sou · GMB366d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Varje skolform har dessutom för sina respektive elevgrupper anpassade kursplaner och timplaner. Som exempel kan nämnas att teckenspråk ingår i timplanen vid de regionala specialskolorna för 13 SOU 1982:19, prop 1983/84:27 Från urvalsskola till en skola för alla 53 döva och hörselskadade samt att de även i övrigt har särskilt an- passade kursplaner i vissa ämnen, t ex språk. Beträffande elever i behov av särskilt stöd framhöll regeringen i den proposition14 som föregick Lpo 94 att elevernas förutsättningar varierar mycket även inom de olika skolformerna, samt att en viktig aspekt på skolans likvärdighetsmål är att alla elever skall få det stöd de behöver för att uppnå kravnivåerna och i största möjliga ut- sträckning också arbeta vidare. I Lpo 94 fastslås följande: Normerna för likvärdigheten anges genom de riksgiltiga målen. En likvärdig utbildning innebär inte att skolundervisningen skall utfor- mas på samma sätt överallt eller att skolans resurser skall fördelas lika. Hänsyn skall tas till elevernas olika förutsättningar och behov. Det finns också olika vägar att nå målet. Skolan har ett särskilt an- svar för elever som av olika anledningar har svårigheter att nå målen för utbildningen. Därför kan undervisningen aldrig göras lika för alla. Lpo 94 fastslår vidare att alla som arbetar i skolan skall hjälpa elever som behöver särskilt stöd samt att läraren skall utgå från varje elevs behov, förutsättningar, erfarenheter och tänkande. Läraren skall vidare stimulera, handleda och ge särskilt stöd till elever som har svårigheter. Det är rektors ansvar att under- visningen och elevvårdsverksamheten utformas så att eleverna får det särskilda stöd och den särskilda hjälp de behöver. beslutades om en försöksverksamhet 15 som ger föräldrar till utvecklingsstörda barn rätt att avgöra om deras barn skall tas emot i grundskola eller särskola. Försöksverksamheten skall pågå till utgången av juni . Först i och med läroplan för gymnasieskolan (Lgy 70) sammanfördes de olika former av gymnasial utbildning som fanns med varierande längd, innehåll och huvudmannaskap, inklusive yrkesutbildning, till en integrerad gymnasieskola. var emellertid utbildningarna av olika längd och gav olika behörighet. påbörjades en ny omstrukturering av gym- nasieskolan, som enligt beslut resulterade i att gymnasieskolans många linjer och specialkurser slogs samman till sexton treåriga nationella program. För elever utan tillräckliga 14Prop 1992/93:220 54 Från urvalsskola till en skola för alla kunskaper för att kunna tillgodogöra sig en gymnasieutbildning inrättades därutöver individuella program. tillkom specialut- formade program. går av en årskull direkt från till gymnasieskolan och ytterligare en procent börjar . slutför sin utbildning . Den nya läroplanen –Läroplan för de frivilliga skolformerna(Lpf 94), dvs gymnasieskolan, gymnasiesärskolan, den kommunala vuxen- utbildningen, statens skolor för vuxna och vuxenutbildningen för utvecklingsstörda – är utformad enligt samma principer som Lpo 94 och bygger på samma grundläggande värden. Av läroplanen framgår bl a att rektorn har ett särskilt ansvar för att undervisningens uppläggning, innehåll och arbetsformer anpas- sas efter elevernas skiftande behov och förutsättningar samt för att undervisning, elevvårds- och syoverksamhet utformas så att elever som behöver särskilt stöd och hjälp får detta. För ungdomar med utvecklingsstörning är kommunerna skyldiga att erbjuda utbildning i gymnasiesärskola. För vissa elever med funktionshinder finns särskilda lösningar inom gymnasieskolans ram. /68 inrättades på försök gym- nasieutbildning för döva och gravt hörselskadade i . Verk- samheten permanentades sedermera. omfattar den också gymnasieutbildning för hörselskadade. Kommunen driver verksamheten, som är öppen för elever från hela landet, enligt avtal med staten. Kommunen anordnar också, enligt avtal med staten, yrkesutbildning