sou · GMB3125 · 1999-01-01 00:00:00 — I verksamhetsidén framträder följande inslag: ·Existensiella frågor kring etik, moral, religion, konst, samhällskoder, lag och rätt skall ställas i relation till internationella kultur- strömningar för att beröra och aktivera besökarna. ·Museet skall i sin verksamhet ta till vara människors erfarenheter av uppväxt, arbete, studier eller rekreation i andra kulturmiljöer. Barn och ungdom i fokus Museet skall förmedla ett integrativt förhållningssätt genom att skildra upplevelser som når över generationsgränserna. Barns och ungdomars behov och möjligheter skall uppmärksammas särskilt i syfte att tidigt förankra museet som en levande mötesplats, präglad av ett växelspel mellan egna referenser och helt nya erfarenheter. Museet skall praktisera såväl beprövade som nyorienterande metoder för arbete med barn och vuxna tillsammans, inom och utom skolans ram. Verksamheten skall vara en stimulans och attraktion också för de vuxna. Detta perspektiv kan vara en inspirationskälla vid utformandet av museets publika verksamhet men också till den museipedagogiska utvecklingen i stort. I verksamhetsidén framträder följande inslag: ·Barns och ungdomars inneboende nyfikenhet, kreativitet och behov av uttrycksformer bör tas till vara i verkstäder, mediarum, drama- grupper m.m. med anknytning till utställningar och andra aktiviteter i museet. ·I undervisningen av skol- och andra barngrupper bör teoretiska och praktiska inslag, visningar och aktiviteter så långt möjligt varvas på ett sätt som inbjuder deltagarna att själva medverka. ·Aktiviteter bör arrangeras kring gemensamma teman, som vänder sig till olika kategorier besökare och kan anpassas efter ålder, målgrupp och kunskapsnivå. ·Barn- och ungdomsverksamheten i museet skall också stimulera till samarbete med föräldrar och andra vuxna i de ungas egen närmiljö. Samverkan med högre utbildning och forskning Ett nära samarbete mellan museum och universitet/högskola ger båda parter stimulans i verksamheten och skapar bättre förutsättningar att ta fram ny kunskap. I en anda av aktiv ömsesidighet ökas utrymmet för tvärvetenskapliga forskningsprojekt och vidareutveckling av pedago- giska metoder. Som inspirationskälla och kunskapsbank ger museet och högskolor nya möjligheter att fullfölja den tredje uppgiften – att samverka med det omgivande samhället. På samma sätt ger universite- tet/högskolan med dess breda forskningsresurser museet bättre förut- sättningar att snabbt identifiera, skildra och tolka förändringar i om- världen. Museets samlingar, bibliotek och arkiv skall vara en resurs inte bara för traditionellt museiorienterade ämnesområden utan även för t.ex. pedagogiska och konstnärliga inriktningar. Universitet och högskolor får möjlighet att pröva nya former för undervisning, forskning och redovisning – museet att bredda sitt kon- taktnät och sin forskningsprofil. Härigenom skapas förutsättningar att utveckla ett nutida Museion – ett kunskapens ständiga samtal med företrädare för olika synsätt på världen, en aktiv växelverkan mellan vetenskap, konst, museum, bib- liotek och handens arbete, en garanti för kontinuerlig överföring av kunskap och kreativitet. I verksamhetsidén framträder följande inslag: ·Universitet/högskola och museum bör mötas kring lärandet – för- medling av kunskap samt bildande av ny kunskap. ·Universitet/högskola och museum bör samverka kring aktuella problemställningar och utveckla samarbetsprogram på olika områ- den, väl avgränsade men med en ämnesövergripande målsättning. ·Gästlärare och gästprofessorer kopplade till detta samarbete kan fördjupa och förnya delar av museiarbetet och utvecklas till värde- fulla komplement i undervisningen. ·Museet blir en naturlig utbildningsmiljö, där studenterna erbjuds verklighetsanknutna utbildningsmoment och museets personal med- verkar som lärare och handledare. ·Samarbetet mellan universitet/högskola och museum bör också omfatta lärarutbildningen. Lärarkandidater kan t.ex. som praktikanter lära