sou · GMB360 · 1999-01-01 00:00:00 — Som kommer att framgå i det följande har Hallandsåsfrågan engagerat bl.a. ett antal av de centrala verken och vissa av dem i stor utsträck- ning, t.ex. och . En del av de åtgärder som de vidtog redovisas nedan. Inget av verken fann skäl att utlösa sin beredskapsplan utan löste frågorna ad hoc inom respektive verk. beslöt i ett tidigt skede av händelseförloppet att inte utlösa sin egen beredskapsorganisation. Bedömningen från verkets sida var att klarade saken på ett bra sätt och att frå- gorna löstes bäst lokalt. Enligt beredskapsplan skall verket så långt möjligt bibehålla den ordinarie organisationsstrukturen vid miljökris/höjd beredskap el dyl. utsåg verket en analysgrupp som har sammanställt en rapport som översiktligt redovi- sar miljöeffekter av tunnelb ygget i ett kortare och längre tidsperspektiv. – bedömde på ett tidigt stadium, efter samråd med , att kunde bevaka de frågor som låg inom verkets kompetensområde och vidta nödvändiga åtgärder. Jordbruks- verket har dock deltagit i utarbetandet av rekom- mendationer i vissa avseenden och haft ett antal kontakter med länssty- relsen och kommunen. Även Kemikalieinspektionen fick en mängd frå- gor från media, allmänhet och politiker. Myndigheten hade då ingen särskild beredskapsplan för den här typen av händelser. För att möta den intensiva pressen bildades internt en ad hoc-grupp. Genom den hade kommun tillgång till aktuell information. Kemikaliein- spektionen och kommunen hade ett antal telefonkontakter och Kemi- kalieinspektionens ledning besökte . Kemikaliein- spektionen genomförde också en inspektion på som föranledde vissa påpekanden och krav på komplettering i ett inspek- tionsprotokoll. Företrädare för besökte först kommunen och därefter ledningsgruppen tillsammans med företrädare för Kemikalieinspektionen, , Jord- bruksverket och . Vissa definitioner och begrepp Bland andra följande begrepp och definitioner förekommer i det mate- rial som handlar om efter kännedomen om Rhoca : Riskområde: Av lokala myndigheter fastställt område där vatten eventuellt kan vara påverkat av akrylamid. Påverkat vatten: Vatten med en påvisad halt av akrylamid högre än 5 ug/l. Eventuellt påverkat vatten: Vatten inom riskområdet där analys ej kunnat visa att halten akrylamid är lägre än ug/l. Ej påverkat vatten: Vatten inom riskområdet där analys visar att halten akrylamid är lägre än ug/l. 0,5 ug/l är det samma som /l. Akrylamid kunde analyseras ner till 5 ug/l, vilket kallas metodens detektionsgräns. Det fanns emellertid då inte i något laboratorium ackrediterat (godkänt) för akrylamidanalyser. gen fanns inte heller i hela något ackrediterat laboratorium som kunde utföra analyser ner till WHO:s () riktvärde, som är på 0,5 ug/l. , vars rekommendatio- ner var kopplade till begreppet "eventuellt påverkat vatten", ansåg att en detektionsgräns på 5 ug/l var acceptabel ur hälsosynpunkt under "en kortare övergångsperiod" men arbetade för att förbättra eller finna andra metoder med vilka även halter i närheten av WHO:s riktvärde med säkerhet kunde bestämmas. – Inom EU finns ett förslag på ett gränsvärde för akrylamid i dricksvatten på 0,1 ug/l. De nämnda värdena gäller akrylamid. Några motsvarande värden för N-metylolakrylamid har inte fastställts. SWEDAC är av regeringen utsett svenskt ackrediteringsorgan. Ac- krediteringen följer ett europeiskt kvalitetssystem där tekniska förut- sättningar, kompetens m.m. ingår i prövningskriterierna. Varje labora- torium utvecklar analysmetoder i princip under marknadsmässiga förhållanden, dvs. det är upp till varje laboratorium att bedöma under- laget på marknaden för en ny typ av analys. tog kontakt med ett antal laboratorier för att höra om deras möjligheter och intresse av att bli ackrediterade för akrylamidanalyser. Något laboratorium uppgav att detta skulle kunna lösas inom en relativt snar framtid. Mot den bak- grunden beslöt att inte uppgradera sina egna labora- torier, vilket i och för sig