sou · GMB3128d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Det ger totalt sett stora möj- ligheter för rekrytering av forskarutbildade till bland annat sjukvården. Enligt Forskning 2000:s mening kan därför den examination som lig- ger i nu angivna mål för forskarutbildningen totalt sett vara en rimlig miniminivå. Det är, enligt Forskning 2000:s bedömning, inte rimligt att som det i särklass största antalet aktiva doktorander finns inom området humaniora – samhällsvetenskap. Såväl behoven inom universi- tet och högskolor som i samhället i övrigt talar för att antalet forskarut- bildade bör öka inom framför allt det tekniska området, men också inom det naturvetenskapliga området. Expansionen av den grundläggande högskoleutbildningen görs med stark tyngdpunkt på tekniska och natur- vetenskapliga utbildningar. Forskning 2 000 föreslår också att forsk- ningen inom det tekniska vetenskapsområdet och det naturvetenskapliga området ska öka (se kapitel 5). Två tredjedelar av all FoU i ut- förs inom industrin. finns ännu bara ett relativt litet antal fors- karutbildade anställda inom industrin. Industriforskningsinstituten sys- selsätter nu ungefär 2 000 personer inom forskning och utvecklingsar- bete. Endast en mindre del av dessa har forskarutbildning. Inom både de befintliga industriforskningsinstituten och inom eventuella nyinrättade forskningsinstitut bör således finnas behov av personer med i första hand teknisk doktorsexamen. Forskning 2000 avstår dock här, liksom i fråga om resurserna till de olika vetenskapsområdena, från att ange annat än den övergripande prio- riteringen. Forskning 2000 fäster stor vikt vid att den närmare utform- ningen av forskningspolitiska besluten kan grundas på beslutsunderlag av det slag som kommittén förordar i kapitel 9 om politik och planering. Enligt högskolelagen är forskarutbildning en uppgift för universitet och högskolor. Inga andra myndigheter har något formellt ansvar för forskarutbildning. I andra länder är det inte ovanligt att forskningsråden är engagerade i forskarutbildningen. Det kan också finnas särskilda or- gan eller myndigheter för planering och/eller finansiering av forskarut- bildningen. Universiteten och de större högskolorna har huvudansvaret för fors- karutbildningen. Fram till nu har doktorander endast kunnat antas och examineras vid dessa lärosäten. Forskarutbildning har dock i praktiken bedrivits också vid de små och medelstora högskolorna. Dessa kan nu också få formellt ansvar för forskarutbildning inom vissa vetenskapsom- råden. Forskarutbildningen har med avseende på den institutionella anknyt- ningen en mycket spridd organisation. bedrivs forskarutbild- ning inom i det närmaste 600 forskarutbildningsämnen vid ungefär 1 000 institutioner inom universitet och högskolor. Antalet doktorander vid enskilda institutioner kan vara mycket litet. Framöver kan framför allt vissa samhällsvetenskapliga ämnen komma att vara företrädda med forskning och forskarutbildning vid ett stort antal högskolor och univer- sitet. 6.4.3.1Externa finansiärer och forskarutbildningen Resurserna för forskarutbildning har i allt större utsträckning kommit att bestå av medel vars användningsområde bestämts av aktörer utanför eller högskolan. Externa finansiärer har på så sätt kommit att få ett allt större inflytande över inriktningen och genomförandet av forskarutbildningen. Externa aktörer ställer också i ökande utsträckning krav på den interna organisationen vid universitet och högskolor som får betydelse för forskarutbildningen. Allra tydligast blir det externa infly- tandet självfallet i de fall när den externa finansiären svarar för syste- matiserad forskarutbildning inom bestämda forskarskolor, något som t.ex. sker i stor utsträckning via . Forskningsstiftelserna, och då särskilt forsk- ning, SSF, svarar nu för en mycket stor del av doktorandfinansieringen inom naturvetenskapliga och tekniska ämnen. Stiftelserna kräver också stort inflytande över organisationen, uppläggningen och genomförandet av forskarutbildningen. Forskarutbildningens inriktning styrs således kraftigt mot områden som forskningsstiftelserna, framför allt SSF, prio- riterar. De goda villkor som stiftelserna erbjuder gör att många duktiga doktorander kan rekryteras, med konsekvenser för andra områden och ämnen. Forskningsinriktningen påverkas av forskarutbild- ningens inriktning, genom att de färdiga doktorerna i stor utsträckning fortsätter att forska inom