sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — Som exempel anges att det kan vara så att en person planerat eller förberett brottsliga gärningar eller trakas- serier som inte kommit till utförande. Förutsättningarna för kvarskriv- ning kan också enligt propositionen vara uppfyllda om det visar sig att en person till tredje man har uttalat allvarligt menade hotelser mot exempelvis en tidigare maka. I propositionen nämns vidare att kvarskrivning också kan komma i fråga för en person som har vittnat i en rättegång eller medverkat i en polisutredning. Det kan inte heller uteslutas att kvarskrivning blir aktuell för en person som här i landet av särskilda skäl riskerar förföljelse av etniska eller religiösa orsaker. För den enskilde innebär kvarskrivning enligt propositionen (s. 47 f.) en rad olägenheter som kan vara svåra att överblicka för henne eller honom, vilket talar för att kvarskrivning inte bör medges om personen i fråga kan få tillräckligt skydd på annat sätt. De åtgärder som närmast kan komma i fråga är besöksförbud och sekretessmarkering. Också andra former av skydd som polisen kan tillhandahålla, såsom t.ex. trygghetspaket och skyddshundar bör beaktas. Bedöms besöksförbud vara en otillräcklig åtgärd innebär det enligt propositionen inte automatiskt att kvarskrivning skall medges. Innan kvarskrivning medges bör skattemyndigheten alltid utreda om skydds- behovet i stället kan tillgodoses genom sekretess. Bestämmelser om fingerade personuppgifter infördes den 1 juli 199l och regleras i lagen (1991:483) om fingerade personuppgifter. Enligt lagen kan en folkbokförd person som riskerar att bli utsatt för särskilt allvarlig brottslighet som riktar sig mot dennes liv, hälsa eller frihet medges att använda andra personuppgifter om sig själv än de verkliga (fingerade personuppgifter). Det krävs också att personen inte kan ges tillräckligt skydd på annat sätt. Huvudregeln är att medgivandet gäller för obegrän- sad tid, men det får begränsas till . Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter får även ges åt en familjemedlem som varaktigt bor tillsammans med den person som riskerar att bli utsatt för allvarlig brottslighet. Det är som är första instans i alla ärenden om fingerade personuppgifter. Ansökan om medgivande görs av Rikspolis- styrelsen på begäran av den utsatta personen. kan emellertid avslå en sådan begäran, om styrelsen inte anser det sannolikt att rätten kommer att medge att fingerade personuppgifter får användas. Har styrelsen avslagit en begäran får den enskilde själv ansöka hos rätten om att få använda fingerade personuppgifter. I folkbokföringsbetänkandet anges att fram till hade cirka 20 personer medgetts att använda fingerade personuppgifter och att efter detta datum ytterligare ett litet antal personer har fått fingerade personuppgifter. I förarbetena till de ändrade reglerna om fingerade personuppgifter (prop. 1997/98:9 s. 52) har regeringen uppgett bl.a. följande: När ett medgivande att använda fingerade personuppgifter har givits registreras den som fått medgivandet med bl.a. fingerat personnum- mer och namn i folkbokföringen. Därifrån förs de fingerade uppgifterna vidare till bl.a. olika myndigheter på samma sätt som andra folkbokföringsuppgifter. Personen i fråga använder så gott som undantagslöst de fingerade uppgifterna. Den gamla identiteten är avregistrerad inom folkbokföringen. Det framgår att avregistreringen har sin grund i att den enskilde använder fingerade personuppgifter. Den som fått fingerade personuppgifter är folkbokförd under de nya uppgifterna på den ort där hon eller han är bosatt. Genom att personen använder fingerade personuppgifter om sig själv kan vederbörande sägas ge sken av att vara en annan person än den hon eller han verkligen är. skall bistå den som har fått medgivande att använda fingerade personuppgifter vid kontakter med andra myndigheter och i övrigt lämna den hjälp som krävs, om den enskildes hjälpbehov inte kan tillgodoses på annat sätt. Fingerade personuppgifter har samma syfte som kvarskrivning. Åtgärden skall skydda mot att en viss person utsätts för förföljelse av en eller flera andra personer. Förföljaren är ofta känd när fråga om byte aktualiseras men åtgärden kan användas även när denne inte går att närmare identifiera. Mera avgränsat kan syftet med fingerade person- uppgifter sägas vara att hindra att en förföljare, med hjälp av allmänna handlingar hos en myndighet, får kännedom om var den person som behöver skyddas bor eller vistas. