sou · GMB3132d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Den psykosociala stödverksamheten pågår . Sjukhuset tar emot sju överlevande. Sjukhusets PKL-grupp och beredskaps- grupp bemannar en telefonmottagning. Telefon- mottagningen pågår till . Dessutom med- verkar man i arbetet i terminalen. Överläkaren och koordinatorn för krisverksamheten på sjukhuset och några personer ur beredskapsgruppen får i uppdrag av stabs- läkaren att samordna och leda sjukvårdens psykosociala verksamhet i terminalen. Sjukhuset tar inte emot några överlevande. På Jakobsgården i samlas anhöriga Vakthavande befäl bedömer informationen han får så att polisens uppgift kommer att bli ett rent psykosocialt omhändertagande. Han får ett faxmeddelan- de från företrädaren för busstrafikbolag med en lista över de passagerare som åkt med på Estlands- resan. Vakthavande befäl underrättar beredskapshavande polischef i länet, som i sin tur underrättar länspolis- mästaren i . i får ansvar för samordningen i länet. Klockan hålls ett möte med delar av kris- gruppens medlemmar och polisledningen i . , vid den ordinarie morgonsamlingen, informe- ras polispersonalen om det inträffade. se- nare utses polisintendenten till att upprätta och leda en ledningsstab i polishuset. Man inser nu att krishanteringen kommer att bli en stor arbetsuppgift. Två personer får ansvaret att sköta kontakterna med anhöriga och press. Några andra utses att svara för inhämtande av uppgifter om omkomna och saknade. ringer många från medierna till polisen. organiserar krisgruppen i försam- lingshemmet i . Klockan inkallar hon övriga medlemmar i kris- gruppen. Tre telefonlinjer öppnas till församlingshemmet och polisen underrättas och ombeds hän- visa anhöriga att ringa dit. Även medierna får telefon- numren för att informera allmänheten. Alla som kommer till Jakobsgården kan samtala med någon präst, kurator eller medmänniska. lämnar samma polisman information till anhöriga och till pressen . Polisen får sin information främst från den svenska . Insamlandet av jämförelsematerial för identifierings- arbete sköts till stor del av polismän på plats i församlings- hemmet. Krisgruppen arbetar i församlingshemmet mellan 08.00–ca 21.00, fram till och däref- ter fortsätter krishanteringen i mindre anhöriggrupper25. Varje familj som drabbats av katastrofen fick så små- ningom en egen stödperson. Den lokala krisgruppen finns i . Den består av representanter från ambulansverksamhet, kyrka, polis, räddningstjänst och socialförvaltning. Gruppen samarbetar med Borlängehälsan, psykmottagningen och skolan. Målsätt- ningen med krisgruppens arbete är bl.a. att lämna stöd och hjälp till drabbade och anhöriga vid större eller mindre olyckor. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 En representant för PKL-gruppen infinner sig vid sju- tiden på i för att ta hand om några anhöriga. förstår sjukhuspersonalen att det finns fler drabbade i . Jourhavande räddningschef sammankallar halv tio ledningsgruppen för katastrofarbete. Ledningsgruppen beslutar att inrätta ett större kriscentrum i Pingstkyrkan och en mindre mottagning på . I Pingstkyrkan tar kyrkans personal hand om kontak- ten med drabbade personer. Stödgruppen arbetar med ad- ministration, struktur och samordnar olika aktiviteter samt håller i kontakterna med massmedierna. En särskild presstelefon bemannas med en PKL-medlem. Under för- middagen börjar anhöriga och vänner samlas i kyrkan. har anhöriga till alla 21 personer som var med på bibelskolans resa kontaktats. är ett drygt hundratal personer samlade. Kyrkan håller öppet dygnet runt. De flesta anhöriga är från andra orter än . Kyrkan ser till att dessa får någon stödperson på sin hem- ort. De närstående får samlad information från stödgruppen. Bland annat kan besked lämnas om att sex elever överlevt katastrofen. Mottagningen på bemannas med fyra ringer från till Estlineterminalen och får rådet att åka dit för att få den bästa