sou · GMB361d1 · 1999-01-01 00:00:00 — besiktningsveterinärorganisationen tar ut för att täcka sina personal- Sannolikt beror detta på att kommunerna räknar med högre pålägg för t.ex. lokaler. med några lokalkostnader eftersom exportkontrollpersonalen tillhanda- hålls lokaler av det köttexporterande företaget. Införselavgifterna minskade kraftigt, när blev medlem i EU. var endast kontrollen av inhemskt producerade vege- tabilier med undantag för spannmål anslagsfinansierad. verket lämnade 1995 ett förslag till regeringen om avgiftsfinansiering av bl.a. hela vegetabiliekontrollen. Regeringen beslutade emellertid att anslagsfinansiera kontrollen av såväl vegetabilier som animalier, som införs från andra EU-länder. 1997 med , varav ca används för är endast kontrollen av inhemskt produ- cerad spannmål finansierad genom en avgift (viktbaserad) från de Kontrollen av främmande ämnen i animalier, restsubstanskon- trollen, var helt avgiftsfinansierad. finansieras kontrollen av animalier, som införs från andra EU-länder. Avgifterna för kontrollen av inhemskt producerat kött utgör en del av köttbesiktningens grundavgift, där producenten betalar avgift efter djurslag och antal slaktade djur (bilaga 6 s. 10). har gett full kostnadstäckning för kontroll av slakt och styckning samt av främmande ämnen i animalier. Det har därmed, enligt svensk bedömning, ansetts uppfylla kraven i Rådets direktiv 96/43/EEG om finansiering av veterinära besiktningar och kontroller. Enligt generella principer är EU-direktiv inte bindande utan lämnar normalt till medlemsländerna att finna lämpliga vägar att uppnå Europeiska kommissionen (DG VI) hävdar emellertid i en skrivelse att inte korrekt tillämpar direktiv 96/43/EEG. Enligt direktivet skall full kostnadstäckning föreligga och subventionering är förbjuden. Detta skall uppnås genom att en s.k. ge- menskapsavgift tas ut, som täcker myndighetens utgifter för löner och administrationskostnader vid besiktning och kontroller i samband med bl.a. slakt och styckning samt kontroll av främmande ämnen i anima- Avgiften för köttbesiktning tas ut med ett visst belopp per slaktat djur (t.ex. 4,5 ecu/vuxna nötkreatur), medan den svenska avgiften grundas på bemanningen på slakteriet, dvs veterinärer och assistenter, antalet slakterianställda, enligt Kommis- sionens skrivelse. förbereder införlivandet av direk- tiv 96/43/EEG. Beslut om nya avgifter för slakterier och stycknings- anläggningar ska fattas . Dessa avgifter innefattar kontroll av restsubstanser i levande djur och kött. Därefter kommer beslut att fattas beträffande nya avgifter för andra animaliepro- ducerande anläggningar och restsubstanskontroll. Kontrollen av import av vegetabilier och animalier från tredje land är avgiftsfinansierad, liksom kontrollen av inhemskt odlad spannmål. En utvidgad avgiftsfinansiering har fr.o.m. införts för tillsyn av anläggningar som regleras av EG-direktiv för produktion av animaliska livsmedel. Kött-, fisk-, mjölk- och äggproduktanläggningar betalar en särskild avgift för den löpande tillsynen, utöver den årliga tillsynsavgiften enligt de generella reglerna i förordningen (1989:1110) om tillsynsavgifter. Avgiften tas ut enligt reglerna för exportkontroll (timtaxa 400 resp. ) för tillsynen av animalieproducerande anläggningar 100 vare sig de står under statlig eller tillsyn. Det innebär att full kostnadstäckning nu gäller för ca 210 anläggningar under tillsyn och för ca 200 icke småskaliga kött- och fiskanläggningar (ungefär hälften av vardera) beträffande vilka har fört över tillsynsansvaret till kommunerna. Genom försorg har undersökts om det är möjligt att visa vilka avgiftshöjningar för tillsynen som övergången från de generella avgiftsbestämmelserna till exportkontrollavgifterna har inne- burit. Uppgifter om avgiftsförändringar har tagits in genom stickprov från sex anläggningar, för vilka och har tillsynsansvaret. Avgifter för anläggningar som varit exportkontrollerade har inte höjts, medan avgifterna i övriga