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter har ingripande verkningar för den som berörs. Utgångspunkten är därför att denna form av skydd bör användas restriktivt och endast när andra åtgärder inte är tillräckliga. Ur förarbetena (prop 1997/98:9 s. 56 ff.) kan vidare följande anföras: Den gällande lagstiftningen bygger på att fingerade personuppgifter skall beviljas endast den som är utsatt för ett allvarligt hot. Enligt regeringens mening måste det också vara fråga om risk för svårare brott för att fingerade personuppgifter skall komma i fråga. Kravet på att brottsligheten skall vara särskilt allvarlig kan emellertid som utredningen framhållit leda till en onödigt sträng tillämpning. Uttrycket kan uppfattas exempelvis som att en misshandel måste vara grov för att fingerade personuppgifter skall komma i fråga, dvs. att det allmänt sett krävs brott med straffvärden som inte understiger . Ett sådant synsätt framstår inte som motiverat. Restriktiviteten i fråga om medgivande att använda fingerade personuppgifter bör behållas men inte vara alltför koncentrerad till frågan om brottets straffvärde. Även gärningar som har ett straffvär- de bör kunna godtas. Vid brottslighet som upprepats kan kanske ett ytterligare något lägre straff- värde accepteras, t.ex. om brottsligheten har varit särskilt besvärande för målsäganden. Sammantaget bedömer regeringen att det finns skäl att något sänka nivån på den befarande brottsligheten. I lagtexten bör det komma till uttryck genom att kravet i 1 § lagen om fingerade personuppgifter på att brottsligheten skall vara särskilt allvarlig tas bort. Risken för brott skall föreligga objektivt sett. Självfallet är det svårt att exakt fastställa vilken brottslighet som kan befaras. På motsvarande sätt som förordas i fråga om besöksförbud och kvarskrivning är det naturligt att till att börja med göra bedömningen utifrån en tidigare brottslighet som en förföljare har gjort sig skyldig till. Det är också utifrån denna brottslighet som bedömningarna om den befarade brottslighetens art och straffvärde måste göras. Om en person har dömts för ett allvarligt brott, exempelvis svår misshandel, mot den som begär fingerade personuppgifter är det en omständighet som måste tillmätas stor betydelse vid en riskbedöm- ning. Den tidigare brottsligheten behöver inte nödvändigtvis vara riktad mot personens liv, hälsa eller frihet. Även förmögenhetsbrott och annan typ av brottslighet som har riktats mot den som förföljs kan beaktas. Vidare är det inte uteslutet att också brottslighet som har riktats mot någon annan än den som begär fingerade personupp- gifter kan tillmätas betydelse när det gäller att bedöma vilken risk Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Det är inte tillräckligt för fingerade personuppgifter att den som begär skyddsåtgärden har utsatts för brott. Det krävs att det föreligger risk för ytterligare förföljelser i form av sådana brott som anges i lagen om fingerade personuppgifter. När frågan om fingerade personuppgifter aktualiseras har den som ansöker om att få ett medgivande oftast utsatts för sådant brott som lagen stadgar. Det bör då inte vara så svårt att bedöma om det föreligger risk för ytterligare brott mot samma person. Visar det sig att gärningsmannen fortsätter att trakassera eller söka kontakt med denne bör det oftast vara tillräckligt för att konstatera att erforderlig risk föreligger. Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter kräver inte att den som vill använda uppgifterna har utsatts för brott, även om det torde vara den vanligaste situationen. Om en polisutredning pågår kan det ofta vara lämpligt att invänta beslut om åtal och dom i saken. Kan frågan om fingerade personuppgifter inte invänta ett avgörande får riskbedömningen göras utifrån en självständig prövning av den utredning som finns. En särskild risk för att bli utsatt för brott kan den anses löpa som har anmält eller på annat sätt avslöjat en brottsling. Riskens storlek kan bl.a. antas hänga samman med hur allvarligt det avslöjade brottet är. Den utpekade gärningsmannens person har särskild betydelse när det gäller att bedöma risken för repressalier. Även om det kan visas att förföljelse och trakasserier har ägt rum eller pågår kan det vara svårt att få utrett att det föreligger risk för sådant allvarligt brott som lagen kräver. Avgörande är naturligtvis vad som förekommer om förföljaren när denne är känd. Är han dömd för allvarlig brottslighet mot den som begär fingerade personuppgifter och fortsätter att söka kontakt med vederbörande utan att förhållandena mellan de båda i grunden förändrats, bör det inte vara några svårigheter att konstatera att erforderlig brottsrisk föreligger. Har den utpekade förföljaren planerat eller förberett ett allvarligt brott mot den som har begärt fingerade personuppgifter bör också kravet på brottsrisk vara uppfyllt. I andra fall kan det vara så att förföljaren inte exakt identifieras men med hänsyn till omständigheterna står det klart att han tillhör en viss bestämd krets av personer. Så kan vara fallet om den som begär fingerade personuppgifter har vittnat eller medverkat i en polisutred- ning mot en kriminell gruppering av något slag och därefter utsätts för hot. Situationen kan vara likartad om en person själv har tillhört en sådan gruppering eller någon annan sammanslutning men sedermera tagit avstånd från denna och därför riskerar repressalier. I dessa fall finns det inte alltid någon tidigare dömd förföljare som utgör hotet. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter skall lämnas endast om behovet av skydd inte kan tillgodoses på annat sätt, 1 § andra stycket lagen om fingerade personuppgifter, i första hand är det kvarskrivning som bör komma i fråga. , som skall ansöka om fingerade personuppgifter, har ett särskilt ansvar att i varje ärende utreda om inte kvarskrivning räcker för att skydda den förföljda personen. I sin ansökan skall styrelsen motivera varför man anser att kvarskrivning inte räcker som skyddsåtgärd. Ett medgivande att använda fingerade personuppgifter skall som ovan nämnts som huvudregel lämnas för obestämd tid. Den enskilde har dock möjlighet att på egen begäran få medgivandet upphävt genom att skriftligen anmäla hos att medgivandet inte längre behövs. För det fall de fingerade personuppgifterna används i något otillbörligt syfte har även en sådan möjlighet. Styrelsen kan om det finns synnerliga skäl ansöka hos att ett medgivande om att använda fingerade personuppgifter skall upphöra att gälla. 10.8Rapporter från Riksåklagaren m.m. Riksåklagaren beslutade att utreda vissa aktuella frågor kring säkerhet och skydd för målsägande och vittnen. Ut- redningen finns redovisad i Riksåklagarens rapport och skydd för bevispersoner (Metodfrågor 1995:2). Där anges att det vad gäller etablerad och organiserad brottslighet finns anledning att tro att det i stor utsträckning förekommer påverkan av bevispersoner, dvs. målsägande och vittnen, t.ex. när det gäller narkotikabrott och ekonomisk brottslig- het. Enligt rapporten finns det mycket som talar för att det finns avsevärda mörkertal när det gäller påtryckningar och hot mot bevisper- soner. Problemet med skydd för bevispersoner är inte begränsat till mål som avser s.k. mc-gäng, utan framstår som väl så allvarligt vid annan organiserad brottslighet. Enligt rapporten krävs ökade insatser av polis, åklagare och dom- stolar för att möta