sou · GMB366d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Talpedagoger har funnits sedan 1962.185 Utbildningen omfattade studier efter avslutad lärarutbildning. började en minskning av antalet talpe- dagoger bli märkbar, eftersom man inte ersatte pensionerade talpedagoger på alla skolor. 1989 lades utbildningen ner. Utbild- ningen till talpedagog fanns endast i , där man tog in femton sökande . Efter hand påtalades från skolledarhåll ett ökat behov av talpedagoger och startades därför en kurs vid i på 10 poäng. förlängdes denna till 20 poäng och platserna utökades till 30 platser. finns möjlighet att efter avslutad lärarutbildning (3½ – 4½ år) och speciallärar-/specialpedagogutbildning (1½ år) gå en kurs med inriktning på tal, språk och kommunikation på en termin. Även förskollärare och fritidspedagoger är behöriga att söka denna kurs. Antalet platser är begränsat och avgörs år beroende på de resurser man tilldelas. av platserna är reserverade för specifika skolors behov av utbildad talpedagog. Eftersom utbild- ningen endast finns i och är efterfrågan på plat- serna mycket stor. Talpedagogutbildningen har således skurits ner från till . Mycket kritik har riktats mot denna nedskärning. Detta trots att det ställs så stora krav på förkunskaper att hela utbildningen omfattar 5½ - 6½ år. Vid i övervägs inne- hållet i utbildningen. Det finns olika förväntningar på utbildningen. 185 Ur : Kartläggning av talstörningar hos elever i åk 1 - åk 6 320 Lärarutbildning och lärarfortbildning har behovet av språkstimulans ökat. Dagens barn har en märkbart försämrad förmåga att använda språket, vilket antas bero på minskad kontakt med vuxna. I vill man ha en betydligt bredare funktion i utbildningen, som eventuellt skulle kräva förkun- skaper i t ex fonetik, läsutveckling, dyslexikunskap. På detta sätt skulle man under utbildningen kunna koncentrera sig mer på hur man skall stimulera språkutveckling än . Det är viktigt att skilja på talpedagoger och logopeder, även om dessa delvis arbetar med samma individer. Talpedagogen är, vilket namnet tydligt avslöjas, en pedagogog, medan logopeden har en medicinsk examen med tvärvetenskapliga inslag. Till en början låg tyngd- punkten på olika typer av röstproblem och uttalsträning. Efter hand har synfältet vidgats till att omfatta även medicinska, psykologiska, lingvistiska och sociologiska aspekter. Utbildningen omfattade från början men förlängdes till 1991. Den genomförda förändringen av styrningen av skolan innebär inte bara en förändrad ansvarsfördelning mellan stat och kommun utan också en förändrad ledningsfunktion i skolan. Rektors ansvar för utvecklingen av skolan fastställs i skollagen och framgår också tydligt i propositionen (prop 1991/92:75) om lärarutbildning m m som föregick beslut om en särskild grundläg- gande statlig rektorsutbildning. Skolledaren har i detta perspektiv en ännu viktigare funktion än tidigare och en nyckelroll när det gäller att förverkliga en nationellt likvärdig och högtstående skola. Rektors ansvar för verksamheten i skolan förstärks och förtydli- gas också i de nya läroplanerna för det offentliga skolväsendet. Även om kommunerna är huvudmän för skolan, skall staten, som ett led i styrningen av skolan, erbjuda en grundläggande statlig rek- torsutbildning. genomförs utbildningen på uppdrag av vid universiteten i , , Linkö- ping och samt vid för lärarutbildning i och i . Utbildningen ger dock inga akademiska poäng. Staten svarar för utbildningskostnaderna, medan kommuner och andra arbetsgivare svarar för rese- och traktamentskostnader, eventuella vikariekostnader samt litteratur. Utbildningen syftar till att rektor skall fördjupa sina kunskaper om och öka sin förståelse för det offentliga skolväsendets uppdrag, de nationella målen för skolan och skolans roll i samhället. Genom utbildningen skall rektor fördjupa sina kunskaper om ledarskapets roll i en mål- och resultatstyrd skola samt utveckla sin förmåga att planera, genomföra, utvärdera och utveckla skolans