sou · GMB333 · 1999-01-01 00:00:00 — Den bygger på våra behov av spänning, identifikation, rörelse, gemenskap m.m. Men om behoven kan tillfredsställas lika bra eller bättre på annat håll, minskar idrottens attraktion på populärkul- turens och underhållningsindustrins hårdnande marknad. Jag menar att motionsidrotten står på fastare mark. Den är grundad i ett ursprungligt rörelsebehov, som tidigare tillgodosågs automatiskt genom en fysiskt aktiv livsföring. Visserligen kan detta rörelsebehov undertryckas genom inaktivitet. Så sker för övrigt till stor del – även bland ungdomen. Men det är då fråga om ett undertryckande av något naturgivet, kroppen. Motionsidrotten har ytterligare tillgångar. Den är inte beroende av publik. Därmed är den mindre känslig för massmedial påverkan. Den behöver inte kosta mycket pengar. Den är, i rimliga former bedriven, hälsosam. Min tro är att man från vetenskapligt håll kommer att kunna ytterligare bekräfta motionens värde. Jag misstänker att särskilt de psy- kiskt/mentala effekterna kommer att uppvärderas. T ill detta skall läggas möjligheterna av rekreation och social samvaro (som dock även före- kommer inom tävlingsidrotten). Slutsatsen blir alltså att tävlingsidrotten är underkastad modernitetens böljegång mer än motionsidrotten. Den förra går en osäker, bitvis dyster framtid till mötes, den senare kan se framtiden an med tillförsikt. Vad blir då framtiden för idrottsrörelsen som helhet, grenarna (specialförbunden), den traditionella föreningen och medlemmen/ individen? I det följande diskuteras dessa fyra "instanser" inom idrottsrörelsen i tur och ordning. Det har redan konstaterats att folkrörelserna sett sin bästa tid. Man har problem med att hålla uppe numerären och tenderar att växa samman med den offentliga sektorn. Det blir allt svårare att vidmakthålla dyna- miken och idealiteten. Kommer idrottsrörelsen , den mest vitala folk- rörelsen, att kunna stå emot det yttre trycket? Kan den inåt hålla sam- man? Det står klart att påfrestningarna kommer att öka det närmaste kvartsseklet. Att en så djupt förankrad storhet som idrottsrörelsen skulle "försvinna" på denna tidsrymd är inte att tänka på. Däremot kan den minska i omfång och förändras betydligt. Att endera eller bådadera inträffar, förefaller sannolikt. Redan nu finns tecken på rekryteringssvårigheter både i fråga om ledare och aktiva. Först kommer tillbakagången i tillväxtens boningar, där trenderna slår hårdast (det nya ). Säkrast i sadeln sitter folk- rörelseidrotten i traditionella industriområden (det gamla ). Det är också där den fyller sin viktigaste samhälleliga funktion. Här kan den i arbetslöshetens tecken till och med få ökad betydelse. har med kraft värnats om idrottsrörelsen som en samman- hållen storhet där topp och bredd i den klassiska pyramiden är positivt beroende av varandra. Denna vackra tanke vilar delvis på en myt. Det går att få fram ett stort deltagande inom en idrott utan existensen av en topp. Likaså går det att nå internationellt ledande positioner inom täv- lingsidrotten utan bredd. Framtidens alltmer av vetenskapen och under- hållningsvärdet styrda tävlingsidrott kommer att accentuera ihåligheten i det traditionella bredd-topp-tänkandet. Redan nu kan var och en se tydliga tecken på att artistidrotten i de mest publika grenarna frigör sig från folkrörelseidrotten. Detta sker i anslutning till internationella trender. Man får räkna med att artist- och underhållningsidrotten kommersialiseras och internationali- seras fullt ut, att den förs från folkrörelse till näringsliv. Alltmer kommer detta att framstå som en god lösning. En företeelse som blivit en belastning för folkrörelseidrotten hamnar på sin naturliga plats, likställs med kulturfenomen som popmusik och film. Var går gränsen mellan den "frigjorda" artistidrotten och den bredare tävlingsidrotten? Hur är framtiden för det utbredda seriesystemet och motsvarande tävlingsformer? Jag tror att gränsdragningen kommer att ske tämligen automatiskt genom en