sou · GMB351d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Kommunerna ansågs ej kunna till- lämpa upphandlingsförfarandet på ett smidigt sätt och det var mellan infordran av anbud och avslut. Många folkhögskolor uppger att det har varit svårt att konkurrera prismässigt, eftersom kommunerna utifrån sina beviljade medel för- sökt få maximal volymeffekt med så många studerande som möjligt för lägsta möjliga pris . Det har inneburit att en kurs med färre deltagare, som i de flesta fall folkhögskolorna lagt an- bud på, har ansetts betinga ett för högt pris. Avgörande för priset var också lärartätheten. Studieförbunden pekar i sina svar också på problem kring pris och kvalitet. Förbunden upplever att avdelningarna fått göra avkall på kvaliteten för att kunna konkurrera. I studieförbundssvaren knyter man ofta an till behovet av stöd till individen i studiesituationen. Många folkhögskolor upplevde direkta problem kring CSN:s ut- formning av regelverket och hanteringen av Särskilt utbildningsbi- drag. Ett problem är kravet på att av en folkhögskolekurs skall utgöras av kärnämnen, vilket folkhögskolorna anser försvåra olika former av profilering. Ett annat problem är långa handlägg- ningstider, vilket för den enskilde individen försvårar start och ska- par irritation. Det senare blir speciellt tydligt vid läsårs-/terminsin- tagning. 216 Organisation och efterfrågeanpassning Under första halvår har satsningen kontinuerligt fått uppmärksamhet i pressen i hela landet. Artiklarna i lokalpressen har till övervägande del lyft fram den nya vuxenutbildningen som något positivt och detta har förmodligen haft stor inverkan på studerande- tillströmningen. Flera av de deltagare som kommit i kontakt med har berättat att det var just i deras egen lokal- tidning som de först har uppmärksammat utbildningsmöjligheterna och blivit intresserade Projektorganisationerna för har ibland arbetat in- tensivt med information och rekrytering via lokalpressen, men de har också arbetat med andra informationsvägar. Bland dessa märks informationsbroschyrer, annonsering och direktutskick med infor- mation till hushåll. Dessutom har projektledarna försökt synliggöra vuxenutbildningen på arbetsförmedling och Infotek genom att till- handahålla informationsmaterial, informera personalen om Kun- skapslyftet eller placera ut kommunala studievägledare där. Som ti- digare nämnts har arbetsförmedlingen och de kommunala företrä- darna ofta samarbetat för att samla arbetslösa till informationsmöten om . Dessutom har anställda på vissa arbetsplatser fått information om sina möjligheter att delta i . Från centralt håll har Delegationen för bistått de lokala projektledarna med underlag för lokal informationsverksam- het och med en informationsvideo om . Informations- videon är utformad för att visas på , arbetsförmedlingar eller i samlingslokaler av olika slag och syftet med den är att locka fler studerande till . Delegationen för har dessutom producerat ett kortare informationsinslag för Anslagstav- lan i om , vilket sänts vid ett an- tal tillfällen. 10.5.1 Personliga uppsökare kan användas mer Information har således funnits tillgänglig, men kommunerna har ibland hållit en låg profil när det gäller den uppsökande verksamhe- ten i syfte att informera om och motivera till studier. Det finns flera goda skäl härför. Det viktigaste skälet torde vara att antalet sökande varit över förväntan. I kommunerna har man haft fullt upp med att vägleda och organisera utbud för dem som redan stått och väntat på en plats. I vissa kommuner uppger man att man därför inte ens har vågat söka upp personer ur prioriterade målgrupper, eftersom man varit orolig för att inte ens kunna bereda plats till alla som kommit Organisation och efterfrågeanpassning 217 Med begränsade resurser och ibland kort framförhållning inom kommunen har uppsökande verksamhet fått låg prioritet. Tro- ligen blir det annorlunda och då kan personli- ga uppsökare bli mer efterfrågade. Inför fick LO, TCO, , () och () statsbidrag för att utbilda personer som skulle söka upp exempelvis arbetslösa medlemmar i sina respektive organisationer och informera om stu- diemöjligheterna inom . Företagarnas riksorganisa- tion erbjöds också statsbidrag för att utbilda uppsökare, men avböj- de. Kunskapslyftsprojekten har betalat för uppsökarverksamhet i några kommuner, till exempel , och , men de fackliga uppsökarna har generellt sett blivit anställda i mycket li- ten omfattning. När man har haft någon som agerat som uppsökare har det ofta varit någon som anställts på andra meriter än den fackli- ga uppsökarutbildningen. Den som valts kan till exempel vara