ansvaret för samordning, produktion och distribution av statlig läkemedelsinformation bör samlas i EN myndighet. Med nu rådande uppgiftsfördelning inom läkemedelsområdet bör vara denna myndighet. Innan beslut fattas i frågan bör de praktiska konsekvenserna för berörda aktörer kartläggas. bör svara för denna kartläggning i samråd med och . ·Till knyts 3TATENS R¥D F¶R L¤KEMEDELSINFORMATION. ·I 3VENSKT -EDICINSKT &¶NSTER utvecklas ett särskilt läkemedelsföns- ter för statlig läkemedelsinformation. ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE 43 ·Läkemedelsfönstret utvecklas till förskrivarstöd med koppling till system för datoriserad receptförskrivning. Läkemedelsinformation till förskrivarna bör i första hand och till över- vägande delen vara en angelägenhet för förskrivarna själva och deras kårorganisationer samt för huvudmännen och deras gemensamma institutioner. Andra viktiga informationssändare är de vetenskapliga institutionerna. Därutöver har också staten ett ansvar för information direkt till för- skrivare och via läkemedelskommittéer. Läkemedelsinformationen från statliga myndigheter ska understödja och komplettera huvudmännens informationsverksamhet. Statens agerande inom detta område får inte hämma utan ska tvärtom stimulera regional och lokal informations- verksamhet. Syftet med mina förslag är inte att överföra andra institutioners informationsverksamhet till statliga institutioner. Ambitionen är att förbättra den information som staten odiskutabelt ska svara för. Träff- säkerheten ska öka, informationssökning ska underlättas, kostnaderna ska minska och i slutändan ska effekterna av den statliga läkemedels- informationen öka. Medlen för detta är i första hand ökad professiona- litet, samordning och IT-distribution. Centrala myndigheter och institutioner - statliga och andra - utger ett stort antal tidskrifter, löpande skriftserier, boktitlar och andra tryck- saker om läkemedel. Utgivningen riktar sig till stor del till förskrivare och övrig sjukvårdspersonal. Många aktörer med inbördes över- lappande informationsuppgifter skapar risk för att utbudet av statlig läkemedelsinformation blir svårt att överblicka och att budskapen inte överensstämmer i alla avseenden. Att det förekommer överlappningar framgår av hur aktörerna i 3VENSKT -EDICINSKT &¶NSTER presenterar sig. ny kunskap och rapporterar om aktiviteter i syfte att utveckla sjukvår- dens kvalitet och resultat. ska tillse att läkemedel används på ett kostnadseffektivt sätt. SBU utvärderar medicinska metoders nytta, risker och kostnader. förmedlar kunskap och riktlinjer för vissa sjukdomar samt informerar om kvali- tet, säkerhet och risker inom hälso- och sjukvården. Spri informerar om verksamhetsuppföljning och variationer i medicinsk praxis. 44 ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE Oklara gränser skapar osäkerhet om sändarnas kompetens inom områ- det och därmed om informationens värde. I huvudbetänkandet ,¤KEMEDEL I V¥RD OCH HANDEL (SOU 1998:28) pre- senteras en gränsdragning mellan och Läkemedelsver- ket som gjorts av myndigheternas verksledningar. Följande punkter gäller information. och är överens om att: ansvarar för tillsyn, uppföljning, utvärdering och kunskapsförmedling avseende läkemedel i användning. ansvarar för att läkemedlen är effektiva, säkra och av god kvalitet samt verkar bl a genom information för att de användes och distribueras på ett ändamålsenligt och kostnadseffek- tivt sätt. Konstaterades att det finns en skillnad mellan natio- nella riktlinjer och workshoprekommendationer i det att riktlinjerna är normerande, medan workshoprekommenda- tionerna utgör ett kunskapsunderlag. Konstaterades vikten av gemensam planering för att undvika dubbelarbete. SoS och LV var överens om att inleda ett utvidgat samarbete när det gäller workshops och SOTA. SoS och LV var överens om att den gemensamma arbetsgrupp som finns avseende Svenskt Medicinskt Fönster (SMF) i vilken också SBU, och ingår, i fortsättningen ska öka sina insatser när det gäller planeringsfrågor. Konstaterades att informationsbehovet kommer att öka och att ansvar när det gäller information omfattar terapier där läkemedel utgör en av flera. ansvar omfattar produktbeskrivningar och rekommendationer om använd- ningen av specifika läkemedel och grupper av läkemedel. Information: Konstaterades att huvudmännen har ansvar för infor- mation till hälso- och sjukvården. ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE 45 SoS har ett tillsynsansvar samt ett ansvar för att följa upp och ut- värdera att huvudmännen och läkemedelskommittéerna svarar upp mot sitt informationsansvar. LV har ansvar för information om läkemedel till förskrivare och till apotekspersonal. LV har dessutom ansvar för att förse läkeme- delskommittéerna med underlag och utbildning. Läkemedelsinformation till allmänheten är inte en myndig- hetsuppgift utan sköts av Apoteksbolaget och av industrin. Konsta- terades att frågan får ny belysning genom den nya IT-tekniken. SoS och LV är överens om att LV ansvarar för övervakningen av innehållet i den produktorienterade information om läkemedel som distribueras till allmänhet och förskrivare med hjälp av IT och andra masskommunikationsmedel. SoS och LV är överens om att SoS ansvarar för tillsyn, uppfölj- ning och utvärdering av information som ges av apotekspersonalen till allmänheten och till förskrivare lokalt. Gränsdragningen innebär att SoS ska svara för kunskapsförmedling avseende läkemedel i användning, dvs. behandling med läkemedel. Men också LV ska genom information verka för att läkemedel används på ändamålsenligt sätt. Temat upprepas i ett senare moment: SoS´ an- svar gäller information om terapier där läkemedel utgör en av flera (terapier) medan LV:s ansvar omfattar rekommendationer om använd- ningen av specifika läkemedel och grupper av läkemedel. Denna roll- fördelning kan dock vara svår att uppfatta för mottagarna. Med vilken kompetens uttalar sig sändaren? Ger budskapet uttryck för vetenskap och beprövad erfarenhet inom området? Vad gäller information till sjukvården begränsas SoS´ ansvar till tillsyn samt uppföljning och utvärdering av huvudmännens och läke- medelskommittéernas informationsverksamhet. LV har ett mer direkt ansvar för att informera förskrivare om läkemedel och att förse läke- medelskommittéerna med underlag och utbildning. Det finns flera motiv för att samordna den statliga läkemedelsinfor- mationen i en myndighet: Den statliga läkemedelsinformationen bör till innehåll, utformning och tidsmässigt motsvarar mottagarnas, dvs. Det förutsätter samordning i sändarledet ifråga om bedömningar av infor- mationsbehov med ledning av mottagarnas kunskaper, attityder och beteenden. saknas dokumentation om förskrivares kunskaper och attityder. Vetskap om följsamheten till läkemedelskommittéernas rekommenda- 46 ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE tioner – förskrivarnas beteende – begränsas till vad som kan utläsas av strövisa förskrivningsstudier. Dessa studier säger inget om orsaker till avvikelser från vad som anses vara optimal läkemedelsbehandling. Det kan finnas godtagbara medicinska och patientrelaterade förklaringar. Avvikelser kan också bero på att förskrivare är okunniga, inte accepterar givna rekommendationer, ligger före eller efter kollegerna i acceptans av nya preparat och terapier, vill gynna ett visst läkemedels- företag, m.m. Orsaker till avvikelser och tveksam förskrivning måste vara kartlagda för att informationen ska kunna anpassas till olika mål- gruppers behov. En samordningsansvarig myndighet bör löpande kartlägga behovet av läkemedelsinformation och fastställa mätbara mål för styrning, upp- följning och utvärdering av informationsverksamheten. Förutom effekt- mål bör man också ange mål som gäller spridning av publikationer inom definierade målgrupper, teknisk och kunskapsmässig tillgäng- lighet av och grad av utnyttjande, upplevelser av kreativa element (språk, grafik, etc.), värdering av informationsmöten och informatörer, m.m. bör också följa upp och utvärdera den statliga informationsverksamheten. Myndigheten ska kunna redovisa effekter av genomförda informationsinsatser vilket bl.a. ska utgöra grunden för beslut om den fortsatta verksamheten. I samordningsuppgiften bör vidare ingå att begränsa informations- insatserna till områden och målgrupper där det föreligger behov av information. Utgivning av trycksaker, publicering på internet och doku- mentation i andra media ska styras av mottagarnas dokumenterade behov, inte av utgivarnas önskemål om att profilera sig på informa- tionsmarknaden. Antalet tidskrifts- och boktitlar bör kunna begränsas genom utmönstring av överlappande information och upplagorna kunna minskas genom anpassning till mottagarnas efterfrågan