sou · GMB351d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Bland dessa var det troligen ett antal som inte hade 9-årig skolgång. Tar man dessutom hänsyn till att många individer som for- mellt har en viss utbildningsbakgrund i praktiken saknar motsvaran- de kunskaper, blir antalet som skulle kunna behöva utbildning på grundläggande nivå ännu större. , , var det 492 000 personer i det aktuella åldersintervallet som visserligen hade slutfört , men inte studerat på gymnasi- al nivå. (SCB, 1997b) Det fanns således ett stort antal individer i åldern som borde vara betjänta av att antingen studera på grundläggande nivå el- ler påbörja en utbildning på gymnasial nivå. En del av dessa gjorde också det , men de flesta gjorde det inte. Troligt är att många inte funderade på studier eftersom de var i arbete . I tabell 9.12. visas hur många anställda, arbetslösa och personer utanför arbetskraften som saknade avslutad 2-årig eller 3-årig gym- nasieutbildning . Även denna statistik gäller för , som i det närmaste överensstämmer med målgruppen för Särskilt utbildningsbidrag. För att få Särskilt utbildningsbidrag ska den sökande vara . 194 Målgrupper och studerande i Kunskapslyfte Befolkningen utan avslutad 2- eller 3-årig gymna- sieutbildning , 1 000-tal personer. Källa: SCB, 1998, Registerutdrag om utbildningsnivå och arbetsmarknadsstatus. Som kan utläsas i tabellen var det av individerna utan av- slutad 2-årig eller 3-årig gymnasieutbildning som var arbetslösa och som befann sig utanför arbetskraften. Majoriteten av in- dividerna, , var således i arbete. Det har förekommit att anställda har haft svårt att få ta del av de statligt finansierade utbildningsplatserna . I kommun har nästan inte några anställda tagits in till Kunskapslyfts- platserna, eftersom anställda ska prioriteras lägre vid antagningen än arbetslösa. De anställda har fått vissa erbjudanden om att delta efter att arbetslösa tackat nej i sista stund. Det har dock varit svårt för dessa anställda att komma ifrån sina arbeten med så kort varsel. För de ordinarie platserna inom den kommunala vuxenutbildning- en och folkhögskolorna finns inte regeln att arbetslösa ska prioriteras vid en urvalssituation. Om det föreligger ett stort sökandetryck bor- de anställda ha större möjligheter att påbörja sin utbildning inom det ordinarie utbildningsutbudet som har andra urvalsregler än Kun- skapslyftsplatserna (se början av detta kapitel). Det finns ingen möjlighet att ge en generell bild av hur vanligt det var att det uppstod konkurrens om de tillgängliga utbildningsplatser- na . Det har dock förekommit att vissa kurser, till exempel data-kurser, varit särskilt populära lokalt och att det därför blivit aktuellt att göra urval bland de sökande till dessa kurser. Det finns också kommuner som har haft ett så stort sökandetryck att man tvingats avvisa vissa personer. Det kan exempelvis ha varit yngre studerande som velat läsa upp sina gymnasiebetyg. Det är i sammanhanget viktigt att notera att den eventuella ökade konkurrensen om utbildningsplatser kan förflytta sig till högre ut- bildningar. Det är vanligen av dem som registre- ras som vuxenstuderande på gymnasial nivå som finns registrerade som studerande på högskola eller universitet (, 1998). Det finns inget som tyder på att de in- divider som attraherats av vuxenutbildning skulle vara särskilt Målgrupper och studerande i Kunskapslyfte 195 annorlunda än tidigare studerandekullar. Det är därför rimligt att tro att den aktuella ökningen med drygt 50 000 personer på gymnasial nivå inom kommunerna skulle kunna leda till cirka 10 000 fler hög- skolestuderande de två närmaste studieåren, om antalet platser inom högskolan ger utrymme för det på samma sätt som . 