anlägg- ningar har blivit ungefär högre än de var enligt de generella avgiftsbestämmelserna. bedömer (bilaga 6 s 12) att de intäktsmedel (13- ) som kommunerna betalar in till Livsme- delsverket i stort sett täcker kostnaderna för verkets s.k. indirekta till- syn. Denna omfattar i första hand samordning av den offentliga livs- medelstillsynen som innefattar bl.a. rådgivande inspektioner på företag, projektinriktad kontroll, temamöten och information (bl.a. tidningen ) samt uppföljning, däribland arbetet med rapporterings- 100Som animalieproducerande anläggningar räknas styckningsanläggningar, kyl- och för köttvaror, köttproduktanläggningar, anläggningar för malet kött och köttberedningar mejerier och andra mjölk- och mjölkproduktanläggningar, fisk- anläggningar samt fabriksfartyg och kyltankbåtar för fisk (SFS 1997:1263). 154 Tillsynens finansiering SOU 1998:61 Till information hänför också den hjälp att tolka bestämmelser i enskilda fall, som lämnas på förfrågan. Förutom dessa samordnande uppgifter finansierar medlen från kommunerna också centrala laboratorieuppgifter och viss metodutveckling. Ovan har finansieringen av direkta tillsyn 1997 redovisats. Uppgiften ingår som en del av nedanstående samman- ställning av hela verksamhet. Tablå 7.3 kostnader och intäkter 1997 (Milj kr) (Milj kr) (Milj kr) Samordning av den totala -5,3 116,4*** *Kostnaderna för denna verksamhet finns även inom verksamhetsgrenarna norm- givning, kunskapsuppbyggnad, påverkan och information men också direkt tillsyn. **Omfattar bl.a. bidrag, externa projekt, beredskapsverksamhet och räntor från anslag. ***Inkl de av kommunens avgiftsintäkter som inlevereras till . Den kommunala verksamheten finansieras med både skatter och av- gifter. För obligatorisk verksamhet som kommunerna är ålagda, t.ex. enligt livsmedelslagen, får kommunerna ta ut avgift om det finns ett bemyndigande från . I enlighet med beslut om den kommunala livsmedels- tillsynen har de grundläggande avgiftsbestämmelserna haft till syfte att finansiera provtagningar och undersökningar. 101 Med de undantag som har redovisats ovan (gränskontroll och animalieproduktion) är de uppgifter som kommunerna har ålagts inom livsmedelstillsynen skattefinansierade. De omfattar - nu som tidigare - främst inspektio- 1988/89:68 sades att den nya årliga avgiften till största delen var avsedd för att bekosta kommunernas provtagningar och undersökningar (s. 51). Vidare för- utsattes en mindre del, ca , användas för att godkänna egenkont- rollprogram. nerna som görs på produktionsställena, dvs lönekostnader. Andra skattefinansierade uppgifter är rapportering till , rätts- liga åtgärder vid överträdelser av livsmedelslagstiftningen, remiss- ärenden och medverkan i utbildning och information samt arbetet med uppbörd av tillsynsavgifter och överföring av av dessa till . Som framgår av rapporteringen om livsmedels- tillsynen har avgifter tagits ut i större omfattning än som använts för att betala analyskostnader, men det är oklart hur stor del av tillsynsav- gifterna som har använts för provtagning och undersökning. I prop 1988/89:68 om livsmedelskontroll gavs exempel på insatser från sida där avgift inte kunde tas ut. tillstånd av olika slag, godkännande av tillsatser, medgivande av undantag från gällande bestämmelser om märkning och livsmedelsstandard, godkännande av livsmedelslokal inkl ritningsgranskning i förväg, godkännande av fartyg som livs- medelslokal, godkännande och tillsyn av laboratorium, toxikologisk bedömning av veterinärmedicinska preparat och utfärdande av intyg ..102 Verksamheten blev enligt beslut avgiftsbelagd. finansierades av livs- medelskontroll (av 84) med anslag. 