området för doktorsavhandlingen. Forsk- ningsstiftelsernas stora betydelse för forskarutbildningen kommer på detta sätt att påverka svensk forskning . Forskningsstiftelsernas och andra externfinansiärers stora inflytande är enligt Forskning 2000:s mening, inte rimligt. Ansvaret för forskarut- bildningen måste ligga på universitet och högskolor. I detta ligger att universitet och högskolor måste ges adekvata resurser för att ta detta ansvar. Det innebär bland annat att lärosätena måste förfoga över medel för studiefinansiering till det antal doktorander som krävs för att uppnå statsmakternas examensmål. har forskningsråden i , till skillnad mot vad som är fallet i andra länder, knappast någon direkt befattning med forskarutbildnings- frågor. Däremot svarar forskningsråden för finansiering av doktorander inom ramen för projektanslagen. Forskning 2000 anser att forskningsrå- den i fortsättningen ska ta ett mer aktivt ansvar för forskarutbildningen genom att utifrån bedömningar av långsiktiga forskningsbehov och den internationella vetenskapliga utvecklingen svara för särskilda insatser inom bland annat nya ämnen. Forskarutbildningen är en integrerad del av forskningen vid universitet och högskolorna. Därför anvisas inga särskilda statsbudgetanslag till universitet och högskolor för deras uppdrag inom forskarutbildningen. Veterligen tillämpas inte heller i något annat land generellt en separat medelstilldelning för forskarutbildningen. Däremot finns exempel på att medel för forskarskolor anvisas i särskild ordning. Det gäller t.ex. Fin- land. Inte heller här gäller detta dock all forskarutbildning eller ens hu- vuddelen. Svårigheterna att urskilja kostnader och resurser för forskar- utbildning är således något som delar med andra länder. Det är mot denna bakgrund inte svårt att förstå att diskussionen om forskarutbildningens kostnader i regel begränsats till att gälla stu- diefinansieringen för doktoranderna. Det är dock hög tid att uppmärk- samma de direkta utbildningskostnaderna. Få skulle anse att den grund- läggande högskoleutbildningens behov är tillgodosedda bara studenterna får studiemedel. Också forskarutbildningen måste få resurser för själva utbildningen. Här har forskningsstiftelserna gjort en viktig insats genom att ta fram redovisningar och bedömningar av de egentliga utbildnings- kostnaderna inom forskarutbildningen. Forskning 2000 anser att det måste vara överensstämmelse mellan de examensmål som statsmakterna anger och de finansieringsmöjligheter som universiteten och högskolorna själva förfogar över. Endast då kan universitet och högskolor ta det fulla och reella ansvaret för forskarut- bildning av den omfattning och med den övergripande inriktning som statsmakterna uttryckt önskemål om. Därutöver kan självfallet ytterliga- re forskarutbildning bedrivas vid universitet och högskolor, finansierad med andra medel. Statsmakterna bör inte indirekt, via examensmål som inte är finansie- rade, ålägga universitet och högskolor forskarutbildning för externa fi- nansiärers räkning. I praktiken kan gapet mellan finansiering och mål sägas vara ett direkt stöd för det inflytande över forskarutbildningen som t.ex. forskningsstiftelserna nu får. Den svaga ställning som doktoranderna fortfarande ofta har kan mo- tivera att medel för studiefinansiering i forskarutbildningen fortfarande öronmärks av statsmakterna. Medlen för studiefinansiering bör fördelas i former som gör det möjligt att i rimlig utsträckning tillgodose doktoran- dernas individuella val av avhandlingsämnen. Doktorandernas fria val av forskningsinriktning är ett viktigt – och inte tillräckligt uppmärksammat och tillvarataget – led i forskningens förnyelse. En viktig styrfaktor är självfallet doktorandernas motivation för att bli klara med forskarutbildningen. I detta sammanhang vill Forskning 2000 därför framhålla att det fortfarande saknas en bra form för första anställning av lärare vid universitet och högskolor, som skulle kunna ge en nybliven doktor möjlighet att både fortsätta med forskning och med- verka i undervisningen. Varken anställning som forskarassistent eller anställning som lektor kan fylla den funktionen. Forskning 2000 vill därför förorda att det införs en tidsbegränsad anställning för nyblivna doktorer som förslagsvis biträdande lektor. I denna anställning ska, som ett viktigt bidrag till rörligheten inom högskolesystemet, kunna ingå möjligheter till arbete vid mer än ett lärosäte.