och läsvanor. produktionsansvar - oavsett vilken myn- dighet som svarar för informationsunderlaget - ger stordriftsfördelar med lägre kostnader för redaktionellt arbete, teknisk produktion och distribution. Med en samlad produktion finns underlag för att inom nuvarande ekonomiska ramar engagera experter för olika informa- tionsfunktioner (se bilagan avsnitt 1). Rationaliseringsvinster av den föreslagna organisatoriska förändringen bör sålunda användas för att höja kvaliteten i verksamheten. Jag har i huvudbetänkandet ,¤KEMEDEL I V¥RD OCH HANDEL pekat på att de organisatoriska gränsdragningsproblemen på bara kan lösas helt tillfredsställande om man för samman hälso- och sjukvårdens statliga tillsynsuppgifter till en myndighet. Övergångsvis har den lös- ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE 47 ning förordats som och tillsammans kommit överens om och som ovan beskrivits vad gäller informations- uppgiften. Min tolkning av överenskommelsen är att om ansvaret för den statliga läkemedelsinformationen ska läggas på en myndighet så bör denna myndighet vara snarare än Socialstyrel- sen. Som framhölls i föregående kapitel utgår mina förslag bl.a. från följande två grunduppfattningar. Offentlig läkemedelsinformation ska ge uttryck för en helhetssyn som innebär att läkemedel och läkeme- delsbehandling sätts in i vidare sammanhang tillsammans med alterna- tiva och kompletterande terapier. Vidare ska mottagarnas behov prio- riteras. Hur ansvaret för informationsverksamheten ska fördelas på myndigheter måste underordnas mottagarintresset. Att lägga hela informationsansvaret på produktkontrollmyndigheten innebär ett avsteg från dessa grunduppfattningar. Jag anser dock att värdet av en samordnad informationsverksamhet är stort och att det bara är som kan komma ifråga för upp- giften med hänsyn till myndigheternas överenskommelse. Jag förordar därför att , som en övergångslösning och så långt det praktiskt är möjligt, åläggs uppgiften att svara för samordning och pro- duktion av statlig läkemedelsinformation till sjukvården. Det är svårt att från tillgängligt underlag få klarhet i vilka konse- kvenser detta förslag får för de båda verkens informationsarbete. Den föreslagna ansvarsfördelningen får därför betraktas som ett mål som bör undersökas närmare vad avser sina praktiska konsekvenser för de berörda verken. Jag föreslår därför att får i uppdrag att göra en sådan genomgång i samråd med och . bör i denna fråga också ta kontakt med andra statliga aktörer inom läkemedelsområdet. Tillförlitlighet är den viktigaste kvalitetsfaktorn ifråga om läkemedels- information. Förskrivarnas uppfattning om den statliga informationens tillförlitlighet torde öka om de strategiska informationsfunktionerna – bedömning av behov, målsättning och utvärdering – samordnas i en institution med högt anseende inom målgruppen. Informationen får därmed en auktoritet som bör kunna bidra till mer enhetlig läkemedels- användning grundad på vetenskap och beprövad erfarenhet. Analogt med att huvudmännens mest meriterade specialister har ett inflytande över förskrivningen av läkemedel bör landets mest merite- rade och för uppgiften i övrigt väl lämpade specialister inom områdena 48 ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE farmaci, klinisk farmakologi, övriga medicinska specialiteter, ekonomi och beteendevetenskap ha ett inflytande över den statliga läkemedels- informationen. Företrädare för dessa discipliner bör ingå i ett 3TATENS R¥D F¶R L¤KEMEDELSINFORMATION som knyts till . bör förse sig med ett nätverk av specialistgrupper inom olika områden. Rådet bör svara för den nationella sammanställning av läkemedels- kommittéernas rekommendationer som jag föreslagit i det föregående. Intresset för IT i allmänhet och den snabba utvecklingen av internet i synnerhet har resulterat i standardiserade programvaror, relativt låga kostnader för anslutning till näten och relativt säker informationsöver- föring. I takt med spridningen av internet har olika intranet fått ökad användning. Intranet är interna nät inom organisationer eller grupper av organisationer. Säkerhetsfrågor är enklare att lösa internt än externt och aktörerna kan ha kontroll över informationen i nätet. Förutsättningarna för att sända IT-baserad läkemedelsinformation är goda och en revolutionerande utveckling står för dörren. I en utredning om digital sändning av radio