196 Målgrupper och studerande i Kunskapslyfte Organisation och efterfrågeanpassning 197 har på bara förändrat strukturerna i kommuner- na när det gäller vuxenutbildning. I det följande beskrivs hur projek- tet placerats in organisatoriskt i kommunerna och hur man arbetat med frågor som rekrytering, inflytande från arbets- marknaden och anpassning till de studerandes önskemål och behov. Regeringen har engagerat kommunstyrelser- na i projektet . Informationen om den särskilda vux- enutbildningssatsningen har tillställts kommunstyrelsens ordföran- de. Anmälan om deltagande skulle också vara underskriven av sam- me ordförande. Det har då fallit sig naturligt i många kommuner att inrätta en projektgrupp direkt under kommunstyrelsen med uppgift att förbereda denna anmälan. I ett antal kommuner har denna pro- jektgrupp sedan också fått ta ansvaret för genomförandet av Kun- skapslyftet. Denna medvetna strategi från regeringens sida – liksom krav på en planering av i samarbete med arbetsförmedling och arbetsmarknadens parter – har förmodligen bidragit till att höja vuxenutbildningens status i kommunerna och skapa en förändrad syn på de möjligheter den innebär. Detta har bland annat visat sig i att man i många kommuner nu ser vuxenutbildning som ett använd- bart utvecklingsinstrument för kommunen som helhet. 10.1.1 Kommunstyrelse eller nämnder Från början har alltså ofta blivit ett särskilt projekt som legat vid sidan om den kommunala vuxenutbildningens norma- la organisation. av kommunerna har senhösten 1997 fort- farande i en särskild projektorganisation (Skolver- ket, 1997f). Oavsett organisationsform har av landets 288 kommu- ner lagt det politiska ansvaret för direkt under kom- 198 Organisation och efterfrågeanpassning Det tycks inte finnas något samband mellan ansvars- placering och storleken på kommunerna. Detta har skett i exempel- vis kommun, som motiverat det med att de ville ha en självständig . Organisationsformen i ska emellertid utredas. kommer troli- gen att delas upp i en beställar- och en utförardel. I har pro- jektet också lagts direkt under kommunstyrelsen för att stimulera till snabbare förnyelse och till närmare arbetsmarknads- anknytning. Vissa farhågor har dock funnits i kommunen mot denna modell, exempelvis att projektet fjärmats från komvuxenhet och gymnasieskolor. Att ha projektorganisationen för under kommun- styrelsen har både fördelar och nackdelar. Bland fördelarna märks å ena sidan att det kan vara enklare att få gehör för sina idéer och få saker att hända om man har direktkontakt med kommunens högsta beslutsfattare. Dessutom kan det vara lättare att vara kreativ och in- föra förändringar, om man inte är för nära gamla hjulspår. är det en fördel att inte vara alltför insatt i vad som inte går att göra. Det kan å andra sidan vara en nackdel att inte kunna utnyttja den kompetens när det gäller utbildningsfrågor som finns hos de perso- ner, som är vana att arbeta med vuxenutbildning. per om regelverk, rutiner kring statistikrapportering och annat kan leda till mycket extraarbete. Ännu allvarligare är att det finns en viss risk att blir en främmande fågel i kommunens vux- enutbildning och att det positiva som kännetecknar satsningen inte får fäste i den reguljära kommunala vuxenutbildningen. Om så skul- le vara fallet, så har ett av de huvudsakliga syftena med den särskilda vuxenutbildningssatsningen gått förlorad, nämligen att denna sats- ning skulle vara ett led i reformeringen av svensk vuxenutbildning. Flertalet kommuner () har lagt projektet un- der en nämnds ansvar. Det är då ganska vanligt att man placerat projektledningen för under den nämnd i kommunen som vanligen handhar vuxenutbildningsfrågor, (motsvarande). Som exempel kan nämnas att projektkansliet för i kommun ligger under ett nyinrättat vuxenutbildningsråd som i sin tur verkar direkt under . I är ansvarig för genomförandet av och under arbetar en projektledning som har tillgång till vissa funktioner hos nämnden. Istället för att lägga direkt under kommunstyrel- sen eller under (motsvarande) har Organisation och efterfrågeanpassning 199 man i andra kommuner valt att organisatoriskt placera Kunskapslyf- tet i en nämnd som också ansvarar för exempelvis frågor som rör ar- betsmarknaden. I är det arbetsmarknadsnämnden