kontinuerlig process. Det blir svårt att ställa upp bestämda kriterier, även om försök kommer att göras. Den andra frågan är mycket spännande. Den gäller alltså den bredare tävlingsidrotten, symboliserad av division-3-matchen i ett bollspel i X- . Denna traditionellt vitala del av idrottslivet, själva kärnan i den hittillsvarande RF-idrotten, får enligt min tro svårare att hävda sig i fortsättningen. Kraven blir allt högre både på de aktiva och på ledarna. På ena sidan lockar artistidrotten med sina världs- stjärnor att avnjuta i länstolen hemmavid, på den andra motionsidrotten med sitt rikhaltiga smörgåsbord av egna aktiviteter. Därtill kommer ett växande utbud på fritidsmarknaden. Uppgiften att få allt större delar av befolkningen att röra på sig ingår i det kontinuerliga folkhälsoprojekt, som statsmakterna mer 18 Kontinuitet och förändring eller mindre stött. kommer frågor om sund livsstil att bli allt viktigare. Motionsidrotten är en vital del i detta. Men denna typ av idrott bedrivs huvudsakligen utanför idrottsrörelsen. Hur kommer idrottsrörelsen att ställa sig och vad är möjligt att uppnå? Man kan förutse livliga framtida diskussioner på denna punkt. Kommer idrottsrörelsen att förskjuta tyngdpunkten från tävling till motion? (Den senare kan möjligen förses med milda tävlingsformer på egna villkor.) Flera tecken i tiden skulle kunna leda till en sådan för- skjutning: Ett samhälle med mer utrymme för natur-, miljö- och ekolo- gitänkande; ett ökande intresse för rörligt friluftsliv och naturen som idrottsplats; risken/möjligheten att traditionell tävlingsidrott framstår som omodern; ökad insikt om motionens hälsovärde; kvinnornas tillta- gande inflytande i idrottsrörelsen (en kvinnodominerad idrottsrörelse ter sig fullt möjlig och skulle förändra inriktningen). Hur går det för de skilda idrotterna och deras organisationer? Allt talar för en hårdnande konkurrens på alla nivåer. På toppen, inom artist- idrotten, kommer de marknadsmässiga utspelen att skärpas, den egna idrotten/evenemanget att profileras och – direkt eller indirekt – rikta sig mot andra grenar/evenemang. Talet om vinnar- och försvinnargrenar får ökad relevans. Utvecklingen är redan i full gång. Till bilden hör att alltfler aktiviteter uppträder på samhällsarenan, gör anspråk på status av en idrottsgren och kräver ekonomiskt stöd (RF- anslutning). Befolkningen kommer inte att räcka till för den växande av idrotter, varav flera med karaktär av modeflugor baserade i ungdomskulturen. Det blir dessutom allt svårare att fånga upp de nya idrottsliga aktiviteterna i sedvanliga organisationer (specialförbund) inom . Lokalföreningarna är idrottsrörelsens organisatoriska fundament, före- ningsbandet mellan individen och förbunden. Idrottsföreningarnas framtida utveckling avgör idrottsrörelsens. Hur kommer det att gå? Frågan är svårbemästrad bl.a. därför att föreningarna ser så olika ut. Alltfler typer har uppstått, spä nnvidden ökat – och så kommer det att fortsätta. Förutsättningarna är olika med hänsyn till aktiviteter, tradi- tioner, geografisk belägenhet m.m. Den lilla glesbygdsföreningen för skidor, storstadsföreningen med ledande ställning i fotbolls- eller is- hockeyartisteriet och golfklubben kan inte dras över en kam. En tydlig trend är professionaliseringen i föreningsdriften. Före- ningsarbetet kräver alltmer specialistkunnande av de ansvariga. Idealitet räcker inte, trotjänarnas skara krymper. Detta kommer alltmer att leda till anställda tjänstemän i det idrottsliga föreningslivet. Det håller inte – som i idylliska pionjärår – att "ha kontoret på fickan". Tendensen har redan gjort sig gällande och kommer att förstärkas. Ett uttryck för professionaliseringen och behovet av specialist- kompetens är det fenomen som kallats serviceföreningen. Den tillhan- dahåller "idrottstjänster" mot fastställda avgifter och genom avlönade funktionärer. Trots föreningsform är karaktären av företag påtaglig. I grenar som golf och tennis är tendensen tydlig och kommer att