för döva och hörselskadade ungdomar med utveck- lingsstörning från hela landet som på grund av sitt handikapp inte kan undervisas i gymnasiesärskolan i hemkommunen. Vissa elever med svåra rörelsehinder har möjlighet att få sin ut- bildning vid s k Rh-anpassad gymnasieutbildning. Verksamheten startade som försöksverksamhet och har sedan perma- nentats och utvidgats, så att den finns vid gymnasieskolor i , , och . Samverkan mellan skola och barnomsorg har en utveckling skett mot en ökad grad av sam- verkan mellan förskola, skola och barnomsorg både på och statlig nivå. De flesta kommuner har numera en gemensam nämnd och för- valtning för barnomsorg och skola. Från urvalsskola till en skola för alla 55 för barnomsorgen över från till Utbildningsde- partementet. Bestämmelser om förskoleverksamhet och skol- barnsomsorg har fr o m förts över från social- tjänstlagen till skollagen. är fr o m samma tidpunkt central förvaltningsmyndighet för barnomsorgen. En ny skolform, förskoleklass, har införts fr o m . Regeringen har föreslagit 16 att läroplanen (Lpo 94) skall gälla även för förskoleklassen samt att den skall tillämpas av fritidshem- men. Regeringen har vidare föreslagit 17 att en läroplan skall införas för förskolan. Den grundsyn som skollagen ger uttryck för när det gäller elever med funktionshinder stämmer väl med budskapet i flera viktiga internationella dokument som står bakom. Här redovisas i korthet huvuddragen i för att tillförsäkra männi- skor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet samt Salamanca-deklarationen, som gäller undervisning av elever i behov av särskilt stöd. Dessa dokument redovisas i sin helhet i bilagorna 3 och 4. Genom FN:s standardregler18, som generalförsamlingen enhälligt antog , har staterna tagit på sig ett moraliskt och politisk ansvar att anpassa samhället till människor med funktions- nedsättningar. För att tillförsäkra människor med funktionshinder delaktighet och jämlikhet krävs generellt, enligt standardreglerna, en ökad medvetenhet, medicinsk vård och behandling, rehabilitering samt stöd och service. Vad gäller utbildning skall staterna erkänna principen om lika möjligheter till utbildning på grundskole-, gymnasie- och högskole- nivå för barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder. Utbild- ningen bör vara integrerad med ordinarie utbildning. Döva och dövblinda har emellertid speciella behov av kommuni- kation, varför standardreglerna framhåller att deras utbildning bättre 16Prop 1997/98:94 17Prop 1997/98:93 18Standardregler för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet;United Nations, och Soci- aldepartementet 56 Från urvalsskola till en skola för alla kan tillgodoses i specialskolor eller specialklasser. I början av deras utbildning skall omsorg ägnas åt metoder som resulterar i att man kan kommunicera effektivt och bli så självständig som möjligt. Standardreglerna understryker särskilt myndigheternas ansvar samt att staterna skall ha en klart uttalad policy och tillåta flexibilitet, utbyggnad och anpassning av läroplanen. Staterna skall se till att det finns undervisningsmaterial av god kvalitet och fortlöpande utbildning av lärare och stödlärare. Föräldragrupper och handikapp- organisationer skall delta i utbildningsprocessen. Vidare skall centralt utformade handlingsprogram uppmuntra kommunerna att utnyttja och utveckla sina resurser så att man kan få undervisning nära hemmet. Integrerad utbildning och insatser på lokal nivå är, enligt standardreglerna, ett sätt att göra utbildningen för människor med funktionsnedsättning kostnadseffektiv. Standardreglerna fastslår att specialundervisning i vissa fall kan tillgodose behovet av utbildning tillfälligt, men att målet skall vara att förbereda för undervisning i det ordinarie skolsystemet. Special- undervisning skall ha lika hög standard och lika höga ambitioner som ordinarie undervisning. Den bör vara nära knuten till ordinarie undervisning. Studerande med funktionsnedsättning