sou · GMB376 · 1999-01-01 00:00:00 — är det som föredrar familjen som motionssällskap. Andelen som hellre motionerar tillsammans med andra människor (än familjen) har ökat från till och de som helst motionerar helt ensamma har ökat från till . Intervjuundersökningen lyfter fram den stora tillbakagången för familjemotionen: "Vi tolkar detta som att motionsutbudet blivit mer ålders- och könsdifferentierat. Det är inte lätt att hitta en och samma aktivitet med konkurrenskraftig lyskraft för mamma, pappa och barn"32. – Den frågan som ställs här är vem det är som erbjuder denna nya lyskraft. var av männen och av kvinnorna medlemmar i en idrottsförening. har dessa andelar stigit till av männen och av kvinnorna. Denna ökning motsvaras av tillgänglig medlemsstatistik som visar att idrottsrörelsen fördubblats under det senaste kvartsseklet. Idrotts- och motionsrörelsen har med andra ord förstärkt sin ställning som leverantör av idrotts- och motionstjänster. Den förändring som därmed inträffat är större för kvinnorna än för männen. Kvinnorna har i betydligt större utsträckning än männen bytt sin önskan att motionera tillsammans med familjen till att motionera tillsammans med andra: 1971 svarade av kvinnorna att de föredrog familjens motionssällskap, 1997 är andelen nästan halverad (). Litet tillspetsat kan man säga att idrottsrörelsen bidragit till att "befria" kvinnornas motionerande så att det nu mer handlar om motion för det egna välbefinnandet än för familjens. Utvecklingen har även inneburit att idrott/motion blivit alltmer tillgänglig även för kvin- norna: var det av kvinnorna som uppgav att de idrottade, motionerade utomhus, jämfört av männen. är idrott, motion utomhus ungefär lika vanligt bland kvinnor och män, respektive . Man kan vidare påstå att kvin- norna är mer benägna att ta för sig av idrotts-/motionsutbudet: av kvinnorna jämfört av männen motionerar 32 , 1997, s. 44. med tränare eller ledare. Ett ytterligare stöd för tesen om kvinnornas "idrottsliga befrielse" är att kvinnorna nu närmat sig männen också i att idrotta ensam, av kvinnorna respektive av män- nen. Hit hör även, som tidigare nämnts, att i åldrarna har kvin- norna distanserat männen vad gäller antalet motionstimmar . Ser man till hela den vuxna befolkningen, , är ställ- ningen mer jämn: för kvinnorna och för männen. Kvinnornas här redovisade "erövring" av idrott och motion är ett argument i diskussionen om jämställdheten inom idrotten. Det förtjänar i det perspektivet att påpeka att vissa delar av medborgarnas idrott allt- jämt är mer manlig än kvinnlig. En är tävlandet: av männen mot av kvinnorna uppgav att de deltagit i någon motions- eller idrottstävling . En annan är idrotten som evenemang: av männen uppgav att de (relativt ofta) går på ett idrottsevenemang som åskådare jämfört av kvin- norna. var andelarna för männen och för kvinnorna. Kvinnorna har knappat in, men männen behåller ännu sitt övertag. En ytterligare del av idrotten, där männen är synligare än kvinnorna, gäller frivilligarbetet: av männen och av kvinnorna som motionerar i anläggningar uppgav att de arbetade som frivilliga i skötseln av en idrottsanläggning eller bana. På frågan om man har något förtroendeuppdrag eller liknande i föreningen sva- rade av männen mot av kvinnorna "Ja". Arbetsgivaren är också en viktig leverantör av idrotts- och motions- tillfällen. Att motionera med andra innebär således för många att motionera tillsammans med sina arbetskamrater. Varannan som för- värvsarbetar har tillgång till motion på sin arbetsplats. Hälften av dem (av alla förvärvsarbetande) utnyttjar den möjligheten. Det är i något större utsträckning de offentliganställda jämfört med privatan- ställda som har möjlighet att motionera via sin arbetsgivare. Invandrare har mer sällan tillgång till motion genom jobbet (jämfört ). Motion och idrott i föreningars regi underlättas, som redovisats ovan, via medlemmarnas frivilliga arbete. Var tredje som motionerar under ledning av en tränare eller ledare möter i denne en person som arbetar frivilligt, utan ersättning och för den goda saken. Motion och idrott i arbetsgivarens regi subventioneras i betydande utsträckning av arbetsgivaren: av dem som utnyttjar denna förmån uppger att arbetsgivaren står för alla kostnader, var femte () betalar del av kostnaderna själv. 