fortsätta. Slutligen återfinns idrottsverksamhet organiserad i företagsform. En rimlig gissning är att skillnaden mellan den och föreningsformen kommer att minska. Framtiden blir med andra ord en dragkamp om intresset mellan den traditionella, ideellt ledda föreningen, serviceföreningen och företaget. Den vinner som bäst tillgodoser medborgarnas önskemål. Utvecklingen står nu och väger – men i förhållande till utgångsläget befinner sig den ideella föreningen på defensiven, företagsformen på offensiven. Kommande lagstiftning och anslagspolitik spelar givetvis roll för utgången. Den traditionella idrottsföreningen bygger på det ideella ledarskapet. Kommer dagens ungdomsgeneration att ställa upp som sina före- gångare? Det är inte sannolikt. Hos den råder andra värderingar och livsvillkor: mer familj, oorganiserade vänskapsgr upperingar och miljö/ naturmedvetande än förenings- och karriärintresse. Det bitvis mödo- samma frivilliga organisationsarbetet blir inte högprioriterat. Man vill snabbt och enkelt komma åt idrottsutövningen. Försvårande fram- tidsomständigheter tillkommer: ökad rörlighet mellan orter, länder, yrken, föreningar och aktiviteter. Den traditionella idrottsföreningen gynnas av kontinuitet, medan vi går mot ökad förändring. Utan vilja och förmåga till förändring kommer den traditionella idrottsföreningen ohjälpligt att gå bakåt. Kan och vill den anpassa sig till nya förhållanden? Förändringsviljan är oviss. Däremot kan man spekulera i några tänkbara förändringar i linje med förväntade framtida värderingar: Mindre ensidig bundenhet vid den elitära täv- lingsidrotten ger utrymme för nya verksamhetsformer; större vikt lagd vid familj och social samvaro; en multikulturell inriktning där även icke- idrottsliga inslag bereds plats (musik, naturupplevelser, miljöarbete m.m.); mer nöje – mindre föreningsarbete. I sista hand är det givetvis individen som har avgörandet i sin hand. I vilka former vill han och hon fortsättningsvis aktivt befatta sig med idrott? Hur kommer föreningsengagemanget att utvecklas, dvs i vilken utsträckning kommer individerna att vilja vara medlemmar i idrottsföreningar? En polarisering mellan idrottsligt aktiva och passiva kan redan nu skönjas och kommer att förstärkas. I ett högmekaniserat samhälle, där 20 Kontinuitet och förändring man kan leva tämligen orörligt, är detta givetvis särskilt betänkligt (nyttan av motion framträder allt tydligare). Invandrarna blir troligen en god rekryteringsbas för det tävlings- idrottsliga föreningslivet. Med sitt tydliga, universella budskap ger täv- lingsidrotten positiva signaler till nya grupper i det svenska samhället. ligger det i samhällets intresse att integrera dessa. Det idrottsliga föreningslivet ger goda möjligheter. Man kan räkna med ökat invandrarengagemang i idrottsrörelsen. Ett motsvarande resonemang gäller kvinnorna, även de en tillväxt- potential för det samlade idrottslivet. Men de har delvis andra värde- ringar än männen. Frågan är i vilken utsträckning dessa värderingar kommer att kunna förverkligas inom idrottsrörelsen. Sker det, får man räkna med långt mer av kvinnligt inflytande, om inte kommer det kvinnliga engagemanget att förverkligas utanför idrottsrörelsen. I övrigt har individens förhållande till idrotten i mångt och mycket framgått i andra sammanhang ovan. Ökad konkurrens om medborgarnas intresse, nya värderingar hos dagens ungdomsgeneration, geografisk rörlighet, snabbt växlande moderiktningar, ökade krav på idrottssatsningen och inbrytningar från näringslivet försvårar för idrottsrörelsen att värva och behålla medlemmar. Dessa framtidstankar är inte uttryck för personliga önskemål. De utgår från möjligheter och sannolikheter enligt historisk och samtida utveck- ling, fångad genom egen forskning, litteratur och allmänna iakttagelser i tiden. Syftet har varit att svara för ett diskussionsunderlag. Nedan sammanfattas framställningen i några huvudpunkter: 1.Idrottslivet påverkas av djupgående samhällsomvandlingar (para- digmskiften). Vi är nu inne i ett sådant skede. Stora förändringar kan påräknas även inom idrotten. Mer än tidigare kommer de att beröra grundläggande strukturer. 