som an- svarar för genomförandet av och det är under den nämnden som projektledningen verkar. I har projektet lagts under , vilken också är ansvarig för vuxenutbildning i kommunen. Hur ska placeras i den i den kommunala organisa- tionen är givetvis en angelägenhet. Den kan placeras di- rekt under kommunstyrelsen, inom eller utom ansvarig nämnd eller på något annat ändamålsenligt sätt beroende på hur kommunen över- huvudtaget organiserat sin verksamhet och vilka lokala syften man har med detta projekt. På många håll förekommer omorganisatio- ner och förändringar. Viktigt är dock att samarbetet mellan den re- guljära vuxenutbildningen och underlättas. har föranlett ett omfattande samarbete mellan ut- bildningsansvariga och arbetsmarknadsansvariga inom kommuner- na. I de allra flesta kommunerna finns nu någon samarbetsform mel- lan företrädare för vuxenutbildning respektive för kommunala ar- betsmarknadsfrågor, oavsett under vilken nämnd som projektled- ningen ligger. Ofta möts man i arbetsgrupper eller referensgrupper av olika slag där frågor som rör behandlas. Även det- ta samarbete är givetvis viktigt att vidareutveckla. 10.1.2 Projektledare och komvuxrektor Det finns många olika varianter när det gäller vem man valt som pro- jektledare för : Från att man utsett komvuxrektorn till projektledare till att man valt någon som inte alls har någon tidigare koppling till vuxenutbildning. När den person som är utsedd att vara projektledare för lyftet också är rektor för en komvuxenhet på orten är ofta Kunskaps- lyftet och den ordinarie kommunala vuxenutbildningen mycket nära sammankopplade – med de fördelar och nackdelar som det innebär. Konstruktionen kan vara praktisk, bland annat eftersom en kommu- nal rektor under alla förhållanden måste vara ansvarig för betygssätt- ning även för utbildning som köpts upp av externa anordnare. Att lägga projektorganisationen för för nära skolledaren vid en komvuxenhet kan emellertid också leda till att det inte blir så mycket upphandling av utbildning. Det är enklare att lägga verksam- heten inom den egna organisationen. I många kommuner har detta problem lösts genom beslut i kommunstyrelse eller ansvarig nämnd om hur stor andel av verksamheten som ska finnas inom komvuxor- 200 Organisation och efterfrågeanpassning ganisationen och om hur stor del som ska upphandlas. Då upphandling görs av en komvuxrektor – tillika projektledare – är det förståeligt om andra utbildningsanordnare undrar om det sker på ett formellt korrekt sätt enligt gällande lagstiftning, i första hand lagen om offentlig upphandling. Under alla förhållanden finns då risk för att ett slags beroendeförhållande uppstår: Den som antar an- budet har tillsynsansvar/förtrogenhetsansvar och utfärdar betyg för de externa anordnarnas deltagare. I andra kommuner har man valt att helt skilja ansvaret för projek- tet och från ansvaret för komvuxenheten. I exempel- vis sköter en särskild projektorganisation tet och därmed också upphandling av utbildningsplatser. I kommun har man låtit den person som arbetat som projektledare för – med en från komvux- enheten helt fristående utbildningsorganisation – också bli komvuxrektor på deltid. Detta innebär att den redan igång- satta förnyelseprocessen på ett smidigt sätt kan föras över till den samordnade gymnasieskolan/komvuxenheten. Oavsett vilken organisationsform som väljs är det viktigt med ett gott samarbete med rektor för kommunens komvuxenhet, men det innebär inte att projektledaren och rektorn måste vara samma per- son. Regeringen och Delegationen för har tidigt i sats- ningen pekat ut arbetsförmedlingsnämnderna som ett lämpligt fo- rum, i vilket Kunskapslyftsfrågor skulle kunna diskuteras i en vidare krets i kommunerna. Det finns förvisso kommuner där arbetsför- medlingsnämnden har gripit sig an och styr satsning- en, men i de flesta kommuner torde enligt kommitténs bedömning nämnden inte ha varit särskilt aktiv inom projektet. Det vill synas som om kommunerna oftare har valt att samarbeta