sou · GMB331 · 1999-01-01 00:00:00 — Kostnaderna kan beräknas närmare först i samband med utformandet av denna, men redan här kan sägas att sär- skilda medel kommer att behövas framförallt i uppb yggnadsskedet av kunskapscentra. I uppdrag bör ingå att fördela medel. Det är viktigt att från början räkna med att det kan behövas en lång etableringstid innan verksamheterna kan bekosta sig själva. BUP-Ele- fanten har under beviljats projektmedel via som också beviljat medel till (IPM). Dessa verk- samheter bör omfattas av den nationella planen. Målsättningen bör vara att verksamheterna så långt möjligt bekostas av användarna, dvs. kommuner och landsting. En förhöjd kompetens i dessa frågor kan antas bidra till kostnadseffektivitet. 11.8Stimulansmedel för utvecklingsarbete kring flexibla åldersgränser mellan BUP och vuxenpsykiatri (avsnitt 9.6) Av de statliga medel som överförs till landstingen för hälso- och sjuk- vård skall avsättas i särskilda stimulansmedel som kan sökas av verksamheter som bedriver utvecklingsarbete kring flexibla åldersgränser mellan BUP och vuxenpsykiatri. Stimulansmedlen är framförallt avsedda att ge förutsättningar för att sprida resultaten av det kompetensuppbyggande arbetet. 11.9Fond för medel till utveckling och kvalitetssäkring av psykologiska test (avsnitt 10.4) finns otillräckliga möjligheter att finansiera utveckling och kvali- tetssäkring av psykologiska test. Olika vägar har prövats, vilka dock endast kan bidra med delfinansiering. För att få stabilitet i denna vik- tiga metodutveckling behövs ett ansvarstagande på mer övergripande nivå. Vi föreslår att regeringen initierar en fond för detta ändamål. För hela barn- och ungdomsområdet skulle i utvecklings- medel behövas . Inkluderas hela vuxen- och äldreområdet rör sig de totala kostnaderna om . Detta motsvarar en årlig kostnad på 2-2,för barn- och ungdomsområdet, eller 6-7,om man ser till de totala behoven. Vårt förslag är att fonden förvaltas av med stöd av en nämnd som ansvarar för vetenskaplig och praktisk värdering av in- komna ansökningar. Vi har i övrigt inte tagit ställning till fondens upp- läggning. 12.1Förslaget till lag om ändring i skollagen (1985:1100) Bestämmelsen har ingen självständig rättslig verkan utan informerar endast om den anmälningsskyldighet som gäller enligt 71 § social- tjänstlagen. Bestämmelsen om elevvårdande personal gäller hela det offentliga skolväsendet. Den är formulerad efter det antagandet att lärare, skollä- kare och skolsköterska visserligen ingår i elevvården men inte är till- räckliga. Personerna behöver inte vara anställda inom skolan. Det räcker att de finns tillgängliga för skolan för just elevvårdande än- damål. Vad det krävs för utbildning/erfarenhet mer konkret framgår bl.a. av de nya föreslagna bestämmelserna i grundskoleförordningen (1994:1194) och gymnasieförordningen (1992:394) om vilken utred- ning som skall kunna verkställas och om upprättande av åtgärdspro- gram. Av dessa bestämmelser sammantaget framgår att utredningar i första hand skall göras inom skolan och inte av BUP. Paragrafen innebär en garanti för barnet att ha kvar sin plats i samma barngrupp i förskolan även vid föräldrars arbetslöshet. I praktiken in- nebär detta t.ex. att en förälder som börjat en ALU-utbildning får behålla förskoleplatsen till sitt barn efter utbildningens slut även om föräldern inte lyckats få fortsatt arbete. Med förslaget gäller samma skyldighet för gymnasieskolan som för , enligt 4 kap. 1 § andra stycket skollagen. 12.2Förslaget till förordning om ändring i grundskoleförordningen (1994:1194) Skolans elevvårdande verksamhet skall besitta kvalificerad kunskap om barns och ungdomars psykiska, sociala och biologiska utveckling. En grundläggande princip för elevvården skall vara att skolrelaterade pro- blem skall hanteras inom skolan, i samråd med hemmen. Den elevvår- dande personalen bör vara delaktig i utformandet av åtgärder som rör skolmiljön i stort, och skall kunna bistå med konsultation, handledning och utredning av enskild elevs skolsvårigheter. En sådan utredning skall utformas i samråd med eleven och elevens vårdnadshavare efter de svårigheter och behov eleven har. Den skall kunna innefatta peda- gogisk, psykologisk, medicinsk och social utredning och skall vara in- riktad på åtgärd. Den elevvårdande personalen skall också vara delaktig i utarbetandet av det åtgärdsprogram enligt vilket eleven skall ges sär- skilt stöd. Elevvårdsverksamhetens uppgifter preciseras ytterligare i avsnitt 4.3. 