sou · GMB366d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Med övergripande avses i sammanhanget att rådgivningen för enskilda elever eller grupper av elever med funktionshinder i första hand skall rikta sig till den specialpedagog vars uppgift är att svara för det direkta och fortlöpande stödet till lärare, arbetslag och övrig personal. · Samordna, arrangera och medverka vid kompetensutveckling De regionala centren bör ges en aktiv roll för att stödja kompe- tensutvecklingen i kommunerna. Detta både för att bidra till en generell kompetenshöjning om funktionshinder i skolan och hos enskilda arbetslag. I det senare fallet som riktade insatser med anledning av enskilda elevers eller gruppers behov. Centrens personal bör såväl samordna, arrangera som med- verka vid kompetensutveckling. Samverkan bör ske med den som har samordningsansvaret i kommunen för frågor som rör elever med funktionshinder. Aktiviteterna kan ha olika karaktär. De kan rikta sig till flera kom- muner, ibland hela regioner. Det kan dock även handla om arran- gemang i enskilda kommuner eller till och med enskilda skolor eller arbetslag. Vid behov bör specialister engageras för att medverka vid centrens arrangemang, t ex från riksresurscenter, från de special- pedagogiska institutionerna eller från hälso- och sjukvården. · Samordna insatser inom regionen Möjligheterna att bidra till regional samordning är ett motiv för att organisera stödet i specialpedagogiska frågor i regioner. Detta mot bakgrund av centrens överblick över regionen. Centren bör verka för att nätverk och andra kontakter etableras mellan kommuner i regionen. Lärare och specialpedagoger som arbetar med barn och ungdomar med likartade behov kan ha stort professionellt utbyte av varandra, men har svårt att komma i kontakt. Detta då det ofta saknas kunskap från en kommun till en annan om att båda har elever med likartad problematik, och natur- liga kontaktytor saknas. Informationsteknologin ger numera goda möjligheter att vidmakthålla denna typ av nätverk. I vissa fall har kommunerna dessutom behov av att samverka kring lösningar för elever som har ovanliga funktionshinder. Det kan handla om samordnade utbildningsarrangemang, men också om komplement till den ordinarie undervisningen som ges i kommunen. Stödet är i första hand tänkt att vara praktiskt. Insatser för elever med likartade funktionshinder som kompletterar den ordinarie undervisningen förekommer , i vissa fall samordnade av SIH:s konsulenter. Det kan t ex handla om att samla barn och ungdomar med synskada i en region för att introducera ny teknik som har betydelse för undervisnings- situationen. Utöver att eleverna får del av ny kunskap så är denna form av aktiviteter viktig också genom att eleverna ges möjlighet att möta andra med likartad situation. Centret bör också verka för att en samverkan kommer till stånd mellan olika yrkeskompetenser, inom kommunerna och i kontakten mellan kommun och landsting. ·Initiera, medverka i och driva utvecklingsinsatser samt förmedla resultat av forskning och utvecklingsarbete Det finns ett stort behov av både forskning och utveckling inom det specialpedagogiska området. Verksamheten baseras i hög grad på beprövade erfarenheter. Tyvärr dokumenteras dessa i allt för liten grad. Det gör att det i praktiken ofta saknas redovisade argument för olika insatser samt att lösningar ofta måste sökas på nytt även då det redan finns erfarenhet. De regionala centren för specialpedagogiska frågor bör ges an- svar att initiera, medverka i och driva utvecklingsinsatser inom området. Även här är det tvärfackliga perspektivet viktigt. Utveck- lingsinsatserna bör finansieras bl a genom de rörliga medel centren föreslås förfoga över. Vidare bör de regionala centren förmedla resultaten av forskning och utvecklingsarbete till skolor och andra berörda i regionen. För att skapa förutsättningar för en dynamisk utveckling i mötet mellan praktik, utveckling och forskning krävs ett nära samarbete mellan bl a forskningen