1997 var an- slagsfinansieringen , motsvarande av verkets kostnader för den direkta livsmedelstillsynen (tablål 7.2). anslagsfinansierade direkttillsyn omfattar kontroll av vegetabilier samt kött och fisk från EU-länder och i odlade frukter och grönsaker. Den del av livsmedelsverkets direkta tillsyn som kräver mest anslagsmedel är kontrollen av bekämp- ningsmedelsrester i vegetabilier (spannmål samt frukt och grönsaker). En mindre del skattefinansieras av kostnaderna för den tillsyn av övriga livsmedelsanläggningar som görs enligt förordningen om till- synsavgifter. (Som tidigare påpekats gäller föreskriften 103 om att avgiften skall användas till provtagning och undersökning inte tillsyn.) 7.3Problem och behov av förändringar I det avgiftssystem som gällde enligt kontrollkungörelsen tog kommunerna ut betydligt mindre än hälften av de 102Prop 1988/89:68 s. 50. 103Förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn mm, 1 §. avgifter som var möjliga att ta ut. Det förklarades i regeringens proposition 1988/89:68 om livsmedelskontroll av att kommunerna bara kunde ta ut ett bestämt belopp för varje enskilt företag. Vidare ansågs avgiftssystemet styra insatserna mot hygienkontrollens mikrobiologiska analyser, som är billigare än de kemiska analyser som behöver göras i redlighetskontrollen. När det nuvarande avgiftssystemet infördes, uttalade regering och riksdag104 att den fasta årliga avgiften till största delen skulle användas för att bekosta kommunernas provtagningar och undersökningar. Regeringens föreskrift med anledning av detta ställningstagande finns i förordning (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn m.m.: Avgiften för miljö- och hälsoskyddsnämndens tillsyn skall användas för att bekosta nämndens provtagning och undersökning. Skillnaden mellan de totala avgiftsintäkterna och analyskostnaderna (drygt 75 resp ) har, enligt kommunernas rapportering, varit . Rapporteringssystemet ger ingen redovisning om kostnaderna för provtagning och undersökning. 105 I den fortlöpande tillsynen är det in- spektionerna som utgör basen. 106 En utgångspunkt (i förarbetena till proposition) har varit att provtagning kompletterar inspek- tionen, dvs. denna kompletteras vid behov med provtagning. Arbets- insatsen för provtagning i inspektionen är marginell; kostnaden för en provtagning och undersökning begränsas i stort sett till vad laboratoriet debiterar. En alternativ arbetsmetodik är att särskilda provtagare tar in prov, som i så fall kan belastas också med provtagarnas löne- och resekostnader. En sådan tillsynsmetodik, där provtagning är en själv- ständig aktivitet för att ta fram underlag för en eventuell inspektion, är sällan förekommande. Aktiviteten provtagning och undersökning är ett nyckelbegrepp i avgiftsföreskrifterna men är inte entydigt preciserad. säger i sina allmänna råd 107 beträffande uppfölj- ning av prov som har lett till anmärkning, att det - i motsats till vad som tidigare gällt - är tillåtet att ta ut ersättning för de verkliga kost- 104Prop 1988/89:68, JoU14, rskr 263 och Skr 1989/90:45, JoU8, rskr 83. 105RRV påpekade i sitt yttrande över förslag till nytt avgiftssystem att det borde klargöras vilka kostnader som innefattas i begreppet provtagningar och undersökningar. 106Prop 1988/89:68 s.41 . 107Kungörelse med föreskrifter och allmänna råd om livsmedelstillsyn m.m., SLV FS- 1996:15, 13 §. naderna, bl a för inspektions- och resekostnader. Motsatsvis bör den slutsatsen kunna dras att det enligt tolkning inte har varit och inte är tillåtet att ta ut ersättning för dessa kostnader i andra sammanhang än vid uppföljning av prov som har lett till anmärkning. Det förefaller dock som om provtagning och undersökning i flertalet kommuner har givits en mer vidsträckt tolkning, som gjort det möjligt att använda avgiften för inspektioner, dvs främst för löner. Skillnaden mellan Tillsavg och Analysk har för vilka upp- gifter redovisats varit i genomsnitt ca , som har lättat belastningen på kommunalskatten. I den mån skillnaden speglar att för mycket avgifter har tagits ut i förhållande till kostnaderna för provtagning och undersökning, får beloppet betraktas som en skatt, som lagts på företagen, utan bemyndigande. Oavsett bristerna i redovisningen kan konstateras att relationen kostnader/avgifter varierar kraftigt mellan enskilda kommuner, vilket antyder att kommunerna har olika syn på möjligheterna att ta ut avgifter. , och tar in 45, 61 resp av redovisade kostnader. Ett trettiotal kommuner tog in avgifter, överstigande de kostnader som redovisades för livsmedels- tillsynen; 8 resp 5 av dessa kommuner tog in mer än dubbelt så mycket avgifter som redovisade kostnader. Om dessa uppgifter om överuttag skulle avspegla verkligheten korrekt, blir slutsatsen att avgiftsmedel som tagits in för att bekosta provtagning och undersökning har använts för andra ändamål än för tillsyn enligt livsmedelslagen. 