verksamhet. Utbildningen syftar också till att rektor skall utveckla förmågan att analysera och dra slutsatser om verksamhetens resultat för att tydliggöra dessa för skolhuvudmannen. Genom utbildningen skall rektor även utveckla sin förmåga att samverka både inom och utom skolan samt att företräda skolsektorn i samhället. har en omfattande utvärdering genomförts av den statliga rektorsutbildningen. Utvärderingen har bl a granskat om utbildningen utförs i linje med de intentioner som ställt upp, hur de anslagna medlen används och hur frågan om jämställd- het beaktas av utbildningsanordnarna. Utvärderingen har särskilt försökt bedöma effekterna av rektorsutbildningen – vad deltagarna har lärt sig och hur de i sin profession har använt det som de har lärt sig. En första slutsats från utvärderingen är att det är en relativt stor variation mellan utbildningsorterna när det gäller vilka områden som fokuseras i utbildningen. Regionerna har i varierande grad tagit hänsyn till måldokumentet och därigenom statens intentioner för utbildningens innehåll. Utvärderingen visar också att utbildningsan- ordnarna har tagit med andra utbildningsmoment än de som är angivna i måldokumentet. Ett genomgående drag har varit att det har satsats på ledarskapsutbildning i rektorsutbildningen. Utvärde- rarna ställer sig tveksamma till om ledarskapsutbildning bör ingå i den statliga rektorsutbildningen. Det som rektorerna i störst utsträckning lyfter fram som en effekt av utbildningen är förbättrade personliga egenskaper. Men rekto- rerna har också – om än i varierande grad – angivit att de har använt sina kunskaper vid genomförandet av utvärderingar och implementering av de nya läroplanerna. Generellt har rektorerna uppskattat rektorsutbildningen.186 Regeringen har tillkännagivit att en ny skolledarutbildning skall inrättas. Utbildningen skall ge en akademisk specialistutbild- ning i pedagogiskt ledarskap för rektorer och skolledare. Detta genom en 40 poängs påbyggnadsutbildning för pedagoger som skall leda till en särskild skolledarexamen. 322 Lärarutbildning och lärarfortbildning Som tidigare nämnts genomförde en utvärdering av hur rektorer ser på sitt arbete med elever som har dolda funk- Syftet var att bidra till en ökad förståelse för vilka problem rektorerna upplever när det gäller att underlätta för elever med dolda funktionsnedsättningar. Undersökningen gjordes dels med hjälp av en enkät, som skick- ades ut till 98 rektorer vid grundskolor, dels genom intervjuer av ett urval av de rektorer som svarat på enkäten. Till gruppen elever med dolda funktionsnedsättningar har i stu- dien räknats elever med bl a allergier, andra medicinska funktions- nedsättningar, diabetes, stamning, språk-, tal- och röststörningar, dyslexi, dyscalculi och MBD/DAMP. En majoritet av de rektorer som besvarat enkäten anser sig ge- nerellt sett ha behov av ytterligare kunskap framför allt när det gäller dyslexi, dyscalculi och MBD/DAMP. Flera av de rektorer som intervjuats tycker att de skulle behöva ytterligare kunskap för att lättare kunna identifiera och förstå pro- blemen på ett tidigt stadium. Kunskap om hur man skall gå tillväga i olika fall efterfrågas ofta. Begreppet fortbildning ersätts numera allt oftare av det vidare begreppet kompetensutveckling. I detta inryms också det lärande som äger rum i den egna skolan tillsammans med kolleger i arbets- lag och det lärande som äger rum i den egna praktiken. I det nya mål- och resultatstyrda systemet är kompetensutveck- lingen ett centralt instrument för att uppnå en jämn och hög kvalitet på undervisningen genom hela skolsystemet. All kompetensutveck- ling skall syfta till att uppnå de nationella målen samt utveckla skolans verksamhet. Den skall öka kunskap och kompetens hos all personal på skolan. Kompetensutvecklingen är i huvudsak en fråga och skall utgå från den enskilda skolans egna behov, villkor och förut- sättningar. Kommunerna avsätter medel för kompetensutveckling och bestämmer inriktning och omfattning. De omfattande reformer