12.3Förslaget till förordning om ändring i gymnasieförordningen (1992:394) Med denna lösning kan stödet i gymnasieskolan, liksom , ges ge- nom stödundervisning, specialundervisning inom klassen eller i speci- alklasser eller kanske ett individuellt program. Skillnaden i förhållande till blir att man är skyldig enligt skollagen att ge särskilda stödin- satser för en elev med svårigheter i skolarbetet, att utredningsskyldighet införs och att ett åtgärdsprogram skall utarbetas och komplettera den individuella studieplanen. Vid val av åtgärder har skolan dock samma möjligheter som . För att fullgöra ovan nämnda skyldighet skall skolans elevvårdande verksamhet besitta kvalificerad kunskap om barns och ungdomars psy- kiska, sociala och biologiska utveckling. En närmare precisering av elevvårdsverksamhetens uppgifter ges i kommentar till grundskole- förordningen 5 kap 1 §, samt i avsnitt 4.3. 12.4Förslaget till lag om ändring i socialtjänstlagen (1980:620) Det nya tredje stycket innebär en skyldighet att uppmärksamma och tillgodose barnets behov av information, råd och stöd inom enhe- ter/verksamheter som arbetar med vuxna missbrukare, t.ex. alkoholråd- givningar. I den mån stödet i stället bör ges av annan enhet inom so- cialtjänsten bör barnet och vårdnadshavaren ges den hjälp med inle- dande kontakter med denna enhet som kan behövas. Vuxenvårdens ansvar preciseras närmare i avsnitt 4.5. Genom bestämmelsen införs en skyldighet för socialnämnden att upprätta en individuell plan även vid frivilliga placeringar av barn och unga. Skyldigheten gäller enbart vid HVB-placeringar, dvs. i särskilda ungdomshem och i andra HVB. När sådant behandlingsråd som anges i 22 b § finns, sker upprättandet av en individuell plan inom ramen för dess arbete. medverkan i utredningen av den unges vårdbehov syftar bl.a. till att stödja socialnämnden i upprättandet av en realistisk plan, där det tydligt skall anges vilka åtgärder som är nöd- vändiga att genomföra vid den unges vård. Av den individuella planen skall tydligt framgå vilken huvudman som ansvarar för vad i genomförandet av planen. Genom bestämmelsen införs en möjlighet för socialnämnden att vid behov kunna sammankalla till ett behandlingsråd. Bestämmelsen innefattar en skyldighet för psykiatriska hälso- och sjukvård att delta i behandlingsråd. Med landsting jämställs landstingsfria kommuner. Bestämmelsen har begränsats till barn och ungdomar som placeras i HVB. syftar till att bistå social- tjänsten i en allsidig utredning av den unges vårdbehov, varför behovet av ett behandlingsråd främst torde vara aktuellt vid placering av den unge för utredning. Om den unge efter utredning placeras för vård inom ett annat landsting än det egna, kan behov av ett nytt behand- lingsråd uppstå, t.ex. för att i vissa delar revidera den individuella planen. Såväl HVB-hemmet som barn- och ungdomspsykiatrin/vuxen- psykiatrin kan initiera att behandlingsrådet sammankallas vid behov för revidering av planen. Ett övergripande mål med behandlingsrådets arbete är att reda ut eventuella oklarheter i ansvarsfrågor och främja samverkan mellan de ansvariga huvudmännen. I förslaget till ändring i förordningen (1996:933) om verksamhets- chef inom hälso- och sjukvården föreskrivs ett uppföljningsansvar för verksamhetschefen att tillse att behövlig psykiatrisk vård enligt indi- viduell plan ges ungdomar som är placerade i HVB samt en skyldighet för verksamhetschefen att utse en patientansvarig behandlare. uppgifter preciseras ytterligare i avsnitt 9.3. 