de otillbörliga förfarandena mot bevispersoner, inte minst när det gäller att identifiera de mål där sådana förfaranden före- kommer. I rapporten anges vidare att rättsväsendets möjligheter att skydda bevispersoner är begränsat genom att dessa myndigheter skiljer sig från ett mål, vanligen sedan det har avgjorts genom domstols dom. Även myndigheternas ekonomiska förutsättningar ställer upp vissa begränsningar. Enligt rapporten kan ett ökat medvetande hos de rätts- vårdande myndigheterna och mera kännbara påföljder vid fällande dom för övergrepp av olika slag leda till en ökad benägenhet att anmäla sådana brott och därmed en ökad möjlighet att beivra dem på ett adekvat Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Detta bör enligt rapporten kunna bidra till att hålla tillbaka den utveckling som kan förväntas, nämligen att det i som i andra länder sannolikt i ökande omfattning kommer att förekomma skrämsel, hot och andra övergrepp mot bevispersoner i både tvistemål och brottmål. I anslutning till den ovan nämnda rapporten upprättades en åtgärdska- talog som finns redovisad i Riksåklagarens rapport och skydd för bevispersoner Åtgärdskatalog (Metodfrågor 1997:1). Åtgärdskata- logen är avsedd som ett förslag till arbetsmetod för polis och åklagare i de ärenden där man kan förvänta sig att målsägande och vittnen kan bli utsatta för påtryckningar och den tar upp åtgärder som aktualiseras på olika stadier i utredningen. Det kan nämnas att även polisen inom ramen för kriminalpolisens ut- vecklingsprojekt, det s.k. , håller på att utarbeta en åtgärdskatalog om vittnesskydd. Uppgifterna om vittnesskyddsverksamheten i har inhämtats vid ett studiebesök som utredningen gjorde på Criminal , New , i . Programmet för vittnesskydd i inleddes för att komma till rätta med en omfattande rånbrottslighet mot främst värde- transporter. En modell som användes i utgjorde till vissa delar förebilden för hur programmet kom att utformas i . På vittnesskyddsenhetens huvudkontor i tjänstgör 12 polis- män. Vidare finns det ute i polisdistriktet ytterligare 24 polismän som sysslar med dessa uppgifter. Det finns även vittnesskyddsenheter i andra polisdistrikt. Utvecklingen går mot en enda nationell vittnesskyddsenhet för att förenkla hanteringen. Det förekommer ett visst internationellt samarbete med bl.a. . Det finns tre huvudgrupper av vittnen som får skydd inom program- met. Denna kategori består av personer som själva har begått brott och som anger medhjälpare och/eller andra brottslingar. När programmet inleddes var denna kategori den största. Dessa personer får avtjäna sina straff i något av två särskilda fängelser där de hålls helt avskilda från de övriga fångarna. Det finns tre polisstationer i som har särskilda säkerhetsanordningar så att dessa personer kan förhöras och även bo under säkra former. För att få status som Resident krävs godkännande av CPS (Special Case Section), befälhava- Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen ren för enheten för organiserad brottslighet och från Home Office (ung. Polisen köper inte dessa vittnen eller information utan garanterar endast vittnenas säkerhet. Den enda verkliga förmånen är att de kan få lindrigare straff om de i domstol erkänner sig skyldiga till den egna brottsligheten och samarbetar/vittnar. Anhöriga till vittnet får också det skydd som kan behövas. Denna grupp består av tjallare på gatan som av något skäl behöver skydd för sig och/eller sin familj. Denna kategori består av personer som av annat skäl än egen inbland- ning har blivit vittne till ett brott och därför behöver skydd. En vittne som får skydd av programmet kan få en ny identiet och ny bostadsort. Det är endast enheten i som får genomföra identitetsbyten. All koppling till den gamla identieten klipps av och enheten skapar en ny identitet med en ny bakgrund. Uppgifter om gamla domar följer dock med. Man kan således inte bli av med ett kriminellt förflutet. Man ändrar emellertid namnet på domstolen