inom de specialpedagogiska institutionerna och de regionala centren. De regionala centren bör sprida information till kommunerna och deras skolor om elever med funktionshinder och deras behov, men också om vart man skall vända sig i olika frågor, hur ansvaret är fördelat m m. Informationen bör rikta sig till en bredare grupp än rådgivningen, inte bara till skolans personal utan också kommunala tjänstemän, politiker, föräldrar m fl. ·Svara för viss samordning och kompetensutveckling av sjukhus- lärarna I förhållande till sjukhuslärarna bör de regionala centren svara för viss samordning och kompetensutveckling. Anledningen till att kommittén föreslår en förstärkt samordning och kompetensutveckling är att sjukhuslärarrollen är i förändring. Den huvudsakliga uppgiften är fortfarande att undervisa elever på sjukhus. Insatser av mer konsultativ karaktär har dock kommit att öka. Detta i och med att vårdtider ha kortats, ibland med återkom- mande vårdtillfällen, samt att vård i hemmet blir allt vanligare. Förändringarna är störst vid regionsjukhusen. Statens kostnader för verksamheten är betydande. Kommittén har inte haft i uppdrag att utreda sjukhusundervis- ningen. Kommittén föreslår därför att hela frågan om sjukhusunder- visningen ses över . · Samverkan med andra aktörer Kommittén föreslår att varje regionalt specialpedagogiskt center ges i uppdrag att etablera en övergripande samverkansgrupp med olika berörda aktörer. Detta mot bakgrund av att det finns behov av samverkan mellan den specialpedagogiska stödorganisationen och en rad olika organ. Som exempel kan nämnas de teckenspråkiga grundskolorna, annan specialpedagogisk verksamhet, habiliteringen för barn och ungdom, den specialpedagogiska utbildningen och forskningen samt handikapporganisationerna. De regionala centren kommer också att ha behov av samver- kansgrupper för särskilda elevgrupper. Kommittén ser t ex att de samverkansgrupper som är knutna till kunskapscentren för döva och hörselskadade bör föras över till de regionala centren. Denna typ av samverkansgrupper bör sättas samman efter behov. Berörda handikapporganisationer är viktiga samarbetspartners även i detta sammanhang. För vissa grupper barn och ungdomar som har särskilt ovanliga och från pedagogiska utgångspunkter komplicerade funktionshinder finns riksresurser. Kommittén menar att det bör finnas även samt har redan föreslagit att den riksrekryterande verksamheten organisatoriskt bör lyda direkt under styrelsen. Kommittén menar att det bör finnas sådana riksresurscenter för –döva och hörselskadade med utvecklingsstörning, –gravt språkstörda samt Av det följande framgår vilka förändringar som kommitténs förslag innebär för dagens fyra riksrekryterande resurscenter – tre vid de riksrekryterande specialskolorna samt Tomtebodaskolans resurs- center för synskadade. Riksresurscenter för döva och hörselskadade med utvecklingsstörning Vid finns en skola och ett resurscenter för döva och hörselskadade med utvecklingsstörning. Resurscentret har knappt nio tjänster. Kommittén menar att Åsbackaskolan även framgent skall ha ett riksresurscenter för döva och hörselskadade med utvecklingsstör- ning. Med anledning av att kommittén har fått ett ärende av regeringen avseende skolans och därmed också centrets ansvar fördöva och hörselskadade elever med autism vill kommittén erinra om att det som sägs i skollagen om utvecklingsstörda gäller även dem som har fått ett betydande och ett bestående begåvningsmässigt funk- tionshinder på grund av hjärnskada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom, samt personer med autism eller autismliknande tillstånd. Detta gäller även Åsbackaskolans uppdrag och uppdraget till skolans resurscenter. Kommittén har redovisat bakgrund och överväganden mer utförligt i kapitel 6 om specialskolan. Kommittén föreslår att Åsbackaskolan ges i uppdrag att utveckla ett riksresurscenter för dövblindfödda. I kapitel 6 om specialskolan har kommitténs överväganden utvecklats. Där har föreslagits att Ås- backaskolan också ges möjlighet att bedriva skolverksamhet för denna grupp. Förslaget innebär att ansvaret för dövblindfödda överförs från till Åsbackaskolan. 