sig bruka museet som läromedel och utgöra en resurs för museet i dess arbete mot skolan. I direktiven betonas starkt den nya informationstekniken som instrument för att utveckla verksamheten och nå ut på bredast möjliga front. Ett optimalt bruk av tekniska förutsättningar måste ses som en självklarhet ur administrativ synpunkt men också för att kunna kom- municera effektivt med andra aktörer på området. Det krävs för att kunna sprida grundläggande information om bestånd och verksamhet men också för att i publikarbetet skapa och utnyttja pedagogiska och konstnärliga hjälpmedel, t.ex. i multimediaform. Den generella betydelsen inom statsförvaltningen framgår av bl.a. propositionerna Åtgärder för att bredda och utveckla användningen av informationsteknik (prop. 1995/96:125) samt Statlig förvaltning i med- borgarnas tjänst (prop. 1997/98:136, kap. 8 Informationsförsörjning). Däri framhålls särskilt karaktären av instrument för kontakter i båda riktningarna med allmänheten samt effektiviteten i samverkan mellan myndigheterna. Den tekniska infrastrukturen bör då i första hand bygga på Internet. Både förvaltnings- och spridningsperspektivet är i högsta grad relevanta även för verksamheter inom kulturområdet, där inte minst överblick och tillgänglighet är fundamental. I vårpropositionen 1998 (prop. 1997/98:150, avsnitt 1.5.2 Delaktig- het i informationssamhället) anläggs samma perspektiv med betoning av IT som kvalitetshöjande och tillväxtfrämjande faktor i allmänhet men också med en mer operativ inriktning mot särskilda resurser till skolan, kompetenshöjning för anställda inom den offentliga sektorn, en ytterligare uppgradering av SUNET (jfr nedan) samt en satsning på kulturområdet. Totalt avsätts 1,8 mdkr kronor under åren 1999- 2001, varav 1,5 mdkr tillfaller skolan. Flera nätverk med anknytning till kultur-, utbildnings- och forsk- ningsområdet har etablerats för att från skilda utgångs- punkter utveckla användningen av IT som medel för kommunikation och informationsspridning. Av dessa bör här i första hand nämnas Kulturnät (se SOU 1997:14), som arbetar inom ramen för (). Det svenska skoldatanätet, som breddats till europeisk nivå, är också intressant i sammanhanget. erhöll regeringens uppdrag att vidareutveckla SUNET () till ett övergripande forskningsinformations- och bibliotekssystem, som skall kunna ge även de statliga och statsunderstödda museerna tillgång till ett modernt nätverk. Av uppdraget framgår att det skall slutföras med ut- gången av 1998. Det innebär i praktiken att de tekniska förutsätt- ningarna förbättras för en aktivare Internet-lansering, utbyggnad av nätverk m.m. från museernas egen sida. Samtliga statliga centralmuseer och mer än hälften av länsmuseerna är uppkopplade till SUNET. För det sakliga innehållet, presen- tationsformen och kvaliteten i övrigt måste emellertid de enskilda aktö- rerna själva svara. På den punkten är läget ännu rätt ojämnt. En viktig omständighet som måste beaktas är att åstadkomma ekonomiskt rimliga villkor, som skapar reella förutsättningar även för små aktörer att med- verka. Det till knutna INSAM samt Den digitala salongen är organ som på olika sätt bidrar till att utveckla IT-strukturerna i museivärlden. Den nya museimyndigheten består av etablerad verksamhet på flera orter med stor spännvidd. Med detta goda utgångsläge bör en ny verk- samhetsinriktning ge utrymme för alternativa arbetsformer och okon- ventionella lösningar såväl som förutsättningar att ligga i teknikens framkant. En effektiv tillämpning av informationstekniken – även om denna alltid måste betraktas som ett medel och inte ett mål – bidrar ytterst till uppfyllandet av det kulturpolitiska uppdraget, vilket också kommit till uttryck i instruktionsförslaget (avsnitt 4.2). Perioden mellan myndighetens tillkomst och inflytt- ningen i den nya byggnaden i bör därför användas till en successiv samordning och därutöver nyuppbyggnad av en IT-struktur avpassad efter museets ambitioner och resurser. Arbete med en grundläggande