sou · GMB3104 · 1999-01-01 00:00:00 — Den stora majoriteten av de anställda hävdar också att de varit aktiva och tagit den första kontakten med arbetsgivaren. Den första kontakten är en naturlig utgångspunkt för arbetsgivarens fortsatta agerande. I 90-dagarsenkäten anser drygt en tredjedel att arbetsgivaren tidigt var mån om att hjälpa de sjukskrivna tillbaka till arbete, medan en femtedel anger att arbetsgivaren visserligen var ange- lägen om att hjälpa men att det tog tid innan åtgärder kom till stånd. I av fallen anses arbetsgivaren vara passiv och brista i enga- gemang, och var tionde sjukskriven anger till och med att arbetsgivaren har uttryckt misstanke om att de inte var sjuka. Undersökningsgruppen bedömer arbetsgivarens agerande något annorlunda än agerande. Fler sjukskrivna anser att arbetsgivaren avvaktar passivt utan att vidta åtgärder, färre anser att så är fallet med . Men i de fall där aktörerna vidtar åt- gärder anser de sjukskrivna att arbetsgivaren agerar snabbare än försäk- ringskassan. Vad som ligger bakom den allmänna bedömningen av arbetsgivarens agerande kan belysas med ytterligare information om arbetsgivarens åtgärder. Hälften av de sjukskrivna anger att arbetsgivaren har gjort en rehabiliteringsutredning. I en femtedel av fallen tar de sjukskrivna ini- tiativ till utredning medan arbetsgivaren, i likhet med försäkringskas- san, är den aktiva parten i av fallen. Även här anser de sjuk- skrivna att de själva har varit mer aktiva än arbetsgivaren. På basis av den information som finns tillgänglig i undersökningen finns det ingen möjlighet att bedöma om det var obehövligt att göra en utredning i den andra hälften av fallen. Klart är att många avslutade sin sjukskrivning relativt snart efter den då de valdes till under- sökningen och att en rehabiliteringsutredning inte var inte motiverad i deras fall. av undersökningsgruppen var dock sjuk- skrivna . Därtill kommer de som var sjukskrivna . I de allra flesta av dessa längre sjukfall skulle en rehabiliteringsutredning troligen ha behövts. Mot bakgrund av detta ter det sig märkligt att en rehabiliteringsutredning endast gjordes i 49 pro- cent av fallen. Även om hänsyn tas till att några kan ha vänt sig till med ett krav på att kassan skulle göra en utredning i stället för arbetsgivaren antyder svaren en passivitet från arbetsgivarens sida. Informationen från , som kan sägas vara mer ob- jektiv än de enskildas svar när det gäller rehabiliteringsutredning, för- stärker den negativa bilden. Enligt genomförs reha- biliteringsutredning endast i fyra sjukfall av tio.7 I en tredjedel av fallen var en utredning inte aktuell. I vart fjärde fall genomfördes ingen utred- ning trots att den inte hade noterats som obehövlig av försäkringskas- san. Vår tolkning av noteringar i de enskilda ären- dena är att behoven av rehabiliteringsutredning inte blir tillfredsställda i en fjärdedel av fallen. 7 Skillnaden mellan de olika informationskällorna kan förklaras av att några sjukskrivna kan ha uppfattat diskussioner med arbetsgivaren om rehabiliteringsbehov och möjligheter till åtgärder som en rehabiliteringsutredning även om ingen officiell rehabiliteringsutredning har genomförts. Arbetsgivaren är, med överväldigande majoritet, den aktör som ge- nomför rehabiliteringsutredningen. I av sjukfallen sva- rar arbetsgivaren för utredningen. Endast i av sjukfallen har utfört arbetsgivarens åligganden. Tabell 2 Genomförande av rehabiliteringsutredning enligt . Arbetsgivaren utförde sina åligganden Redovisningen baseras på 688 rehabiliteringsutredningar. utförde sina åligganden åsyftar bland annat de tillfällen när den försäkrade har flera arbetsgivare. Om vi närmare studerar de rehabiliteringsutredningar där arbetsgivaren bör sköta sina åligganden, så visar det sig att arbetsgivaren genomför rehabiliterinsutredningen i av dessa fall. träder in i arbetsgivarens ställe i vart tionde fall. En närmare granskning av de sjukfall där arbetsgivaren genomför rehabiliteringsutredningen