12.5Förslaget till lag om ändring i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) Det nya fjärde stycket innebär en skyldighet för vårdgivaren att upp- märksamma och tillgodose barnets behov av information om förälderns tillstånd samt barnets behov av råd och stöd med anledning av detta tillstånd. Motsvarande bestämmelse för yrkesutövare föreslås införas i 3 § lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjuk- vården. Bestämmelsen i femte stycket har ingen självständig rättslig verkan utan informerar endast om den anmälningsskyldighet som gäller enligt 71 § socialtjänstlagen. 12.6Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:953) om åligganden för personal inom hälso- och sjukvården Det nya andra stycket innebär en skyldighet att uppmärksamma och tillgodose barnets behov av information om förälderns tillstånd samt barnets behov av råd och stöd med anledning av detta tillstånd. I den mån stödet i stället bör ges av bör barnet, med vårdnads- havarens samtycke, ges den hjälp med inledande kontakter med social- tjänsten som kan behövas. Bestämmelsen i tredje stycket har ingen självständig rättslig verkan utan informerar endast om den anmälningsskyldighet som gäller enligt 71 § socialtjänstlagen. Vuxenvårdens ansvar preciseras ytterligare i avsnitt 4.5. 12.7Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1996:933) om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården Genom bestämmelsen införs en uppföljningsskyldighet för verksam- hetschefen för barn- och ungdomspsykiatriska verksamhet att tillse att behövlig psykiatrisk vård enligt individuell plan ges den unge som inom landstingsområdet har placerats i hem för vård eller boende med stöd av SoL eller LVU. Med landsting jämställs lands- tingsfria kommuner. Verksamhetschefen skall vidare utse minst en patientansvarig behandlare med barn- och ungdomspsykiatrisk kompe- tens som etablerar kontakt med de HVB som är belägna inom lands- tingsområdet, och som vid behov deltar i behandlingen av den unge enligt individuell plan. I förekommande fall gäller samma skyldighet vuxenpsykiatrin. Verksamhetschefens och den patientansvarige behandlarens uppgifter preciseras närmare i avsnitt 9.3. Reservation och särskilda yttranden Reservation av de () Utredningen har med hänsyn till uppgiftens omfattning och komplexitet inte kunnat bedrivas på ett så djuplodande sätt som ämnet förtjänar. Arbetet har fått begränsas och särskilt i slutskedet har tiden inte medgivit att föreslagna texter kunnat granskas så noga som vore önskvärt. Det finns textpartier som borde ha överarbetats ytterligare. Jag begränsar mina synpunkter nedan till de enligt min uppfattning mest centrala avsnitten och förslagen. Det finns inga entydiga svar på frågan varför barn och ungdomar i ökad omfattning söker stöd eller blir föremål för omhändertagande på grund av psykisk ohälsa. Det är egentligen svårt att på helt objektiva, och över tiden värdeneutrala grunder, få en helt klar bild av om, och i så fall enligt vilka värderingar, barn och ungdomar totalt sett mår sämre nu än för tio eller . Bara vissheten att allt fler barn och ungdomar söker stöd eller hjälp av professionella är naturligtvis en stark varningssignal och denna visshet är i sig tillräcklig grund för att överväga särskilda åtgärder och insatser. 'L¶M OCH G¶M INTE FAMILJEN Det är dock oerhört väsentligt att anlägga ett helhetsperspektiv på bar- nen och ungdomarna. Inga åtgärder kommer att vara särskilt verknings- fulla om de inte bygger på och tar stark hänsyn till att barn och ungdo- mar inte enbart är samhällsvarelser och goda medborgare, utan att de också – och kanske framför allt – är medlemmar i familjer och släkter med egen identitet och samhörighet. Detta gäller alla – även barn som mist en eller båda föräldrarna. Det finns hos alla barn och ungdomar en stark drift att söka sitt ursprung hos och sin samhörighet med familj och släkt, dvs andra människor med vilka man kan känna ett djupare och i allmänhet bestående relationssammanhang. 