och television 10 påvisades vilka möjligheter som digitala motorvägar skapar för snabb utveck- ling av informationsteknologin i . Digitalisering av TV-nätet har redan påbörjats. IT-medier är särskilt lämpade för läkemedelsinformation med hän- syn till den snabba utvecklingen inom detta område. prövar och godkänner ett 80-tal nya läkemedel. Dessutom till- kommer nya indikationer, styrkor, beredningsformer samt generiska varianter till godkända läkemedel. Totalt innebär detta cirka 450 ansökningar om nya läkemedel eller utökningar av befintliga läkemedel. Därtill kommer cirka 2 000 ändringar för vilka inte krävs ny ansökan. Aktuell läkemedelsinformationen förutsätter därför flexibla medier där innehållet till låg kostnad kan kompletteras och ändras snabbt och med korta intervall. Förutsättningarna för IT-baserad läkemedelsinformation är relativt goda inom sjukvården. Primärvården är datoriserad i stor utsträckning med system för journalföring, laboratoriedata, besöksplanering, kallel- ser, personalplanering, etc. Datamognaden ökar snabbt. För yngre människor är det naturligt att aktivt söka information i databaser såväl i yrkesverksamheten som i privatlivet. Inom biblioteksvärlden håller man för troligt att den medicinska informationsförsörjningen kommer 10 &R¥N MASSMEDIA TILL MULTIMEDIA, SOU 1996:25 ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE 49 att vara radikalt förändrad strax . I stället för service med kopiering vid forskningsbibliotek kommer man enligt dessa be- dömningar att kunna söka och hämta önskad information från hemmen och arbetsplatserna. Det är uppenbart att statlig sjukvårdsinformation inklusive in- formation om läkemedel i växande utsträckning förmedlas i IT-medier (se bilagan 3.9). Utvecklingen av IT-baserad läkemedelsinformation bör emellertid intensifieras. Krav på TEMPO, RESURSUTNYTTJANDE, STANDAR DISERING och STYRNING talar för att samordna de statliga aktörernas verk- samhet inom detta område. Högt tempo i utvecklingen av ett statligt kommunikationssystem skapar incitamentet för andra centrala aktörer och för huvudmännen att satsa på system som är anpassade till det riksomfattande systemet. När det gäller kommunikation är gemensamma lösningar att föredra framför regionala och lokala särlösningar. Problemen med en mångfald tek- niska och systemmässiga ADB-lösningar inom sjukvården utgör en varning i detta avseende. Vad som vidare talar för högt tempo är att den offentliga sektorn bör ligga steget före i utvecklingsarbetet när indust- rin förskjuter sin strategi från information via läkemedelskonsulter till IT-baserad information. En sådan förskjutning ökar behovet av objek- tiva offentliga informationstjänster på internet. Mänskliga och tekniska resurser som engageras i olika statliga IT-projekt kan utnyttjas mer effektivt i ett sammanhållet och övergri- pande projekt. För utveckling av IT-medier krävs redan i tidiga skeden relativt stora resurser. Spridning och användning av IT-medier för offentlig läkemedelsin- formation främjas av för sjukvården gemensamma standards med avse- ende på innehåll, presentationsformer och teknik. I ett sammanhållet statligt system finns möjlighet att utveckla gemensamma standards. Statliga aktörer i olika konstellationer samråder och samverkar i ett flertal IT-projekt. Styrningen mot gemensamma mål och kraften i genomförandet ökar om en av dessa aktörer får ansvar som huvudman för utveckling och drift av ett sammanhållet statligt system. är Svenskt Medicinskt Fönster på inter- net en gemensam hemsida för , , , och Spri. Genom att utnyttja ny informations- teknologi för kontinuerlig överföring och återföring av medicinsk kunskap vill aktörerna stödja hälso- och sjukvårdens medicinska ut- veckling, stimulera medarbetarna i vården och förstärka patientens ställning. 