sou · GMB3134 · 1999-01-01 00:00:00 — Det fonetiska alfabetets ljudbild av det talade språket lade grunden till den skriv- och läskultur, den bokens civilisation som är . – – – Det skrivna ordet är – eller har åtminstone varit – vår civilisa- tions kärna och centrum. Det är vårt dokumenterade medvetande och vårt minne. Att ha kontrollen över detta centrum har också givit makt över samtiden och inflytande över framtiden. kärnan har bilden av oss själva, våra värderingar och våra visioner vuxit fram. Språket rutar in, strukturerar, verkligheten. Språket förmedlar det förflutnas erfarenhet, det bestämmer vårt handlande i och det riktar blicken mot framtiden. – – – Språket är i många avseenden det kulturella arbetets genetiska kod. – – – Ett ordfattigt och onyanserat språk leder till en utarmad verklighet och en ostrukturerad personlighet. Den latinska sentensen verba volant, littera scripta manet (det tala- de förflyger, det skrivna består) beskriver en viktig skillnad mellan det talade och det skrivna ordet. Genom skriften kan vi bevara tankar och föra dem över stora avstånd och rum. Vi kan gå tillbaka till äldre tiders dokument för att bättre förstå hur männi- skor tänkte och levde . . Ong har ingående analyserat skillnaden mellan det talade och det skrivna ordet. Han konstaterar att talspråket hellre hänvisar till konkreta exempel medan skriftspråket mera resonerar utifrån generella principer. Texten utvecklar analytiska kategorier som talspråket sällan använder. Talspråket består av tillägg, utvik- ningar, upprepningar medan texten är mer tuktad. Det talade språket upplever vi med alla sinnen. Allt är knutet till den talande personen och situationen. Vi lägger märke till talarens tonfall, mimik, gestik, klädsel etc. Den som inte tror att de icke- verbala uttrycksmedlen ofta har en avgörande betydelse, kan försöka läsa en ordagrann utskrift av en talspråkssituation, t.ex. en TV-intervju eller en riksdagsdebatt. En sådan utskrift är ofta full av avhuggna meningar och svårbegripliga luckor och hopp i resonemangen. Skriften är ett renodlat medium. Det gäller att överföra hela budskapet till texten varför skriften förutsätter en hög grad av språklig medvetenhet och precision. Skriften måste bära sig själv. Den bör kunna tolkas och förstås av läsare som befinner sig i olika miljöer, på stora avstånd och rum. Därför måste skribenten skapa en viss distans mellan sig själv och texten. Skriftspråket skapar ett avstånd mellan människan och hennes kunskap. Det gör henne till betraktare av sina egna och andras tankar och ger möjlighet till reflexion och bearbetning av tanke- stoffet. konstaterade att den som vill skriva klart, måste först tänka klart. I talspråkskulturer måste man bygga upp speciella tekniker för inlärning och memorering som gör muntlig upprepning möjlig. Tanken måste röra sig långsammare framåt med ständiga omtag- ningar och variationer. Med skriften kan den intellektuella kapa- citeten befrias från detta krav. Det blir möjligt att skapa längre och mer komplexa berättelser och behandla mer avancerade problem. Den amerikanske ser läsinlärningen som en mycket lång process där den som lär sig läsa också lär sig att behärska ett visst sätt att tänka. Läsinlärning innebär en intellektuell disciplinering. Läsningen stimulerar logisk strukture- ring eftersom den tvingar oss att stegvis tolka bokstäver, ord, meningar och stycken. Vi måste själva skapa mening i de symboler som fastnar på näthinnan. Men läsning handlar också om fantasi och känslor. Som läsare måste vi bygga oss egna bilder av det vi läser. Den tränade läsaren kan leva sig in i en annan tid, miljö eller person. Detta skapar för- utsättningar för att utveckla empati och förståelse, att se problem ur fler perspektiv än sitt eget. Läsandet är en arena där författaren och läsaren tillsammans utför en kreativ akt. Den goda författaren är medveten om detta och inbjuder läsaren till samarbete. Vad sker när vi läser? Ögat följer svarta bokstavstecken på det vita