planering för detta bör påbörjas möjligt och helst slutföras redan under detta inledningsår, i varje fall vad avser teknisk struktur och målsättning. Häri måste ingå en beräkning av de faktiska investeringskostnaderna, formerna för personalutbildningen på området och behoven av interna och externa stödfunktioner. Uppbyggnaden bör ske stegvis med kompletterande upphandling för omedelbara administrativa behov i hela organisationen , eventuellt också för att täcka de behov som kan finnas för en fullt genomförd SUNET-uppkoppling vid samtliga museer. En genom- gripande uppgradering i Stockholmsmuseerna föreslås ske och motsvarande i år 2002- 2003 i samband med utrustningen till den nya byggnaden (jfr avsnitt 7.2). Därvid måste givetvis beaktas den speciella karaktär som verksamheten lokalt kan förutsättas ha även i fortsättningen, t.ex. behov av särskild programvara för främmande skrivtecken. Den kompetens som är upparbetad genom utvecklingsverk- samhet på skilda håll (jfr ovan) bör givetvis utnyttjas. Likaså är det angeläget att beakta de möjligheter till delfinansiering som kan finnas inom ramen för de särskilda resurser som regeringen avsatt samt hos bl.a. och kompetensutveckling – med vars stöd bl.a. bedrivs ett pilotprojekt vid – och Stiftelsen fram- tidens kultur. Även EU:s femte ramprogram omfattande bl.a. skapandet av ett användarvänligt informationssamhälle och den föreslagna pro- graminsatsen and Cultural Heritage bör, om ett brett perspektiv anläggs, kunna betraktas som en relevant finansie- ringsmöjlighet (jfr avsnitt 7.2.1). Förutsättningar bör finnas att utveckla nya konkreta tillämpningar vad avser såväl basinformation på Internet som interaktiva komplement i museimiljön och framställning av multimediaprodukter i t.ex. CD-ROM- form för generell spridning på marknaden. I det sistnämnda fallet bör finnas anledning att pröva om samverkan med förlagsbranschen kan ge möjlighet till effektivare finansiering, produktion och distribution. Exempel finns på detta, som dessutom innesluter en potential för samverkan med arkiv och bibliotek. De särskilda resurserna till skolan och skoldatanätet (jfr ovan) bör också beaktas. En intressant möjlighet är likaså att på nätet bevara digitala versioner av utställningar, som i fysisk mening avslutats. Detta ger större spridning och kan i den meningen även sägas effektivisera investerade resurser i utställningsverksamheten och bidra till marknadsföringen. 3.2Fortsatt arbete av SESAM-karaktär Det s.k. initierades av den diskussion om de svenska museernas vårdberg som fördes i museiutredningen och bild- ning (SOU 1994:51). Projektet startade efter att totalt avsatts för perioden . Statliga museer och arkiv liksom ett antal andra kulturinstitutioner gavs under vissa förutsättningar av egna insatser m.m. möjlighet att anställa i första hand ungdomar för olika vård- och registreringsprojekt. Medel har också tilldelats bl.a. INSAM (jfr ovan) för att utveckla riktlinjerna för digital registrering m.m. Målet kan sägas ha vidareutvecklats till fysisk vård och överblick/tillgänglighet som i praktiken ömsesidigt förutsättande varandra. En preliminär bedömning av utfallet lämnades i budgetpropositionen (prop. 1997/98:1, Uo 17, s. 82 f). Denna visar att erfaren- heterna varit goda. Samlingarnas fysiska tillstånd och tillgäng- lighet har förbättrats, en tydlig kompetensuppbyggnad har skett och en i varje fall temporär sysselsättningseffekt av särskilt yngre arbetslösa akademiker kan konstateras. Utöver den speciella SESAM-processen och den information som lämnas i årsredovisningarna skall museimyndigheterna inom ramen för bevarandemålet till redovisa samlingarnas omfattning och innehåll, arbetet med registrering, dokumentation, digitalisering och vård samt magasinssituationen. Någon sammanställning av resultatet härav föreligger ännu inte. Förslag om den tekniska uppläggningen av en utvärdering har lämnats av Statskontoret på regeringens uppdrag. Regeringen avser att på denna grund lämna en mer