sou · GMB38d3 · 1999-01-01 00:00:00 — Vad som menas med begreppet försäljningsställen framgår av avsnit t 14.4.1. Här skall dock anmärkas att med försäljningsställen också avse s serveringsställen. Det förhållande att t.ex. en restaurang innehar ett tillstånd att servera vin medför inte att tillståndshavaren har rätt att marknadsföra vilket vin som helst. Det är, som nämts, endast de varumärken som ingår i sortimen- tet som får marknadsföras. För att en alkoholdryck skall anses ingå i sortimentet krävs dock inte att den alltid finns fysiskt tillgäng- lig. Det avgörande är i stället om drycken normalt ingår i sortimentet . Sålunda skall t.ex. det förhål landet att Systembolagets butiker inte lagerför hela sortimentet inte påverka detaljhandelsmonopolets rätt att marknadsföra produkterna som finns upptagna i de skilda prislistorna. Reklam- och andra marknadsföringsåtgärder för de alkoholdrycker som säljs kan före komma på menyer och andra liknande trycksaker som inte är avsedda för att gästerna eller andra konsumenter skall ta med dem frå n stället. På menyer och andra sådana tryckalster får en saklig presentatio n av dryckerna förekomma. En beskrivning av dryckens smak och känneteck- en godtas om det inte är fråga om överdrivna värdeomdömen. n alkoholhalt en dryck innehåller bör aldrig annat än anges. Menyerna bö r också innehålla de alkoholfria alternativ som enligt 3 kap. 6 § alkohollagen skall finnas att tillgå i tillfredsställande urval och omfattning. a trycksaker såsom affischer, på dukar och på andra underlag får rekla m förekomma. Härvid sk all dock särskilt beaktas kraven på att reklamen inte får vara påträngan de och att återhållsamhet skall iakttas. På andra föremål såsom glas, askkoppar och korkskruvar, på sådant som inventarier oc h personalens arbetskläder får förekomma återhållsam marknadsföring . Marknadsföring i anslutning till eller direkt utanför serveringsstället får inte placeras eller utformas på ett uppseendeväckande sätt. Däremot får de t upplysas att försäljningsstället innehar vissa r ättigheter samt lämnas besked om sortimentet. De salubjudna varorna bör få visas upp under återhållsam- ma former. En omfattande varuexponering eller en överdriven varumärkes- reklam får anses strida mot kravet på återhållsamhet. Marknadsföring av alkoholhaltiga lättdrycker Marknadsföring av alkoholhaltiga lättdrycker skall utformas på sådant sätt att den inte kan förväxlas med marknadsföring av alkoholdrycker. Vid marknadsföring av alkoholhaltiga lättdrycker i kommersiella annonser som avses i 4 § första stycket får inte användas samma kännetecken som i sin helhet eller till någon del är i bruk för en alkoholdryck eller är inarbetat eller registrerat i enlighet med vad som föreskrivs i varumärkeslagen (1960:644) för sådan dryck. Bestämmelsen är ny. Syftet med bestämmelsen är att hindra att alko - holdrycker marknadsförs indirekt genom marknadsföringen av alkoholhalti- ga lättdrycker. De närmare övervägandena för införandet av bestämmelsen återfinns i avsnitt 14.7. Restriktionerna är begränsade till alkoholhaltiga lättdrycker. Det finns sålunda inga alkoholpolitiskt motiverade restriktioner för marknadsföringen av alkoholfria drycker. Skälen härför finns redovisade i avsnitt 13.7. Vilka krav som bör ställas på marknadsföringen för att den skall vara förenlig med första stycket framgår av avsnitt 14.7.1. Bestämmelsen i andra stycket reglerar den kommersiella användningen av vissa kännetecken vid marknadsföring av alkoholhaltiga lättdrycker. I avsnitt 14.7.2 redovisas övervägandena för införandet av bestämmelsen . Eftersom 4 kap. är tillämpligt endast på marknadsföring som vänder sig till konsumenter innebär inte bestämmelsen några restri ktioner för marknadsfö- ringen av sådana drycker som riktar sig till andra, t.ex. serveringstillstånds- havare. Förbudet är begränsat till kommersiella annonser i de medier som omfattas av annonsförbudet i 4 §. Förb udet är också begränsat till sådana kännetecken som i sin helhe t eller till någon del används för en alkoholdryck. Med kännetecken avse s både varukännetecken som uppfyller de allmänna villkoren för registrering i 1 och 2 §§ varumärkeslagen och sådana kännetecke n som en näringsidkare i enlighet med 3 § samma lag kan använda för sina varor. Enligt de n sistnämnda bestämmelsen