76 Medborgarnas motionsvanor SOU 1998:76 Promenader, strövtåg och utomhusmotion har ökat . Naturen, antingen som den är av sig själv eller i form av pro- menadstigar, joggningspår, etc. har således kommit att bli en allt vikti- gare plats för medborgarnas motionerande. Medborgarna är nöjda med tillgången på motionsanläggningar. Detta gäller för såväl män () som kvinnor (). Va- riationerna mellan storstad, övriga städer och landsbygd är små (, respektive ). Jämfört med situationen har en stor förbättring skett. uppgav att det fanns tillräckligt med motionsanläggningar i när- heten, mot . Trycket på att bygga nya anläggningar har alltså minskat: uppger att de inte skulle idrotta mer om det fanns fler anläggningar jämfört . (I kap. 4 redo- visas ytterligare uppgifter om tillgången till anläggningar.) I undersökningen utgick man från att det var myndighe- terna som ordnade motionsanläggningarna. Frågan löd då: "Om myn- digheterna ordnade fler motionsanläggningar inom rimligt avstånd från din bostad, tror du då att du skulle motionerna mycket mer ...". Då motion även förekommer i andra än kommunala anläggningar ombads de intervjuade undersökning att tala om var de motionerar. Av svaren framgår att motion utövas i kommunala, föreningsdrivna och privata anläggningar. Genom att fråga vilken typ man senast hade be- sökt, framträder följande bild över de olika anläggningarnas marknads- andelar: för kommunala, för privatägda och för föreningsdrivna anläggningar. De olika anläggningarna besöks i ungefär lika utsträckning av män och kvinnor med ett undantag: av männen mot av kvinnorna uppgav att de motionerar i föreningsägda anläggningar. De som tror att de skulle motionera mer om det fanns fler anläggningar (av alla) ser gärna att de nya platserna är i regi (), men för många () spelar det ingen roll om de är kommunala, privata eller föreningsägda. En möjlig slutsats är att utvecklingen under de senaste ca 25 åren inneburit att förutsättningarna för medborgarnas idrott och motion har förändrats. Utomhusmotionen har fått ökat utrymme genom att även gator och trottoarer har blivit accepterade platser för motionsaktiviteter såsom joggning och s.k. rollerblades. Den tidigare, självklara förväntan på "myndigheterna att ordna fler motionsanläggningar" har komplette- rats med ett utbrett nyttjande av privata anläggningar. Föreningarna driver själva anläggningar och, som kommer att visas i senare kapitel (kap. 4 och 5), kommer föreningsdriften sannolikt att öka då det finns en uttalad vilja hos kommunerna att föra över driften m.m. av sina anläggningar till föreningslivet. Redovisningen ovan visar att inkomst är den variabel som samvarierar med motionsaktivitet. De med högre inkomster är mer motionsaktiva, utövar fler aktiviteter, än de med lägre inkomster. Men det är inget en- tydigt samband eftersom de med högre inkomster är mer aktiva även vad avser de mindre kostsamma motionsaktiviteterna såsom joggning, cykling och skidåkning. Med ett strikt ekonomiskt synsätt skulle man kunna anta att utgifter för idrott och motion får stå tillbaka för mer trängande utgifter när vi har det knapert. En jämförelse av medborgar- nas innehav av sport- och idrottsutrustning mellan visar att andelen av befolkningen som äger diverse olika utrustning har ökat påtagligt. Lågkonjunkturen inledande år har inte satt några spår i det avseendet. Av de personer som uppger att de motionerar på sin fritid, dvs. av befolkningen, har inga kostnader alls för sin motion, har en månatlig kostnad på eller mer. Män lägger i medeltal på sin motion, medan kvinnornas utgift är . Utgifterna för motion minskar med tilltagande ålder: i åldern är snittutgiften , i åldern är den , i åldern är den och i åldern är den . Skillnaderna mellan olika bostadsorter är avsevärda: I storstäderna lägger man i medeltal ned och i övriga landet ca . Idrott och motion kan med utgångspunkt i de här redovisade uppgifterna, tolkas som en fråga om hur man vill disponera sina pengar snarare än om vad man eventuellt tvingas att avstå från. Ungdom hör kostsam idrott till mer än hög ålder. Städer jämfört med övriga landet likaså. Mönstret går igen i utgifterna för barnens motion: Åldern ligger klart över åldersgruppen 15- när det gäller utgifterna för motion. Utgifterna för idrott och motion varierar således efter ålder, kön och bostadsort. Vidare framgår att av dem, som har utgifter, tycker att dessa utgör en liten post i deras hushållsbudget. Även i lågin- komsthushållen är denna uppfattning spridd (). En möjlig slutsats är att det inte är pengarna som styr motionsvanorna. Idrotts- och motionsvanor är en integrerad del av livsstilen och denna bestäms inte av krassa ekonomiska villkor utan snarare av de värderingar vi om- fattas av. Hur man väljer att disponera sina inkomster styrs av värde- ringar. (Se vidare nedan avsn. 3.4Barnens idrott och motion Barnens idrottande utanför skoltid har, som tidigare redovisats, gått ned från till . Neddragningen av den schemalagda skolidrotten kan vara en bidragande orsak till denna nedgång. Från en idrottspedagogisk synpunkt kan man argumentera för att bristen på idrottslig skolning skapar dåliga förutsättningar för det frivilliga och spontana idrottandet. En annan kan vara att barnen ägnar sig åt olika nya "spontanidrotter" såsom t.ex. skateboard vilka är så nya att intervjupersonerna (föräldrarna) inte förknippade dem med idrott och sport när frågan ställdes. Som ovan redovisats är också andelen barn som regelbundet deltar i någon idrott utanför skolan i stort sett densamma över perioden (av pojkarna och av flickorna). I debatten kring barnidrotten brukar ofta hävdas att barnens s.k. spontanidrott minskat och man gör gällande att detta beror på att bostadmiljöerna mist sina naturliga platser för bollspel etc. I det sammanhanget kan erinras om att det tidigare av många omfattade önskemålet att idrotta tillsammans med familjen har tappat mark. Vidare, att närmiljöns tillgänglighet för idrott och motion snarare ökat än minskat och att den , mer än tidi- gare, brukas för idrotts- och motionsövningar av olika slag, åtminstone av den vuxna befolkningen. Den barnidrott som hållit ställningarna över perioden är således den som arrangeras för barn och unga av idrottsföreningarna. Verksam- heten bärs upp av ideella krafter – av dem som är medlem- mar i en förening uppgav att de hade olika förtroendeuppdrag i sin idrottsförening – samt av statligt stöd och olika kommunala bidrag. (Se också kap. 6.3 om LOK-stödet.) Därutöver destinerar hushållen i medeltal och barn till barnens idrott. Barn- och ungdomsidrott är ett område som är relativt väl etablerat inom den svenska idrottsforskningen. Vid en konferens, Barn- och ungdomsidrott inför 2000-talet, anordnad av ning , handlade flera bidrag om barns och ungdomars idrottsvanor, varför de idrottar och förändringar och rum. Några av bidragen handlade om vad som händer med barn och unga som idrottar, dvs. idrottens roll i deras socialisation, i den process genom vilken medvetande och självbild utvecklas. Nedan skall två sådana studier refereras. Det övergripande målet för idrottsföreningarnas ungdomsverksam- het är tävling, om än som en del av leken och på barnens villkor. (Se vidare kapitel 4.) Idrottsmiljöns originalitet består mycket i att den innehåller situationer av tävlan där en direkt kontakt mellan alla be- rörda blir möjlig, dvs. prestationen ger upphov till konkreta reaktioner. och har studerat sammanlagt 250 idrottsaktiva pojkar och flickor i åldrarna , utvalda för att representera sju olika idrottsgrenar. Idrotten skapar en prestationsin- riktad miljö som inbjuder till ett känslomässigt engagemang och kan, framför