hade varit möjligt. ackrediterades det första laboratoriet för halter ned till 5 ug/l och ett annat för halter ner till 0,5 ug/l. bedöm- ning är att en ackreditering av verkets egna laboratorier efter ompriori- tering och komplettering av utrustning hade varit möjlig att åstadkom- ma, och då på betydligt än . Det var alltså först som förutsättningar fanns att bedöma om vattnet inom riskområdet inte var påverkat av akrylamid enligt definition och om restriktionerna för riskom- rådet kunde hävas. hade endast ett par brunnar halter överstigande 0,5ug/l. Behandlingen i övrigt av dricksvatten- och livsmedelsfrågorna är ansvarig central myndighet för dricksvattenfrågor utom när det gäller eget hushåll, där enligt hälso- skyddslagen har ansvaret. började arbeta med dricksvattenproblemet på och hade därefter telefonkontakter framför allt med kommunen men också med länssty- relsen genom länsveterinären. Verket fick många förfrågningar från media och allmänhet och tillsatte en särskild "Grupp för akrylamidfrågor" för att samordna verkets aktiviteter. har enligt sin beredskapsplan en katastrofgrupp som initierade att den särskilda gruppen bildades men trädde inte själv i funktion. gjorde i en informationsskrivelse till sin första preliminära bedömning. Den innebar att vatten från privata brunnar och kommunala vattentäkter inte borde konsumeras förrän det analyserats och inga halter av akrylamidpro- dukter påvisats. Vidare sades att även vattentäkter utanför det primära riskområdet borde analyseras men att det vattnet i avvaktan på analys kunde användas. – När utarbetade sin skrivelse samrådde de med Kemikalieinspektionen och men inte med . Med Kemikalieinspektionen samrådde Livsme- delsverket även beträffande en annan skrivelse . Enligt den fick inte djur från som uppvisade förgiftningssymptom godkännas som livsmedel. Så fick inte heller ske med djur som inte uppvisade förgiftningssymptom men som kunde misstänkas ha druckit förgiftat vatten. Anledningen till detta angavs vara att de substanser som ingår i Rhoca är såväl cancerogena som mutagena och att de till stor del ansamlas i muskulatur. – Beträffande vilt från riskområdet avråddes från detta innan en noggrannare kartläggning hade gjorts. Detta fick SVA att rekommendera jägarna att inte konsumera vilt som kunde ha druckit av det förgiftade vattnet och ledde till att dessa efter samråd med avstod från årets älgjakt. kontaktades av med förfrågan dels om gränsvärden för akrylamid och N-me- tylolakrylamid i vatten för hushållsändamål, dels om det var olämpligt att bada och duscha i vatten där ämnena hade påvisats. Efter att ha kontaktat egen miljömedicinsk expertis och samrått med Livsme- delsverket, Kemikalieinspektionen, , , i samt och kommunledningen i , beslutade sent att vattnet inom det av kommunen avgränsade riskområdet inte borde användas för andra hushållsändamål än maskindisk och maskintvätt. Beslutet nådde allmänheten genom media och vid ett informa- tionsmöte som kommunen anordnade där ca 600 personer deltog. beslut väckte oro hos kommuninnevånarna och ställde till med praktiska problem. Detta fick kommunledningen att kontakta morgonen därpå och framföra sina betänklig- heter mot beslutet. var dock inte beredd att ompröva sitt beslut så att brunnar inom riskområdet där akrylamid inte hade påvisats kunde nyttjas. Ställningstagandet motiverades med att ingen kunde säga hur snabbt situationen kunde förändras så att fler brunnar blev förorenade, hur höga halter som kunde bli aktuella samt att det var problem vad gällde provtagning och analys. Bedömningen var dess- utom att kommunen kunde klara av att leverera kommunalt dricksvat- ten till de berörda fastigheterna. menade att det var kommunen som med hjälp av geologisk/hydrologisk expertis avgjorde riskområdets storlek och att en nedtrappning av försiktighetsåtgärderna kunde ske om man lokalt på goda grunder kunde avgränsa riskområdets storlek. Vidare poängterades styrelsens formulering att den rekom- menderade