genomarbetad lägesrapport i samband med budgetpropositionen samt i form av en slutrapport . Någon omedelbar fortsättning i ena eller andra formen synes emellertid inte vara aktuell . I avrap- porteringen från berörda museer framhålls emellertid starkt betydelsen av kontinuitet och tillvaratagande av den kompetens som byggts upp för att slutgiltigt komma ikapp eftersläpningen med vård och digitalisering av samlingarna. Samtliga av de här berörda museerna har i någon form fått del av SESAM-insatser. Betydelsen för den nya organisationen att kunna falla tillbaka på en i princip fullständig databas över föremålen kan knappast överskattas. Det skulle ge kraft åt vidareutvecklingen av ett tvärvetenskapligt sam- arbete såväl som en breddad publik verksamhet, med möjlighet i båda fallen till nya praktiska tillämpningar. En fortsatt digitalisering av samtliga föremåls- och bildbestånd främjar över huvud taget funk- tionen av resurs på distans. De praktiska olägenheterna i arbetet med fysiskt uppdelad förvaring bortfaller givetvis inte men reduceras, sam- tidigt som det hinder för exponering, som de ännu avsevärda fysiska vårdbehoven innebär, delvis kompenseras. Därtill kommer att en virtuellt sammanhållen organisation bör verka positivt på möjligheterna att förena skilda museitraditioner i en ny organisation. Redan i sin första delrapport underströk kommittén karaktären av pilotfall och därmed mycket starkt behovet av fortsatta insatser av den typ som omfattat – såväl för att i möjligaste mån fullfölja insatsen i sig som för att skapa förutsättningar att in i den nya verksamheten föra vidare den i projektet upparbetade kompetensen. Detta ansluter också till den bedömning som görs i den internationella utvärderingen (avsnitt 2.2). I den andra delrapporten lyfte kommittén fram angelägenheten av att avsätta medel inom den egna ekonomiska ramen under i första hand 1999- 2000 för fortsatt arbete av SESAM-karaktär. Som en bakgrund härtill konstaterades att SESAM-insatserna belöper till totalt ca i projektmedel exkl. de avsevärda egna insatserna. Därvid är att märka att medel tilldelats Folkens museum-etnografiska till , till och till av sökta nivåer, vilket ger ett begrepp om relationen till de grundläggande behoven så som dessa bedöms av museerna. För att få en aktuell lägesbestämning efter avslutandet av det egent- liga tillfrågades samtliga fyra museer om vissa grundläggande uppgifter. ·Hur stor andel av samlingarna är fysiskt i godtagbart skick? ·Hur stor andel av samlingarna är digitalt registrerad med tillräcklig kvalitet? ·Hur stor resursinsats skulle behövas för att nå (manår resp. övriga kostnader utöver ordinarie verksamhetsnivå)? Kommittén är medveten om att bedömningar av detta slag alltid är approximativa och beroende av definitioner och krav som sällan kan vara exakta. Mot den bakgrunden kan konstateras att museerna haft olika förutsättningar att besvara frågorna i kvantitativa termer och att en totalsammanställning av sådant slag inte blir tillräckligt tydlig. Det allmänna intrycket av svaren är emellertid att samtliga museer har en klar uppfattning om behov och prioriteringar, har satsat på olika åtgär- der så långt det varit möjligt inom och utom samt är mycket angelägna om en fortsättning i en eller annan form. Som konkret bakgrundsexempel kan ändå redovisas bedömningen vid , som lämnat den kvantitativt mest heltäckande bilden. Där uppskattas andelen föremål som fysiskt är i godtagbart skick till , vilket utgör ett genomsnitt med klara variationer mellan Egypten-, Cypern-, Antik- och Islamsamlingarna. Andelen digitalt registrerade föremål (exkl. aggregat, dvs. endast kollektivt registrerade föremål) beräknas till strax . Resursinsatsen för att nå digitalisering uppskattas till totalt ca i lönekostnader (17 manår) samt för lokaler, utrustning, förbrukningsmaterial m.m. Även underlaget från i är i huvudsak jämförbart. Behoven där framstår som väsentligt större, speciellt på konserveringssidan. Graden av digitalisering med