med arbets- förmedlingen i andra konstellationer. I – där projektledning- en har lagts under – rapporterar projektled- ningen dock inte bara till utbildningsnämnden, utan också till arbets- förmedlingsnämnden. Detta har lett till ett fungerande samspel mellan dessa tre parter. Kunskapslyftsorganisationerna har – som Kunskapslyftskommit- tén erfarit – påbörjat ett givande samarbete med arbetsförmedlingen. Tillsammans har projektledning och företrädare för arbetsförmed- Organisation och efterfrågeanpassning 201 lingen kunnat diagnosticera utbildningsbehovet bland de arbetslösa i förhållande till vad den lokala arbetsmarknaden efterfrågar. Man har också samverkat väl, när det gäller att informera om Kunskaps- lyftet, till exempel genom att ha gemensamma informationsträffar om , till vilka arbetslösa via arbetsförmedlingens för- sorg kallats. Utvecklingen går också mot att arbetsförmedlare och kommunens studievägledare sitter i samma eller intilliggande loka- ler, vilket underlättar för de arbetslösa att få fyllig studievägledning. Så är exempelvis fallet i , och där ar- betsförmedlare och studievägledare sitter sida vid sida i Infoteket. I sitter de i lokaler bredvid varandra. I finns ett Infotek, som är ett samarbetsprojekt mellan arbetsförmedlingen, kommunen, CSN och och där finns studievägledare som infor- merar om . Det finns kommuner – men de är inte vanligt förekommande – där samarbetet med arbetsförmedlingen gått trögare. har arbets- förmedlingen inte ansett sig ha tid, resurser eller befogenheter att en- gagera sig i i den utsträckning som projektledningen skulle önska. Det har till exempel handlat om att arbetsförmedlingen inte velat bistå med uppgifter om de arbetslösa i kommunen och inte heller visat något intresse av att försöka samverka kring klienternas handlingsplaner och studieplaner. Även de studerande har ibland klagat på att arbetsförmedlarna inte vet särskilt mycket om Kun- skapslyftet. Samarbetet mellan kommunerna och arbetsförmedlingen tycks dock i huvudsak fungera bra. Ett fortsatt utvecklingsområde i detta samarbete är de individuella studieplanerna och deras koppling till handlingsplanerna. Till detta återkommer kommittén i senare av- snitt. 10.2.1Samarbetet med arbetsmarknadens företrädare Inom är det vanligt att lokala arbetsgivare på initiativ från projektledningen för har varit med och påverkat kommunens vuxenutbildning på respektive ort. I de många arbets- grupper som bildats runt projektorganisationerna finns ofta någon eller några arbetsgivarföreträdare. Som exempel kan nämnas att det i finns en arbetsgivare från det privata näringslivet och en från offentlig sektor i det så kallade som an- svarar för . I finns det en represen- tant för det lokala näringslivet i ledningsgruppen för och liknande samarbetsformer finns på andra håll. I har man vid sidan av ledningsgruppen skapat en referensgrupp, Kunskapsrå- 202 Organisation och efterfrågeanpassning det, som består av representanter från fackförbund, arbetsgivare och arbetsförmedling. Projektledningen har där ett nära samarbete med både ledningsgruppen och . I andra kommuner har det gått trögt att få representanter för ar- betsgivarna intresserade av och aktiva i planerings- arbetet. Det kan bero på att företagare i små och medelstora företag upplever att de inte har tid att sätta sig in i frågor som rör projektet och delta i möten. Det kan också bero på att företagare ibland är oin- tresserade av , eftersom den kompetens de efterfrågar ligger på högre utbildningsnivåer. När man efterfrågar civilingenjö- rer kanske inte planering för vuxnas utbildning på gymnasienivå känns särskilt intressant. Man måste också ha förståelse för att före- tag lever en ganska osäker tillvaro och därför har en kort planerings- horisont. Många företagare vet inte vilken sorts kompetens de kom- mer att behöva eller ens på kortare sikt och har därför inte något intresse av att påverka inriktningen på vuxenutbildningen. En av anledningarna till att de lokala projektorganisationerna