informationen. Tillsammans med hustrun tar han tåget från och under resan lyssnar de på radion. Genom nyhetssändningarna förstår de att det bara är ett fåtal människor som överlevt katastrofen. När tåget passerar ringer mobiltelefonen. En av deras söner ringer och berättar att brodern som rest med Estonia har ringt från färjan . Sonen har överlevt. På TV redovisas sonen som saknad. personer från sjukhusets stödgrupp. Tre telefonlinjer bemannas. Numret lämnas ut till lokalradion för sprid- ning till allmänheten. Sju drabbade familjer som inte hade anknytning till bibelskolan hör av sig. Krisgrupp och Stöttegrupp för anhöriga i sänder länsradion extra nyhets- sändningar. Ca 06.50 uppges att en buss med passagerare från är med på . POSOM-gruppen i samlas på brand- stationen . I gruppen ingår räddnings- chefen, en skolpsykolog, en kurator, en socialsekreterare, två poliser och personal från kyrkan. Man beslutar att aktivera Stöttegruppen i och upprätta andra stödgrupper. Gruppen undersöker vilka som var med på från kommunen. Två som finns med på resebyråns lista över passagerare har inte rest med. Rykten som uppstår kontrolleras. Räddningschefen sköter mediakontakterna som är betydligt fler än vad han förvän- tade sig. hålls en presskonferens för svenska och utländska massmedier. POSOM-gruppen har den mest tillförlitliga informationen om de saknade i lä- net. Kyrkoherde sammankallar sina med- arbetare och startar en stödgruppsorganisation. Han med- delar via länsradion att församlingshemmet har öppnats för anhöriga. I stödgruppen finns två läkare, psykiater, två kuratorer, en psykolog, tre präster och en diakon. går man ut till drabbade arbetsplatser. uppger att han fann situationen kaotisk och pressande eftersom det inte fanns någon beredskap i församlingen. Han ledde arbetet och tog hand om informationsarbetet. fick varje drabbad familj en egen kontaktperson. Klockan får kommunens personalchef en deltagarlista från resebyrån. Personalen samlas för ett in- formationsmöte . åker Bo Wester- berg, stadsbyggnadschef, till de berörda köken inom kom- munen för att informera om olyckan. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 POSOM-grupp: Beredskapsgrupp för psykiskt och socialt omhändertagande. En sådan grupp bör, enligt Socialsty- relsen, finnas inom varje kommun. Kan sägas utgöra en motsvarighet till sjukvår- dens PKL-grupper, psykologisk/psykiatrisk katastrofledningsgrupp. I POSOM-grupper medverkar i de flesta fall representanter för kyrkan, skolan, polisen, primärvården, och räddningstjänsten. Gruppernas uppgift bör vara att vid akuta kriser, olyckor eller katastrofer hjälpa enskilda eller grupper genom att –upprätta informations- och stödcentrum –samverka med andra organisationer –stödja räddningstjänsten vid debriefing –utbilda egna organisationen.26 och hemterapeuter är i beredskap. har barnomsorgen fått fram listor över barn som drabbats och informerar berörda daghem och skolor. En ledningsgrupp bildas med kommunalrådet, kommun- direktören, oppositionsrådet, räddningschefen, stads- byggnadschefen, personalchefen och chefen för miljö- och räddningsnämnden. Kommunalrådet informerar externt och ledningsgruppen internt. Den spontant bil- dade ledningsgruppen beslutar 13.45 att personlig kontakt skall tas med alla anhöriga. Det visar sig ta innan anhöriga till samtliga saknade har kunnat nås. 08.30 samlas katastrofkansliet på . hör någon i Stöttegruppen i på radio att det hänt en olycka. därefter samlas med- lemmar i Stöttegruppen i församlingshemmet och startar gruppen sin krisverksamhet. Distriktsläkaren med två sjuksköterskor flyttar sin kris- verksamhet till församlingshemmet . Genom polisen får man tillgång till resebyråns passagerarlistor och börjar åka hem till drabbade familjer för att erbjuda dem möjligheten att komma till stöd- gruppen i församlingshemmet.Under förmiddagen börjar anhöriga att komma. En del tar sig dit själva, andra hämtas av