2.Det med industrisamhället parallella tävlingsidrottssystemet har med inlandsisens tyngd lagt sig över stora delar av idrottslivet världen över. Det kommer att ifrågasättas mer än förr, dess bastioner att drivas till- baka med början i den avancerade västvärlden, där det började. En given plats har det inom underhållningsindustrin – men allmänhetens intresse kan komma att krympa betydligt med nya generationer. av idrottsslivet får det traditionella tävlingssystemet svårare att hävda sig. 3.Alternativa former för idrott växer kontinuerligt fram. Hit hör en motions- och hälsoidrott på egna villkor. Även skolidrotten är här av intresse; namnbytet till idrott och hälsa har signifikans som tecken på en framtida tyngdpunktsförskjutning. Det finns anledning att sia om ett ökande intresse för naturen som idrottsplats och därmed för rörligt fri- luftsliv. Det återstår att se om detta nya – mer eller mindre – kan och kommer att fångas upp av idrottsrörelsen. 4.Vidare kommer nya grupper att aktivera sig idrottsligt, exempelvis invandrarna och kvinnorna. De förra kommer framför allt att förstärka sin identitet genom engagemang i den traditionella tävlingsidrotten. De senare svarar för ett bredare engagemang, som inrymmer nya former av idrott (jfr punkt 3 ovan). Frågan är i vilken utsträckning detta kommer att ske inom och utanför idrottsrörelsen. 5.Idrottsrörelsen går en självprövning till mötes. Dess sammanhållning sätts på hårda prov. Delar kommer att flytta till näringslivet. förslår varken folkrörelsetanken i sig eller föreställningen om det har- moniska sambandet mellan alla former av idrottsutövning. I sin strikt reglerade tävlingsform har idrottsrörelsen haft sin storhetstid . Det 21:a århundradet kan inte se fram emot en fortsättning på det triumftåget men däremot på nya, spännande utvecklingsvägar, som inte behöver leda till försämringar. 22 Kontinuitet och förändring , , : 70-talister – om värderingar förr, nu och . (1997). , K. , Jan:Idrottens historia. Från antika arenor till modern massrörelse . (1995). Die des Sports. Materialien zum Kongress . (1986). , : Idrottsvanor i förändring . (1989). : Livsstil – prestation – hälsa . En antologi om idraet og sundhed . Institut for Idraet, . (1991). , , Bengt:Idrott i rörelse. (1985). , : Har kvinnorna en sportslig chans? Den svenska idrotts- rörelsen och kvinnorna . (1989). , : Idrottens fyra samhällsroller . (1994). Svensk idrott (månadstidning). Sätt framtiden på dagordningen . (1995). Turbulens i rörelsen. Sju perspektiv på idrottens framtid . (1991). Vårt behov av rörelse. En idéskrift om fysisk aktivitet och folkhälsa . (1996). Bakgrund till och kunskap om LOK-stödet...................................... Förslag till LOK-stöd ......................................................... Förändringar av LOK-stödet .............................................. 3.2.1LOK-stödets påverkan på omfattningen av aktiviteterna .... 36 LOK-stödets påverkan på inriktningen av aktiviteterna? Alternativ eller bara justeringar? 4 Sammanfattande kommentar............................................................. infördes det statliga lokala aktivitetsstödet, det s.k. LOK-stödet. Stödet var ett bidrag till ungdomsorganisationernas lokala föreningar och storleken bestämdes av aktivitetsnivån. LOK-stödet har funnits . Några radikala förändringar av stödet har inte gjorts. Inte heller har det gjorts särskilt många upp- följningar av stödet . Det behöver naturligtvis inte be- tyda att stödet därför skulle vara dåligt, kanske snarare precis tvärtom. Däremot blir det svårare att uttala sig om dess effekter, eftersom tids- perioden gör att stödet blivit ett "normalt" inslag i föreningslivet och därför svårt att urskilja från andra inkomstkällor. Ett annat problem om man inte har gjort särskilt många uppföljningar kan vara att man lätt glömmer bort vilka