allt vid tävlingssituationer, utsätta individen för stor press 33. Fokus i denna studie är föräldrarna, hur de stöttar alternativt pressar sina barn i deras idrottande. Värdet av lagom föräldrastöd lyfts fram, men studien avslöjar även att av barnen upplevde föräldrapress i samband med idrott. Betydelsen av den övriga press, som tävlingssituationen utsätter barnen för, behandlas inte i undersök- ningen. Föräldrastödets positiva betydelse för idrottande ungdomar berörs även av i hennes studie av idrottande flickor, vilka hon följt från det de var 34. Fokus här är emellertid idrot- tens immanenta press, dvs. dess eget normsystem, hur det lärs in och hur den inlärningen påverkar flickornas bild av sig själva under mog- nadsprocessen. Tebelius följer två grupper flickor som börjat gymnasti- sera respektive spela fotboll . Båda grupper tillhörde idrottsföreningar på elitnivå med kvinnligt lag respektive trupp som var framgångsrikt. Förväntningarna på flickorna var således stora. var flertalet av flickorna inställda på att deras idrott framför allt skulle vara rolig, en mindre grupp var däremot helt klar över att idrottandet gick ut på tävling, att tävlingen utgör det sammanhang i vil- ket man blir sedd. Med den införlivade tävlingsorienteringen, medve- tandet om spelets/tävlingens rangordnande funktion, följde ibland stress även utanför tävlingsarenan. Att t.ex. växa fort, öka i vikt, minska i smidighet och snabbhet och petas från gymnastiktruppen är nog så omvälvande. "När tränaren tycker att man gör dåligt ifrån sig då känns det värdelöst" (vår översättning). har större delen av de redan tidigare tävlingsorien- terade flickorna ökat sin tävlingsorientering, men någon har även läm- nat idrotten helt. Bland de tidigare lekorienterade gick ungefär en tred- jedel vidare i sitt engagemang mot tävling, en tredjedel stannade kvar i sin lekorientering och en tredjedel lämnade föreningen. fanns åtta flickor kvar i föreningarnas tävlingsverksamhet. Två var skadade. Nio hade slutat och idkade motion i tävlingsfria former. "I aerobics bestämmer jag själv vad och hur mycket jag skall göra. Ingen säger till mig att jag måste fortsätta. I fotbollen måste man utvecklas tillsammans med de andra för att få vara med i laget. Det var stres- sande" (vår översättning). 33Augustsson, 1997. 34Tebelius, 1997. Av de ursprungliga 26 flickorna som börjat med fotboll respektive gymnastik hade, när de blivit , endast åtta av dem tillägnat sig den riktiga eller nödvändiga tävlingsinställning som krävs för att fortsätta ett engagemang i elitidrottsföreningen. "Jag slutade aldrig träna innan jag visste att momentet satt perfekt. Det var viktigt. Jag har alltid försökt vara en smula bättre än de andra; för att komma med i eliten måste man vara det" (vår översättning). Påpekas bör att övervägande delen av flickorna som lämnade sin idrottsförening inte blev "stillasittande": Motion är fortsatt en del av deras livsstil. Det bestående värdet för flickornas mognadsprocess av att ha del- tagit i föreningarnas ungdomsverksamhet framgår inte av studien. Frå- gan är emellertid angelägen mot bakgrund av att en så stor andel av barn och unga i vårt land tar del i idrottsföreningarnas verksamhet. Som inledningsvis nämnts är omsorgen om folkhälsan ett viktigt motiv för statens stöd till idrotten. Det har också lyfts fram i direktivet till idrottsutredningen. Kopplingen mellan fysisk aktivitet och hälsa är en medicinskt komplicerad fråga. I folkhälsodiskursen diskuteras värdet av motion och fysisk rörelse i relation till flera fysiologiska tillstånd rörande skelettet, musklerna, blodtrycket, fett- och kolhydratförbrän- ningen35. Hjärtats hälsa har en nära koppling till övervikt och för varje 10 procentig viktminskning hos de överviktiga minskar risken för hjärt- sjukdomar med . Mycket få svenska studier har emellertid berört människornas totala fysiska aktivitet och ännu färre den hög- intressanta frågan om relationen mellan fysisk aktivitet och hälsa 36. En antal studier har dock sökt behandla sambandet mellan motion och idrott och hälsa mätt i relativ vikt och fysiskt och psykiskt välmående. intervjuundersökning knyter an till dem. Var femte vuxen, något fler bland kvinnorna jämfört med männen, uppger att de lider av någon sjukdom eller invaliditet som begränsar deras möjligheter att motionera i den omfattning de önskar. Andelen med dessa hinder ökar med stigande ålder. 