stöttegruppens medlemmar. Telefoner och telefax in- stalleras. Personal från förskola och daghem kommer för att träffa drabbade barn. Skolkurator, special- lärare och stödpersoner sätts in i drabbade skolklasser. håller kyrkoherden en andaktstund. Två personer håller i presskontakterna. En anhörig berättar för analysgruppen att han fick be- sked om olyckan och att hans första tanke var att åka till sjukhuset. Men någon från Stöttegruppen kom och tvingade honom att följa med till församlingshemmet och det är han tacksam för . Han säger att församlingshemmet blev som ett hem, alla bodde där och bygdens folk ställde upp och hjälpte till. Uppslutningen var stor och viktig. Fram till arbetar Stöttegruppen dygnet runt i treskift för att hjälpa de drabbade. Vid olika tillfällen kommer representanter från bland an- nat kommunen och försäkringsbolag för att informera om olika frågor. kommer ett brev till de anhöriga i från den person som guidat deras anhöriga i . Brevet beskriver de omkomnas sista dag. De an- höriga uppskattar brevet mycket. Vid samtal med Norrköpingpolisens larmcentral åtar sig PRO:s kassör att öppna föreningslokalen i . Några PRO-medlemmar samlas snart där. Stöttegruppen bildades efter en brandolycka. Den består av medlemmar från olika yrkeskategorier. Räddnings- tjänsten larmar vid behov Stöttegruppen och ställer vid behov en sjuksköterska till förfogande. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Människor undrar om deras anhörig var med på resan. PRO-medlemmarna svarar med hjälp av en lista över resenärer. är även journa- lister inne i . Jourhavande präst, , åker till och dit kommer snart fler präster och pastorer som lar- mats. Dagen ägnas åt samtal och själavård. Kyrkan öppnar senare en telefonlinje Estonia-jouren som under första tiden ständigt är bemannad. Någon i jourlinje ringer till en PUG-medlem som vidarebefordrar information till PUG:s koordinator 06.45. Lokalradion förmedlar information om att länet är hårt drabbat får veta att ett stort antal PRO-medlemmar är med på . Radion intervjuar ordföranden i organisationen i sjusändningen och lyssnarna får höra att länet är hårt drabbat och att i står öppna för dem som vill komma dit. Telefonnummer för anhöriga att ringa lämnas ut. Radiostationen sänder direkt från . intervjuas fler PRO- medlemmar. Flera kyrkor hör av sig till radiostationen och meddelar att kyrkorna står öppna. får kommunstyrelsens blivande ordfö- rande och ordföranden i pensionärsrådet information om olyckan och beger sig till . På väg till ett möte får kommunstyrelsens ordförande via radio veta vad som hänt. Han tar sig till . PUG (Psykologiska uppföljningsgruppen vid lasarettet i ) ansvarar för uppföljningsarbete efter avslutade räddningsinsatser. Detta sker genom krisbearbetande samtal och andra åtgärder. Socialdirektören beslutar att utlösa kommunens katastroforganisation och de lokala kontoren underrättas. Tio av PUG:s medlemmar samlas till möte på lasarettet i och därefter öppnas katastrofkansliet. Fyra medlemmar åker till ett möte i . Närvarande är representanter för kommunledning, socialförvaltning, kyrka, lasarett och PRO. Inga representanter från polisen närvarande. En ledningsgrupp och en samordningsgrupp bildas med representanter från PUG, Svenska , PRO, socialjouren och kommunledningen. till- kommer en representant för polisen. därefter håller samordningsgruppen ett möte. Kommunens informa- tionschef får till uppgift ett sköta mediakontakterna. Per- soner från PUG och från kyrkan arbetar med psykosocialt omhändertagande. Personal från PUG övertar arbetet med inkommande samtal. En presskonferens hålls i . Ordinarie ledningsmöte hålls i polishu- set. Osäkerhet råder över polisens roll i krisarbetet och vilka kriscentra som öppnats. Situationen är förvirrad. Flera börjar svara på telefonsamtal. Anhöriga uppmanas vända sig till i . får polisen listor på resenärer från PRO. Några poliser flyttar in i och påbörjar