visar också att denne självmant lämnar en tillfredsställande utredning i av fallen. måste dock påminna arbetsgivaren om att inkomma med en utredning i av fallen och komplettera arbetsgivarens utredning i åtta pro- cent av fallen. Mediantiden för arbetsgivares leverans av tillfredsstäl- lande rehabiliteringsutredningar är . Enligt är kvinnor i större utsträckning i behov av en rehabiliteringsutredning än män. För av kvinnorna är en rehabiliteringsutredning aktuell, vilket ska jämföras av männen. Kvinnor blir också föremål för en utredning i större utsträck- ning än män. Rehabiliteringsutredning genomförs för av kvinnorna och för av männen. Bristen på behovstillfreds- ställelse när det gäller utredning är ungefär lika för män och kvinnor. Arbetsgivaren gör inte någon skillnad mellan män och kvinnor utan en utredning görs ungefär lika ofta för bägge könen. Rehabiliteringsut- redning är också aktuell i ungefär lika stor utsträckning i alla ålders- grupper. Utredning genomförs i av fallen i samtliga åldersgrupper. Bristen på behovstillfredsställelse när det gäller rehabili- teringsutredning är dock högst, , i åldersgruppen 30–, vilket kan jämföras i åldersgruppen eller äldre där behoven av utredning tillgodoses i högre grad. Äldre sjukskrivna blir således föremål för utredning i större utsträckning men friskskrivs i mindre grad än övriga åldersgrupper. Arbetsgivaren utför rehabiliteringsutredningen för 90–av åldersgruppen 30–och för av åldersgruppen . Förklaringen till att måste träda in i arbetsgiva- rens ställe i vart femte fall i åldersgruppen 18–kan vara att arbets- marknadssituationen är mindre stabil för denna grupp. De har oftare tillfälliga anställningar än de äldre och mer etablerade åldersgrupperna på arbetsmarknaden. Även om de yngsta hade arbete när de valdes till vår undersökning kan många av dem vid tiden för en eventuell rehabili- teringsutredning vara arbetslösa eller ha en deltidsanställning hos flera arbetsgivare. I sådana fall åvilar ansvaret för rehabiliteringsutredningen på . anger att det finns behov av rehabiliteringsutred- ning i av sjukfallen på arbetsplatser av mellanstorlek, det vill säga arbetsplatser med mellan 10 och 49 anställda, och i av sjukfallen på de övriga arbetsplatserna. 8 Skillnaden i andel genomförda rehabiliteringsutredningar är påtaglig mellan arbetsplatser av olika storlek. Störst andel rehabiliteringsutredningar sker vid arbets- platser av mellanstorlek, där av de sjukskrivna erhåller en rehabiliteringsutredning. Detta kan jämföras med de större arbetsplat- serna där endast en fjärdedel av de anställda blir föremål för en reha- biliteringsutredning. När det gäller andelen rehabiliteringsutredningar som inte genomförs trots troligt behov är de större arbetsplatserna, med mer än 49 anställda, sämst. 8 Antalet anställda kan avse endast delar av företaget eller förvaltningen. Om verksamheten var spridd över orten eller landet avsåg frågan de anställda som arbetade på samma adress. Tabell 3 Rehabiliteringsutredning efter storlek på arbetsplatsen och aktör. Anm.. * Om verksamheten är spridd över orten eller landet avses det antal anställda inom företaget eller förvaltningen som arbetar på samma adress. Totalt antal svar =313 En jämförelse mellan arbetsplatsens storlek och vilken aktör som utför rehabiliteringsutredningen visar bland annat att genomför av de små arbetsplatsernas rehabiliteringsutred- ningar. Detta kan jämföras med 8–av utredningarna på arbetsplatserna med mer än tio anställda. Behov av rehabiliteringsutredning är störst, , i landsting och kommuner, och något lägre, , i de övriga branscherna enligt uppgifter. Enligt är andelen rehabiliteringsutredningar störst inom stat och landsting. Inom dessa sektorer görs rehabiliteringsutred- ningar i av fallen, vilket är fler än i tillverkningsbranschen. En viss försiktighet bör dock iakttas i tolk- ningen av statistiken för den statliga sektorn, eftersom den grundar sig på små tal. I en fjärdedel av sjukfallen i