någon som har en nära koppling till den kommunala vuxenutbildningen. Till viss del kan anledningen till att de fackliga uppsökarna inte an- litats mer vara att de fackliga organisationerna varit relativt sena med att utbilda uppsökare. De fackliga uppsökarna har ändå bedrivit en hel del informerande och motiverande arbete, trots att de inte blivit anställda av kommu- nerna. De fackliga uppsökarna med anställning har under tid som fri- gjorts enligt förtroendemannalagen informerat sina arbetskamrater på arbetstid och fackliga arbetslösa uppsökare har informerat sina ar- betslösa kollegor. Det har också varit vanligt att kommunerna har gjort upp med ar- betsförmedlingen om att ge ALU-anställningar till fackliga och an- dra uppsökare. Detta har gjort verksamheten ganska splittrad, efter- som omsättningen bland dessa uppsökare varit stor. Ofta har de för- svunnit till ett reguljärt arbete, när de precis kommit in i sitt uppsökande arbetet. Det är betydelsefullt att kommunerna fortsätter sitt arbete med att utveckla former för aktiv information och rekrytering. För att nå så många som möjligt är det inte bara angeläget att samarbeta med ar- betsförmedlingen och de fackliga organisationerna. Det kan också vara värdefullt att upprätta ett samarbete kring uppsökande verksam- het och andra rekryteringsinsatser med olika kommunala förvalt- ningar, exempelvis socialförvaltningen. 218 Organisation och efterfrågeanpassning 10.5.2 Nöjda studerande ger nya studerande Det finns en annan viktig rekryteringsväg som kommunerna kan ut- nyttja mer eller mindre systematiskt. Den sköter sig mer eller mindre självt om kommunen erbjuder bra kurser och vuxenanpassade ut- bildningsförhållanden. Så länge som de studerande är nöjda med sina studier kommer de att kunna fungera som goda ambassadörer för , när de sprider sina erfarenheter bland vänner och bekanta. Att få information om hur det är att vuxenstudera från en person man känner kan vara det som motiverar mest att själv prova. Ju fler man lyckas rekrytera från exempelvis en arbetsplats eller ur en viss yrkesgrupp med hög arbetslöshet, desto lättare har man sena- re att få sökande ur samma kategori. Rekrytering av nya vuxenstuderande sker på många olika sätt: an- nonsering, kurskataloger, informationsbrev, uppsökande verksam- het, etc. Oavsett vilken rekryteringsåtgärd som lett till att en män- niska nalkas vuxenutbildningen, så leder detta arbete in i någon form av vägledande insatser. Det kan ske exempelvis via enskilda samtal, information i storgrupp eller i orienteringskurser. Alla behöver dock inte – det bör understrykas – vägledning i djupare bemärkelse. För många, som redan har en klar uppfattning om vad studierna ska leda till, består de vägledande insatserna kanske enbart av vissa informa- tionsinsatser. För andra behövs en reell vägledning. Den brukar schablonmässigt beskrivas i fem steg: att formulera problemet – att vidga vyerna – att formulera mål och delmål – att upprätta en indivi- duell studieplan/handlingsplan – att utvärdera och följa upp. Att formulera problemet handlar om att försöka reda ut vad den sökande egentligen vill lösa för problem. Vägledarens uppgift ska kretsa kring yrkesval och därav eventuellt uppkomna behov av stu- dieval, vilket inte utesluter att samtalen ibland kan få karaktären av livsvägledning – tillfällen då en persons hela situation måste redas ut för att samtalet ska kunna leda vidare. Om huvudproblemet då visar sig vara av exempelvis ekonomisk eller social art, måste den sökan- de få hjälp att kontakta andra instanser i samhället för att där få stöd och hjälp. För sökande med behov av vägledning inför sitt yrkes- och studie- val består nästa fas i vägledningen av att vidga den sökandes vyer – att se alternativ, att våga göra könsbrytande val, att våga satsa sig SOU 1998:51 Organisation och efterfrågeanpassning 219 själv och sin ekonomi. Detta är en process, där den sökande efter längre eller kortare tidsrymd kommer till klarhet om intressen, för- utsättningar och realism. Därefter följer ytterligare en fas, som består i att formulera mål och delmål. Målet kan ligga långt borta och då bör kanske delmål fastställas, så att den enskilde på kortare sikt också kan se uppnåbara mål. Erfarenheten visar att det är speciellt viktigt för kortutbildade att kunna se delmål som de kan nå på kort sikt. Målen ska formuleras och vägen dit, den individuella studiepla- nen, upprättas i en fjärde fas. Studieplanen ska utgöra ett levande do- kument för den enskilde som kan revideras vid behov – inte en for- mell handling i en pärm hos vägledare eller skolledare. En sista fas handlar