papperet från vänster till höger, åter och åter. Och varelser, natur eller tankar, som en annan tänkt, eller , stiger fram i vår inbillning. Det är ett underverk större än att ett sädes- korn ur faraonernas gravar förmåtts att gro. Och det sker var stund. Från demokratisk synpunkt finns en viktig skillnad mellan text- medier och talmedier, nämligen att läsarens makt över texten är betydligt större än lyssnarens över talet. Den som läser har oftast större möjlighet att välja var, när och hur han skall tillgodogöra sig budskapet. Han kan välja läshastighet, han kan gå tillbaka i texten, hoppa framåt, noga jämföra två olika texter eller två avsnitt i samma text. Informationsteknikens utveckling har inte på något avgörande sätt minskat denna skillnad mellan textmedier och tal- medier. Detta har konsekvenser både för avsändare och mottagare. Avsändaren kan utforma ett mera nyanserat budskap, beskriva mer komplexa företeelser och överhuvudtaget föra ett djupare resone- mang om han använder text. Det är också lättare för läsaren än för lyssnaren att tillgodogöra sig mera komplicerade budskap. Men är det ju inte så, ens i den bästa av demokratier, att alla avsändare av politiska budskap har ambitionen att föra något djupare resonemang. Alla politiska kulturer har sina demagoger och charlataner som försöker övertyga medborgarna om sin för- träfflighet. De har en betydligt enklare uppgift i en muntlig miljö där orden snabbt förflyktigas. Genom fagert tal och en allmänt behaglig uppenbarelse kan de ge ett respektabelt intryck. Den kritiske medborgaren kan betydligt lättare bedöma och avslöja sådana avsändare om han har budskapet fäst på pränt. Kampen om det skrivna ordet är en viktig del av den politiska historien. Skriften har fungerat som kunskapskälla och väckar- klocka. Skribenter har lyft fram missförhållanden, gett spridning åt nya idéer och fört vidare det kulturella arvet. Läsningen har gett förståelse och inlevelse, stimulerat fantasi och empati. Diktatorer av alla kulörer har använt förbud och propaganda för att likrikta tänkandet. Men kopplingen mellan politik och språk ligger betydligt djupare än så. Språket och makten över språket har varit viktigt för uppbyggandet och vidmakthållandet av politiska struk- Det gäller oavsett om det politiska syftet har varit totalitärt eller demokratiskt, nationalistiskt eller internationalistiskt. Språket påverkar hur vi tänker, hur vi uppfattar tillvaron och det avgör med vilka vi kan kommunicera. blev arbetet för det finska språkets ställning ett viktigt inslag i kampen för självständighet. utvecklades i två skriftspråkssystem som ett led i den kultu- rella frigörelsen från danskan. I de tyska och italienska språkom- rådena bidrog språkgemenskapen till nationella enhetssträvanden. har iriskan på och hebreiskan i varit viktiga för att utveckla den nationella identiteten. I inträffade denna språkligt-politiskt formativa epok då insåg att han inte kunde skapa en stark nationalstat om han inte skapade ett starkt nationalspråk. Svenskan kom att normeras och utvecklas så att det kunde fylla alla funktioner som är nödvändiga för ett komplett språk. Historien om demokratisering under de senaste seklen är i väsentliga delar historien om erövringen av språket och språkets instrument. Det var en kamp som fördes på flera plan: en politisk kamp för tryckfrihet. En ekonomisk kamp om de prak- tiska möjligheterna att läsa. En social kamp som riktade sig mot de fördomar mot läsandet som fanns i alla samhällsskikt. Och slut- ligen en mental kamp som handlade om hur enskilda människor erövrade insikt om läsningens betydelse. För att ett land skall vara en politisk demokrati måste två villkor vara uppfyllda. För det första politisk frihet, alltså åsikts-, yttran- de-, organisations- och mötesfrihet. För det andra allmänna val med lika rösträtt. Detta är demokratins två formella dimensioner. Ordet for- mell får inte, som många socialister plägade göra , tolkas som en mindre betydelsefull