som genomförts på skolområdet måste få genomslag inte bara i lärarutbildningen 187 syn på arbetet med elever med dolda funktionsnedsättningar utan också i de insatser som universitet och högskola erbjuder kopplat till kompetensutveckling i skolan. Några av de statliga dokument som ligger till grund för arbete med kompetensutveckling är skollagen, läroplaner och kursplaner. Det åligger188 rektor att särskilt verka för att utbildningen i skolan utvecklas. Varje kommun skall189 se till att fortbildning anordnas för den personal som har hand om utbildningen. I Lpo 94 anges som ett av de områden där rektor har ett särskilt ansvar ·den kompetensutveckling som krävs för att personalen professionellt skall kunna utföra sina uppgifter. I Lpf 94 är motsvarande ansvar formulerat ·att lärare och annan personal får möjligheter till den kompetensutveck- ling som krävs för att de professionellt skall kunna utföra sina uppgifter. Staten skall, med de medel som disponerar, stödja kommunernas insatser inom nationellt angelägna områden. Skol- verkets prioriteringar styrs av resultat från uppföljning och utvärde- ring, regeringens och mål för skolan samt nya reformer och omvärldsförändringar. Kommunernas ansvarstagande för lärares fortbildning 190 I regleringsbrevet för fick i uppgift att bedöma om och hur kommunerna fullgör sin uppgift enligt skollagen att se till att fortbildning planeras och anordnas för lärare. Kommunerna har enligt haft svårt att särskilja utveck- lingsinsatser från annan verksamhet. Det sker ändå ett omfattande utvecklingsarbete i landets kommuner och huvuddelen av detta har fortbildningsinslag. En analys av innehållet visar också att de sats- ningar som görs i mycket hög grad sker inom nationellt prioriterade områden. Olika mått på effekter av fortbildningsinsatser är inte det mest intressanta utan mera fortbildning som en del i förändringen eller utvecklingen av arbetet vid en skola. genom- förde med hjälp av en expert en fördjupad studie inom några kommuner av varierande storlek. En slutsats är att kompe- tensutveckling numera är en integrerad del i skolans arbete och att 1882 kap 2 § skollagen 1892 kap § 7 skollagen 190Skolverkets rapport Dnr 97:2512 324 Lärarutbildning och lärarfortbildning det därför knappast är meningsfullt att särbehandla området. Av undersökningen framgår vidare att det är den läroplansrelaterade kompetensutvecklingen som skolan satsat mest på och som man planerar att satsa på också . Kompetensutvecklingsinsatserna är intimt förknippade med allt annat utvecklings- och förändringsarbete i skolan. bedömning med anledning av uppdraget är att kom- munernas fortbildningsinsatser visserligen utgör en liten del av den totala kostnaden för skolan, men ändå en betydande insats i linje med nationellt prioriterade områden. Bedömningen görs mot bak- grund av det ovan anförda tillsammans med iakttagelser som gjorts i en rad andra sammanhang. De utvecklingstendenser som kan iakttas är positiva i så måtto att ökade insatser görs att integrera fortbildning som en del av skolarbetet och mot läroplansrelaterade insatser. Särskilda fortbildningsinsatser för elever med funktionshinder Av kommitténs enkät till kommunerna framgår att fortbildningsinsat- ser med särskild inriktning mot funktionshinder är vanligast för enskilda lärare som arbetar med elever med funktionshinder. En- staka inslag vid studiedagar/motsvarande förekommer också medan det är ovanligt med regelbundna fortbildningssatsningar med denna inriktning. Drygt hälften av kommunerna bedömer att utbudet av denna typ av fortbildning är omfattande, knappt hälften att det är av mindre omfattning. ·föreslår att i sitt arbete beaktar –behovet av ett ökat inslag av specialpedagogik i den grund- läggande lärarutbildningen, –behovet av specialpedagoger i gymnasieskolan, –behovet av en särskild lärarutbildning för att undervisa på grundsärskolan, med kompetens för såväl grundskola som grundsärskola, –möjligheterna att permanenta den teckenspråkiga inriktningen inom