35Folkhälsoinstitutet, 1996. 36Engström, 1997. 37Busch , 1997, s. 63 ff är det var tredje som uppger att de har det så. Men anmärkningsvärt är att av de yngsta () också har dessa problem. Denna siffra skall jämföras med, vad som tidigare redovisats (sid. 71), att av de yngsta männen och av de yngsta kvinnorna hamnar på den lägsta motionsnivån, som innebär ingen motion alls eller liten motion av enklaste slag. Nio av tio, som lider av en sjukdom eller invaliditet, motionerar dock på något sätt, med färre aktiviteter, men anser att de får för litet motion jämfört av alla. av dem med begränsade motionsmöjligheter är medlemmar i en idrotts- förening jämfört med riksgenomsnittet som ligger på . En möjlig slutsats är att en, kanske t.o.m. betydande, del av dem som ham- nat i den lägsta motionsnivån finns där av medicinska skäl och mot sin vilja. Att gå upp från en motionsnivå till nästa ökar upplevelsen av att ha ett bra fysiskt hälsotillstånd med i genomsnitt bland männen och bland kvinnorna. (De som hindras av ohälsa finns ej med i dessa beräkningar.) På det hela taget ökar även det psykiska välbefinnandet när man går från en lägre motionsnivå till en högre, dock med litet speciella mönster. För män ökar det psykiska välbefinnandet i genomsnitt när de går från motionsnivå 1 till nivå 2. Därefter inträffar mindre och mer inkonsek- venta förändringar. För kvinnor finns inget systematiskt samband mellan motionsnivåerna och upplevd psykisk hälsa. För äldre kvinnor ökar det psykiska välbefinnandet vid steget från nivå 1 till nivå 2. () är numer det vanligaste måttet för att studera kroppsvikt i förhållande till kroppslängd. längd i m * längd i m Vad som betraktas som normal eller önskvärd kroppsvikt varierar mel- lan tidsåldrar och kulturer. Normal kroppsvikt i dagens brukar anges av läkare med ett BMI-värde mellan 20 och 24 för kvinnor och 20 och 25 för män. "Övervikt" ligger i intervallet upp till 30 och "fetma" över 30. intervjuundersökning redovisar BMI-värdet 24,83 för män och för kvinnor 23,60. Redan har emellertid medelvärdet för svenska män krupit över gränsen för övervikt, en gräns som kvinnornas medel- tal passerar först vid . God vikteffekt redan vid måttlig motion En analys av BMI-värdena i förhållande till motionsvanor visar att ju högre nivå det är på motionen desto lägre är och desto lägre an- delen överviktiga. Men motionen avtar och vikten ökar också med sti- gande ålder. En närmare granskning av sambandet visar att steget från den lägsta motionsnivån (ingen eller lite motion av enklaste slag) till nästa (regelbunden lätt motion) minskar andelen överviktiga bland män i alla åldrar liksom bland de yngre kvinnorna. För äldre kvinnor finns inget samband. Inledningsvis i detta kapitel redovisades en positiv utveckling av med- borgarnas motionsvanor och i det ovanstående ett visst samband mellan motion och vikt. Medborgarnas kroppsvikt i förhållande till kropp- slängden har mätts tidigare, . an- vändes "relativ vikt" som index. Värdet 100 blir i den indexskalan "idealvikten". Den relativa vikten har ökat både för män, från 108 till 113, och kvinnor, från 107 till 110. För män i åldern har den relativa vikten minskat, från 113 till 112. För kvin- norna finns viktminskningen i åldern , från 115 till 113. Men för alla övriga grupper har vikten ökat. Vi står här, enligt intervjuundersökningen, inför en paradox, en skenbar motsättning. "Som vi sett /tidigare/ har motionen ökat både kvantitativt och kvalitativt . Men ökat har också övervikt och fetma. har vi sett ... att högre motionsnivåer minskar övervikten. Förklaringen är att motion inte en- sam bestämmer överviktens omfattning. De ärftliga faktorerna kan vi nog bortse från: den svenska genpoolen kan inte ha förändrats så mycket . Förändrats har emellertid dryckes- och kostvanorna. Det är för mycket och/eller alltför olämplig mat och dryck som förklarar att övervikten ökar trots ökad motion. Motionen på nu- varande nivå är inte tillräcklig för att motverka dåliga dryckes- och matvanor. Så kan paradoxen förklaras." 