som har dömt och datum för domen. Det föreligger sträng sekretess kring uppgifterna och den gamla identiteten upphör i princip att existera. Det går emellertid inte att utfärda nya födelsebevis, vigselbevis eller bevis om äktenskaps- skillnad. Om en person vill återta sin gamla identitet blir han avrådd men det går inte att förhindra. Det finns 12 s.k. safe houses i , dvs. adresser där vittnena kan få en skyddad bostad. Det bedöms vara lättare att gömma någon i en storstad som än på mindre orter. Det är dock svårt att hitta lämpliga bostäder. Enheten försöker också hjälpa till att ordna nya jobb. De flesta vittnen som ingår i programmen har vittnat i narkotikamål eller mål om annan organiserad brottslighet. De får vara kvar i programmet så länge som det behövs. De utesluts emellertid ur programmet om de begår nya brott vilket medför att deras gamla identitet avslöjas. Det kan bli problem vid vårdnadstvister om t.ex. mor och barn har bytt identitet. Enheten försöker hjälpa till så att deras vistelseort inte skall avslöjas genom att se till att post skickas genom advokater på annan ort. Ett annat problem kan vara att vittnena inte berättar om allt inför ett identitetsbyte, t.ex. medicinska och ekonomiska problem. Den typ av brottslighet som betecknas som Domestic Violence, dvs. våld i hemmet, tas om hand av andra enheter inom polisen och aktualiseras inte på avdelningen annat än i mycket allvarliga fall och då om kvinnan vittnar mot mannen även vad gäller andra brott. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen För att skydda vittnen i rättssalen kan vittnesbåset skärmas av eller videolänk användas. Enligt uppgift från Home Office förekommer i anonyma vittnen i vissa undantagssituationer, t.ex. i samband med terroristrätte- gångar och när poliser har arbetat som infiltratörer. I dessa fall döljs namn och adress; i vissa fall lämnas uppgifterna om vittnet ut till endast försvararen. Under rättegången används skärmar och röstförvrängare för att inte avslöja vittnets identitet. Enligt uppgift från Home Office diskuteras frågan om en utvidgning av möjligheterna till att låta vittnen vara anonyma. 10.10Omfattningen av hot och andra övergrepp mot målsägande och vittnen I utredningens uppdrag ingår enligt direktiven att undersöka om omfattningen av hot mot vittnen m.fl. har ökat och om någon förändring har skett när det gäller arten av de hot som förekommer. I detta avsnitt redovisas inledningsvis rättsstatstik som inhämtats från Brottsföre- byggande rådet avseende brotten mened och övergrepp i rättssak. Vidare redovisas vissa tidigare gjorda undersökningar som gjorts för att bl.a. undersöka omfattningen av hot och andra övergrepp mot målsägande och vittnen. Avslutningsvis redogörs för de enkätundersökningar som utredningen har genomfört. 10.10.2 Statistik över brotten mened och övergrepp i rättssak Menedsbrottet (15 kap. 1 § ) redovisas tillsammans med brotten osann partsutsaga respektive ovarsam utsaga (15 kap. 2 resp. 3 §§ ). Det går således inte att få fram hur många av de anmälda brotten som utgör just mened. Eftersom brotten är så likartade kan statistiken ändå vara av visst intresse. anmäldes 352 brott om mened m.m. Detta var en ökning jämfört med med 38 anmälda brott eller . anmäldes 376 sådana brott, vilket innebar en ökning jämfört med . Antalet anmälda brott sjönk till 335 eller jämfört med året innan. finns preliminär statistik för de första tre kvartalen. Enligt de uppgifterna har 214 brott om mened m.m. anmälts, vilket Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen innebär en minskning jämfört med föregående år. Vad gäller övergrepp i rättssak (17 kap. 10 § ) finns det inte någon egentlig statistik på grund av att det brottet har samma kod som flera andra brott och redovisas tillsammans med anmälningar om brott enligt 17 kap. 713 och 15 §§ . Dessa brott är bl.a. bestickning, otillbörligt verkande vid röstning, skyddande av brottsling och föregivande av allmän ställning, dvs. brott som skiljer sig stort från övergrepp i rättssak. Det framstår därför som meningslöst att redovisa den statistik som finns för denna grupp av brott. Uppgifter om vilka påföljder som brotten har föranlett finns tillgängliga t.o.m. . Nedan följer en redovisning av påföljdsstatistiken för åren 19911996. Vård inom soc. Vård inom soc. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Vård inom soc. Vård inom soc. Vård inom soc. Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen Vård inom soc. Det kan nämnas att i departementspromemorian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1) redovisas påföljdsstatistik avseende mened och övergrepp i rättssak för åren 19891993. (dir. 1989:58) genomförde en enkätundersökning avseende hot mot parter och vittnen i samband med rättsprocesser. En enkät skickades till polisdistrikten i , och , samt med någorlunda jämn geografisk spridning till femton stora polisdistrikt, tio medelstora polisdistrikt och sju små polisdistrikt. Samtliga polisdistrikt utom två besvarade enkäten. Syftet med enkäten var att utröna i vilken utsträckning man enligt polisens uppfattning ansåg att hot och våld mot parter och vittnen förekom samt vilka former dessa övergrepp i allmänhet tar sig. Nedan följer en kortfattad sammanfattning av enkätsvaren. En mer fullständig redogörelse finns i kommissionens betänkande Våld och brottsoffer (SOU 1990:92, s. 160 ff.). På frågan i vilken utsträckning som övergrepp mot parter och vittnen förekom svarade de flesta polisdistrikt att det inte var särskilt vanligt att parter och vittnen i allmänhet utsätts för övergrepp i anledning av en rättsprocess. framhöll dock de flesta att antalet anmälningar Åtgärder i anledning av hot mot målsägande och vittnen rörande övergrepp i rättssak inte speglade det verkliga antalet utan att det med stor sannolikhet förekom ett viss mörkertal. Polisdistrikten hade uppfattningen att övergreppen huvudsakligen skedde mellan bekanta, personer ur samma familj eller grupp. Vid narkotikabrottslighet framhöll flera distrikt att det var vanligt att våld, främst mellan medgärningsmän, förekom. Flera påpekade också att kvinnor som utsätts för misshandel troligen ofta utsattes för otillbörliga påtryckningar från den som misshandlar dem. Det påpekades också från flera distrikt att övergrepp mot parter och vittnen var vanliga i kretsar där alkoholmissbruk och social utslagning förekom. Ett storstadsdistrikt framförde att det i relativt stor utsträckning förekom att butikskontrol- lanter, väktare och liknande utsattes för övergrepp till följd av tidigare ingripande. Polisens uppfattning tycktes dock vara att rädslan att utsättas för repressalier i anledning av en rättsprocess var större än vad det reella hotet gav anledning till att befara. Polisen tillskrev detta den bild som massmedia ofta förmedlade om de faror man utsatte sig för om man ställde upp och vittnade. När det gäller frågan om vem som utförde övergreppen framgick av enkätsvaren att det var vanligast att övergreppen utfördes av den till- talade eller andra inblandade i samma rättsprocess, ofta med någon form av relation (bekant eller släkt) med den som utsattes för övergreppet. Övergreppen skedde oftast under förundersökningen men kunde även förekomma i rätt stor utsträckning efter förhandlingen i domstol. Övergreppen bestod till övervägande del i hot om repressalier. På frågan i vilken utsträckning parter och vittnen undandrog sig att medverka i brottsutredning svarade de flesta polisdistrikt att det hade blivit allt svårare att få målsägande och vittnen att medverka. Vad gäller anledningen till denna ovilja svarade nästan alla distrikt att den hade sin grund i en allmän olust för att bli inblandad och att många skyggade inför blotta möjligheten av att de kan utsättas för repressalier och trakasserier. Påfallande många distrikt framförde att de ofta mött reak- tionen från målsägande och vittnen att de hade blivit illa behandlade under domstolsförhandlingen.