grundutbildningen, för lärare som skall undervisa vid den teckenspråkiga , –att frågor som rör elever med funktionshinder i skolan bör ges utrymme i rektorsutbildningen och i den aviserade skolledarut- bildningen, ·föreslår att inom de medel verket disponerar nu prioriterar en generell kompetensutveckling i frågor som rör ele- ver med funktionshinder. Både de olika studier som redovisats ovan och kommitténs egna iakttagelser pekar på att dagens grundläggande lärarutbildning inte i tillräcklig grad förbereder de blivande lärarna för att möta behoven hos elever med funktionshinder. Kommittén föreslår därför att inslaget av specialpedagogik utökas i den grundläggande lärarut- bildningen. Hur detta närmare bör utformas är enligt kommitténs uppfattning en fråga för . Kommittén har vidare funnit att behovet av specialpedagogisk kompetens utöver vad som kan erbjudas alla lärare i den grundläg- gande lärarutbildningen är omfattande inom olika delar av skolvä- sendet, vilket ställer krav på den specialpedagogiska utbildningen och på fortbildningen. Detta understryks av att dagens speciallä- rare/specialpedagoger har en hög medelålder och därför i stor utsträckning kommer att pensioneras . Inom och gymnasieskolan arbetar specialpedagogerna främst med specialundervisning. Det särskilda stödet till elever är ofta individinriktade insatser utanför den ordinarie undervisnings- gruppen. Detta trots att insatserna i första hand skall ges inom denna. Den förändrade specialpedagogiska inriktningen mot ett mer konsultativt arbetssätt har fortfarande svårt att slå igenom i prakti- ken, även om det finns viss utveckling i denna riktning. konsultativt arbetssätt har åtgärdsprogrammet en central ställning. Arbetet med detta bör baseras på pedagogisk utredning och analys. Kommittén har redan beskrivit en specialpedagog med en ytterli- gare utvecklad roll. Specialpedagogen i och gymnasiet 326 Lärarutbildning och lärarfortbildning bör ha en generell kompetens kring elever i behov av särskilt stöd, t ex till följd av funktionshinder. Vidare behöver hon eller han ha kompetens om funktionshinder som förekommer frekvent i skolan. Specialpedagogen bör tillsammans med elevvården kunna göra pedagogiska utredningar samt föreslå åtgärder för elevens hela skolsituation som bidrar till att elevens självkänsla och tillit till egen förmåga ökar. Specialpedagogen bör också göra vissa direkt elev- relaterade insatser. Att ge konsultativt stöd till kollegor är enligt kommitténs uppfattning en viktig uppgift för framtidens specialpeda- gog. Detta bör ges till enskilda lärare men framför allt i förhållande till hela arbetslaget kring eleven och utgå från den kompetens som finns inom detta. Specialpedagogen bör också dokumentera insat- ser och resultat på ett systematiskt sätt. Nytt i kommitténs förslag är att specialpedagogen föreslås kunna ge stöd även till rektor och övrig skolledning i kommunen. Detta i samband med planering av skolans inre organisation och resursför- delning. I detta ges specialpedagogen en roll av en inre organisa- tionskonsult i skolan. Det bör vara specialpedagogens uppgift att ställa diagnos på skolan som miljö, såväl utifrån enskilda elevers behov som utifrån kollektivets. Sammantaget innebär kommitténs förslag om en special- pedagog med en ytterligare utvecklad roll krav på förändringar av specialpedagogutbildningen. Möjligheterna att möta behoven hos elever i behov av särskilt stöd med åtgärder i hela skolans organisation bör lyftas fram ytterligare. Den statistik som finns över speciallärare/specialpedagoger inom och gymnasieskolan är osäker. Trots detta kan kon- stateras en viss minskning av insatserna , främst till följd av att antalet lärarveckotimmar med specialundervisning har minskat. Enligt kommitténs enkät till kommunerna har dock specialpedagogernas arbete med konsultativa insatser samt utredning och dokumentation ökat. Detta är en omori- entering av verksamheten som har varit eftersträvad. Det är uppenbart att behoven av specialpedagogiska