50 ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE Svensk Medicinskt Fönster ska ge överskådlig och samlad samhälls- information om medicin och sjukvård. SMF visar vägen till medicinsk information inklusive information om läkemedel och läkemedels- behandling: litteraturöversikter, SOTA-dokument, kliniska och natio- nella riktlinjer, konsensusdokument, vetenskapliga utvärderingar, workshops med behandlingsrekommendationer, m.m. Vad gäller speci- fikt läkemedel är produktinformation i form av läkemedelsmonografier och produktresuméer samt information om risker och biverkningar till- gängliga via SMF. Fönstret är också en ingång till information om kva- litetssystem, pågående studier och sjukvårdsstatistik. Den gemensamma hemsidan ska göra det lättare att orientera sig i det samlade materialet. Varje aktör står dock för sitt eget material. SMF innebär förbättrad överskådlighet och möjlighet att söka statlig medicinsk information inklusive information om läkemedel, men kan fortfarande betraktas som ett steg på vägen mot önskvärd samordning av innehåll med ledning av dokumenterade behov på mottagarsidan och inte heller kraven på tempo, resursutnyttjande, standardisering och styrning i utvecklingsfasen. Inom ramen för samordningsuppgiften bör ta an- svar för att utveckla ett läkemedelsfönster inom ramen för SMF. Läke- medelsfönstret bör vara ett sammanhållet informationskoncept och inte bara en gemensam entré. Enhetlig struktur, klassificering, layout och grafik underlättar för mottagarna att söka och värdera information i fönstret. Andra institutioner inom den offentliga sektorn, t.ex. , Spri och huvudmännen, bör erbjudas möjlighet att presen- tera läkemedelsrelaterad information i läkemedelsfönstret. Denna kanal till förskrivarna och sjukvården i övrigt bör dock bara stå öppen för budskap som sanktioneras av den ansvariga utgivaren . Presentationen måste överensstämma med den enhetliga form som ska gälla för fönstret. IT-medier är särskilt lämpliga för förskrivarstöd eftersom de motsvarar högt ställda krav på tillgänglighet, flexibilitet samt möjlighet att söka, överföra och bearbeta information. Vid utvecklingen av läkemedels- fönstret till en sammanhållen presentation av statlig läkemedelsinfor- mation bör man särskilt beakta förskrivarnas behov av information i direkt anslutning till patientarbetet. Det ställs i sådana sammanhang höga krav på att informationen är snabbt tillgänglig. ,¤KEMEDELSINFORMATION TILL F¶RSKRIVARE 51 höver ibland kunna överföra sökt information t.ex. till recept eller till egna dokument för vidare bearbetning. I utvecklingsarbetet bör ta fasta på erfarenheter från regionala och lokala ansatser till förskrivarstöd, däribland Janus- projektet i . Huvudidén med detta projekt är att utveckla och introducera ett intuitivt och användarstyrt dataprogram för förskrivning av läkemedel och för förskrivarstöd. Läkemedelsinformationen ska uppdateras kontinuerligt av läkemedelskommittéer och bli ett hjälp- medel för förskrivaren att ompröva och utvärdera sitt förskrivnings- mönster. Förskrivare kan förväntas vara mer benägna att ta till sig informa- tion som exponeras mer eller mindre automatiskt än information som de på grund av tidspress m.m. inte spontant söker upp vid förskriv- ningstillfället. I huvudbetänkandet föreslås att recept huvudsakligen ska skrivas på dator för förmedling till apotek. Ett IT-baserat förskrivarstöd kan då leverera relevant information med led- ning av läkemedel, diagnoser och/eller symptom som förskrivaren an- ger i recept. 4.1HSU 2000 om patientinformation I kapitel 2 återgavs synpunkter och förslag i betänkandet 0ATIENTEN HAR R¤TT (SOU 1997:154). HSU 2000 påpekar att tillgång till information är avgörande för patientens möjlighet att utöva självbestämmande i vår- den. konstateras att brister i kommunikation och information är en vanlig anledning till klagomål på vården. Ett återkommande pro- blem är att information inte anpassas till mottagarens behov och förut- sättningar och att vårdpersonalen inte förvissar sig om att informatio- nen har uppfattats korrekt. Flera studier tyder på att bra information och kommunikation på- verkar såväl medicinska resultat som kostnader positivt – kortare vård- tider, mindre och färre behandlingar, bättre omsorg, större patienttill- fredsställelse och bättre medicinska resultat. Tidsåtgången och övriga insatser för information kan därför ses som investeringar. Informationsplikten regleras i HSL och åliggandelagen (se ovan). Information till patienter berörs också i föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 1996:24) om kvalitetssystem. Vårdgivaren ska via verksamhetschefen se till att kvalitetssystemet bl.a. säkerställer att patienten och dennes närstående informeras. Informationsskyldig- heten är ibland lokalt reglerad t.ex. med krav på att informationen måste innehålla vissa moment i särskilt viktiga vårdsituationer. HSU 2000 anser att lagtexten i HSL är alltför knapphändig.