kan det vara fråga om släktnamn, adress elle r firma som en näringsidkare använder som kännetecken för sina varor . Sådant användande åtnjuter också skydd enligt varumärkeslagen (4 §). Av uppräknade kännetecken i 3 § varumärkeslagen är det framför allt firman som är aktuell vid marknadsföringen av alkoholdrycker elle r alkoholhaltiga lättdrycker, och det är användningen av den som varukänne- tecken jämte användningen av vissa registrerade och inarbetade var - ukännetecken som utredningen har funnit ett behov av att reglera. Restrik- tionerna innebär inga inskränkningar i ensamrätten till firman annat än när det gäller användningen av denna som ett kännetecken för varor enligt 3 § varumärkeslagen. Andra stycket gäller kännetecken som i sin helhet eller till någon del är i bruk för eller är registrerade eller inarbetade för en alkoholdryck . Uttrycket till någon del innebär att också användningen av t.ex . ordkombinationer vars ena led utgör ett kännetecken för alkoholdrycke r eller av t.ex. endast firmadominanten som kännetecken faller inom bestämmelsens tillämpningsområde. Kravet på att kännetecknet är i bruk för en alkoholdryck innebär att det faktiskt används som beteckning på en sådan produkt. Det skall vara fråga om en användning i näringsverksamhet; något krav härutöver på en vis s eller kvalificerad användning ställs inte. Även om en registrering av et t varumärke hävs i klassen för alkoholhaltiga drycker lägger så läng e kännetecknet används som beteckning för en alkoholdryck detta hinder i vägen för marknadsföring av en alkoholhaltiga lättdryck under samm a kännetecken. För att inte träffas av de aktuella restriktionerna måste själva användningen av kännetecknet som en benämning för en alkoholdryck ha upphört. Även om användningen har upphört är dock den aktuell a bestämmelsen tillämplig så länge ett varukännetecken är inarbetat elle r registrerat för en alkoholdryck. Marknadsföring som strider mot bestämmelserna i 17 §§ skall vid tillämpningen av 4 § första stycket och 14 §§ marknadsföringsla- gen (1995:450) anses vara otillbörlig mot konsumenter. Av bestämmelsen framgår att marknadsföring som sker i strid me d bestämmelserna i 17 §§ skall anses otillbörlig mot konsumenter. Genom hänvisningen till 14 § marknadsföringslagen klargörs att det är förbud och åläggande som kan tillgripas som sanktioner vid överträdelser av de n särskilda alkoholreklamregleringen i 4 kap. alkohollagen. Att sådana förbud kan förenas med vite framgår av 19 och 21 §§ marknadsföringslagen . Talerätten i fråga om sanktionerna följer bestämmelsen härom i marknads- föringslagen (38 §). Se mera härom i avsnitt 5.1. Marknadsstörningsavgift kan som framgår av avsnitt 15.4.4 inte utdömas vid överträdelser av bestämmelserna i 4 kap. Som har anmärkts i kommentaren till 1 § gäller som huvudregel inte sanktionerna enligt marknadsföringslagen för marknadsföring som sker i strid med 3 kap. 5 § eller 7 kap. 7 §, och det är inte heller som i första hand utövar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna. Att alkohollagens sanktioner kan tillämpas gentemot serveringstill- ståndshavarna för marknadsföring som sker i strid med alkoholreklam - regleringen kommenteras i anslutning till 9 kap. 1a §. Att allvarligare överträdelser av bestämmelserna om marknads- föring kan leda till återkallelse av tillstånd följer av 8 kap. 18 och 19 §§. Bestämmelsen innehåller en hänvisning till 8 kap. 18 och 19 §§ so m innehåller förutsättningarna för återkallelse av tillstånd. Utredningen har i avsnitt 15.4.3 redogjort för motiven för införandet av återkallelse so m sanktion vid allvarligare överträdelser av alkoholreklamregleringen. Tillverkningstillstånd, partihandelstillstånd och inköpstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Sökanden skall också visa att han har tillfreds- ställande lagringsmöjligheter. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Tillstånd får meddelas endast om sökanden kan förväntas följa bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker. får om det finns särskilda skäl begräns a tillståndets giltighet till . Myndigheten får också meddela de villkor som behövs, i samband med beslutet om tillstånd eller senar e . Serveringstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och om - ständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Sökande n skall också visa att serveringsstället uppfyller kraven i 8 §. Vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Tillstånd får meddelas endast om sökanden kan förväntas följa bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker. Som en konsekvens av att vissa överträdelser av den särskilda alkoholre- klamregleringen i 4 kap. kan leda till återkallelse av tillstånd har i 8 kap. 1 och 7 §§ införts som ytterligare ett villkor för tillståndets beviljande at t söka nden kan förväntas följa bestämmelserna om marknadsföring a v alkoholdrycker. Det är sö kanden som skall visa att kraven för tillståndets beviljande är uppfyllda och att han är lämplig att utöva den verksamhet som han sök t tillstånd för (se första styckena i förevarande paragrafer, jfr prop . 1994/95:89 s. 102). När det gäller frågan om sökanden kan förväntas följa bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker behöver han dock inte föra någon särskild bevisning härom. Om en sökande uppfylle r samtliga övriga krav i 1 och 7 §§ bör det kunna förväntas att han ocks å följer de särsk ilda bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker. Om en sökande har överträtt alkoholreklamregleringen måste en närmare prövning av hans lämplighet i detta avseende göras. O m sökanden tidigare innehaft tillstånd och detta har återkallats på grund a v överträdelser av alkoholrek lamregleringen bör den sökte först på nytt kunna anses lämplig för verksa mheten. Hur detta bör ta bör de skilda tillståndsmyndigheterna avgöra från fall till fall. Det bör på grund av den samordning som skall ske mellan Alkoholinspektionen inklusive de öv riga tillstånds- och tillsynsmyndigheterna enligt alkohollagen och kunna antas att tidigare överträdelser är kända fö r tillståndsmyndigheten. har i den s.k. Franzén-domen framfört kritik mo t tillståndssystemet. Utredningen har i avsnitt 15.4.3 redovisat sin syn på vilken betydelse domen kan ha för frågor om ytterligare villkor fö r tillståndets beviljande och om överträdelser av vissa marknadsförings - bestämmelser som grund för återkallelse. Återkallelse av tillstånd på grund av överträdelse av de särskilda bestämmelserna för marknadsföring i 4 kap. kan ske endast om överträdelsen är särskilt allvarlig eller tillståndshavarens marknads- föring har föranlett åtgärder enligt denna lag eller mar- knadsföringslagen. I bestämmelsen anges när återkallelse på grund av överträdelser av d e särskilda bestämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker so m vänder sig till konsumenter kan äga rum. Som utredningen har redogjort för i avsnitt 15.4.3 är det endast d e flagranta och särskilt allvarliga fallen av överträdelser som kan föranleda återkallelse. Tillståndshavaren skall genom överträdelsen ha visat att han är olämplig att bedriva sin verksamhet. Återka llelse kan dock komma ifråga vid mindre allvarliga fall om tillståndshavarens marknadsföring har lett till ingripanden med stöd av alkohollagen eller marknadsföringslagen. Med åtgärder avses inte bara formella sanktioner utan också t.ex. et t påpekande från att en marknadsföring skett i strid med gällande reglering. Det förhållandet att en tillståndshavares marknadsföring tidigare varit föremål för anmälningar skall dock om de inte lett til l ingripanden inte ensamma vid en prövning enligt förevarande paragra f läggas tillståndshavaren till last. I fråga om animerings- och gåvoförbuden åsyftas ingen ändring i de n praxis som har gällt. I stället för återkallelse enligt 18 eller 19 § kan tillståndshavare n meddelas varning, om varning av särskilda skäl kan anses vara e n tillräcklig åtgärd. Varning kan dock inte utfärdas i stället för åter- kallelse av tillverknings- eller partihandelstillstånd om sanktionen grundas enbart på överträdelse av de särskilda bestämmelserna för marknadsföring i 4 kap. I bestämmelsen regleras varning. Genom tillägget i den andra meningen har före skrivits att varning inte kan utfärdas i stället för återkallelse a v tillverknings- eller partihandelstillstånd om sanktionen grundats enbart på överträdelse av de särskilda bestämmelserna för marknadsföring i 4 kap . Det är således när Kon sumentverket utövar tillsynen över efterlevnaden av den särskilda alkoholreklamregleringen som varning inte kan komma ifråga i