syftena med stödet var när det infördes, eftersom det vid varje uppföljningst illfälle finns anledning att på nytt ta upp stödets syften och målsättningar. Syftet med denna intervjuundersökning är att försöka att se om LOK- stödet har haft effekter och i så fall vilka. I uppdraget ingår inte bara att se om stödet gynnar de fysiska aktiviteterna utan även om det t.ex. främjar de sociala och demokratiska värdena. Däremot är det ingen sociologisk undersökning om hur de verkliga förhållandena är, dvs. om t.ex. de demokratiska eller sociala värdena verkligen gynnas, om vissa idrotter eller flickor missgynnas av detta stöd etc. Vi får endast den bild de intervjuade förmedlar i dessa frågor. Vi gör alltså inte anspråk på att ge någon heltäckande bild av det lokala statliga aktivitetsstödet. För det är utredningstiden för kort. Men det beror inte enbart på tidsaspekten. Populationen för undersökningen, dvs. föreningarna är stort till antal men även olika utifrån ett antal vari- abler, som storlek, idrotter, ekonomiska förutsättningar osv. vilket innebär att det är svårt att fånga helheten. Vårt syfte är ändå att försöka svara på ett antal frågor om LOK- stödet. Bl.a. skall vi utifrån intervjuundersökningen se hur stor andel stödet utgör av dessa föreningars totala intäkter, vilka ekonomiska och eventuellt andra effekter stödet har, vad som skulle hända om stödet togs bort etc. Först skall vi ge en historisk återblick och se vilken kunskap som funnits om detta stöd. 2Bakgrund till och kunskap om LOK-stödet Förslaget till LOK-stödet utarbetades av en arbetsgr upp inom . 1971 kom utredningen från U ngdomsrådet med titeln Bidrag till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet. Här kan vi se motiven för detta stöd, som dock är allmängiltigt för alla ungdomsorganisationer, inte bara för idrotten. Låt oss återge bak- grunden som den kommer till uttryck i arbetsgruppens förslag: "Grunden för vår demokrati är att medborgarna har möjlighet att föra fram fria åsikter. Detta innebär inte endast frihet från censur och kontrollåtgärder, utan än mer medborgarnas aktiva medverkan i debatten om samhällsfrågorna. Organisationernas uppgift är att ge medborgarna möjlighet till en sådan medverkan. Det gäller inte minst ungdomsorganisationerna, som ger de unga möjligheter att medverka i samhällets utformning. Föreningsarbete innebär också en träning i att använda demokratins arbetsformer. Verksamheten har även ett stort värde genom att unga människor fostras för kommande uppgifter inom vuxenorganisationer och i olika samhällsorgan. I vårt samhälle, som genomgår snabba och genomgripande förändringar, har ungdomsorganisationerna även en stor social funktion. Föreningsarbetet bidrar till att skapa kontakt mellan människor och ökar förståelsen för andras uppfattningar i etiska, religiösa, kulturella och politiska spörsmål. De ideella ungdomsorganisationernas verksamhet framstår dessutom som en värdefull och oersättlig motvikt till olika former av kommersiell fritidsverksamhet. 1 Bidrag till ungdomsorganisationernas lokala verksamhet. viktiga bidrag till de ungas utveckling skapas en förebyg- gande verkan mot olika former av social missanpassning". Arbetsgruppen utvecklade sitt resonemang vidare och syftet med stödet: "Arbetsgruppen anser, att insats-resultat-värdering av samhällsstödet till ungdomsorganisationerna bör undvikas, även i de fall det rör sig om förändringar till det bättre för både organisationer och samhälle. Resultatet kan annars bli, att stödet ej längre kan anses motiverat, då inga positiva förändringar kan redovisas. gjorde ett klart ställningstagande i denna fråga och påpekade, att en positiv syn på organisationernas egenvärde bör ligga till grund för samhällsstödet." "Det bör emellertid påpekas, att synsättet ej är oförenligt med upp- fattningen att ungdomsorganisationernas verksamhet har en allmän- preventiv effekt. Det väsentliga i resonemanget är, att man lägger tonvikten vid det förhållandet, att det i första hand är