kommuner, landsting och i tillverk- ningssektorn görs ingen rehabiliteringsutredning trots troligt behov av en sådan. Behovstillfredsställelsen är något högre i övriga branscher. När befintliga rehabiliteringsutredningar fördelas på aktör och bransch/sysselsättningssektor är andelen av arbetsgivaren utförda reha- biliteringsutredningar minst inom serviceområdet, . Detta kan exempelvis jämföras i tillverkningssektorn. Många arbetsgivare i servicesektorn, t.ex. restauranger, frisersalonger och bil- verkstäder, har relativt få anställda. Vi har tidigare visat att arbetsgivare i små företag genomför av rehabiliteringsutredningarna. Arbetsplatser med ett fåtal anställda och hemvist inom servicenäringen torde ofta sammanfalla. Den största andelen arbetsgivare som uppfyller sitt utredningsansvar finns inom den kommunala sektorn, där av de sjukskrivna blir föremål för arbetsgivarens rehabiliteringsutredning. Sammanfattningsvis utförs, enligt information från försäkringskas- san, en rehabiliteringsutredning i av sjukfallen med besvär i rygg och nacke. Av dessa genomförs fyra femtedelar av arbetsgivaren. Studeras endast fall där ansvaret för rehabiliteringsutredningen åvilar arbetsgivaren genomför denne nio av tio utredningar. Rehabilite- ringsutredning är vanligare för kvinnor än för män och utförs oftare på mellanstora arbetsplatser. Stat och landsting tillhör de branscher/syssel- sättningssektorer där utredning är vanligast förekommande. Minst an- del utredningar sker i tillverkningsbranschen. Bristen på behovsstill- fredsställelse när det gäller rehabiliteringsutredning är störst på stora arbetsplatser och på arbetsplatser i kommuner, landsting och i tillverk- ningssektorn. Jämfört med övriga åldersgrupper får utföra fler av arbetsgivarnas utredningsåligganden för personer i åldern 18–. genomför även av de små arbetsplatsernas rehabiliteringsutredningar och av utredningarna inom servicesektorn. kontakt med arbetsgivare leder till flerpartssamtal om rehabilitering kan behöva samordna de arbetslivsinriktade rehabi- literingsåtgärderna för att hjälpa de sjukskrivna tillbaka till arbetslivet. Kontakter med arbetsgivaren för informationshämtning om de sjuk- skrivnas arbetssituation och arbetsgivarens rehabiliteringsutredning kan behöva kompletteras med så kallade flerpartssamtal, med eller utan arbetsgivare som en av samtalsparterna. Av kontak- ter med arbetsgivaren leder till ett flerpartssamtal där flera aktörer med hjälp av sin sakkunskap försöker komma fram till en framgångsrik rehabiliteringssatsning. Förekomst av rehabiliteringsåtgärder från arbetsgivaren I detta avsnitt redovisas förekomst av arbetsgivarens åtgärder för att främja arbetsåtergång. Frågor kring åtgärderna ställdes i 90-dagarsen- käten till dem som hade återgått i arbete innan de besvarade enkäten. I senare enkäter var det inte längre möjligt att urskilja vilken aktör som hade vidtagit de olika arbetslivsinriktade åtgärderna eftersom frågorna måste anpassas till den internationella enkätens struktur och innehåll. Eftersom arbetsgivaren är den aktör som tidigast får kännedom om sjukskrivningen och bäst känner till den enskildes arbetssituation och behov i förhållande till arbetsuppgifterna, kan svaren om arbets- givarens åtgärder ge en klar indikation på arbetsgivarens åtgärdspanorama. Enligt undersökningsgruppens egen bedömning finns behov av rehabiliteringsåtgärder från arbetsgivarens sida i drygt en tredjedel av fallen. Behoven varierar dock mellan könen. Fler kvinnor än män anger att arbetsgivaren bör vidta åtgärder. Trots skillnader i behov vidtas åtgärder för ungefär lika stor andel, , av männen och kvinnorna. Kvinnornas behov till- fredsställs således i mindre utsträckning än männens. För av männen och av kvinnorna vidtararbetsgivaren inte någon åtgärd för att underlätta arbetsåtergång, trots att dessa ansett sig behöva hjälp. Över hälften av åldersgruppen 18–och en tredjedel av ålders- gruppen 30–anser att de är i behov av rehabiliteringsåtgärder som