173 1 kap 16 § skollagen Det föreslagna centret för dövblindfödda vid bör liksom övriga riksresurscenter ha till uppgift att stå för specialpeda- gogisk utredning och träning samt för information, utbildning och fortbildning av lärare och annan personal kring barnet. Riksresurs- centret för dövblindfödda bör samverka med de regionala centren för specialpedagogiska frågor kring gemensam fortbildning för personalen. Avgörande för kommitténs ställningstagande att överföra ansvaret från (som har ansvaret för skola och resurscenter för dövblindfödda) är att dövblindhet är ett kommunikationshandi- kapp. Ett överförande av ansvaret får dock inte innebära att möjlig- heterna försämras att ta till vara barnens eventuella synrester. Inför sitt ställningstagande har kommittén tagit del av ett för- slag174 till resurscenter för dövblindfödda som utarbetats av en grupp med företrädare för Föreningen (), , Åsbackaskolan, Mo Gård, hörselvården och . Promemorian redovisar förslag som avser både diagnos, habilitering, skola och specialpedagogiskt stöd för perioden från upptäckt till vuxenliv. Kommittén har haft möjlighet att ta ställning endast i de delar som gäller skola och resurscenter för barn och ungdom. Det finns dock goda möjligheter för ett resurscenter för dövblindfödda barn att samverka med verksamheter för vuxna dövblinda. Riksresurscenter för gravt språkstörda Vid finns en skola och ett resurscenter för gravt språkstörda. Resurscentret har knappt nio tjänster. Kommittén har redan i kapitel 6 föreslagit att verk- samhet ges en förändrad profil. Detta genom att den fasta skolverk- samheten avvecklas och resurscenterverksamheten stärks, med en utvidgad möjlighet till utrednings- och träningsbesök. Verksamheten föreslås bli ett riksresurscenter med skoldel för i första hand kort- tidsplaceringar. Elever vid korttidsverksamheten skall vara inskrivna i sin hemkommuns skola. Utrednings- och träningsbesöken bör riktas till elever med särskilt omfattande problematik och ingå som en planerad del av elevens 174 Stöd till dövblindfödda barn och ungdomar och deras familjer; PM överlämnad av på uppdrag av arbetsgruppen De bör kunna utgöra en enstaka händelse eller regelbundet återkommande insatser. Beroende på barnets ålder bör föräldrar kunna delta. Elevens lärare och eventuell assistent bör också kunna delta under viss del av besöken. Detta för att tillgodo- göra sig kunskap om elevens utveckling och dennes möjligheter. Kommittén har övervägt om det finns skäl att fastslå någon längsta tidsperiod som elev bör få stanna vid centret, men funnit att det måste beslutas utifrån varje elevs situation. Kommittén menar också att riksresurscenter skall samverka med de regionala centren för specialpedagogiska frågor för att nå ut med sina stödinsatser i kommunerna. Bakgrunden till kommitténs förslag att profilera om verksamheten är att antalet barn med grav språkstörning är så stort att det är rimligt att kommunerna skall etablera lösningar närmare hemmet. Vid behov kan det ske i samverkan med andra kommuner. För att kommunerna skall klara detta krävs dock ett förstärkt stöd från riksresurscentret och från den regionala specialpedagogiska stödor- ganisationen. har resurscentret vid svårigheter att hinna med annat än utredningsinsatser. För att situationen skall fungera väl på hemmaplan är även barn- och ungdomshabiliteringens insatser viktiga. Det är särskilt betydel- sefullt med insatser av logoped. Som redovisats inledningsvis finns två resurscenter för syn- skadade – resurscenter (ERC) och Tomtebodaskolans resurscenter (TRC). resurscenter, som har knappt 20 tjänster, är inriktat mot barn och ungdomar med synskada och ytterligare funktionshinder, som utvecklingsstörning, hörselskada och olika syndrom, samt mot dövblindfödda barn och ungdomar. Tomtebodaskolans resurscenter, som har