försiktighetsåtgärden borde gälla tills ytterligare kunskap kunnat vinnas. Fler rekommendationer följde. Enligt , som sam- rått med , borde inte salladskål som bevattnats med "kontaminerat" vatten ur användas till human konsumtion. Däremot kunde vissa andra grödor användas som planerat. Länsveterinären, som på grundval av underlagsmaterialet från SGU och efter diskussioner med kommunen minskat det av henne bestämda riskområdet till mindre än hälften, meddelade att leverans av djur från riskområdet till slakt endast fick ske efter negativ analys av brunnsvatten. Detta riskområde var dock fortfarande större än det SGU hade föreslagit. Kort tid därefter meddelade länsveterinären, med hänvisning till att definierat ett riskområde som ett av lokal myndighet fastställt område, att riskområdet hade upphört att gälla. Situationen fick landshövdingen i att i en skrivelse till berör- da myndigheter framhålla vikten av samordning av restriktioner, råd och information till allmänheten såväl mellan centrala och regionala som lokala myndigheter. I samråd med hemställde att berörda myndigheter, främst och , skulle avdela samverkanspersoner till ledningsgrup- pen i , vilket också gjordes men inte ledde till annat än enstaka kontakter. gjorde efter samråd med bl.a. So- cialstyrelsen och en första samlad bedömning. Där konstaterades sammanfattningsvis att människor som konsumerat förorenat brunnsvatten eller livsmedel från riskområdet inte behövde känna oro för sin hälsa. Vatten från det kommunala vattenverket på innehöll inte några mätbara halter av akrylamid och kunde konsumeras utan hälsorisker liksom livsmedel som producerats utanför riskområdet. rekommendationer angående vatten, kött, mejeriprodukter och grönsaker baserades på försiktighetsprinci- pen och på att svenska konsumenter inte skulle behöva konsumera nedsmutsade livsmedel även om hälsoriskerna i praktiken bedömdes som obefintliga. Mot bakgrund av de funna halterna i brunnar i riskområdet konstate- rade också att det inte förelåg någon som helst risk för akuta neurologiska effekter, orsakade av akrylamid i vatten, hos de boende i riskområdet. Man ansåg dock att kött från djur som druckit påverkat vatten inte borde användas som livsmedel och att man om möjligt borde avvakta med slakt tills det fanns en analysmetod som kunde "godkänna" vattnet. För mjölk gällde i princip samma kriterier. Vattnet borde tillsvidare inte användas till dryck eller matlagning. I övrigt hänvisades till beslut . skrev till berörda länsstyrelser och framhöll bl.a. att rekommendationer för användning av vatten som livsmedel borde gälla även för dricksvatten till djur samt att grödor som bevattnats med vatten från inte borde an- vändas för utfodring av livsmedelsproducerande djur. Det fanns fortfarande inte möjligheter att göra längre gående mät- ningar av akrylamid i vatten. Kommunen begärde därför ett nytt utlå- tande av mot bakgrund av skrivningen att restriktionerna bör gälla . Mer än en månad se- nare, , konstaterade efter förnyad risk- bedömning att hälsoeffekterna vid nivån 5 ug/l är mycket små, men detta ändrade inte den tidigare rekommendationen att leverera vatten till riskområdet om det kunde ske med enkla medel. reviderade sina rekommendationer . Bl.a. sades att vatten från riskområdet som var avsett som dricksvatten till animalieproducerande djur skulle vara analyserat och befunnits ha en halt av akrylamid under 0,5 ug/l. Inom riskområdet skulle vattnet betraktas som påverkat även om restmängder av giftet dittills inte hade påvisats med den analysmetod som fanns. För besätt- ningar inom riskområdet som druckit lindrigt påverkat eller eventuellt påverkat vatten (alltså inte från ) skulle en karenstid av gälla. Även vissa andra restriktioner, vad gäller grönsaker och vall som bevattnats med förorenat vatten, lämnades av Livsmedelsver- ket och , liksom av beträffande fisk i Stensån och . Efter ackreditering av laboratorier gjorde bedömningen att vatten från de flesta brunnar