för- söker skapa en dialog med representanter för arbetsgivare är att Kun- skapslyftet bland annat ska anpassas till den lokala efterfrågan på kunskaper och kompetenser. Detta är viktigt, eftersom det är me- ningen att ska bidra till att arbetslösheten sänks. Av- sikten med satsningen är ju att ge de arbetslösa möjlighet att utbilda sig för att i förlängningen få ett arbete eller gå vidare till högre stu- dier. Även om att man eftersträvar inflytande från arbetsmarknaden, så måste man dock vara vaksam över att vuxenutbildningen inte blir alltför styrd av arbetsgivarnas önskemål. Det finns två skäl till detta. Det första är att det kan finnas viss risk för att under sådana förhållanden kan komma att ersätta personalutbildning som arbetsgivarna annars skulle betala. Det andra är att utbildningar i första hand ska vara anpassade efter vad de studeran- de efterfrågar, även om det är rimligt att tro att många av dem önskar att studierna ska ge dem större möjligheter att få ett arbete i närom- rådet. Kunskaper har dock alltid ett värde i sig och studier leder – i alla fall när de kan fullföljas – ofta till ökat självförtroende och per- sonlig utveckling. Detta gäller oavsett om studierna resulterar i ett arbete på hemorten, ett arbete någon annanstans, vidare studier eller i värsta fall ingetdera. Organisation och efterfrågeanpassning 203 10.2.2Relativt få av de anställda som har UBS kommer från näringslivet Som framgår av kapitel 9 kommer den övervägande delen av anställ- da som deltar i från offentlig sektor. Kommittén har erfarit att flertalet av dessa kommer från kommuner och landsting, företrädesvis från vård och omsorg. När det gäller att uppmuntra anställda att ta del av har de privata företagarna generellt sett inte varit särskilt aktiva. Det kan delvis bero på att de inte har tillräckliga kunskaper om vad Kun- skapslyftet är och vilka regler som gäller. Kommunerna har kanske inte heller prioriterat denna informationsinsats, eftersom gällande föreskrifter har maximerat antalet arbetstagare med Särskilt utbild- ningsbidrag i till tidigare högst tio – nu femton – pro- cent. Det är rimligt att tro att kommunerna velat vara litet försiktiga med att locka anställda att söka detta bidrag för att inte många sökan- de skulle bli utan. En annan förklaring till att få av de anställa studerande kommer från det privata näringslivet kan vara att många mindre företagare – liksom många arbetstagare – inte riktigt ser värdet av utbildning på gymnasial nivå för de anställda. Det kan också bero på att företagen tycker att det är besvärligt att bli av med en anställd som kan sitt ar- bete och att tvingas lära upp någon utifrån som ersättare. Särskilt tydligt kan detta bli i den rådande konjunkturuppgången. Det är möjligt att fler privata arbetsgivare får upp ögonen för Kun- skapslyftet ju längre satsningen pågår och ju mer känd den blir. Ett bra exempel på ett företag som ser som en del i sitt kompetensutvecklingsprogram är AssiDomän Kraftliner i , där av de anställda har högst tvåårig gymnasial utbildning. ger företaget de anställda möjlighet att studera i med betalning motsvarande deras grundlön. Staten står för av grundlönen via UBS och resterande står företaget för, under förutsättning att den anställda läser ämnen som är relevanta för arbetet. Det är i första hand matematik, fysik, kemi, svenska och engelska som företaget anser sig ha nytta av, men man tillåter också att den anställda läser data. Om den anställde vill läsa andra ämnen, så är det också tillåtet, men då utgår inte det extra bidraget från företaget (, 1998). AssiDomän Kraftliner ser som en möjlighet att inte bara höja kompetensen för anställda som studerar, utan också för dem som väljer att inte göra det. När luckor uppstår får företaget goda möjlighet att genomföra en utvecklande jobbrotation, eftersom ersättare som tas in utifrån inte behöver ha samma arbetsuppgifter som den som studerar. 