1995 redovisade 12 kommuner (av samtliga) inte några kostnader alls för livsmedelstillsyn (liknande siffror redovisas ). Dessa kommuner hade samtliga tagit in tillsynsavgifter, sammanlagt . I dessa kommuner fanns 758 anläggningar, motsvarande av samtliga 49 000 anläggningar under tillsyn, dvs 0-tillsynen förekom bland några kommuner som har relativt få livsmedelsanläggningar. Alla utom två hade dock kostnader för analy- ser, vilket föranleder tvivel om kostnadsredovisningens tillförlitlighet. Det framgår också av personalredovisningen, att resurser har avsatts för livmedelstillsyn, dvs. kostnadsredovisningen har i dessa fall varit helt otillförlitlig. Uppemot 20 kommuner redovisade 1995 analyskostnader som ungefär motsvarade intäkten av tillsynsavgiften. 1996 har gruppen krympt. Att döma av uppgiften i rapporteringssystemet är det av medel- stora kommuner båda åren endast och som kommer i närheten av den användning av avgiftsmedlen som får antas ha varit avsedd med förordningen. Obligatoriska avgifter ansågs proposition vara ett viktigt medel för att uppnå målsättningen om en skärpt och mer flexibel livsmedelskontroll, där all livsmedelshantering blir föremål för en lik- artad offentlig livsmedelstillsyn över hela landet. tolkas som ett krav på att olika slag av tillsyn bör ha ungefär samma resursinsatser, uttryckt t.ex. i antal inspektioner eller prov per anlägg- En annan tolkning är att samma risk bör få samma uppmärk- samhet, vilket bör kunna leda till stor variation mellan olika slag av verksamhet och kommuner. Tillsynsbehovet kan bedömas vara mindre i stora företag, som kan ha mer utvecklade system för kvalitetssäkring. På samma sätt kan ett företag med en begränsad och stabil marknad i en liten kommun ha starka incitament att hålla en hög kvalitet. Sammanfattningsvis är finansieringssystemet ett svåröverskådligt lappverk av skatt och avgifter med olika principer för avgiftsuttag, otydlig redovisning av bakomliggande kostnader och varierande av- De kostnadsuppgifter som kommunerna redovisar till rapporteringssystemet är så osäkra, att de i praktiken är oanvändbara. Avgiftssystemet ger otillräckliga förutsättningar för att anpassa kommunernas tillsyn till varierande behov. användningen av de kommunala avgifterna styr verksamheten mot provtagning snarare än mot en problemorienterad tillsyn. inriktning kan kritik riktas, men å andra sidan verkar inte styrningen mot provtagning ha slagit igenom. Avgifter - överväganden och förslag Livsmedelstillsynen är ett offentligt åtagande som har sin grund i samhällsintresset av att dels skydda konsumenterna mot hälsorisker, dels ge konsumenterna underlag för att bedöma de livsmedelsprodukter som erbjuds, vilket i sin tur bidrar till att skapa förutsättningar för en fungerande konkurrens på livsmedelsmarknaden. Ett offentligt åtagande kan finansieras med skatter eller avgifter. Skatter går in i statens eller kommunens budget utan att knytas till viss användning. Offentligrättsliga avgifter kan i likhet med skatter tas ut tvångsvis men förutsätter en motprestation. En offentligrättslig avgift utgör vederlag för en prestation som påtvingas den enskilde. En erlagd offentligrättslig avgift grundar dock inte en uteslutande individuell rätt till viss motprestation för enskild; motprestationen kan också vara till nytta för en hel näringsgren. Livsmedelstillsynen tillgodoser både enskilda och kollektiva intressen. När