organisatio- nernas egenvärde, som motiverar ett kraftigt stöd från samhällets sida." Därefter utvecklade gruppen vad de menade med organisationernas egenvärde. En sådan aspekt var att organisationerna utgjorde en bety- delsefull del av demokratin: "I ungdomsorganisationerna får ung- domarna själva ta ansvar för den verksamhet som bedrivs, dra upp rikt- linjerna för densamma, välja och avsätta sina egna ledare etc., med andra ord tillämpa demokratins principer i praktiskt arbete." En annan aspekt av organisationernas egenvärde var de samhälls- fostrande uppgifterna: "I organisationerna kan ungdomen således för- bereda och utbilda sig för deltagandet i samhällsarbetet." En tredje aspekt var den sociala funktionen: "Föreningsarbetet kan bidra till att bryta isolering från medmänniskor, skapa förståelse för andra människors uppfattningar samt på annat sätt fullgöra viktiga so- ciala funktioner." En fjärde aspekt var fritiden: "Standardutvecklingen medför, att fri- tiden ökar och därmed konsumtionen av olika fritidsaktiviteter. Fritiden får inte endast bli en tillgång för kommersiella intressenter, som kan utnyttja exempelvis ungdomens köpstyrka och behov av aktivitet." En sista aspekt var organisationernas oberoende: "Många organisa- tioner brottas med ekonomiska problem. Verksamheten får ibland be- 2 Ibid., s. 11. drivas med syftet att i första hand skapa de ekonomiska förutsättning- arna för organisationernas fortbestånd. Arbetsgruppen finner dessa för- hållanden synnerligen orimliga, i synnerhet då risk finns, att den idé- mässiga särarten till viss del får träda i bakgrunden." Arbetsgruppen ansåg därför att stödet från staten var en garanti för organisationernas oberoende från bl.a. olika kommersiella intressen. Ett generellt bidrag var också en förutsättning för att man inte skulle hindra organisationernas rörelsefrihet och utveckling. Detta ansågs som än mer väsentligt eftersom stödet var av stimulanskaraktär och inte ett kostnadstäckningsbidrag. Att de inte ville ha bidraget utformat som ett kostnadstäckningsbidrag berodde på att det var svårt att se vad som skulle vara bidragsgrundat, att föreningarna skulle maximera bidragsgrundade verksamheter, att det var besvärligare att administrera och kontrollera. Stödet måste därför utformas så att det passade flertalet organisationer och inriktningar. Riksorganisationerna föreslogs bli huvudmän för det nya bidraget. Det innebar att stödet enbart skulle utgå till den lokala verksamheten i de riksomfattande organisationerna, dvs. ej till lokala och/eller tillfälliga grupper. Detta hindrade naturligtvis inte kommunerna, enligt utredningen, att ge de senare grupperna bidrag.4 Bidragsberättigad sammankomst, enligt utredningen, skulle vara en planerad aktivitet anordnad av en , i vilken minst fem personer deltog i åldern och skulle omfatta . Bidragsbeloppet föreslogs bli 10kr/sammankomst. Att kräva fem personer som minimum för att få bidrag ansåg arbets- gruppen vara ett värde, eftersom detta gynnade gruppverksamheten. Att ge bidrag till sammankomst och inte i förhållande till antalet personer hängde samman med att bidraget inte var ett kostnadstäckningsbidrag. Remissinstanserna hade vissa synpunkter på arbetsgruppens förslag. Några ansåg att det borde räcka med tre deltagare för sammankomst. ansåg att bidragsbeloppet skulle differentieras med avseende på antalet deltagare dvs. /sammankomst för 5-14 deltagare, /sammankomst för 15-30 deltagare och /samman- komst för mer än 30 deltagare. ansåg att en differentiering skulle innebära ad- ministrativt krångel och att små grupper var bra för den personliga ut- vecklingen. Många remissinstanser hade synpunkter när det gällde den 3Ibid., s. 73 f. 4Ibid., s. 80. 5Ibid., s. 83. 6Ibid., s. 26 f. Den ansågs vara för hög. Att Statens ungdoms- råd satte gränsen till berodde på att man ville avvakta Barnstuge- utredningens förslag, och man behöll därför den undre gränsen som funnits i fritidsgruppsbidraget, dvs. det bidrag som utgått för ungdomsverksamhet.