teknikalitet. Dimen- sionerna är formella i bemärkelsen att de kan – och skall – regleras i författningen och skyddas av rättsväsendet. Politisk frihet utan rösträtt är halv demokrati; rösträtt utan politisk frihet har intet med demokrati att skaffa, som konstaterade 1945. Den politiska friheten skapar det demokratiska rummets tak- höjd och de allmänna valen dess bredd. Men två dimensioner skapar bara en yta. För att ett demokratiskt samhällsskick skall kunna fungera väl fordras också något som ger det demokratiska rummet ett djup, en tredje dimension. Demokratins tredje dimension handlar om medborgarnas del- aktighet i de diskussioner som äger rum före och efter att besluten fattas. Denna dimension kan inte regleras i någon författning utan måste förankras hos oss själva som vuxna människor. Det fordras ett visst förhållningssätt både hos dem som för tillfället innehar, eller strävar efter att erövra, en förtroendepost och hos andra med- borgare. Den ideologen har skrivit att det tar att skriva en ny konstitution, att sjösätta en ny ekonomisk strategi men tre generationer att bygga en ny politisk kultur. Människor måste känna att de kan göra sina röster hörda, att förtroendevalda och andra beslutsfattare lyssnar. Alla medborgare måste ha goda möjligheter att förstå hur olika meningsriktningar tycker och tänker. Detta synsätt är lika gammalt som demokratin. Vi finner uttryck för det i berömda griftetal år : Fastän bara några få kan skapa en ny politik är vi alla i stånd att bedöma den. Vi ser inte på diskussion som ett hinder för poli- tisk handling, utan som en oersättlig förberedelse för kloka beslut. Det är genom demokratins djup som man kan skapa den kultur av kompromiss, lyssnade och tillit som fordras för kunna göra sådana avvägningar mellan olika hänsyn och intressen som kan accepteras av så många medborgare som möjligt. Denna diskussion på djupet fordrar många arenor och många aktörer som självständigt tar ställning och kommunicerar sina idéer till andra. om att granska makten, kommentera viktiga skeenden, diskutera målkonflikter och analysera intresseavvägningar. Denna samhällsdiskussion kan ta sig många olika former t.ex. samtal mellan ett fåtal personer, möten med flera deltagare, via traditionella massmedier eller genom Internet. Kommunikationen kan vara skriftlig eller muntlig. Den muntliga, personliga dialogen där tankar direkt utbyts mellan några få personer är förvisso viktig. Men den tes jag driver i detta brev kan, för att travestera , något hårddraget formuleras så här: Läsning utan muntlig kom- munikation är halv demokrati; muntlig kommunikation utan läs- ning har intet med demokrati att skaffa. Det är i den tredje dimensionen vi finner den svenska demokra- tins stora problem . I går fick ungefär 15 000 svenskar det finaste förtroendet man kan få, nämligen förtroendet att ha det yttersta ansvaret för våra gemensamma medborgerliga angelägenheter. vet vi alla att just förtroende är en av de största bristvarorna i det svenska politiska systemet. vid undersöker medborgarnas förtroende för ett antal samhällsinstitutioner. Den senaste undersökningen avser förtroendet för 17 institutioner . För tio institutioner var det fler medborgare som hade mycket eller ganska stort förtroende än som hade mycket eller ganska litet förtroende. Det handlade om offentliga verksamheter, medier och banker. För var de bägge grupperna lika stora. För de återstående sex institutionerna var det fler som hade mycket eller ganska litet förtroende än som hade mycket eller ganska stort förtroende. Här finns, förutom storföretagen och facket, de institutioner som konstituerar den representativa demo- kratin. Så här ser botten på förtroendeligan ut , där siffran anger procentandel medborgare med stort förtroende minus an- delen med litet förtroende: Demokratin kan inte fungera väl om de förtroendevalda saknar förtroende. En huvuduppgift i arbetet med att stärka demokratins ställning måste vara att stärka de institutioner och verksamheter som