hanteringen av livsmedel inte uppfyller lagstiftningens krav, kan tillsyn leda till myndighetsutövning. Det ligger i karaktären av sådan myndighetsutövning att den inte får vara styrd av enskild. Behovet av en tillsynsåtgärd kan påtalas av enskild, men det är myndigheten som avgör hur tillsynen ska utföras. Kommunerna får ta ut skatt för skötseln av sina uppgifter. Annars är det som kan besluta om skatter. kan delegera till regeringen eller kommun att besluta föreskrifter om betungande offentligrättsliga avgifter för vilka lämnas viss motprestation. Den kan vara av kollektiv natur. Andra beslut om obligatorisk betalnings- skyldighet till det allmänna är beslut om skatt, som inte kan delegeras. I all avgiftssättning i verksamhet gäller, om inte uttryck- ligt lagstöd finns för annat, den s.k. självkostnadsprincipen (kommunal- lagen 8 kap. 3 b §). Den innebär att kommuner och landsting inte får ta ut högre avgifter än som svarar mot kostnaderna för de tjänster eller nyttigheter som tillhandahålls. Principen gäller bl. a. vid avgiftssättning för viss prövning och tillsyn som kommunerna utför enligt lagstift- ningen på miljöområdet. När kommunerna själva fastställer sådana avgifter innebär det att de totala uppburna avgifterna högst får motsvara den totala kostnaden för verksamheten som avgiften ska finansiera. Vad som kan ingå i begreppet kostnad har bestämts genom rätts- praxis. Om högre avgifter tas ut än som motsvarar självkostnaden, har sådana överuttag med stöd av äldre rättspraxis betraktats som en form av olaga särbeskattning. Beslut om avgiftstaxor kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol med hjälp av laglighetsprövning enligt kommunallagen 10 kap. Domstolen kan upphäva en taxa som över- skrider självkostnaden för verksamheten. Under självkostnadstaket be- stämmer kommunerna fritt vilken grad av avgiftsfinansiering de vill ha för olika verksamheter. Resterande del av kostnaderna för verksam- heten täcks då genom skattemedel. Förutom att bestämma avgiftsfinansieringsgraden får kommunerna också inom vida ramar bestämma taxekonstruktionen, t.ex. genom att ha olika fasta avgifter per objekt eller genom timavgifter. Vid konstruk- tion av en taxa är kommunerna dock bundna av likställighetsprincipen i kommunallagen 2 kap. 2 §. Bestämmelsen innebär att kommuner och landsting ska behandla sina medlemmar lika, om det inte finns sakliga skäl för något annat. När proposition 1988/89:48 om livsmedelskontroll lades fram hade Lagrådet inte några synpunkter på författningsförslaget om bemyndi- gande att föreskriva om avgifter för en myndighets verksamhet enligt livsmedelslagen (avsnitt 7.1 ovan). Emellertid har Lagrådet numera, i ett yttrande över lagförslag till prop 1997/98:48 om vissa ändringar i livsmedelslagen, kommit fram till att denna lydelse står i strid med regeringsformen (RF): Delegationsbestämmelsen i 29 a § synes enligt sin lydelse ge möjlighet att föreskriva en generell avgift för livsmedelsföretag, dvs en avgift som utgår även om företaget inte varit föremål för någon direkt åtgärd från myndigheternas sida. En sådan avgift har enligt Lagrådets mening karaktären av skatt (jfr RÅ 1991 ref. 87 och Lagrådets yttrande i prop 1993/94:198 s. 162 f). Det anförda innebär att delegations- bestämmelsen i både nuvarande och föreslagen lydelse står i strid med RF. Grunderna för finansieringen av myndigheternas verksamhet måste enligt Lagrådets uppfattning preciseras. I proposition 1997/98:45, Miljöbalk, finns följande författningsförslag under rubriken för myndigheters verksamhet (27 kap. 1 §): Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgift för myndigheters kostnader för prövning och tillsyn enligt denna balk. Kommunfullmäktige får meddela föreskrifter om sådana avgifter när det gäller en myndighets verksamhet. I fråga om gränsdragningen mellan skatt och avgift redovisar regeringen i specialmotiveringen till bestämmelsen 108 bl a uttalanden från Lagrådet enligt vilka det stod klart att