drygt 50 tjänster, är inriktat mot barn och ungdomar med synskada. Kommittén har redan i kapitel 6 föreslagit att verksam- het skall omprofileras på motsvarande sätt som . Liksom vid skulle verksamheten inte längre ha status som skola med fasta elevplatser, utan vara ett riksresurscenter med skoldel för i första hand korttidsplaceringar. Vad som i övrigt sägs om utrednings- och träningsbesök för skall gälla även för verksamheten vid . En bakgrund till kommitténs förslag är att många elever med synskada och ytterligare funktionshinder eller syndrom inte får det stöd och de anpassningar de har behov av i sin hemskola under sina tidiga skolår. Det är ett skäl för att elever skrivs in vid när de är i tonåren. Andra skäl är att synen i vissa fall försämras just i tonåren samt att behovet av kontakt med andra i liknande situation kan vara särskilt stort . Genom ett kraftfullt stöd till elev och skola redan tidigt bör kommunerna ges bättre förutsättningar att ändå klara uppgiften hemma. (Kommittén har utvecklat sina argument i kapitel 6 om specialskolan.) När det gäller personer med Spielmeyer Vogts sjukdom menar kommittén att det skall vara en uppgift för centret att, liksom för övriga grupper, svara för specialpedagogiskt stöd för barn och ungdomar. Däremot menar kommittén att det stöd som centret ger till vuxna omfattas av landstingens habiliteringsansvar. Kommittén föreslår vidare att de båda resurscentren för synskadade ombildas till ett riksresurscenter. Bakgrunden till detta är att kommittén har funnit att den samver- kan som redan hoppades på inte har utvecklats i den utsträckning som förväntats. Enligt Tomtebodasko- lans resurscentrum är gränsdragningsfrågorna besvärliga och har tagit mycket tid. Dessutom finns fortfarande en oro för att barn, t ex med synskada och utvecklingsstörning, kan falla mellan stolarna. Enligt centret har elevgruppen med synskada förändrats, vilket påverkar gränsdragningsfrågorna. Dessutom kan numera synska- dade elever med utvecklingsstörning återfinnas i . Enligt kommitténs uppfattning handlar frågan inte enbart om att det finns oklarheter vad gäller målgruppen för resurscentren, utan i lika hög grad om att det finns behov av att hitta en verksamhets- mässig samordning dem emellan. Det bör t ex vara möjligt att på ett helt annat sätt än etablera en samverkan kring kompetensut- veckling, där arten av insatserna snarare än målgruppen bör vara avgörande. Vissa baskunskaper om synskador bör t ex vara de- samma, oberoende av målgrupp. Kommittén tror därför inte att det gemensamma anmälningsförfarande som Tomtebodaskolans resurscenter föreslagit innebär en tillräcklig samordning. Ett samlat center för synskadade, på en ort, skulle göra det lät- tare att på ett flexibelt sätt utnyttja personalens olika kompetenser. En samlokalisering skulle också förbättra möjligheterna till intern kompetensutveckling. Problem förknippade med att samla verk- samheten på samma ort är att centren riskerar att förlora viss kompetens. Kommittén menar dock att de verksamhetsmässiga fördelarna talar för att samla verksamheten på samma ort och att detta bör vara en långsiktig målsättning. De ekonomiska konsekvenserna bör dock utredas särskilt. Redan på kort sikt, och med verksamhet både i och , menar kommittén att de båda centren bör samordnas i en organisatorisk enhet. En sådan lösning skulle påskynda utveck- lingen mot ett närmare samarbete och ett effektivare resursutnytt- jande. Samverkan med den regionala stödorganisationen bör också prioriteras. Resurscenterverksamheten för synskadade är med ca 70 tjäns- ter en stor organisation. Om verksamhet omprofileras i enlighet med kommitténs förslag frigörs ytterligare resurser från dagens skol- och boendeverksamhet. Kommittén menar att det kan finnas skäl att löpande pröva om resurser kan föras från det ge- mensamma riksresurscentret för synskadade till den regionala stödorganisationen. En större andel av kompetensutvecklingen för personal som ar- betar med elever med synskada