inom det s.k. riskområdet kunde börja användas för hushållsändamål, eftersom analyser från ett ackrediterat laboratorium visade att halten akrylamid inte översteg 0,5 ug/l. konsta- terade att vattnet från flertalet tidigare förorenade brunnar runt åter kunde användas utan restriktioner. medelsverket avrådde inte längre från konsumtion av vilt. Angående vatten från gällde fortfarande att det inte borde användas. hävde miljö- och hälsoskyddsnämnden i de ti- digare beslutade riskområdena och beslutade att följa utvecklingen genom det fastställda kontrollprogrammet för och omgi- vande brunnar. och har erbjudit fastighetsägare inom det f.d. riskområdet anslutning till det kommunala vattennätet och lantbrukare vatten för bevattning från ett antal nya borrade vattentäkter i området. Kronologisk förteckning över viktigare händelser 30/9 Kor förlamade vid mellanpåslaget. Rhoca Gil-användningen stoppas. 2/10 En intensiv mediabevakning inleds. 3/10 Allmänheten i Vadbäckenområdet varnas från att dricka vatten från egen brunn. 4/10 Kommunen polisanmäler och . 5/10 Kommunen inför beredskapsläge. Särskild ledningsgrupp tillsätts. 6/10 Telefonjour inleds. Regelbundna presskonferenser inleds. Preliminärt riskområde upprättas. 7/10 Tunnelbygget stoppas. Representant från ansluter till ledningsgruppen. 8/10 Miljö- och kommunikationsministern besöker . 9/10 gör en första preliminär bedömning. 13/10 kommer med riktlinjer beträffande bad m.m.. 14/10 Länsveterinären reviderar "sitt" riskområde. 15/10 Landshövdingen skriver till berörda myndigheter och framhåller behovet av samordning beträffande råd till allmänheten. 17/10 gör en första samlad bedömning. 28/10 skriver angående dricksvatten till djur. 29/10 Kommunen begär ett nytt utlåtande av . 31/10 andra samlade och något reviderade bedömning. 5/11 Kommunen ändrar sin ledningsorganisation i riktning mot sin ordinarie organisation. 5/12 konstaterar efter förnyad riskbedömning att de tidigare riktlinjerna ligger fast. 14/1 Kommunen återgår till sin ordinarie organisation. 2/3 Det första laboratoriet ackrediteras för akrylamidhalter ned till 0,5 ug/l. 6/3 reviderar sina riktlinjer eftersom det nu finns ett ackrediterat laboratorium. 12/3 konstaterar att flertalet brunnar kan användas utan restriktioner. 16/3 Kommunen beslutar att häva riskområdena. 6.1Arbetsmiljölagen och relevanta föreskrifter m.m. Grundläggande regler för arbetsmiljöns utformning finns i arbetsmil- jölagen (1977:1160). Lagen ger ramen för Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter, vilka mer i detalj anger krav och skyldigheter beträffande arbetsmiljön. Lagen reglerar normalt inte förhållandet mellan den som beställer ett arbete och en självständig entreprenör. Det är då entrepre- nören som har arbetsmiljöansvaret mot sina anställda och skall se till att kontraktet med beställaren ger tillräckliga möjligheter till en god arbetsmiljö. De grundtankar som bär upp arbetsmiljölagen är att föreb ygga ohäl- sa och olycksfall i arbetet och att även i övrigt uppnå en god arbets- miljö. Arbetsgivare och arbetstagare skall samverka om de åtgärder som behöver vidtas, men det är arbetsgivaren som har huvudansvaret för arbetsmiljön och som skall vidta alla åtgärder som behövs för att förebygga att arbetstagarna utsätts för ohälsa eller olycksfall i arbetet. Som ett uttryck för att arbetsgivaren måste ta ansvar för arbetsmil- jöverksamheten krävs att han skall bedriva ett fortlöpande internkon- trollarbete genom att systematiskt planera, leda och kontrollera verk- samheten så att kraven i arbetsmiljölagen och tillhörande föreskrifter uppfylls. Arbetstagarna företräds i arbetsmiljöfrågor av ett eller flera skyddsombud, som av arbetsgivaren skall underrättas om förändringar av betydelse för arbetsmiljöförhållandena. Ett skyddsombud som anser att åtgärder behöver vidtas för att uppnå en tillfredsställande arbets- miljö, skall vända sig till arbetsgivaren och begära sådana åtgärder. Skyddsombudet kan också begära