avgiftsbegreppet ansetts kunna inbegripa även vissa fall där vederlaget inte är individuellt bestämt utan i stället utgörs av en s k kollektiv motprestation. .... Kemikalieavgiften uppfyllde .... inte avgiftskriteriet ... [men Regeringsrätten hade funnit ] att författningsregleringen av kemikalieavgiften i vart fall inte var uppenbart felaktig. Beträffande avgiften i förslaget till lag om genetisk modifierade organismer fann Lagrådet [att den ] får anses ha karaktären av skatt ... i strid med RF. att rättsläget är oklart när det gäller gränsdragningen mellan skatter och avgifter. Avgifterna skall enligt regeringens bedömning omfatta myndigheternas kostnader i samband med prövning och tillsyn och kostnader i anmälningsärenden. Det är särskilt viktigt att beakta de begränsningar som finns i RF när det gäller bedömningen av vilka kostnader för verksamhet av förebyggande och stödjande karaktär - t ex rådgivning, information och liknande verksamhet - som kan finansieras genom avgifter, dvs verksamhet som inte direkt kan hänföras till direkt myndighetsutövning. 108 /98:45 Del 2 s. 287-288. vid utformningen av avgiftsförordningen är nödvändig. Förordningen måste dock utformas så att avgifterna kommer att stå i rimlig proportion till de kostnader som den avgiftsbetalande åsamkar myndigheterna. Nuvarande bemyndiganden inom miljö- och livsmedelstillsynen avser 1)- miljöskyddslagen, 69 §: avgifter för myndighets verksamhet och 2)- livsmedelslagen, 29 a §: avgifter för en myndighets verksamhet. tar ställning till förslag om bemyndiganden i 3)- 27 kap. 1 § avseende avgift för myndigheters kost- nader för prövning och tillsyn och befogenhet för kommunfull- mäktige att meddela föreskrifter om sådana avgifter när det gäller myndighets verksamhet samt 4)- livsmedelslagen m. fl. författningar avseende avgifter för en myndighets och ett enskilt kontrollorgans kostnader för tillsyn ... [samt] en myndighets kostnader för prövning. Det äldsta av bemyndigandena, 69 § (1988:924), avser enligt special- motiven endast tillstånd, anmälan och tillsyn. har i allmänna råd till 69 § gett uttryck för en vid tolkning av vad bestäm- melsen ska täcka: inte bara direkt tillsyn och prövning utan också arbete med regler, informationssystem, kampanjer, ledning, påföljds- frågor, faktablad och avgiftsdebitering. En restriktiv tolkning har tillämpats i ett mål i Regeringsrätten (1995 ref. 53), som gällde kommuns anspråk på att få ta ut avgift för remissarbete i ett miljöärende. Gällande föreskrift enligt livsmedelslagen - p. 2) - och förslaget be- träffande - p. 3) ovan - har inte mött några invändningar från Lagrådets sida. Det skärpta kravet på precisering av be- myndigande att föreskriva om avgifter kan enligt regeringens förslag (prop. 1997/98:48) tillgodoses genom att ordet verksamhet ersätts med prövning och tillsyn. Med ett kommunalt ansvar för den livsmedelstillsyn som måste utföras lokalt är det på den kommunala självstyrelsens grund naturligt att hävda att det - inom de ramar som lagstiftningen anger - bör ges resurs- mässiga förutsättningar att anpassa verksamheten till varierande behov. Den kommunala utgångspunkten är att avgifterna bör medge full kost- nadstäckning. Som exempel på områden där tillsyn och tillståndsprövning har finansierats med avgifter kan nämnas läkemedelskontrollen med som ansvarig myndighet, finans- och försäk- ringsmarknaderna/, databehandling av personupp- gifter/Datainspektionen och kärnteknisk verksamhet/Statens kärnkraft- Bilarnas trafikfarlighet kontrolleras av ett bolag, Statens Allt fler offentliga uppgifter - även myndighetsutövning - har med åren blivit avgiftsfinansierade enligt principen att den som förorsakar tillsyn, särskilda säkerhetskontroller eller liknande också bör bära kost- Även inom den kommunala verksamheten har avgiftsfinan- Det gäller bl a inom miljö- och hälsoskydds- nämndens område, där avgifter ska eller får tas ut för livsmedels- samt för miljö-, hälso- och djurskyddstillsyn. För tillsyn enligt lagen om