448 2ESERVATION OCH S¤RSKILDA YTTRANDEN förekommande att ett barn är fullt nöjt och i detta hänseende tillfredsställt om man helt och hållet ersätter sådana mänskliga och fundamentala relationer med samhälls-, myndighets- eller nätverks- insatser – hur goda avsikterna än är. Jag anser mot denna bakgrund att det i utredningen saknas en or- dentlig analys och beskrivning av familjens/föräldrarnas/släktens be- tydelse för barns och ungdomars utveckling och psykiska hälsa. Analy- sen borde kunnat handla om föräldrarnas och familjens förmåga att klara av olika stressituationer och störningar. Den borde också kunnat handla om att stärka människors möjligher att axla föräldrarollen och undanröja hinder för detta. Jag är medveten om att utredningsdirektiven begränsar en kommittés möjligheter, men jag är lika medveten om att föreslagna åtgärder och orsaksanalyser i stor utsträckning kommer att hänga i luften om inte familjen sätts i centrum och om inte samhällsin- satserna ses som komplement och stöd till föräldrarnas och familjernas möjligheter att vara just föräldrar och familjer. Slutligen borde analysen också ha handlat om en genomgång av i vilken utsträckning politiska beslut öppnar eller stänger möjligheter för främst barnfamiljer att själva få fatta väsentliga vardagsbeslut. I detta sammanhang borde en genomlysning av familjepolitiken och skattepolitiken vara huvudpunkterna. /M SKATTETRYCKET ¤R OTRYGGHETSGRUND R¤CKER INTE PSYKOTERAPI Syftet med en sådan kompletterande analys är givetvis att även ta med dessa viktiga faktorer på ett seriöst sätt när vi skall bedöma hur vi skulle kunna minska antalet sådana tidiga störningar i ett barns liv som senare i livet kan leda till psykiska störningar, koncentrationsproblem, utagerande och ångest . På så sätt skulle utredningsar- betet inte bara resultera i åtgärder för att i viss mån neutralisera effek- terna av grundläggande missförhållanden i en verklighetsbild man inte orkar eller vågar att i grunden ta itu med. Själv känner jag ingen tvekan att konstatera att ett problem, givetvis inte det enda, är att höga skattetryck faktiskt inte bara ger utrymme för ett omfattande poli- tiskt beslutat offentligt engagemang på olika områden, utan också utgör en begränsning för människors och familjers (och därmed även bar- nens) möjligheter att själva välja livslösningar och kunna åstadkomma en inre familjetrygghet på egen hand. 2ESERVATION OCH S¤RSKILDA YTTRANDEN 449 "RISTER I ANALYSEN F¶RTAR HELHETEN Jag vill även konstatera att jag inte anser att kommittén tillräckligt har följt två av utredningsdirektiven. I direktiven angavs bland annat att "bedömningen av samhällets kostnader skall ställas i relation till nyttan med vården och stödet till barn och ungdom med psykiska problem". I denna anda har ingen mer genomgripande analys gjort av vilken nytta placeringar (HVB, § 12 och familjehem) egentligen gör, trots de höga kostnaderna på nästan . Av de totalt som anslås för åtgärder kring barn och ungdomar med psykiska problem hamnar nästan hälften på pla- ceringar av olika slag. Trots detta analyseras inte om det finns objektivt iakttagbara positiva effekter av denna verksamhet. I direktiven angavs även att "utredningen bör överväga om nuva- rande ansvarsgränser är de mest ändamålsenliga". I denna del har det överhuvudtaget inte varit möjligt att i kommittén föra en diskussion om roll och framtid, vilket naturligtvis omöjliggör ett över- vägande i någon enda del kring samhällets ansvarsgränser i frågor som rör barn och ungdomar med psykiska ohälsoproblem. Trots att utredningen är försenad har det in i det sista varit mycket svårt att få en helhetsbild. Detta märks också i att ett flertal viktiga frå- gor kommit upp på slutet och därmed bara har lämnats med förslag om vidare utredning. Arbetet har varit mycket pressat och forcerat på slu- tet, vilket har gjort det helt omöjligt att i alla avseenden göra en grund- lig bedömning av om det som föreslås är en riktig åtgärd, dvs om åt- gärden är nyttig för de enskilda människorna i förhållande till kostna- derna för samhället. Jag förutsätter att fortsatta beredning, inklusive remissomgång, kommer att visa att flera stora och viktiga frågor kräver fortsatt utredning och ytterligare överväganden och att därför flera av de föreslagna åtgärderna inte utan vidare kan göras till föremål för ett regeringsförslag till . 