arbetet. En poliskommissarie ingår därefter i samordningsgruppen och blir den som förmedlar polisens information. begär Stock- holmspolisen att identifieringsmaterial skall samlas in. Polisen informerar om att det inte finns några pålitliga besked att ge beträffande passagerare och överlevande. går ut med informa- tion till lyssnarna om vilket telefonnummer de kan ringa för att få kontakt med det upprättade kriscentret. har hälften av de anhöriga kunnat nås. Varje anhörig fick senare en egen kontaktperson. samlas läns landstings PKL-grupp i . Gruppen etablerar kontakt med polisen. Ett kriscentrum börjar organiseras i . Telefonlinjer dras in och kristeam gör sig klara att T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 möta de drabbade. Prästen informerar kommunalrådet om beslutet att öppna ett kriscentrum i kyrkan. kommer den första som ville ha hjälp. Polisen i kriscentret registrerar saknade och efterfrågade och förmedlar denna information till polisledningen. Osä- kerhet råder över vad som har hänt. Allt är overkligt. Många frågar sig hur det kan ha gått för deras anhöriga. Tidigt står det klart att en grupp med 26 nämndemän, personal från ett och anställda från folkminnes- arkivet hör till de saknade. Sammanlagt är ca 60 personer saknade från . börjar ett samverkansmöte mellan läns- polismästaren, brandchefen, kommunledningen, lokal- radiochefen, landshövdingen och representanter för . Ordföranden i PKL-gruppen, , redovisar vidtagna åtgärder. Informa- tionsträffar för anhöriga planeras. Både och hålls minnes- och andaktsstunder i kyrkan. Kriscentret är öppet . Utöver detta kriscentrum finns även ett särskilt för an- höriga till de nämndemän från län som omkom. PKL-grupp: Psykologisk-psykiatrisk katastrofledningsgrupp. har föreslagit att en sådan grupp inrättas på flertalet sjukhus. I PKL-grupper ingår representanter från vuxenpsykiatri, barn- och ungdoms- psykiatri eller barnsjukvård, och sjukhus- kyrkan samt psykologer och kuratorer. Gruppen har till uppgift att planera, leda och samordna det psykiska och sociala omhändertagandet vid katastrofer. Någon grupp bör ha ett övergripande läns- ansvar.27 T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 i : Föreningen är ideell med ca 40 permanenta medlemmar. Kommun, landsting, kyrka och polis stöder fören- ingen som bildades . Stödgruppens mål är att vara ett stöd för personer som råkat ut för uppskakande händelser, t.ex. plötsliga dödsfall, skada på grund av en olycka eller kränkningar i samband med brott. börjar polisen i upprätta en preliminär personförteckning över de drabbade. Ungefär kallar samordnaren för Stöd- och brottsoffer- föreningen in stödpersoner. Åtta personer med nära an- knytning till fanns med på . Samtliga reste i en grupp från gymnasieskolan. Skolchefen kommer till skolan . Han träffar skolledarna, skolsköterskan och skolku- rator. Skolpersonalen har redan varit i direkt eller indirekt kontakt med samtliga föräldrar till barn som åkte med på resan till . Gruppen beslutar att de skall be kyrkoherden komma till skolan. kallas skolsköterskor till församlingshemmet. går larmet hos kyrkan, socialchefen, primärvården och den psykiatriska öppenvårdsmottagningen. samlas lärare och elever i kyrkan för infor- mation. Med anledning av den svåra situationen för personalen på skolan ombeds kuratorn att komma och genomföra debriefing för samtliga lärare. Han upple- ver situationen kaotisk och översköljs av personalens på samma gång hjälplöshet och ambition att hjälpa. Anhöriga kallas till församlingshemmet i nio håller stöd- och brottsoffer- föreningens styrelse ett sammanträde i församlings- hemmet. Kontakt med anhöriga har då redan tagits och de kallas till det kriscentrum som bildats i församlings- hemmet. En ledningsgrupp bildas med företrädare för polis, kyrka, social myndighet, räddningstjänst, sjukvård och skola. , som är diakonissa, blir samordnare mellan lednings- och stödgruppen. Stöd- och