skall erbjudas minst samma utbildningsresurser som andra. Salamanca-deklarationen19 om principer, inriktning och praxis vid undervisning av elever i behov av särskilt stöd antogs av den inter- nationella konferensen om specialundervisning som 1994 arrange- rades av och utbildnings- och vetenskapsministe- rium. Den bygger på samma grundsyn som . I deklarationen bekräftar de närvarande delegaterna, som represen- terade 92 regeringar och 25 internationella organisationer, sitt engagemang för målsättningen undervisning för alla. Salamanca-deklarationen fastslår bl a att elever i behov av sär- skilt stöd måste ha tillgång till ordinarie skolor som, inom en peda- gogik som sätter barnet i centrum, tillgodoser deras behov. Vidare konstateras att ordinarie skolor med denna integrationsinriktning är det effektivaste sättet att bekämpa diskriminerande attityder, att skapa en välkomnande närmiljö, att bygga ett integrerat samhälle och att åstadkomma skolundervisning för alla. Även Salamanca-deklarationen uppmärksammar teckenspråkets betydelse för döva och anser att döva och dövblindas särskilda kommunikationsbehov innebär att deras undervisning lämpligast sker i specialskolor eller specialklasser m m. 19 Salamanca-deklarationen; Svenska skriftserie nr 4, 1996 Från urvalsskola till en skola för alla 57 Deklarationen uppmanar vidare alla regeringar att verka för att dessa principer får genomslag i lagar, politiska riktlinjer och an- slagstilldelningar samt att ta fram goda exempel och på olika sätt uppmuntra en utveckling mot en ökad integration. Vidare betonas bl a att lärarutbildningen och fortbildningen av lärare anpassas till undervisningen av elever i behov av särskilt stöd inom det ordinarie skolväsendet. Flera av de faktorer som och Salamanca- deklarationen lyfter fram är högst relevanta, även i . Det gäller främst de som aktualiserar lagstiftning, övervakning och utvärdering, föräldrainflytande, styrningsstrategier samt lärarutbild- ning och lärarfortbildning. Flera av dessa områden behandlas i kommande kapitel. För elever med omfattande funktionshinder är det viktigt att inte bara situationen i skolan uppfyller de krav som kan ställas. Det kan ha avgörande betydelse för möjligheterna att följa undervisningen att eleven även i övrigt har det stöd hon eller han behöver. Därför är den lag (1993:387) om stöd och service till vissa funk- tionshindrade (LSS) som infördes av betydelse även i detta sammanhang. Lagen ger personer med utvecklings- störning och personer med andra stora och varaktiga funktionshin- der en lagstadgad rätt till stöd- och serviceinsatser av olika slag. som LSS kom lagstiftades (1993:389) också om rätten till statlig assistansersättning (). För barn och ungdomar med svåra funktionshinder har handi- kappreformen inneburit ökade möjligheter att bo med den egna familjen eller i eget boende. Detta har ökat möjligheten till självstän- dighet. Vissa förändringar i stödformen personlig assistans beslutades av . Av beslutet framgår att personlig assistans enligt LSS och skall förbehållas krävande eller i olika avseen- den komplicerade situationer, i regel av mycket personlig karaktär. Dessutom klargjordes att behovet av stöd inom barnomsorg och skola i princip bör tillgodoses inom den kommunala verksamheten. Det bör vara huvudmannens ansvar att se till att de resurser som 20 1995/96:SoU15, rskr 1995/96:262 58 Från urvalsskola till en skola för alla krävs med hänsyn till den funktionshindrades behov tillförs verk- samheten, t ex genom höjd personaltäthet, specialpedagogiskt stöd eller elevassistent. Under vissa särskilda omständigheter skall dock statlig assi- stansersättning kunna utgå för den tid personen vistas i verksamhet. Det gäller om kravet på ingående kunskap om den funktionshindrade och dennes hälsotillstånd är särskilt stort. En mer detaljerad redogörelse för LSS och finns i kommit- téns delbetänkande SOU 1996:167. Här redovisas kort kommitténs vision om en framtida skola