bör erbjudas på regional nivå, istället som vid resurscenter i . Genom en ökad regionalisering av dessa fortbildningsinsatser bör det vara möjligt att nå fler i personalen kring de barn och ungdomar som berörs av insatserna. Detta är viktigt då skolans arbetssätt är under förändring, arbetslagen får t ex allt större betydelse. Kommittén föreslår att de regionala centren för specialpedagogiska frågor samt de riksrekryterande resurscentren skall ledas och samordnas av en styrelse. Denna skall ha ansvar för att fördela resurser dem emellan. Det bör ingå i styrelsens uppdrag att fullfölja den omorientering av verksamheten som kommittén beskrivit. Styrelsen bör vidare fördela dagens SIS-medel. Till styrelsen bör knytas ett mindre kansli. Det bör vara ett cent- ralt ansvar att samordna internationellt samarbete samt forsknings- och utvecklingsinsatser. Kommittén föreslår att den föreslagna styrelsen skall bestå av företrädare för såväl stat, kommuner som landsting. Detta för att ge olika intressenter inflytande, men också för att öka kunskapen lokalt. Förslaget innebär att styrelsen ersätter de myndighetsstyrelser som finns vid specialskolorna och vid resurs- Att dessa styrelser tas bort får inte hindra respektive riksresurscenter från att till sig knyta rådgivande organ med särskild kompetens inom området. Även till den centrala styrelsen bör det vara möjligt att knyta rådgivande organ med särskild kompetens. Den föreslagna styrelsen med kansli bör enligt kommitténs mening förläggas till någon av de föreslagna centralorterna, förslagsvis . Detta för att underlätta kontakterna med andra berörda myndigheter. 8.6.3Habiliteringen för barn och ungdom Kommitténs uppdrag är i första hand att utreda stödet i specialpe- dagogiska frågor. Det finns ändå skäl att uppmärksamma habilite- ringen för barn och ungdom. Både utredning och habilitering kan utgöra viktiga förutsättningar för framgångsrika specialpedagogiska insatser. Det gäller också handledning till skolan avseende barnets personliga förutsättningar, hjälpmedel m m. Det är viktigt att barn- och ungdomshabiliteringen, landstingens pedagogiska hörselvård m fl berörda bidrar med detta stöd. Mot denna bakgrund menar kommittén att det finns skäl att över- väga en översyn av barn- och ungdomshabiliteringen. Kommittén vill dessutom särskilt uppmärksamma den begränsade tillgången på logopeder. För bl a elever med stamning eller grav språkstörning är logopeden betydelsefull. Det är därför med oro kommittén funnit att barn som haft tillgång till logoped under sin förskoleperiod nekas detta när de börjat skolan. Det stöd som en specialpedagog med inriktning mot tal- och språkstörningar kan ge ersätter inte logopedens insatser. Kommittén är medveten om att även denna senare kompetens ofta saknas och återkommer till detta i kapitel 9 om lärarutbildningen och lärarfortbildningen. Förslag om att samordna det specialpedagogiska stödet inom barn- och ungdomshabiliteringen har framförts till kommittén. Argument för en sådan lösning skulle bl a vara att det skulle skapa ett bredare tvärfackligt perspektiv samt att habiliteringen skulle kunna stå för en helhet i förhållande till barnet. Kommittén har av flera skäl valt att inte föreslå en sådan sam- ordning, utan att istället föreslå den separata organisation för stödet i specialpedagogiska frågor som presenterats ovan. Kommittén menar att det är viktigt att skilja på rollerna – att ge stöd i special- pedagogiska frågor till kommunen/skolan och att ge stöd till indivi- den/familjen. En sammanblandning av dessa båda roller kan lätt leda till lojalitetskonflikter. 