skapar djupet i det demokratiska rummet. Den svenska demo- kratin har främst byggt på fyra kanaler för diskussion och kun- skapsbildning i samhällsfrågor: Denna väg har med nödvändighet blivit försvagad genom samhällets ökade komplexitet. Det går inte att genom egen erfarenhet skaffa sig samma överblick och förståelse i dagens samhälle som det gick i det gamla agrarsamhället. Genom sjunkande medlemstal och minskad aktivitetsnivå i framförallt de idéburna organisationerna har denna kanal försvagats . Denna kommunikationskanal har fått en kraf- tigt ökad betydelse. finns det tendenser inom medie- världen som gör att denna kommunikationsväg förytligas. Vi kan som medborgare bygga upp en egen, teoretiskt grundad förståelse av samhället genom läsning av böcker och annan kvalificerad litteratur. Jag skall i det följande ge några viktiga bakgrundsfakta, historiska notiser och egna reflexioner för att belysa en del områden som är viktiga i detta sammanhang. Min ambition är inte att täcka in allt eller presentera några färdiga förslag till politiska reformer. De läsare som får allergiska reaktioner eller annat obehag av att läsa texter som inte utmynnar i operativa förslag bör därför hoppa till avsnittet Önskedrömmen nedan. Svenskarnas förhållande till läsningen är i internationellt perspektiv tämligen gott. I en OECD-studie – International Adult Literacy Survey (IALS) – undersöktes läsförståelsen hos befolkningen i sju länder 1994. hade den högsta andelen människor på den mest avancerade nivån av läsförståelse. hade vi den minsta andelen av befolkningen på den lägsta nivån. Ett stort antal svenskar med låg formell utbildning visade god kompetens när det gällde att förstå och använda komplicerad information, vilket sannolikt är en följd av vår folkbildningstradition. Men detta betyder inte att vi kan slå oss till ro. Många svenskar har alldeles otillräcklig läsförmåga. En fjärdedel av alla svenskar läser sämre än vad som krävs för att få godkänt i svenska i årskurs nio. De kan inte återge vad de har läst i en vanlig tidningsartikel. De klarar inte av att tolka obekanta texter om dessa inte är enkelt uppbyggda och har ett entydigt och klart budskap. The Achievement (IEA) har genomfört studier av skolelevers läsförmåga i ca 30 länder, däribland , dels 1970/71 dels 1990/91. Studierna visar att de flesta svenska nio- och fjorton- åringar har mycket goda läsfärdigheter i ett internationellt per- spektiv och de läser minst lika bra nu som . I den senaste undersökningen kom båda åldersgrupperna svenska elever på andra, tredje eller fjärde plats då det gällde läs- ning av skönlitteratur, facklitteratur respektive informations- material (kartor, tabeller och diagram). Enda undantaget var fjortonåringarna, som kom på nionde plats då det gällde fack- litteratur. Flickor läser något bättre än pojkar och bland de allra svagaste läsarna finns betydligt fler pojkar än flickor. De som läser ofta når bättre läsresultat. Även ett måttligt TV-tittande tycks förbättra läsförmågan, kanske därför att man tränar läsning på textremsan. Däremot finns det ett samband mellan omfattande TV-tittande och dålig läsförmåga. I hem där föräldrarna har hög utbildning och där det finns många böcker har barnen bättre läs- förmåga. Hemmets ekonomiska resurser betyder dock inte så mycket för läsförmågan. Trots de goda genomsnittsvärdena i låg den tiondel av eleverna som hade den sämsta läsförmågan betydligt sämre till än motsvarande grupper i andra industriländer. Ett annat oroande tecken var att av eleverna i årskurs åtta läser sämre än genomsnittseleven i årskurs tre. Läsforskaren hävdar att mellan av eleverna som kommit in på gymnasiet inte kan läsa så bra att de klarar av att läsa t.ex. Metro, en relativt lättläst dagstidning, och med egna ord återge innehållet. Bland 16-åringarna når inte den nivå som krävs för att få godkänt i svenska när de lämnar nian, nämligen att förstå och kunna dra slutsatser av innehållet i den lästa texten. Skribenten har formulerat en uppmaning som också kan riktas till våra förtroendevalda: I är slummen språklig. Har du inte märkt att det finns en hel underklassgeneration som har plundrats på vikingarnas och hjältarnas språk och får nöja sig med att tala ett språk torftigt som bark? Ett språk som bara uttrycker emotioner i termer av ´vad fan liksom va!