brottsofferföreningens jourgrupp, ca 12 medlemmar arbetade i stödgruppen tillsammans med två psykologer. Socialchefen får en bokningslista med namn på passagerare från polisen i . bekräftar en svensk ambassadtjänsteman i att de Vilhelminabor som fanns med på listan reste med Esto- nia. Polisen håller presskonferens i polishuset och 15.00. Fortlöpande information lämnas till de anhöriga genom att polismästare kommer till församlingshemmet. Massmedierna får inte tillträde till kriscentret. I kyrkan håller prästen en förbönsgudstjänst på kväl- len. Det kommer besked om att överlevande är på väg till . På torsdag morgonen får de anhöriga veta att ingen från fanns med bland dessa. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Ärkebiskop talar med statsministern om tröstens ord och uttalar sig för en bärgning. bidrar till krisarbetet vid Estlineterminalen och genomför en gudstjänst i . Mötet med i inleds med en morgonmässa. har information om Estoniahaveriet spridit sig bland deltagarna, man förstår att någonting allvarligt hänt. Mötet löper dock vidare, och frågan om Estoniahaveriet tas inte upp och protokollförs som ett ärende, men utan tvekan är händelsen det stora samtalsämnet i korrido- rerna. En av de första som hör av sig till ärkebiskopen på telefon är statsminister . Statsminis- tern är oerhört engagerad och vill ha ärkebiskopens syn på hur händelsen skall handläggas. Vad kan ärkebiskopen göra från sitt håll? Vilken tröst finns att ge? Vilka uttalan- den kan göras i en så svår situation? Under samtalet med statsministern framstår omfattningen av händelsen som tydlig för ärkebiskopen. börjar även medierna höra av sig Parallellt med detta börjar medierna höra av sig. Först ut är radion och därefter fortsätter samtalen att komma. I princip ägnar ärkebiskop resten av dagen åt att tala med massmedierna. Att delta aktivt på mötet är det inte längre tal om. I Ekots 12.30-sändning säger ärkebiskopen att han hoppas att alla kyrkor skall hållas öppna och att gudstjäns- ter anordnas. Vädjan om att låta bärga I publiceras en intervju med . Han framför då sin uppfattning om att man skall kunna begrava en anhörig och få gå med blom- mor till en kyrkogård. Ärkebiskopen citeras med orden havet är stort, djupt och okänsligt. Wemans uttalanden i artikeln är som en helhet en vädjan om att låta bärga nia för att undvika att blir en anonym massgrav. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Det ofattbara i nyheten om förlisning gör att beredskapshandläggare inväntar nästa nyhetssändning, , innan han vidtar några åt- gärder. Hans bakgrund som militär gör att han omedel- bart aktiverar beredskapsmedvetandet. Han förstår att nå- got måste göras. Efter Ekots sändning kontaktar , komminister i . Han tror sig veta att Estlineterminalen i tillhör just denna församling, vilket visar sig vara riktigt. Efter ytterli- gare ringer han biskop och informerar om händelsen och vilka åtgärder han hit- tills vidtagit. Biskopen är nyvaken men har hört att någon- ting hänt. De kommer överens om att ses på stiftskansliet . Biskop bildar en ad hoc-grupp På biskopens initiativ och under hans ledning sätts en ad hoc-grupp28 samman. Gruppen samordnar stiftets insat- ser29 och arbetar efter instinkt och på basis av tidigare erfa- renheter. Det beslutas i gruppen att biskopen skall sända ett fax till församlingarna. I detta ber biskopen församlingarna hålla en hög beredskap och att planera för insatser som sträcker sig långt fram i tiden. Budskapet är: låt kyrkorna vara öppna och se till att människor som söker sig till kyr- kan blir väl mottagna. Närliggande församlingar tidigt på plats vid Estlineterminalen , som snabbt uppfattat omfattningen av händelsen, beger sig tillsammans med komminister från och komminister från till färjeterminalen omkring halv sju. Medarbetare inom för- samlingarna försöker att skaffa fram mat och dryck för anhörigas behov i terminalen. Ett fåtal anhöriga