8.6.4Stödet till förskola och vuxenutbildning ·menar att det finns skäl att pröva hur stödet till förskolan för funktionshindrade barn bör utformas och då särskilt om de före- slagna regionala centren för stöd i specialpedagogiska frågor bör ges en roll för stödet till förskolan, ·menar att det är logiskt att de regionala centren för specialpeda- gogik också skall kunna ge stöd till skolhuvudmännen för elever i vuxenutbildning, men menar att det är en fråga för (U1995:09) att ta slutlig ställning till. Utredningens uppdrag gäller elever med funktionshinder i skolan. Stödet till förskolan respektive vuxenutbildningen omfattas således inte annat än vad gäller SIH:s konsulenter för förskolebarn med synskada respektive för dövblinda vuxna. Kommittén vill ändå kort kommentera vissa frågor som gäller stödet till förskolan respektive vuxenutbildningen. Liksom för skolan är dagens stöd till förskolan uppdelat på flera olika huvudmän. En skillnad är dock att för varje grupp funktionshindrade är stödet till barn och familj och stödet till förskolan sammanhållet organisatoriskt – för barn med synskada inom , för barn med dövhet eller hörselskada inom landstingens pedagogiska hörselvård samt för barn med rörelsehinder, utveck- lingsstörning m m inom landstingens barn- och ungdoms- habilitering. Inom samtliga dessa organ finns förskolepedagoger, i många fall med specialpedagogisk påbyggnad. Till detta kommer att det stöd som ges vid resurscentren vid , respektive Åsbackaskolan samt vid resurscenter även riktar sig till förskolebarn. Kommittén menar att det finns skäl att pröva hur det specialpedago- giska stödet till förskolan för funktionshindrade barn bör utformas och då särskilt om de föreslagna regionala centren för stöd i speci- alpedagogiska frågor bör ges en roll i stödet till förskolan. Den föreslagna prövningen bör bl a ske med utgångspunkt i det beslut som väntas med anledning av Barnomsorg och förslag 175 till ny läroplan för förskolan. Vidare bör den samordnas med en eventuell översyn av habiliteringen för barn och ungdom. Det ingår inte i kommitténs uppdrag att redan nu föreslå en för- ändring av detta slag, som naturligtvis skulle föra med sig vissa ökade kostnader för de regionala centren i specialpedagogiska frågor. Kommittén menar dock att betydelsen av tidig upptäckt och tidiga insatser inte kan underskattas. Enligt kommitténs uppfattning finns därför starka verksamhetsmäs- siga skäl för att ge de regionala centren i specialpedagogiska frågor ett sådant ansvar även för stöd till förskolan för barn med funktions- hinder. De regionala centren skulle ges likvärdiga uppdrag i förhål- lande till förskolan och skolan, med tyngdpunkt på övergripande insatser i specialpedagogiska frågor. En utgångspunkt för insat- serna skulle vara barnens behov, en annan de pedagogiska mål som kommer att ges av bl a läroplanen för förskolan. Konsekvensen av att ge centren ett sådant ansvar skulle vara att det stöd till förskolan som ges av barn- och ungdomshabilite- ringen respektive den pedagogiska hörselvården skulle koncentre- ras till information om barnet samt handledning vad gäller fysisk miljö, hjälpmedel m m. Att ge de regionala centren ett ansvar för stöd till förskolan för barn med funktionshinder kan motiveras bl a av de förändringar som skett mot en ökad integrering mellan förskola och skola. Ur ett pedagogiskt perspektiv innebär detta en utveckling mot mer av gemensamma mål, förhållningssätt och arbetsformer. Fördelar med att hålla samman stödet till förskolan och stödet till skolan är också att det stärker kontinuiteten mellan förskola och skola. Kommittén har dock även uppmärksammats på problem med en sådan lösning. Från bl a barn- och ungdomshabiliteringens sida understryker man vikten av att upprätthålla kontinuiteten i det tidiga stödet till barn och familj och stödet till förskolan. Det är ofta samma pedagog som står för stödet till familjen, introduktionen i förskolan och sedan stödet till förskolans personal. En fördel med habiliteringens sätt att arbeta är att kunskaperna om barnet förs vidare på ett naturligt sätt. På samma gång kan detta 175 SOU 1997:157, prop 1997/98:93 vara ett problem. Habiliteringens förskolepedagog kan ha en så stor kännedom om familjen och dess förhållanden att det kan uppstå förtroendekonflikter. Detta talar för att skilja på stödet till familjen och stödet till förskolan.