viss undersökning för kontroll av förhållandena inom skyddsområdet. Dessutom kan han, om visst arbete innebär omedelbar och allvarlig fara för arbetstagares liv eller hälsa och rättelse inte kan uppnås genom att vända sig till arbetsgivaren, i avvaktan på yrkesinspektionens ställningstagande bestämma att arbetet skall avbrytas. Skyddsombud utses av lokal arbetstagarorganisation som är eller brukar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren eller, om sådan organisation inte finns, av arbetstagarna. Där minst 50 arbetstagare regelbundet sysselsätts skall en skyddskom- mitté, med företrädare för arbetsgivaren och arbetstagarna, finnas. På arbetsställen där flera arbetsgivare eller andra företag driver verksamhet skall dessa samråda och samarbeta för att åstad- komma säkra arbetsförhållanden. På de flesta sådana s.k. gemensamma arbetsställen finns – utöver arbetsgivaransvaret – ett särskilt samord- ningsansvar. På byggarbetsplatser är det i första hand byggherren som har detta ansvar, men det normala är att ansvaret överlåts till byg- gentreprenören eller den som annars är huvudentreprenör. Samord- ningsansvaret omfattar all samordning på det gemensamma arbetsstäl- let. Givetvis varierar förutsättningarna för arbetsmiljön beroende på vad det är för slags arbete och var det utförs. Arbetsmiljölagen kräver dock att arbetet planläggs och ordnas så, att det kan utföras i en sund och säker miljö. Arbetsgivaren skall se till att arbetstagaren upplyses om risker som är förbundna med arbetet. Ämne som kan föranleda ohälsa eller olycksfall får användas endast under förhållanden som ger betryg- gande säkerhet. Om betryggande skydd mot ohälsa eller olycksfall inte kan nås på annat sätt, skall personlig skyddsutrustning tillhandahållas av arbetsgivaren och användas. Myndighetstillsynen enligt arbetsmiljölagen utövas av Arbe- tarskyddsstyrelsen och, under styrelsens överinseende och ledning, . Arbetarskyddsstyrelsen är den centrala förvaltning- smyndigheten under och är chefsmyn- dighet för , som är organiserad på olika distrikt. Tillsammans kallas de . befo- genheter består bl.a. i att kunna meddela förelägganden och förbud. Överträdelse av sådant föreläggande eller förbud kan medföra straf- fansvar. Straffansvar kan också följa bl.a. vid överträdelse av vissa föreskrifter som meddelats av Arbetarskyddsstyrelsen. – Enligt 3 kap 10 § kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsido- satt vad som till föreb yggande av ohälsa eller olycksfall ålegat honom enligt arbetsmiljölagen, och som därigenom vållat annans död, kropps- skada eller sjukdom eller framkallat fara för annan, dömas för arbets- miljöbrott. Ett antal av Arbetarskyddsstyrelsens föreskrifter (AFS), vilka har gällt under byggandet av Hallandsåstunnlarna, anges nedan. 1993:4 och 1996:4 om härdplaster. Enligt dessa skall arbetsgivare se till att arbetstagare, som skall sysselsättas i arbete som kan medföra exposition för härdplastkomponent, har genomgått viss läkarundersök- ning innan hantering av härdplastkomponent påbörjades. För de ar- betstagare som redan var sysselsatta med sådant arbete skulle, enligt övergångsbestämmelserna till den nya föreskriften, läkar- undersökning ske före . En av komponenterna i Rhoca (lösning 1) omfattas på grund av sitt innehåll av föreskriften. Föreskriften innefattar också en skyldighet för arbetsgivaren att föra register över de personer som läkarundersökts och att i registret föra in uppgift om expositionsförhållandena. 1993:37 om register vid exposition för cancerframkallande ämnen innebär bl.a. en skyldighet för arbetsgivaren att föra register över arbetstagare som i arbete exponeras för cancerframkallande ämne och där expositionen kan innebära risk för ohälsa. Lösning 1-komponenten i Rhoca omfattas av föreskriften. 