har samlats, liksom ett 30-tal själavårdare som kommit dit på eget initiativ. , som är operativ ledare för kyrkans arbete, ser till att medarbetarna från församlingarna och själa- vårdarna gör insatser där de bäst behövs. Det innebär att de ibland rycker in och försöker bistå den stabsledning som finns på terminalen, genom att bland annat bemanna telefoner och försöka besvara frågor från oroliga männis- kor som ringer. Men framför allt försöker man lindra oron hos de anhöriga som är på terminalen. Man bjuder på kaffe och smörgåsar och mänsklig närhet. tas i anspråk som sam- lingsplats för anhöriga. Från kyrkan ser man till att präster och diakonipersonal finns på plats även på bussarna som kör de anhöriga till hotellet. tar initiativ till gudstjänst i Domprosten hörsammar ärkebiskopens uppmaning i lunchekot att kyrkorna bör hållas öppna. Hon sätter igång med att planera för en gudstjänst i . Många praktiska frågor måste lösas innan gudstjänsten kan genomföras. Båda kantorerna är borta och tid ägnas åt att försöka hitta ersättare och att samla övrig personal. Inte minst skall gudstjänstordningen läggas upp och information om den spridas till berörda. kan portarna öppnas som planerat i kyrkan. Människor strömmar till. En del är direkt berörda av händelsen och har anhöriga bland de saknade, andra är mer indirekt berörda men påverkade av det ofattbara i denna väldiga olycka. Vid samtal med analys- gruppen 1998 säger domprosten att hon upplevde hur hon därefter förknippades med Estonia- katastrofen, blev kyrkans ansikte. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Regeringens krisgrupp diskuterar bärgning, manifestationer för att uttrycka deltagande i anhörigas sorg, felkonstruerade bogportar och reglerna för dödförklaring. Regeringen uppdrar åt att utreda tekniska och legala förutsättningar för att omhänderta omkomna. Under torsdagens sammanträde i regeringens krisgrupp30 och ett extra regerings- sammanträde . Andra sammanträdet i regeringens krisgrupp ska ges i uppdrag att utreda de tekniska och legala förutsättningarna för att återfinna och omhänderta de omkomna. En promemoria har upprättats i ärendet. Uppdraget är angeläget eftersom det uppenbart finns många tekniska och juridiska aspekter att ta hänsyn till vid bedömning av hur ett omhändertagande av omkomna ska kunna ske. Exempel på frågor att utreda är om bärgning eller någon annan metod kan användas, liksom om det finns juridiska möjligheter att ålägga någon bärgning. Ef- ter det att rapporterat till regeringen kan regeringen besluta om nödvändig åtgärd. Enligt finska myndigheter ligger Estonia nära vraket av ett finskt fartyg som minsprängdes under andra världs- kriget och området är förklarat som en nationell begrav- ningsplats. Frågan om felkonstruerade bogportar Statsminister fråga rörande bogportar har vi- darebefordrats till som påbörjat en inventering för att utreda om andra fartyg i regelbunden trafik har bogportar av samma konstruktion som den på . Syftet är att klarlägga om det finns behov att stoppa trafiken med dessa. Enligt finns ingen anledning av utfärda något totalförbud, men det finns skäl att överväga restriktioner för fartyg med lik- nande konstruktioner, t.ex. vid trafik i hårt väder. Det finns också anledning att se över behovet av förstärkning eller bevakning av bogportar. Inspektionen vill dock ha yt- terligare tid på sig, kanske , innan de kan redovisa några konkreta ställningstaganden. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Statsministern framhåller i samband med detta att det är viktigt att allt begärt material kommer fram och att detta måste stämmas av med . Han finner det också anmärkningsvärt att misstankarna om bogportarna kom via regeringen och inte verkade vara kända hos den ansvariga myndigheten. Försvarsministern uppger att insatspersonalen skött sig utomordentligt vid räddningsoperationen som är den största . Materielen har dock tagit mer skada än väntat.