mogen att ta emot alla barn och ungdomar. Vidare aktualiseras redan här frågan om hur skollagens portalparagrafer är formulerade. Inled- ningsvis ges en kort bakgrund. I ett långsiktigt historiskt perspektiv har strävandena mot en skola för alla accentuerats under . Det framgår av den historiska redovisningen tidigare i detta kapitel. Mycket kort kan man lyfta fram följande steg i utvecklingen. Från slutat av präglades diskussionerna i den special- pedagogiska debatten av tankar om normalisering – funktionshind- rade skulle tillförsäkras så normala livsbetingelser som möjligt. Eftersom det är normalt att få sin undervisning på hemorten borde det också vara normalt för elever med funktionshinder. Detta ledde tidigt till en debatt om integrering av funktionshind- rade i vanliga skolor. Först kom dock någon mer omfattande försöksverksamhet till stånd. Integreringstankarna kom sedan att prägla arbetet ända . blev det uppenbart att begreppet integre- ring gav felaktiga signaler. Det var knappast relevant att betrakta funktionshindrade elever, som med självklarhet fick sin undervisning i den vanliga skolan, som integrerade. Inom det nordiska samarbe- tet inleddes då ett projekt som ledde fram till skriften för alla (1984). Tankarna om en skola för alla är förhärskande . Medan det tidigare synsättet innebar att man integrerade eleven i en i övrigt oförändrad skola innebär tanken omen skola för alla att Från urvalsskola till en skola för alla 59 skolan skall förändra sitt traditionella arbetssätt efter elevernas behov. Dagens skollagstiftning och andra styrdokument för skolan un- derstryker att skolan skall vara en skola för alla elever. 2.5.2En flexibel skola för likvärdighet, delaktighet och gemenskap Utgångspunkten för kommitténs arbete är visionen om en skola där alla barn och ungdomar ges likvärdiga förutsättningar att utveckla kunskaper, färdigheter och förhållningssätt som stärker deras förmåga att anpassa sig till det moderna samhället och att delta i förändringen av detta samhälle. För elever med funktionshinder ställer denna vision särskilda krav på skolan. Likvärdighetenär i detta sammanhang ett centralt begrepp som understryker skolans ansvar att möta varje elev utifrån hans eller hennes förutsättningar och sträva efter att så långt möjligt förhindra att elevens funktionshinder leder till handikapp i skolsituationen. De hinder som finns för eleven att tillgodogöra sig kunskaper och färdigheter skall så långt möjligt överbryggas – med ett anpassat arbetssätt, särskilt utvecklade eller anpassade läromedel, med hjälp av ny teknik, m m. Självklart skall fysiska hinder i miljön åtgärdas. En skola för alla innebär således att skolan skall anordnas så att den är lika ändamålsenlig för alla elever, oavsett möjligheter, förut- sättningar och behov. Utmärkande ärflexibilitet, med den enskilde elevens förutsättningar, behov och intressen i centrum. Kravet på flexibilitet gäller såväl strukturellt som innehållsmässigt. Det är skolans uppgift att erbjuda varje individ en relevant undervisning och optimala utvecklingsmöjligheter. Skolan för alla är ett sammanhängande differentierat erbjudande. All kunskap och erfarenhet om barns utveckling talar för att detta bäst kan ske i en miljö där självkänslan och den positiva självuppfattningen är stark, dvs i en miljö där man upplever verklig delaktighet och gemenskap. För människor med funktionshinder har de senaste årtiondenas utveckling både nationellt och internationellt inriktats på att upp- märksamma individernas möjligheter och "starka" sidor. 