tillhandahålls av arbetsgivaren. Arbetsgivaren vidtar åtgärder i 23 pro- cent av fallen i åldrarna 18–och i av fallen i ålders- gruppen 50–. Arbetsgivaren förefaller således behandla de olika ålderskategorierna relativt lika utan att ägna sig åt någon större negativ särbehandling av de äldsta åldersgrupperna. Åldersgruppen utmärker sig däremot som missgynnad eftersom av dem anger att de behövde hjälp från arbetsgivaren för att återgå i arbete, men inte blev föremål för några åtgärder. Denna andel är dubbelt så stor som i de övriga åldersgrupperna. En förklaring till varför arbetsgivaren erbjuder de yngre anställda rehabiliteringsåtgärder i mindre utsträckning än de äldre kan vara att de yngre oftare har tidsbegränsade anställningar och därmed en lösare anknytning till arbetsmarknaden. Företag eller förvaltningar av olika storlek kan ha olika möjligheter att motsvara de sjukskrivnas förväntningar när det gäller insatser för att underlätta och möjliggöra återgång i arbete. Det gäller exempelvis möj- ligheter till omplacering eller förändringar av arbetsuppgifter som kan vara svårare att genomföra på mindre arbetsplatser. I denna undersök- ning är behoven lika omfattande oavsett arbetsplatsens storlek. Enligt de tillfrågade vidtas dock åtgärder i större utsträckning på större arbets- platser än på mindre. På arbetsplatser med färre än tio anställda vidtas åtgärder i av fallen, på arbetsplatser med mer än 49 anställ- da i av fallen. Tabell 4 Förekomst av rehabiliteringsåtgärder från arbetsgivaren efter arbetsplatsens storlek. inget behov trots behov Anm. * Om verksamheten är spridd över orten eller landet avses det antal anställda inom företaget eller förvaltningen som arbetar på samma adress. Totalt antal svar = 377. På de mindre arbetsplatserna anger var femte sjukskriven att deras be- hov av rehabilitering inte har tillgodosetts. Bristen på åtgärder är betyd- ligt mindre, , på de största arbetsplatserna (50 anställda eller mer). Såsom tidigare redovisats utför de största arbetsplatserna minst antal rehabiliteringsutredningar, trots ett troligt behov. Enligt de anställda ligger de största arbetsplatserna dock bäst till när det gäller vidtagna åtgärder. Detta förhållande skulle kunna innebära att de största arbetsplatserna vidtar åtgärder för att möjliggöra återgång i arbete men underlåter i en del fall att göra en formell rehabiliterings- utredning. Om arbetsplatserna fördelas efter bransch visar det sig att behoven på åtgärder från arbetsgivaren är störst i servicesektorn. Tabell 5 Förekomst av rehabiliteringsåtgärder från arbetsgivaren efter bransch. Offentlig förvaltning och andra tjänster uppdelade efter typ av arbetsgivare. Bransch/typ av Anm. Totalt antal svar = 338 Det är dock vanligast i servicesektorn och i kommuner att behoven inte blir tillgodosedda. Trots behoven får av de sjukskrivna inte någon hjälp av dessa arbetsgivare. Kommuner är ar- betsgivare som har brister i sin rehabiliteringsverksamhet. Behovstill- fredsställelsen är bristfällig oftast i kommuner, både när det gäller ut- redningar och åtgärder. I detta avsnitt studerar vi närmare vilka typer av åtgärder arbetsgivaren erbjuder och vilka som blir föremål för åtgärderna. av de sjukskrivna återgick i arbete och var femte av dessa blev föremål för en åtgärd från arbetsgivarens sida. Eftersom åtgärder har vidtagits för relativt få redovisas ingen detaljerad statistik om fördelningen av åtgärder efter typ. Vår redovisning anger endast grov storleksordning mellan åtgärderna. Åtgärderna kan inte heller fördelas efter arbetsplatsens storlek eller bransch. Arbetsgivaren vidtar olika åtgärder för män och kvinnor. Män blir oftast omplacerade eller får sina arbetsuppgifter förändrade på något sätt. I andra hand blir arbetsplatsen anpassad med arbetshjälpmedel el- ler dylikt. För kvinnor anpassas arbetsplatsen oftast och omplacering eller förändring av arbetsuppgifter kommer i andra hand. Arbetsträning och arbetsprövning är också vanligare bland kvinnor