´. Hur övertyga en ung, oerfaren människa att i längden blir man rikare av poesi än av bingolotto? Språket, en statussymbol för överklassen. Det får inte ske utan att vi reagerar. Kronjuvelerna i det Svenska Språket tillhör folket. Därför behövs du. Bli en ordets krigare! Enligt den statliga bokutredningen läste av svenskarna i åldern böcker varje vecka 1996. Vi konsumerade medier per dag, varav bokläs- ningen tog . Högutbildade läser mer än lågutbildade, kvinnor mer än män och unga mer än gamla. För befolkningen som helhet har andelen som aldrig läser böcker minskat . De vana läsarnas andel var länge relativt men har ökat kraftigt under 1990- talet. Poesiläsningen har ökat markant det , liksom andelen som läser facklitteratur. Den andel av befolkningen som läser böcker har ut- vecklats på följande sätt: Däremot har läsningen bland barn och ungdomar minskat, både om man mäter den andel som kommer i kontakt med böcker och den genomsnittliga lästiden. Böcker kan man läsa både i arbetet och . En LO- rapport skriven av och redovisar den andel som läser böcker i stort sett : De regelbundna läsarna bland män har, enligt denna undersökning, alltså minskat med en femtedel i alla samhällsklasser. SACO-kvinnorna har minskat läsningen något medan LO- kvinnorna har hållit ställningen. Bilden av hur bokläsandet har utvecklats under 1980- och 90- talen är alltså inte helt entydig. Det har sannolikt minskat bland barn och ungdomar och ökat bland pensionärer. Bland människor i förvärvsaktiv ålder är utvecklingen mer osäker. Bokförläggare har kritiserat ett antal etablerade sanningar i kulturdebatten och kulturpolitiken som till stora delar återfinns även i den statliga bokutredningen: Man kan sammanfatta dem med att människor läser för litet, det kommer ut för litet ´bra´ böcker, de fria priserna är ett elände, det finns för få bra boklådor, bokklubbarna är ett hot mot mångfalden etc. Låt oss i stället se på bokmarknaden med nya, friska ögon. Trots konkurrensen från de nya medierna har bokläsningen ökat . Bokförsäljningen i antal volymer har visserligen inte ökat , men den har å andra sidan inte heller minskat trots anstormningen av nya medier. Antalet boklådor, som enligt pessimisterna skulle reduce- ras med hälften när de fasta priserna försvann, är lika stort som , med skillnaden att de är betydligt modernare och effektivare. Allra viktigast för förnyelsen av bok- marknaden är de nya former för boken och distributionen som kommit , som pocketböcker och bok- klubbar. har det skett en stor försäljningsökning av kvali- tetspocket inom skön- och facklitteratur. Vi har tillgång till billiga, lättåtkomliga pocketböcker som säljs i kiosker, på flyg- platser och stormarknader. Bokklubbarna erbjuder ett brett sorti- ment tillgängligt över hela landet. 1,4 miljoner människor är med- lemmar i bokklubbar, därav 300 000 i barnbokklubbar. Bok- klubbarna erbjuder det mesta av allmänt intresse ur nyutgivningen till ett pris i snitt under normalpriset. De är en förut- sättning för utgivning av nya okända författare, inte minst över- sättningar. har tillfört mer i form av viktiga fakta än vettiga förslag. Den ville möjliggöra temporära rabattförbud på nyutgivna böcker, vilket skulle innebära ett allvarligt hot mot de seriösa bokklubbarna. Den föreslog inskränkningar i konkurrens- lagstiftningen så att branschen skall kunna ingå priskarteller, trots att erfarenheterna av de fasta bokprisernas avskaffande i och inte ger några övertygande skäl för en åter- reglering. Dessutom gör de nya produktions- och distributions- former som internationaliseringen och informationstekniken skapar denna form av regleringstänkande helt passé. Utredningen