21 Utvecklingsplan för förskola, skola och vuxenutbildning – kvalitet och lik- värdighet;Regeringens skrivelse 1996/97:112 60 Från urvalsskola till en skola för alla skillnad från tidigare, då insatserna inriktades på skadade funktio- ner. I utbildningssammanhang innebär detta att man i stället för att koncentrera sig på elevens funktionshinder numera naturligt fokuse- rar individens möjligheter och starka sidor. I detta perspektiv kan inte längre elever med funktionshinder betraktas som en avvikande grupp inom skolan. Inte heller kan man fortsätta att tala om elever med funktionshin- der som integrerade eller inkluderade. Så gott som alla elever med funktionshinder får sin undervisning tillsammans med sina jämn- åriga icke funktionshindrade kamrater. Att använda begreppen integrering eller inkludering ger den felaktiga signalen att eleven egentligen inte hör hemma i den vanliga undervisningsgruppen, på samma villkor som sina kamrater. På samma sätt är det inom förskoleverksamheten självklart att barn med funktionshinder är del av den verksamhet som erbjuds på hemorten. Liksom inom skolan görs även inom förskolan avsteg från denna princip för döva och hörselskadade barn som är bero- ende av teckenspråk. De behöver vistas i en teckenspråkig miljö. Den gällande läroplanen för det obligatoriska skolväsendet tar för självklart att alla elever skall undervisas i vanliga undervisnings- grupper och om så inte bedöms möjligt skall skolan noga kunna motivera varför man för vissa elever väljer en annan lösning. Mot denna bakgrund är det lätt att se att läroplanerna bör vara tillräckligt "öppna" för att inte bidra till, eller till och med skapa, onödigt stora handikapp. De bör erbjuda möjligheter och stimulera lärare att söka lösningar som kan möta individens behov och för- måga. Undervisningen skall vara utvecklande och möjliggörande, inte hindrande och handikappande. Även med läroplaner som erbjuder lärare och elever stor frihet att söka olika vägar och att välja metoder för att nå angivna mål är det nödvändigt att erbjuda professionellt stöd och vägledning i detta arbete. Uppmaningen att anpassa sitt arbetssätt och sina arbets- metoder på ett sådant sätt att alla elevers behov tillgodoses är lätt att ge, men det ställer stora krav på både kunskap och erfarenhet för att kunna genomföras. Med utgångspunkt i de nationella målen för samhällets insatser för människor med funktionshinder och de mera specifika mål som anges för utbildningsområdet kan konstateras att de specialpeda- gogiska insatserna utgår från tre grundläggande principer: Från urvalsskola till en skola för alla 61 ·Handikapp kan och skall minimeras genom förändringar och anpassningar av miljö och bemötande. ·Den enskildes behov och situation skall bedömas i ett helhets- perspektiv. ·Insatserna skall vara icke segregerande. Som påpekats ovan är skolans miljö (organisation, metoder, attity- der) av avgörande betydelse för om ett handikapp skall bli omfat- tande eller i vissa fall ens skall behöva uppstå. I ett helhetsperspektiv fokuseras insatserna kring den enskildes starka sidor och förmåga. Utgångspunkten skall vara att varje elev har resurser som skall utvecklas snarare än "brister" som skall åtgärdas. Skolans organisation och resursfördelning skall ges en sådan utformning att man i princip kan klara alla behov och anpassningar inom den vanliga organisationens ram. Först när alla möjligheter till ett varierat arbete i form av metoder, innehåll och organisation har prövats och befunnits otillräckliga kan frågan om speciella undervis- ningsanordningar väckas. Det som bör vara avgörande är frågan om hur man tillförsäkrar den enskilde eleven en optimal utbildning efter hans/hennes förut- sättningar och behov. Utifrån helhetssynen på eleven är det förut- sättningarna för delaktighet och gemenskap i skolans arbete som måste vara styrande för insatsernas utformning. Mänskliga variationer och olikheter är en naturlig och värdefull del i samhället och detta måste givetvis också speglas i skolan. En professionell skola skall kunna erbjuda sådana möjligheter och förutsättningar för ett varierat arbetssätt och ett individuellt bemö- tande att alla elever ges förutsättningar att nå skolans måloch att ingen elev skall behöva stå utanför gemenskap och delaktighet. För att nå dessa mål krävs en skola som –tar utgångspunkt i elevernas förutsättningar och behov, –har god grundkunskap om elevers olika förutsättningar i skolan, såväl i arbetslaget, hos rektor och övrig skolledning som hos sko- lans övriga personal, –har tillgång till specialpedagogisk och annan kompetens för elever med funktionshinder samt –har en flexibel organisation som kan anpassas efter elevers olika behov. Visionen om en skola för alla är inte ny. Den finns formulerad, både i nationella och internationella dokument. 