stället för återkallelse. Tillämpningsområdet för sanktionen återkallels e är reserverat för de allvarligaste fallen och därmed finns egentligen inge t utrymme för att istället för återka llelse tillgripa varning. Det ligger i sakens natur att varning inte är tillräckligt. Härtill kommer att Konsumentverke t har möjlighet att tillgripa andra sanktioner enligt marknadsföringslagen och bör ha gjort det innan återkallelse aktualiseras hos Alkoholinspektionen. Det finns således inget behov av varning vid partihandlarnas eller till- verkarnas överträdelser av alkoholreklamregleringen. När de kommunala tillsynsmyndigheterna utövar tillsyn gentemo t serveringstillståndshavarna finns det dock ett större behov av varning. Om det är tillräckligt kan varning meddelas i stället för återkallelse; dock skall först grund för återkallelse konstateras för eligga. Tillsynen över serverings- verksamheten sker löpande och kontinuerligt. Det kan antas att det redan på grund härav kan finnas anledning att räkna med att överträdelser av den särskilda alkoholreklamregleringen kommer att konstateras oftare av de kommunala tillsynsmyndigheterna än av . De kommunala tillsynsmyndigheterna kommer att behöva tillräckliga verktyg i si n tillsynsverksamhet. Mellan meddelande om villkor för rörelsens bedrivande och återkallelse är steget långt. Det är därför som varning kan meddela s gentemot innehavarna av serveringstillstånd vid överträdelser också a v bestämmelserna i 4 kap. Alkoholinspektionen utövar, med den begränsning som följer av 1 a §, central tillsyn över efterlevnaden av denna lag och kan meddela allmänna råd till vägledning för tillämpningen av lagen. utövar tillsyn inom länet. skall ocks å biträda kommunerna med råd i deras verksamhet. Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av polismyndigheten. Kommunen och polismyndigheten utövar också till- syn över servering av och detaljhandel med öl. Änd ringen sammanhänger med att regler om marknadsföring över vilk a har den primära tillsynen har förts in i alkohollagen. Att Alkoholinspektioen kan återkalla parti- eller tillverkningstillstånd på grund av återkallelse av marknadsföringsbestämmelserna framgår av 8 kap. 18 § (tidigare 7 kap. 18 §). För tillsyn av bestämmelserna om marknadsföring i 4 kap. finns särskilda regler i marknadsföringslagen (1995:450). Tillsynen av dessa bestämmelser gentemot serveringstillståndshavarna får, i fråga om marknadsföring på serveringsställen, utövas också av kommunen. För kommunens tillsyn gäller inte 4 kap. 8 §. I bestämmelsen fördelas ansvaret för tillsynen över efterlevnaden a v bestämmelserna i 4 kap. mellan och tillsynsmyndig- heterna enligt alkohollagen. Skälen för fördelningen framgår av avsnit t 15.3. De kommunala tillsynsmyndigheternas behörighet att utöva tillsy n begränsas till serveringstillståndshavarnas marknadsföring. Det är ocks å dessa tillsynsmyndigheter som i första hand skall utöva tillsynen härvidlag. /KO utesluts dock inte utan har rätt att pröva också den marknadsföring som bedrivs på serveri ngsställen . Detta är emellertid tänkt att ske endast i undantagsfall. /KO har ansvaret för den övr iga tillsynen, dvs. all marknadsföring utanför serveringsställena . /KO:s ansvarar också för den övriga tillsynen, t.ex. över reklambyråers och tidningsutgivares medverkan till marknadsförings - åtgärder. Utredningen har i avsnitt 15.3.1 berört några frågor om avgränsningen av tillsynen. Här skall dock anmärkas några ytterligare frågor. Om e n broschyr som innehåller alkoholreklam distribueras på ett eller enstaka serveringsställen ligger på de kommunala tillstånds- och tillsynsmyndighe- terna att pröva förenligheten av marknadsföringen med gällande bestäm- melser. Det är också de som har att utkräva ansvar hos serveringstillstånds- havarna. Om broschyren har större spridning är det däremot, även om den distribueras på serveringsställen, /KO:s sak att pröv a marknadsföringen samt att utkräva ansvar hos annonsören och medverkan- de reklambyråer. Det är /KO som har ansvaret för att övervaka efter - levnaden av annonsförbuden. Detta tillsynsansvar gäller också annonser för restauranger eller andra serveringsställen. De kommunala tillsynsmyndighe- terna kan dock, genom Alkoholinspektionens försorg, anmäla sådan a annonser till /KO. Genom bestämmelsen i sista meningen klargörs att kommunerna int e förfogar över några marknadsrättsliga sanktioner. 