tillräcklig kvalitet redovisas i till ett fåtal procent (dock digitaliserat i enklare form). Motsvarande siffra vid Folkens museum-etnografiska anges till . Samtliga museer har redovisat vissa behovsbedöm- ningar på personal- och materialsidan. Helt bortsett från de växlande konserveringsbehoven i olika delar av samlingarna är det uppenbart att en registrering med tillräcklig saklig substans och teknisk kvalitet (inkl. dokumentation, fotografering, scan- ning, övrig digitalisering, kontroller m.m.) är tidskrävande per föremål. En flaskhals oberoende av tillgängliga resurser kan på vissa områden också vara den faktiska tillgången till kompetens. Likaså bör en enhetlig programvara användas, en problematik som framför allt i fäst uppmärksamheten på. Flera system finns i bruk inom museiområdet och angränsande kulturverksamheter. För kommitténs vidkommande blir slutsatsen att en total behovs- täckning måste ses som ett framtidsmål bortom den tidshorisont som kommittén har uppdrag och möjligheter att överblicka. Resultatet av kommitténs förfrågan till museerna ger sålunda inte underlag för en precisering av helhetsinsatsen men inte heller för en omprövning av den ekonomiska insats som föreslagits tidigare och här återkommer under avsnitt 7.1 och 7.2. Processen att ta fram underlag vad avser resursinsatsens storleks- ordning och tidsperspektiv har i varje fall påbörjats, och för den nya myndighetsledningen måste det anses centralt att utarbeta en långsiktig prioriteringsplan för fortsatta arbeten av SESAM-karaktär. Att ställa dessa stora insatser i relation till andra angelägna behov i verksamheten blir en svår men nödvändig uppgift. Kan inte full täckning av behoven åstadkommas i detta läge, bör insatserna prioriteras så att en så likvärdig nivå som möjligt i hela organisationen uppnås. Uppenbart är att kraven på utställningar ökat i meningen attraktiv yttre gestaltning och aktiv tillämpning av tekniken men också aktualitets- anknytning, idéinnehåll och relevans i vid mening. Oavsett hur verk- samheten profileras i övrigt måste utställningar i skilda former förbli ett centralt element i varje museum, såväl från resurssynpunkt som i museiideologisk mening. Den permanenta eller basutställningens roll i relation till mer till- fälligt anlagda utställningar, egenproducerade kontra inlånade utställ- ningar, former för distribution, exklusivare eller mer besökaroptime- rande inriktning, omfattningen av publika kringaktiviteter, sponsring som medel att möjliggöra kostsammare satsningar hör alla till de mer materiella inslagen i de senare årens diskussion. Därtill kommer den bakomliggande ideologin och tekniken – tillrättalagd pedagogik kontra tonvikt på upplevelse, tematik, anpassning till skilda publikkategorier, betydelsen av formgivning, multimediastöd i museimiljön, i förläng- ningen den virtuella utställningen. Även betydelsen av öppna studiesamlingar för att kunna erbjuda en närkontakt med föremålen har alltmer lyfts fram och kräver otvivelaktigt en principiell avvägning mellan i första hand vård- och tillgäng- lighetsintressen. I diskussionen kring ett har cirkulerat åtskilliga idéer kring temaval och ämnesinriktning men också förslag med orga- nisatoriska konsekvenser som ett gemensamt utställningssekretariat med tillgång till bred kompetens, profilering av utställningspolicyn i respektive m.m. Tanken att fokusera Göteborgs- verksamheten till experimentell utställningsverksamhet har förts fram vid sidan av många andra förslag med relevans för utställningsverk- samheten. Vidare har framhållits att en djärvare och mer okonventionell föremålssyn kan främja t.ex. konstnärliga och tvärvetenskapliga infallsvinklar samt att teknik, föremål och personlig kontakt är ett både- och som aldrig kan fullt ut ersätta varandra. De båda målen att såväl förnya utställningsmediet som nå största möjliga publik är trots allt inte helt lätta att förena utan kräver fokuse- ring, intern kreativitet och långsiktig planering. Dessutom behövs möj- ligheter