3.3) har betonats att idrott och motion är sociala aktivi- teter som utspelar sig i sociala sammanhang, tillsammans med andra och på därför avsedda platser. Av redovisningen framgår hur dessa sammanhang kommit att skifta från familjen till idrotts-/motions- gruppen och det ensamma motionerandet. Flera och nya platser har tagits i anspråk för motion såsom privata respektive föreningsdrivna anläggningar och närmiljön. Analysen av kostnaderna för motionen visade att det är individen snarare än hushållskassans storlek som avgör hur mycket man är beredd att betala för sin och sina barns motion. Den övervägande majoriteten, även bland dem som har de lägsta hushålls- inkomsterna, tyckte inte att motionsutgifterna upptog en stor post i hushållsbudgeten. Utgifterna för motion minskade med stigande ålder, varierade mellan kvinnor och män samt mellan stad och land. I detta avsnitt ligger fokus på den motionerande individen, var hon än befinner sig vad gäller inkomst, bostadsort, m.fl. strukturella posi- tioner. Intresset ligger på individen och hennes någorlunda varaktiga och konsekventa prioriteringar för hur hon vill leva. I Intervjuunder- sökningen presenteras en sådan analys genom att visa hur värdering- arna styr valet av idrott och motion. Först en kortfattad presentation av värderingarna. Den sociologiska metoden urskiljer tre olika värderingsdimensioner 39. En skiljer ut traditionalism mot modernism: att vara traditionell in- nebär att hålla på det stabila, att vara modern innebär att välkomna för- ändringar. Idrottens och motionens utveckling mot att bli moderna är i långa stycken en utveckling mot individualism. Man måste med moderna värderingar själv ta ansvar för sin motion. En moderna männi- skan disciplinerar sig för att få den önskvärda prestationen, kroppsfor- men och konditionen. En skiljer mellan att ha fasta värden eller pragmatiska: värdefasthet innebär att man inte är beredd att kompromissa om sina värderingar, pragmatism innebär att man är beredd att ompröva och anpassa sina värderingar. När allt är givet "är det ingen sport", men det kan vara motion. 38a.a., s. 82. 39Zetterberg, 1997. En, slutligen, skiljer ut materialistiska värden från humanistiska: materialism innebär ett intresse för materiella saker och humanism ett för mänskliga varelser. Ett sätt att fånga denna olikhet kan vara att be- skriva det senare intresset som att man tar sina styrande signaler inifrån ("inrevärldsmänniskor") och det förra som att man hämtar sina styrande signaler utifrån ("yttrevärldsmänniskor"). Yttrevärldsmänniskorna motionerar främst för att se bra ut i egna och andras ögon och inre- världsmänniskorna motionerar för att må bra. Av de 20 motions- och sportaktiviteter som intervjuundersökningen frågade efter visade det sig att nio entydigt har sin tyngdpunkt bland människor med moderna värderingar. Det gäller inom- och utomhus- motion, löpning/friidrott, gymnastik, aerobics/workout, simning, skid- åkning, skridskoåkning och racketsporter. De övriga aktiviteterna en- gagerar personer som har traditionella och moderna värderingar i unge- fär lika grad. Inga aktiviteter ligger entydigt på den traditionella plan- halvan. Idrotten och motionen tillhör således de moderna människorna. Av de 20 aktiviteterna är det endast två som entydigt har sina tyngdpunkter på de värdefastas planhalva, nämligen gymnastik och vattengymnastik. 11 aktiviteter finns förankrade bland pragmatikerna. Här finns tävlingssporterna, löpning/friidrott, fotboll, innebandy, racketsporter och golf.