3¤RSKILT ST¶D P¥ GYMNASIENIV¥ KAP I kapitel fyra föreslås flera lagändringar vad avser såväl som gymnasieskolan. Ordning och reda i skolan samt placeringen av kunskapsmålen i centrum är något som alla elever är beroende av för en god utbildning. Detta gäller i särskilt hög grad barn och ungdomar med svårigheter av olika slag. I nu gällande lagstiftning på skolområdet har uppdrag att vidta åtgärder för att möjliggöra för samtliga elever att nå de uppsatta utbildningsmålen tydliggjorts. I lagstiftningen har även behörigheten för de nationella gymnasieprogrammet kopplats 450 2ESERVATION OCH S¤RSKILDA YTTRANDEN till godkända slutbetyg i svenska, engelska och matematik. På detta sätt har ansvar både skärpts och tydliggjorts. De signaler som kommer slag i slag om ändrad kurs är olyckliga. Regeringens besked om att undanta vissa grupper och individer från gymnasiets behörighetskrav, och föreliggande utredningsförslag om att införa en särskild paragraf i skollagen om att även gymnasieskolan i alla avseenden skall ha samma skyldighet som att ge särskilt stöd till elever som har svårigheter i skolarbetet, är två stora steg i fel riktning. Jag vänder mig nu inte mot utredningsförslaget om förstärkt elev- vård, med vilket avses viss förstärkning upp till 1994/nivå inom den specifikt elevvårdande personalen. Jag vill däremot kraftigt under- stryka att förslaget till ny mening i skollagens 5 kap 2 a §, med den ge- nerella utformning förslaget fått, är något helt annat, nämligen att i lag- form ge signalen att det inte spelar någon roll om lyckas med sitt uppdrag eller inte. Precis samma ansvar för stöd till elever med varje form av svårighet i skolarbetet som gäller i skall enligt förslaget även gälla i gymnasieskolan. Förutom detta kommer förslaget, med den utformning det nu har, att – vid en bokstavstolkning av paragrafen – innebära kraftigt ökade kostnader för kommunerna. Detta har överhuvudtaget inte berörts i finansieringsdelen. Där redovi- sas endast effekterna enligt finansieringsprincipen av en förstärkt elev- vård. "ARNOMSORG F¶R BARN TILL ARBETSL¶SA F¶R¤LDRAR KAP Jag är helt emot kommitténs förslag i kapitel fyra om att genom tving- ande lagstiftning styra kommunerna i frågan om hur de löser barnom- sorgen för barn till arbetslösa föräldrar. Enligt nuvarande lagstiftning (skollagen 2 kap 6 § 1:a stycket) måste kommunerna ge barn med sär- skilda skäl/behov barnomsorg vare sig föräldrarna arbetar eller inte. Därför behövs ingen ytterligare lagstiftning. De förtroendevalda på nivå är enligt min mening kompetenta att själva göra erfor- derliga bedömningar och hitta de lokalt anpassade lösningar som är bäst för barnen. Så sker också . En tvingande lagstiftning hindrar detta. Även här rör det sig om kostnadsutökningar som om förslaget genomförs måste kompenseras genom den s k finansieringsprincipen. Jag anser det märkligt att lagstiftningen anpassas efter arbetsmarknads- läget och än märkligare är att de flesta tycks tro att den höga arbets- lösheten skall bestå. 2ESERVATION OCH S¤RSKILDA YTTRANDEN 451 I kapitel sex föreslås vidare utredning för att i LVU införa kontrollsta- tioner i syfte att under barns och ungdomars uppväxttid inhämta upp- gifter från andra myndigheter. När förslaget till kontrollstationer inte fick gehör i kommittén föreslås ny utredning. Jag anser att det är bättre att ytterligare sprida kunskap om den anmälningsplikt som enligt lag råder för alla och speciellt för de yrkesgrupper som arbetar med barn som får kännedom om att barn /ungdomar far illa. &PO¤NG I H¶GSKOLEUTBILDNINGEN KAP Jag anser att varje högskola själv bör få avgöra om minst 5 poäng