än bland män. Hälften av dem som erbjuds ändrade arbetstider får detta erbjudande (median) efter sjukskrivningens början. Denna åt- gärd vidtar arbetsgivare ofta i ett tidigt skede av sjukfall. Bland de åt- gärder som är mera vanligt förekommande kan nämnas anpassning av arbetsplatsen och förändringar i arbetsuppgifter eller omplacering. Hälften får arbetsplatsen anpassad, arbetsuppgifterna förändrade eller blir omplacerade ungefär , efter . Arbetsprövning eller arbetsträning vidtas betydligt senare, i genomsnitt . Allra längst tid tar det att ordna utbildning för de sjukskrivna; . Denna tidsangivelse baserar sig dock på mycket få fall och därför kan inga säkra slutsatser dras av den. Av dem som hade återgått i arbete innan de besvarade 90-dagarsen- käten svarade att de hade fått någon ytterligare åtgärd. Mest förekommande var hjälp och rådgivning på arbetsförmedling och (). får var tredje någon åtgärd som är relaterat till arbete. kan inte åtgärderna längre fördelas efter vilken ak- tör som satt in åtgärden. Av dem som blir föremål för en åtgärd får hälften arbetsträning, en tredjedel får nya arbetsuppgifter på samma eller ny arbetsplats, en fjärdedel får arbetshjälpmedel och en femtedel får förändringar i arbetstider. Arbetsprövning vid arbetsmarknadsinsti- tut och hjälp på arbetsförmedling förekommer också. Åtgärdspanora- mat förändras inte nämnvärt . Faktorer av avgörande betydelse för arbetsåtergång De som hade återgått i arbete innan de besvarade de tre sista enkäterna fick svara på frågan om vad som hade varit av avgörande betydelse för deras arbetsåtergång. De alternativ som fanns att välja emellan var de- samma som i den tidigare redovisning, där vi redogjorde för vilka fak- torer de sjukskrivna betraktade som avgörande för möjligheten att åter- gå i arbete. Av de ursprungliga 13 alternativen fick de välja så många faktorer som de ansåg ha varit av mycket betydelsefulla. Fyra av alter- nativen handlade om förändringar på arbetsplatsen och arbetslivsin- riktade rehabiliteringsåtgärder och fyra alternativ om stöd och hjälp från olika parter på arbetsplatsen. Övriga faktorer rörde motivation och ekonomiska drivkrafter samt insatser från . Tabell 6 Avgörande faktorer för realiserad arbetsåtergång. Enkät till individerna efter Minskade besvär/ effektiv Hade inte råd att vara Eftersom flera alternativ kan väljas överstiger summan av procenttalen 100. Svaren på 2-årsenkäten avser endast dem som återgick i arbete efter sjukskrivningens början. De som börjat arbeta efter sjukskrivningens början omnäm- ner i störst utsträckning sin egen vilja att återgå i arbete och minskade besvär som avgörande faktorer för att de kunde återgå i arbete. anser den egna viljan vara av stor betydelse. Dessutom hävdar närmare hälften att de inte hade råd att vara sjukskrivna. Betydelsen av dessa faktorer blir dock mycket mindre under den tvååriga uppfölj- ningstiden. Däremot framstår faktorer knutna till arbetsplatsen som vik- tiga för många på . Nästan en tredjedel av dem som återgick i arbete efter sjukskrivningens början häv- dar att arbetskamraternas stöd var av betydelse och närmare en fjär- dedel åberopar arbetsgivarens hjälp som en viktig faktor. Även olika förändringar i arbetssituationen omnämns av många. Däremot verkar såväl fackets som insatser vara av mindre betydelse för dessa långtidssjuka. Sammanfattningsvis antyder svaren att de sjukskrivna initialt för- väntar sig mycket hjälp från arbetsgivaren och arbetskamraterna, men förlorar tron på dessas insatser . Däremot visar svaren från dem som återgått i arbete å andra sidan att många lösningar växer fram just i samarbete mellan arbetsgivaren och de sjukskrivna och med bra stöd från arbetskamraterna. 