204 Organisation och efterfrågeanpassning 10.2.3Reguljär utbildning och arbetsmarknadsutbildning En av målsättningarna med är att öka andelen yrkes- kurser. Det har kommunerna lyckats med. Detta faktum ger anledning att fundera över relatio- nen mellan reguljär utbildning och arbetsmarknadsutbildning. Det finns exempel på att och arbetsmarknadsut- bildningen köper snarlika yrkeskurser från samma anordnare i en kommun, med den skillnaden att Kunskapslyftskurserna åsätts ett lägre pris. Det förekommer att man inom arbetsmarknads- utbildningen tillhandahåller kurser i allmänna ämnen på gymnasial nivå, vilka upphandlats från gymnasieskola eller vuxen- utbildningen (). Det finns – vid en ytlig betraktelse – således en viss risk att och arbetsmarknadsutbildningen blir två parallella organisationer som utbildar inom samma områden. Att och arbetsmarknadsutbildningen tangerar var- andra behöver inte vara en nackdel. Om det finns två olika sätt att få läsa exempelvis en datakurs utan att behöva ta studielån, möjliggörs en kompetenshöjning för fler. Alla arbetslösa har inte möjlighet att få UBS och anställda har vanligen inte möjlighet att delta i arbets- marknadsutbildning. Det är alltså inte enbart en fråga om utbud utan även om målgrup- per. I arbetsmarknadsutbildning kan – bortsett från så kallade flask- halsutbildningar – endast den delta som är eller riskerar att bli arbets- lös och då arbetsförmedlingen bedömt att utbildning krävs för att den arbetslöse ska kunna bli anställningsbar. Att i reguljär utbildning få studera allmänna ämnen inom arbetsmarknadsutbildningens ram är endast tillåtet för arbetshandikappade och invandrare. Det är som ser det ändock viktigt att kom- mun och arbetsförmedling lokalt strävar efter att samråda kring vux- enutbildning och arbetsmarknadsutbildning. En gynnsam utveckling skulle vara att vuxenutbildningen och arbetsmarknadsutbildningen kompletterar varandra genom att tillsammans bredda utbudet av oli- ka kurser och genom att – med bibehållna profiler – samverka i ar- betet att nå olika kortutbildade målgrupper. I har referens- personer från arbetsförmedlingen knutits till projektledningen vid val av anbud och balansering av kursutbud. Därigenom har gräns- dragningen mellan kommunens utbildningar och arbetsmarknadsut- bildningen säkerställts och projektledningens kompetens utökats. Arbetsmarknadsutbildningarna ska huvudsakligen vara inriktade på att skapa ett arbetskraftsutbud som kortsiktigt matchar vakanser- na och motverkar kommande flaskhalsar. Organisation och efterfrågeanpassning 205 enutbildningen blivit mer flexibelt och kan erbjuda näst intill succes- siv antagning och kontinuerlig verksamhet kan den ansvara för utbu- det av allmänna kunskaper och yrkeskunskaper på grundläggande och gymnasial nivå. Arbetsmarknadsutbildningen kan då erbjuda den spetsutbildning en individ behöver komplettera sin utbildning och erfarenhet med för att få ett arbete. En av intentionerna bakom är som redan tidigare nämnts att utbudet inom vuxenutbildningen ska bli flexibelt och att individernas önskemål ska bli styrande. För att kunna konstruera en kurssammansättning som passar individernas efterfrågan gäller det att på något sätt ta reda på vad individerna behöver och vill ha. Det förekommer att kommunerna inför har gjort en mycket grundlig genomgång av utbildningsnivån hos både de ar- betslösa och de anställda i kommunen. På så sätt har man bildat sig en uppfattning om vad det är som kommuninvånarna behöver i ut- bildningsväg. När det sedan gäller att ta reda på vad individerna faktiskt vill läsa – detta är inte samma sak som att ta reda på vad de saknar – har man i kommunerna använt sig av olika metoder och haft högst varierande ambitionsnivå. En del kommuner har inte prioriterat denna fråga, eftersom antalet sökande till utbildningarna ändå varit stort. Andra kommuner har lagt ner stor möda på detta kartläggningsarbete. Ett särskilt gott exempel på tillämpad efterfrågestyrning utgör . Där kontaktade man alla kommunens ar- betslösa invånare för att informera om Kunskaps- lyftet.