migrationskunskap, flyktingskap och interkulturell kommunikation skall ingå i högskoleutbildningarna för socionomer, psykologer, lärare och läkare. Detta kan inte styras genom lagstiftning. Att föreslå detta utan att tala om vad som skall tas bort är i det närmaste orealistiskt och oansvarigt. Jag vill påstå att det inom detta område råder en mycket stor osäkerhet. Jag har ovan påtalat upp att flera av kommitténs lagstifningsförslag som med all säkerhet kommer att medföra utökade kostnader för kom- munerna. Det är mot den bakgrunden anmärkningsvärt att utredningens majoritet inte mer noggrant har analyserat kostnadskonsekvenserna. har genom ett omfattande utredningsarbete skapat ny kunskap om hur barn och ungdomars psykiska problem tar sig uttryck i olika sammanhang. Vidare har Kommittén lagt ner ett om- fattande arbete på att analysera innehållet i och samarbetet mellan verk- samheter som arbetar med att förebygga eller avhjälpa psykiska pro- blem. Som resultat av denna analys har Kommittén lagt fram ett flertal goda förslag till förbättringar. Utredningens viktigaste resultat är att entydigt fastställa att en stor andel av barn har allvarliga psykiska problem. Något som per- sonal inom nästan alla verksamheter som sysslar med barn påtalat un- der , utan att det resulterat i åtgärder på samhällsnivå. Kommittén visar att även med mycket strikta och snäva definitioner 452 2ESERVATION OCH S¤RSKILDA YTTRANDEN uppgår förekomsten av psykiska problem och störningar till av barn- och ungdomspopulationen. Svensk barn- och ungdomspsykiatri har genomgått en omfattande analys, dels genom Kommitténs utredning och dels genom Socialstyrel- sens nationella översyn av den psykiatriska vården (1997:8). I bägge utredningarna konstateras att barn- och ungdomspsy- kiatrin gör en omfattande insats till en i sammanhanget begränsad kost- nad, samt att behovet av barn- och ungdomspsykiatri överstiger befint- liga resurser. Differensen mellan behov av och tillgång till barn- och ung- domspsykiatri bör analyseras ur tre aspekter. Prioriterar verksamheten rätt uppgifter, är gränsen mellan barn- och ungdomspsykiatrins ansvar och andra verksamheters ansvar tydliga och riktiga, samt är verksam- heten rätt dimensionerad. Varken Kommittén eller finner anledning att rikta avgörande kritik mot barn- och ungdomspsykiatrins nuvarande priorite- ringar. Kommittén poängterar att barn- och ungdomspsykiatrin bör koncentrera sina insatser till de mest behövande barnen och familjerna, samt att prioriteringar behöver bli tydligare. Kommittén konstaterar vidare att barn- och ungdomspsykiatri inte har ett tillräckligt omfat- tande och differentierat vårdutbud, samt att verksamheten har svårt att leva upp till vårdgarantin. Kommittén visar att antalet nya patienter till barn- och ungdoms- pykiatrin har ökat kraftigt. Vidare framgår det i utredningen att samt- liga instanser som arbetar med barns och ungdomars psykiska problem som barnhälsovård, barnomsorg, skola, socialtjänst samt barnhabilite- ring kräver ökade barn- och ungdomspsykiatriska insatser. Även bru- karorganisationerna uttrycker att tillgången på barn- och ungdoms- psykiatri borde vara större än vad den är. Ansvarsfördelningen mellan främst barn- och ungdomspsykiatri och socialtjänst har varit föremål för omfattande analys inom Kommittén, vilket resulterat i flera förslag i syfte att förstärka såväl resurser som kompetens på basnivå Kommittén föreslår att en översyn görs av den vård och behandling som ges barn och ungdomar utanför det egna hemmet, innefattande och barn- och ungdomspsykiat- rins insatser. Häri ingår institutionsvården för ungdomar. Inom detta fält finns de största, viktigaste och mest ekonomiskt betydelsefulla gränsdragningsproblemen mellan barn- och ungdomspsykiatri och socialtjänst. Det är inte rimligt att anta att den stora obalans som råder mellan behov och resurs av barn- och ungdomspsykiatri blir tillräckligt åtgär- dad genom striktare prioritering av nuvarande resurser samt förstärk- ning av basverksamheten.