diskuterade inte läsningen i skolan närmare och den var förhindrad att behandla den rekordhöga bokmomsen på . Den är ett problem för den svenska bokbranschen särskilt som det blir allt lättare att köpa böcker över Internet. Utredningen föreslog en rad nya detaljsubventioner inom befintliga strukturer som den konstaterade att den korta utredningstiden har inte medgett en djupare analys av konsekvenserna av den växande användningen av Internet. är alltså själv ett exempel på den snuttifiering som det moderna höghastighetssamhället skapar och som just boken skall vara ett värn emot. Bokminnet fungerar som ett mentalt släpankare i ett informa- tionsfixerat höghastighetssamhälle. Det bromsar, vänder tillbaka och försöker förstå och beskriva sambanden mellan orsak och verkan. Det är en balanserande motkraft till det universella, stän- digt föränderliga ´här och nu´, som karaktäriserar det elektroniska kommunikationssamhällets globala bykänsla. Studiecirkeln är en viktig social innovation som skapades inom Folkrörelsesverige 1902. Uppfinnaren var godtemplaren och socialdemokraten (med skägget). Han ville att man genom studiecirkeln skulle kunna förena det bästa i studiekurserna, lånebiblioteken och läsecirklarna. Varje cirkel skulle köpa in så många böcker som det fanns deltagare. Böckerna skulle representera så många bildningsgrenar som möjligt och de skulle cirkulera mellan deltagarna, vilka möttes regelbundet för att diskutera det lästa. Studiecirkeln och annan folkbildning är en viktig förklaring till den utbredda och höga läsförståelsen i . Denna bildnings- verksamhet når även många lågutbildade vuxna och den utgör ett viktigt inslag i glesbygden där det finns få andra mötesplatser. Cirkelverksamheten expanderade kraftigt och har legat kvar på en hög nivå. Tre fjärdedelar av den vuxna befolkningen har deltagit i en studiecirkel och deltar av befolkningen i en cirkel. SNS demokratiråd skriver i sin rapport : Studiecirklarna och studieförbund har en speciell plats i den svenska demokratin. De ger en möjlighet för medborgare från olika samhällsgrupper att sammanträffa och är på det hela taget viktiga för att stärka medborgarnas samhällsanda. Huvudandelen av studiecirklarna ägnas åt andra ämnen än samhällsfrågor och politik, men även exempelvis estetiskt orienterade cirklar är viktiga för att stärka det sociala kapitalet. Detta genom att skapa mötesplatser och på sitt speciella sätt underlätta den demokratiska dialogen. presenterade ett förslag till handlingsprogram för att främja det svenska språket. Det första förslaget som är att svenska språkets ställning i bör lagfästas. Den vill särskilt skydda svenskans ställning bl.a. i högskolans grundutbildning, radio och TV (även i privatägda kanaler). Det språknämnden är oroad för är domänförluster för svenskan, alltså att språket helt eller delvis upphör att användas inom vissa sektorer. Exempel på möjliga domänförluster för svenskan är inom naturvetenskaplig forskning, internationell politik, globala företag och populärmusiken. Ryktet om svenskans död är dessbättre betydligt överdrivet. Av de cirka 5 000 språk som talas i världen tillhör svenskan den pro- cent som har starkast ställning. Vårt språk bygger på en stark historisk tradition, en nationalstat, ett skolväsende, en rik skön- litteratur och en hög läskunnighet. Svenskan är väl etablerad och standardiserad, den har en allsidig användning med många an- vändare. Språket är relativt homogent; tal och skrift ligger nära varandra. Att framförallt engelskan används alltmer inom vissa delar av näringslivet, forskningen och populärkulturen är naturligt i en alltmer internationaliserad värld och utgör inget påtagligt hot mot svenska språket. Ett rikt och levande språk kan bara skapas och upprätthållas av människor som läser, skriver, lyssnar och talar – inte av paragrafer. Därför är det viktigt att alla användare av svenskan, och framförallt de som genom sitt språk påverkar många andra, bemödar sig om att vårda språket.