2.2.2Försäkringskassans rehabiliteringsansvar i arbetet med arbetsgivaren För att en effektiv rehabilitering ska kunna vidtas har i sitt arbetet kontakt med ett flertal parter i samhället. Här studeras en- dast kontakter med den försäkrade och hans/hennes arbetsgivare.9 Vid en analys framkommer att en majoritet, , av kontakter sker med den sjukskrivne själv. Endast i av kontakterna riktas mot arbetsgivaren. I genomsnitt tar kontakt med den försäkrade och med arbetsgivaren . kontaktar kvinnor i mycket högre grad än män. av kvinnorna kontaktas mot av männen. Kontakterna mellan försäkringskas- san och arbetsgivaren är flest för personer i åldern 30–och minst förekommande för de yngsta . När det gäller kon- takt och storlek på arbetsplatsen är skillnaderna markanta. Andelen kontakter mellan arbetsgivare och försäkringskassa är störst, 21 pro- cent, för de mellanstora arbetsgivarna, vilket är så många som för de minsta arbetsplatserna. Tabell 7 kontakter med den försäkrade och arbetsgivaren efter arbetsplatsens storlek. 9 Observera att resultatet påverkas av att kan ha flera kontakter med den försäkrade och dennes arbetsgivare. Vid en branschuppdelning av kontakter kan man bland annat konstatera att av samtliga kontakter som rör landstingsan- ställda, sker mellan försäkringskassa och arbetsgivare. Detta är nästan dubbelt så många som inom tillverkningsbranschen respektive den kommunala sektorn, där arbetsgivaren kontaktas av försäkringskas- san i av fallen. Som nämnts i tidigare avsnitt genomfördes rehabiliteringsutredning i av samtliga sjukfall, varav stod för nära en femtedel. I arbetsgivardelen i denna rapport framkom att försäk- ringskassan påminner arbetsgivaren i vart femte fall om att slutföra rehabiliteringsutredningen. I handläggning av ohälsoförsäkringarna (RFV ANSER 1998:4) uppges att rehabiliteringsutredning saknas i av fallen, vilket är en klart högre siffra än i vår undersökning. Skillnaden kan eventuellt förklaras med att denna undersökning koncentrerar sig på en av de mer vanliga sjukskrivningsdiagnoserna, vilket ökar sannolikheten för att en utredning kommer till stånd. En tendens i detta material är att i större utsträckning utför arbetsgivarens åligganden för kvinnor än för män. Då det blir för få fall i varje kategori har det inte varit möjligt att kunna konstatera om vidtar fler eller färre åtgärder beroende på arbetsplatsens storlek. För att effektivisera rehabiliteringen för den enskilde, kan försäkrings- kassan, efter medgivande av den försäkrade, verka för att ett flerparts- samtal kommer till stånd. Av undersökningens totala antal individer har en initial kontakt upprättats med någon aktör i av sjuk - fallen.10 kontaktar den försäkrade i av sjukfallen och den försäkrades arbetsgivare i av sjukfallen. Andelen där första kontakt med arbetsgivaren följ- des av ett flerpartssamtal var . Efter kon- takt med den försäkrade ledde till ett flerpartssamtal. Siffrorna redovisas oavsett partssammansättning. Flerpartssamtalet äg- de i genomsnitt rum efter sjukfallets början. 10 Observera här att försäkringskassa kan ta kontakt med flera aktörer i ett sjukfall och ha flera kontakter per aktör. arbetsgivaren som följs av flerpartssamtal är i stort sett lika många i alla åldersgrupper utom den yngsta , där endast en tredjedel av kontakterna följs av flerpartssamtal. Samma tendens visar sig vid analys av kontakterna mellan och den för- säkrade. Efter en inledande kontakt mellan och ar- betsgivaren är flerpartssamtal vanligare ju större arbetsplatsen är. Detta blir speciellt tydligt i fallet med de största arbetsplatserna där 45 pro- cent av kontakterna leder till flerpartssamtal. Undersökningsmaterialet visar ingen större skillnad mellan de olika branscherna/sektorerna när det gäller kontakter som följs av flerpartssamtal. Endast den kommu- nala sektorns siffror visar på en lägre andel kontakter som leder till flerpartssamtal jämfört med övriga sektorer. När de försäkrade i undersökningen efter sjukskrivningen tillfrå- gades om gjort en plan för att hjälpa dem tillbaka till arbetslivet, svarade att så ej skett trots att de upplevt att behov förelåg. Likaså var bilden negativ när det gällde möjligheterna att påverka planering av insatserna i samband med rygg- eller nackbesvär.