naturligen om att utvärdera och följa upp väg- ledningen. Effekter och utförande utvärderas kontinuerligt på indi- vidnivå och är ett återkommande inslag under hela vägledningspro- cessen. Ansvariga behöver veta vad som görs bra och vad som behö- ver förbättras. Utvärderingen ska belysa såväl vägledningen i sig som resultatet av den individuella studieplaneringen. Det har visat sig vid exempelvis kom- munbesök att det inte alltid finns individuella studieplaner. I den mån sådana finns förtecknar de ofta endast de studerandes kurser och de studiestödspoäng dessa genererar. Det är givetvis viktiga uppgif- ter men måste kompletteras med exempelvis mål, delmål och full- ständig studieplanering för att göra skäl för namnet individuell stu- dieplan och för att utgöra ett levande dokument för den studerande. I exempelvis lägger deltagarna fast mål och delmål under orienteringskursen och upprättar sin egen studieplan. Den bör också vara en del i den handlingsplan som upprättats på arbetsförmedling- en. Detta har inte varit något problem i de kommuner där den enskil- de själv begärt att få ut sin egen handlingsplan. Det största problemet är dock att många arbetslösa enligt vad er- farit uppger sig sakna handlingsplan. Att validera innebär dels att identifiera reell kompetens, dels att kun- na beskriva den på ett sådant sätt att beskrivningen kan accepteras av avnämarna – branscher och utbildningsanordnare (vux- enutbildning, högskolor, etc). Detta kan ske på olika sätt. En situation när det gäller att validera reell kompetens inför stu- dier är exempelvis när en sökande till en utbildning vid vuxenutbildning kanske endast har avslutad grundskola men därefter skaffat sig reella kunskaper i matematik som ligger på gymnasial ni- 220 Organisation och efterfrågeanpassning Den sökande kan då kanske tas in i matematik kurs C istället för kurs A och på så sätt snabbare klara av sina studier. Sådana exempel förekommer vid varje komvuxenhet inför varje intagningsperiod. Ett annat sätt att validera sina reella kunskaper till formell behö- righet för exempelvis högre studier är att genomgå prövning i en kurs i ett ämne. Sådan prövning kan genomföras i gymnasieskola el- ler vuxenutbildning och är – vad gäller allmänna, ekono- miska och tekniska ämnen – inte ovanliga. Flertalet komvuxenheter kan säkert redovisa sådana exempel. En person med exem- pelvis oavslutade grundskolestudier kan kanske vis- telse i engelskspråkigt land inneha så goda kunskaper att han eller hon kan erhålla goda betyg på gymnasienivå i engelska. Om så är fallet utfärdas betyg efter prövning. Det finns däremot mycket få exempel på att en person med full- följda grundskolestudier och många års yrkesverksamhet som exem- pelvis kock eller svetsare kan få sin reella kompetens bedömd och betygsatt. Ändå är det inte märkligare än de förra exemplen – möjli- gen litet mer ovant. Komvuxenheterna kanske i större utsträckning måste samarbeta med en lämplig gymnasieskola. Kunniga yrkeslä- rare kan relativt snabbt bedöma och betygsätta den prövandes kom- petens, kanske genom att låta den prövande finnas med ett par veck- or i utbildningen och där successivt avlägga praktiska prov. På så sätt kunde en person från en kommun i med goda yrkeskunskaper få dessa kunskaper bedömda och betygsatta. Hans studier som från början planerats till kunde därigenom reduceras till sex måna- der. Regeringen har i stimulerat till ökad validering genom att låta kommunerna få tillgodoräkna sig aktuella gymnasie- poäng för de kurser i vilka prövning av reell kompetens sker. För den enskilde innebär det ju också ekonomiska vinster, eftersom utbild- ningen kan genomföras . Det är ännu för tidigt att uttala sig om i vilken utsträckning sådan prövning har genomförts. Statis- tik som redovisar sådana data levereras förts senare detta år. Ovan beskrivna exempel utgör en del av begreppet validering. Ett annat och mer organiserat sätt att med yrkesskickligheten som grund kunna avlägga examina kan redovisas från , där en särskild lag och förordning om yrkesexamina reglerar verksamhe- ten. Studerande som på olika sätt förvärvat sin yrkesskicklighet – i skolförlagd utbildning, inom arbetslivet, genom personalutbildning eller andra studier – kan delta i samma fristående yrkesprov och via dessa påvisa sin yrkesskicklighet. Utvecklingen av examina och be- dömningar av examensprestationer på nationell nivå baserar sig på Organisation och efterfrågeanpassning 221 ett intimt trepartssamarbete mellan representanter för arbetslivet och undervisningssektorn. Huruvida detta är en modell även för svenskt vidkommande återstår för kommittén att överväga.