62 Från urvalsskola till en skola för alla relsevis långt i att förverkliga dessa målsättningar. Som framgår av den fortsatta läsningen finns dock fortfarande brister, bl a i hur skolsituationen löses för enskilda och grupper av barn och ungdo- mar med funktionshinder, hur skolan organiserar sitt inre arbete, hur kommunerna organiserar sina resurser kring dessa elever samt i det stöd som kommunerna ges för att fullfölja sina uppgifter. De förslag som kommittén lägger i det följande syftar till att stödja en utveckling mot en skola som i än högre grad svarar mot målen om en skola för alla – en likvärdig skola, byggd på delaktighet och gemenskap. Kommittén har inte haft till uppgift att utvärdera särskolan som skolform eller kommunaliseringen av densamma. Kommunalise- ringen är relativt genomförd och bör ges tid att sätta sig. Dessutom har i uppdrag att följa upp denna. Kommittén kan ändå inte underlåta att konstatera att en långsik- tig vision om en skola för alla borde innebära en skola där barn och ungdomar inte skiljs åt genom olika skolformer. Inom ramen för en grundskola och en gymnasieskola skulle istället möjligheter ges att helt eller delvis följa alternativa kursplaner. ·föreslår att formuleringen 1 kap 2 §, andra stycket, skollagen I utbildningen skall hänsyn tas till elever med särskilda behover- sätts medI utbildningen skall hänsyn tas till elever i behov av särskilt stöd. Målet om en likvärdig skola och skolans värdegrund fastslås i 1 kap 2 § skollagen. I sin helhet lyder paragrafen som följer (kommitténs kursiveringar): 2 § Alla barn och ungdomar skall, oberoende av kön, geografiskt hemvist samt sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Ut- bildningen skall inom varje skolform vara likvärdig, varhelst den anordnas i landet. Utbildningen skall ge eleverna kunskaper och färdigheter samt, i samarbete med hemmen, främja deras harmoniska utveckling till Från urvalsskola till en skola för alla 63 ansvarskännande människor och samhällsmedlemmarI . utbild- ningen skall hänsyn tas till elever med särskilda behov. Verksamheten i skolan skall utformas i överensstämmelse med grundläggande demokratiska värderingar. Var och en som verkar inom skolan skall främja aktning för varje människas egenvärde och respekt för vår gemensamma miljö. Särskilt skall den som ver- kar inom skolan 1.främja jämställdheten mellan könen samt 2.aktivt motverka alla former av kränkande behandling, såsom mobbning och rasistiska beteenden. I olika sammanhang har framförts till kommittén att det är otillfreds- ställande att det inte framgår tydligt att kravet på lika tillgång skall gälla även elever med funktionshinder. Frågan om hur 1 kap 2 § skollagen är formulerad har också behandlats av flera andra utred- ningar inom skolområdet samt av regeringen i proposition till riksda- gen. föreslår i sitt slutbetänkande (SOU 1997:121) två ändringar av paragrafen. För det första föreslår ändringar i andra stycket som bl a understryker vikten av att ut- gångspunkt tas i barns och ungdomars bakgrund, tidigare erfaren- heter, språk och kunskaper. Detta understryker vikten av att ta hänsyn till skillnader i barnens etniska bakgrund. För det andra föreslår att formuleringen i andra stycket I utbildningen skall hänsyn tas till elever med särskilda behov. ersätts med I utbildningen skall hänsyn tas till barn och ungdomar i behov av särskilt stöd. Läs- och skrivkommittén föreslår i sitt slutbetänkande (1997:108) att samma mening skall bytas mot formuleringen I utbildningen skall hänsyn tas till elever i svårigheter.