22.2Förslaget till lag om ändring i marknadsföringslagen (1995:450) En näringsidkare får åläggas att betala en särskild avgift (marknads- störningsavgift), om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 513 §§. Detsamma gäller om en näringsidkare eller någon som handlar p å dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot någon a v bestämmelserna i 26 § lokalradiolagen (1993:120), 12 § första stycket andra och tredje meningen tobakslagen (1993:581) eller 7 kap. 3, 4 eller 10 §§ radio- och TV-lagen (1996:844). Vad som sägs i första och andra stycket gäller också en näringsid- kare som uppsåtligen eller av oaktsamhet väsentligt har bidragit til l överträdelsen. Avgiften tillfaller staten. Marknadsstörningsavgift kan inte dömas ut vid överträdelser av d e särskilda alkoholreklamreglerna i 4 kap. Utredningen har redovisat sina överväganden i denna del i avsnitt 15.4.4. Hänvisningen i 22 § andra stycket marknadsföringslagen till 2 § andra stycket alkoholreklamlagen har därför tagits bort. 22.3Förslaget till lag om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844) Bestämmelser om förbud mot reklam för alkoholdrycker oc h tobaksvaror finns i 4 kap. alkohollagen (1994:1738) och tobakslagen (1993:581). Ett program får inte sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av alkoholdrycker eller tobaksvaror. Bestämmelsen har endast språkligt justerats; hänvisningen sker numera till 4 kap. alkohollagen i stället för till alkoholreklamlagen. Enligt utredningsförslaget är tillsynsansvaret fördelat mellan Konsu - mentverket å ena sidan samt Alkoholinspektionen och kommunerna å den andra så att marknadsföring som sker på serveringsställen är kommunens primära tillsynsansvar. Visst samarbete är föresla get mellan Konsumentver- ket och Alkoholinspektionen avseende klandervärda marknadsföringsåtgär- der som vidtas av tillverkare och partihandlare. Efter slutlig prövning a v kan saken resultera i att åtgärder vidtas mot tillverknings- eller partihandelstillståndet. Enligt min mening hade utredningen bort, mer än den har gjort, utvecklat fördelarna med en ordning enligt vilken Alkoholinspektionen i ett första skede granskar och tillrättaför tillverkarnas och partihandlarna s marknadsföring. Metoder för kunskapsutbyte och utvecklande av e n samsyn i frågan om alkoholreklamen mellan de alkoholpolitiska tillsyns- myndigheterna och hade självfallet även i ett sådan t system måst skapas. Komplicerade ärenden och ärenden där man ka n ifrågasätta även andra aktörers agerande än tillståndshavares borde kunna hänskjutas till . Utredningen har stannat för en me r begränsad uppdelning av tillsynsansvaret. I fråga om denna ordning vill jag anföra följande. I stället för denna horison tella uppdelning av tillsynsansva- ret som utgår från platsen där en åtgärd vidtas förordar jag en vertika l uppdelning. Det vill säga att åtgärder som en tillståndshavare vidtar skall i förs ta hand granskas och bedömas av respektive tillståndsmyndighet . Likaväl som kommunen har tillsyn över restauratörens agerande på serve- ringsstället bör hans ann onser och eventuella utdelning av reklamblad eller utskick av direktreklam och dylikt granskas av kommunen med avseende på marknadsföringen av alkoholdrycker. Vid behov bör det ankomma p å kommunen att vidta åtgärder. Det här skisserade systemet skulle effektivisera tillsynen i det att en reaktion på ett felaktigt förfarande skulle k omma snabbare. Tillsynen skulle också bli effektivare eftersom marknadsföringsinsatser inte sällan ) förutom sedvanlig reklam ) också innefattar åtgärder som kan ifrågasättas med hänsyn till andra regler i alkohollagen, t.ex. prissättningen på restaurang eller animeringsförbudet. Ett annat exempel är överträdelser av gåvoförbudet, vilket inträffat i ett par uppmärksammade fall. Alla delar av en marknadsföringsinsats skulle så ledes kunna bedömas i ett sammanhang. För tillståndshavarnas del torde situationen också underlättas i det att d e kan föra en dialog med en myndighet avseende alla delar av tilltänkt insats. Det skisserade tillsynssystemet skulle slutligen, i än högre grad än de t förel iggande förslaget, understryka de alkoholpolitiska motiven bako m alkoholreklamreglerna.