att flexibelt och efter behov få tillgång till extern kompetens. Kommittén förordar således att ett utställningssekretariat eller annan liknande central resurs etableras för att på ett samlat sätt kunna knyta kompetens inom scenografi, marknadsföring, multimediatillämpningar, juridik, specifika teman eller forskningsområden m.m. till utställnings- produktionerna. Ett sådant sekretariat bör vara mycket litet personellt men i stället ha tillgång till rörliga medel. Därmed torde också skapas de bästa förutsättningarna för en fortlöpande dialog med Riksutställningar, länsmuseerna och specialmuseer av olika karaktär kring såväl utvecklingsfrågor i stort som konkreta samarbetsprojekt, sannolikt också för extern finansiering i vissa fall. Utöver att en sådan samlad stödfunktion rimligen främjar en lång- siktig planering och nya initiativ har kommittén i sina resursbedöm- ningar (avsnitt 7.1) tagit upp det angelägna i att förstärka utställnings- verksamheten. Däremot anser kommittén inte att det ligger inom dess uppgift eller kompetens att värdera olika tänkbara inslag eller metodiska grepp i den kommande utställningsverksamheten. Verksamhetsplaneringen vad gäller tillfälliga utställningar och publika aktiviteter behöver normalt en framförhållning . Kommittén och museerna har från början gjort den gemensamma bedömningen att inplanerade utställningar, annan programverksamhet och övriga åtaganden – givet lägst oförändrade resurser – kortsiktigt inte behöver påverkas i högre grad av det aktuella övergångsläget. Därmed avses i detta sammanhang i varje fall , vilket inte hindrar att nya inslag och profileringar kan tillkomma därutöver . Naturligtvis har det inte varit möjligt att undvika att planeringen till- fälligt komplicerats i väntan på den nya myndighetens bildande och myndighetsledningens tillträde. har kommittén utgått från att en längre planeringshorisont kan återetableras relativt tidigt under det första verksamhetsåret. Kontinuiteten liksom en så tydlig framtidsbild som möjligt vad gäller organisation och verksamhetsplanering är av stor betydelse för personalen och det inre arbetet men också för relationerna till , sponsorer och vänföreningar, vilkas fortsatta aktiva stöd är angeläget såväl ur kontakt- och goodwillsynpunkt som ekonomiskt. Även relationen till publiken är upparbetad över tiden och har en långsiktig karaktär. Satsningen på nordiska museimässan (jfr avsnitt 8.1) bör utnyttjas som en upptakt för gemensam lansering i olika former . Att därigenom bidra till att stärka identiteten både för den nya helheten och de ingående delarna bör ge drivkraft till programverk- samheten men också till etablerandet av en naturlig rollfördelning inom organisationen. De tillfälliga utställningar, som museerna planerar inför i första hand men delvis även 2000, redovisas i korthet nedan. Samman- ställningen bygger på preliminära uppgifter från museerna själva, ak- tuella , och bör inte uppfattas som uttömmande eller slut- giltig. Även med de naturliga reservationer som föreligger ges emellertid en god överblick över det breda perspektiv geografiskt och tematiskt som kännetecknar utställningsverksamheten. Staden – speglingar av (FME, fortsätter) Orientmattan i (MM, avslutas) Kinesiskt konsthantverk (ÖM, Bilder och statyer i sam- lingarna (EMG) Kimonokonst av Itchiku () Netsuke från Edo-tiden. samling (ÖM) Indianer – livets tråd och dödens väg (EMG, fort- – prakt och prydnader från (EMG, fortsätter) Folk och kultur i , fotoutställning (FME) Möte med visdom, fotoutställning (FME) Den skapande människan – hur människan blev människa (FME) Pina , ett handikappcenter i (FME) Tre utställningar på temat lokalt/globalt med textilt material från Kyrgyztan, och syd- och som uttrycksmedel (EMG) Islamisk konst från i (MM) Grekiska monument i foto (MM) Egyptisk sten i faraonisk tid (MM) Vägen till upplysning. skulptur från () Japansk estetik och svensk konst. arrangerad i samarbete med den japanske konstnären konst (ÖM) Koreanska dräkter och Pujagi