1989:6 om storskalig kemikaliehantering innebär bl.a. att arbetsgi- vare, som driver verksamhet med livsfarliga eller mycket farliga pro- dukter, skall utföra en riskanalys, vidta åtgärder med anledning härav och informera och utbilda personalen. Lösning 1-komponenten är enligt förordningen om kemiska produkter klassad som livsfarlig pro- dukt. Enligt 1996:6 om internkontroll av arbetsmiljön är arbetsgivaren skyldig att ta reda på om arbetstagarnas kunskaper om arbetet och dess risker är tillräckliga och att ge dem tillräckliga kunskaper om sådana saknas. 1994:2 om farliga ämnen (dvs. ämnen som genom sina toxikologis- ka eller fysikaliskakemiska egenskaper kan föranleda ohäl{a eller olycksfall) ålägger arbetsgivaren att ha god kännedom om farligt ämne som förekommer på arbetsplatsen, att bedöma risker vid hanteringen, att genom lämpligt produktval motverka risk för ohälsa eller olycksfall, att tillhandahålla personlig skyddsutrustning, att informera arbetstagar- na om hälso- och olycksfallsrisker samt att vid behov ändra eller komplettera varuinformationsblad som erhållits från leverantör. Expo- neringsrisken behandlas även i andra föreskrifter – t.ex. 1988:3 om yrkeshygieniska mätningar av luftföroreningar, 1980:11 om åtgärder mot luftföroreningar och 1996:2 om hygieniska gränsvärden – för att bl.a. se om exponerade halter överstiger ämnets hygieniska gränsvärde. Redan innan byggnads- och anläggningsarbete påbörjas skall bygg- låta upprätta en arbetsmiljöplan ( 1994:52 om byggnads- och anläggningsarbete) med en riskbedömning för bl.a. arbete där farlig exponering för kemiska ämnen förekommer. Arbetsmiljöplanen skall därefter fortlöpande uppdateras av den som har samordningsansvar för arbetsmiljöarbetet. Kontraktet mellan som beställare och som ent- reprenör är en s.k. generalentreprenad och skrevs . I entreprenörens åtagande ingår att överta byggherreansvaret för sam- ordningen av arbetarskyddet på gemensamt arbetsställe i enlighet med arbetsmiljölagen 3 kap 6 och 7 §§. Detta innebär att där arbete utförs gemensamt av entreprenörens och beställarens eller sidoentreprenörers personal, skall samråd i skyddsfrågor mellan parternas skyddsombud ske. Vidare skall entreprenören följa reglerna om byggnads- och an- läggningsarbete (AFS 1994:52). Av en "Projektanpassad Kvalitetsplan" och en "Arbetsmiljöplan" framgår att ansvaret inom för arbetsmiljön i Hallandsåspro- jektet har delegerats från kontraktsombudet till projektchefen, från denne till produktionschefen och från produktionschefen till envar av bergcheferna. På grund av skiftgången har bergcheferna i sin tur dele- gerat vidare till ett antal arbetsledare. Arbetsmiljöplanen upprättades inom och skulle revideras kontinuerligt. Den planen anger att arbetsmiljöarbetet utifrån lag och egen Policy för arbetsmiljö skulle planläggas enligt internkontrollföreskrif- ten (AFS 1992:6). Internkontrollen av arbetsmiljön bestod av flera olika hjälpmedel: skyddsronder, skyddskommittén, arbetsmiljöplanen, handlingsplanen, arbetsberedningar och riskanalyser. Ansvaret för de olika hjälpmedlen fördelades mellan bergchefen, produktionschefen, avdelningens kontaktman och arbetsplatsens kontaktman. Ett drygt tiotal skyddsombud utsågs, fördelade på de olika påslagen, verkstad och betongarbeten. Bland dessa var tre personer huvudskyddsombud, dvs. hade till uppgift att samordna skyddsombudens verksamhet. Hu- vudskyddsombuden ingick tillsammans med representanter för arbets- givaren i en skyddskommitté, som skulle hålla möten vid behov. Vidare skulle skyddsronder, där bl.a. arbetsledare, skyddsombud och respekti- ve bergchef borde delta, genomföras vid respektive påslag . Nyanställda skulle introduceras och samordningsmöten, där bl.a. arbetsmiljöfrågor tas upp, skulle hållas . Under rubriken i arbetsmiljöplanen anges bl.a. för ar- bete under jord att injektering skall utföras av erfaren personal. För hantering av farliga ämnen gällde att de varuinformationsblad som skulle avkrävas leverantörer skulle finnas tillgängliga hos projekt- ingenjören och att kopia därav och instruktioner/råd om hantering skulle delas ut till berörd arbetsledare, bergchef och projektchef.