insatser har ökat. Skolan söker hjälp för allt fler barn och ungdomar med läs- och skrivsvårigheter/dyslexi, ADHD, DAMP, Aspergers syndrom m m. Specialpedagogen i skolan/kommunen har en viktig roll om skolan skall klara att möta dessa och andra elevers behov. Dessutom har gymnasieskolan redan i utgångsläget en brist på specialpedagoger. Detta beror på att gymnasieskolan ännu inte anpassat sig till att vara en skola som tar emot i princip alla ungdo- mar som lämnar . Sammantaget konstaterar kommittén att det finns behov av fler specialpedagoger i och gymnasieskolan. Detta i en situation där åldersstrukturen bland speciallärarna/specialpeda- gogerna innebär att en stor andel kommer att avgå med pension samt där andelen grundskol- och gymnasielärare bland de sökande till specialpedagogutbildningen är liten. Inom särskolanär flertalet lärare specialpedagoger med utbildning inriktad särskilt mot arbete med barn och ungdomar med utveck- lingsstörning. Även särskolan berörs av den hotande bristen på specialpedagoger. Detta både till följd av åldersstrukturen hos lärarna, men också till följd av att elevtalen har ökat . Ett särskilt problem för särskolan är bristen på grundskollärare med specialpedagogutbildning med inriktning mot särskolan. Den innebär att grundsärskolan i allt högre grad rekryterar specialpeda- goger med förskollärar- eller fritidspedagogutbildning som bas. En angelägen fråga är därför om alla lärare i särskolan behöver ha påbyggnadsutbildning. För att möta behovet av lärare i t ex grundsärskolan finns det enligt kommitténs uppfattning skäl att överväga möjligheten att utbilda lärare redan i grundutbildningen, med särskild inriktning mot att i första hand undervisa i grundsärskolan. På detta sätt skulle möjligheterna att snabbt få fram lärare till grundsärskolan, med relevant utbildning, öka. En sådan utbildning skulle kunna göras en termin längre än den vanliga grundutbildningen och ge dubbel kompetens, således kompetens att undervisa såväl i som i grundsärskolan. En sådan lösning skulle ligga väl i linje med, och t o m kunna underlätta, det närmande som pågår mellan grundskola och grundsärskola i kommunerna. Med en sådan grundkompetens skulle inom särskolan, liksom inom andra skolformer, finnas behov av specialpedagoger för att bidra med kompletterande kompetens, t ex för elever med fler- funktionshinder. Liksom i och gymnasieskolan skulle dessas roll i hög grad vara konsultativ. Inom den föreslagna teckenspråkiga är problemen i princip desamma som för särskolan. Bristen på lärare hotar att bli stor . Ett problem är att vägen i de flesta fall är lång för att bli lärare i den teckenspråkiga skolan. I normala fall krävs en genomgången grundskollärarutbildning kompletterad med specialpedagogutbild- ning med inriktning mot hörsel. Trots denna långa utbildning har 328 Lärarutbildning och lärarfortbildning många lärare vid den teckenspråkiga skolan alltför dåliga kun- skaper i teckenspråk. Detta beror på att grundkraven för att läsa specialpedagogutbildningen med inriktning mot hörsel är minst 20 poäng i teckenspråk, vilket är alldeles för litet för att undervisa på teckenspråk. Även för den teckenspråkiga finns det därför, enligt kommitténs uppfattning, skäl att överväga en förändrad utbildning inom ramen för grundutbildningen – en grundskollärarutbildning på teckenspråk med inriktning på hur döva barn och unga lär. Kom- mittén välkomnar därför den teckenspråkiga grundskollärarutbild- ning som i liten skala bedrivs vid i , och som redovisats ovan, och menar att denna utbildning bör perma- nentas för att svara mot de teckenspråkiga grundskolornas behov av lärare. Liksom inom särskolan finns vid de teckenspråkiga grundsko- lorna elever med flerfunktionshinder. Därför krävs även vid dessa skolor specialpedagoger med olika kompletterande kompetens, i hög grad i en konsultativ roll. Både i kommunerna och inom den statliga organisationen för stöd i specialpedagogiska frågor finns behov av specialpedagoger med särskild spetskompetens om enskilda funktionshinder. Det gäller bl a för konsulenter med olika inriktning. Dessa specialpedagoger behöver en spetskompetens om det specifika funktionshindret samt ett konsultativt förhållningssätt. Konsulenten/motsvarande bör således ha en generell specialpedagogisk kompetens kompletterad med utbildning om det specifika funktionshindret. Utöver den generella specialpedagogiska utbildningen bör det därför, enligt kommitténs uppfattning, på olika nivå finnas tillgång till särskilda kurser med inriktning mot olika gruppers behov. Målgrup- pen för dessa bör vara specialpedagoger som arbetar med sär- skilda målgrupper. I vissa fall bör det vara möjligt för lärare utan specialpedagogisk examen att delta i enstaka kurser. För vissa grupper har högskolorna av tradition inte erbjudit lärare och specialpedagoger något kursutbud eller så har detta varit begränsat, t ex för gruppen gravt språkstörda elever där behovet av kunskap i kommunerna är stort. Genom att ersätta dagens specialinriktningar inom specialpeda- gogutbildningen med en generellt utbildning som kan kompletteras med olika fördjupningsavsnitt ökas möjligheten att svara mot de olika behov som finns av fördjupning, inte enbart inom områdena hörsel, syn och utvecklingsstörning. I vissa fall är behovet av utbildning kring ett enskilt funktionshinder så litet att det inte kan finnas i det fasta kursutbudet. För t ex Ås- backaskolan, de föreslagna riksresurscentren och i viss mån de regionala centren för stöd i specialpedagogiska frågor kan det därför bli nödvändigt att i samarbete mellan beställare och de specialpedagogiska institutionerna utforma speciella uppdragsut- bildningar. Detta sker i viss utsträckning . Enligt kommitténs mening är det viktigt att det internationella sam- arbete som finns inom området utvecklas vidare. Det inbegriper såväl de specialpedagogiska institutionerna som delar av den statliga organisationen för stöd i specialpedagogiska frågor. För mycket små gruppers behov av utbildade pedagoger, t ex döv- blindfödda, är t o m ett enskilt land för litet för att det skall finnas underlag för utbildning och kompetensutveckling. Som framgår ovan har kommittén funnit att det i vissa fall är svårt att engagera lärare i att vidareutbilda sig. Ett exempel på detta är att få grundskol- respektive gymnasielärare läser vidare till special- pedagoger. Detta är en brist. Genom att göra det attraktivt att vidareutbilda sig kan kommu- nerna bidra till att fler grundskol- och gymnasielärare väljer att söka till specialpedagogutbildningen. Kommittén har redan föreslagit kommunerna att verka för tydligare utvecklingsmöjligheter för lärare. Det femåriga avtal som tecknades mellan parterna 1996, och som bl a innebär en avreglering av lärarnas löne- och arbets- tidssystem, ger kommunerna helt nya möjligheter i denna riktning, t ex genom stödjande arbetsledning, individuella löner, kompetens- och karriärutveckling m m. Detta räcker dock sannolikt inte. De presumtiva sökande till spe- cialpedagogutbildningen befinner sig ofta i familjesituationer med små barn eller skolbarn. Att då vara på annan ort för studier är problematiskt. Det är därför viktigt att de specialpedagogiska institu- tionerna prövar alternativ till den traditionella undervisningen, t ex genom att erbjuda distansutbildning. finns exempel på detta. Utbildning erbjuds på halvfart och delvis som distansutbildning. Detta har prövats med gott resultat. Periodiska studier är också en lösning som har visat sig fungera för vissa studerande. Inom ramen för denna struktur kan studier på 330 Lärarutbildning och lärarfortbildning helfart omfattande en eller flera kurser varvas med studieuppehåll och tjänstgöring. Via IT-teknik kan såväl distansutbildning, halvfartsutbildning som periodisk utbildning utvecklas och ske i större omfattning. Kommittén har funnit att frågor om elever i behov av särskilt stöd har haft en låg prioritet i samband med såväl kommunernas som prioriteringar av insatser för kompetensutveckling.