sou · GMB343 · 1999-01-01 00:00:00 — Statsrådet framhöll också bl.a. att de stora kroniska sjukdomskategorierna i högre åldersgrupper har bedömts vara svårare att angripa med förebyggande åtgärder. Landstingens ansvar för miljöinriktade insatser borde enligt statsrå- det innefatta insatser i syfte att fastlägga hur faktorer i den yttre miljön – och därvid inte bara kemiska, biologiska eller fysiska utan även so- ciala och psykologiska – samt levnadsvanor inverkar på befolkningens hälsotillstånd. För att sådana bedömningar skall kunna bli verknings- fulla måste de ofta enligt statsrådet göras på nationell nivå och ibland kan det till och med bli nödvändigt att sätta in dem i ett större interna- tionellt sammanhang (s. 35). De individinriktade förebyggande åtgärderna borde enligt statsrådet innefatta information och hälsoupplysning, åtgärder för att förhindra uppkomsten av sjukdom, t.ex. genom vaccinering och tillförsel av skyddsläkemedel, uppspårande verksamhet riktad mot sjukdomar eller förstadier till sådana, dvs. hälsokontroller och hälsoövervakning (s. 37). Angående funktionshindrade framhölls att det är viktigt att med olika stödjande och förebyggande åtgärder söka skapa förutsättningar för ett normalt liv för dem. Statsrådet framhöll vidare att förebyggande arbete mot psykisk ohälsa även omfattar åtgärder utanför hälso- och sjukvårdens ram. Dessa åtgärder berör många av samhällets sektorer, såsom åtgärder för att minska alkoholkonsumtionen och användning av psykofarmaka, hjälp att öka individens motståndskraft genom hälsoupplysning m.m. (s. 38). Som ovan angetts kompletterades hälso- och sjukvårdslagen med 2 b § (paragrafen gäller för all hälso- och sjukvård som bedrivs i landet). I den föreskrivs bl.a., som påpekats, att hälso- och sjukvården skall arbeta för att förebygga ohälsa. T ill grund för paragrafen låg propositionen 1984/85:181 om utvecklingslinjer för hälso- och sjukvården. I redogörelsen för propositionens huvudsakliga innehåll betonades (s. 2) betydelsen av en samlad folkhälsopolitik. Be- träffande det förebyggande arbetet förordades ett starkare samarbete mellan de många samhällssektorer som kan medverka till att främja goda hälsoförhållanden och motverka ohälsa. Underlag till program mot psykisk ohälsa och rörelseorganens sjukdomar borde tas fram med förtur och en bättre skadestatistik föreslogs som grund för intensifie- rade skadeförebygggande insatser. Häls oupplysningens roll och beho- ven av olika åtgärder för förbättrade kostvanor och minskat tobaksbruk betonades. Vidare redovisades i propositionen vissa hälsopolitiska mål och insatser vad avser alkoholpolitiken. Slutligen kan nämnas att FN antog konventionen om barnets rättigheter (). Konventionen trädde för del i kraft . Vad gäller hälso- och sjuk- vården för barn anges i artikel 24 punkten 1 att konventionsstaterna erkänner barnets rätt att åtnjuta bästa uppnåeliga hälsa och rätt till sjuk- vård och rehabilitering. Vidare anförs i artikeln bl.a. att konventions- staterna skall vidta lämpliga åtgärder för att utveckla förebyggande hälsovård, punkten 2 (f). 3Tandvårdslagen (1985:125) och tandvårdstaxan ( 1973:638 ) 3.1Tandvårdslagen (1985:125) Tandvårdslagen har utformats med hälso- och sjukvårdslagen som förebild. Tandvårdslagen gäller tandvårdsverksamhet som bedrivs i landet. Det innebär främst tandvård som meddelas av folktandvården och privata vårdgivare. Huvudman för folktandvården är . Med landsting avses även de landstingsfria kommunerna. Med tandvård avses enligt tandvårdslagen åtgärder för att före- bygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan (1 §). Tandvården skall bedrivas så att den uppfyller kravet på en god tandvård. Detta innebär bl.a. att vården skall vara av god kvalitet och lägga särskild vikt vid förebyggande åtgärder (3 § punkten 1). Det framhålls i propositionen med förslag till tandvårdslag (prop. 1984/85:79, s. 21) att det har uppnåtts mycket goda resultat med före- byggande åtgärder för barn och ungdomar. Ett viktigt inslag i det före- byggande arbetet är en uppsökande verksamhet och att det är viktigt att de patienter som saknar eller har en oregelbunden kontakt med tand- vården får hjälp att etablera en sådan kontakt genom någon form av uppsökande verksamhet. I tandvårdslagen finns ett avsnitt om tandvård (515 a §§). Det anges i 5 § bl.a. att varje landsting skall erbjuda en god tand- vård åt dem som är bosatta inom och att även i övrigt skall verka för en god tandhälsa hos befolkningen. framhålls i propositionen om tandvårdslagen (s. 29) att landstingens ansvar för samhällsinriktade förebyggande insatser inom tandvården bör innefatta insatser för att kartlägga hur faktorer i den yttre miljön och levnadsvillkoren påverkar befolkningens tandhälsa. Landstingen bör ta till vara, systematisera, bearbeta och utnyttja de kunskaper om risker i människornas levnadsmiljö som observeras i det dagliga tand- vårdsarbetet. Folktandvården skall svara för regelbunden och fullständig tandvård för barn och ungdomar till och med det år då de fyller . Detta före- skrivs i 7 § 1. Denna tandvård skall vara avgiftsfri (15 §). utövar enligt lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården tillsynen över tandvården (1 och 2 §§). Tandvårdsförsäkringen har med ett betydande antal justeringar i arvo- des- och subventionsbestämmelserna gällt . Tandvårds- försäkringen tillkom i med stora tandvårdsbehov och hade som syfte att göra det ekonomiskt möjligt för de flesta människor att få tandvård. Tandvårdstaxan (1973:638) infördes med reglerade arvoden för angivna åtgärder. Patientavgiften beräknades som en procentuell andel utifrån det sammanlagda arvodet för behandlingen. Tandvårdsersättningen utbetalas av försäkringskassorna. Riksför- säkringsverket (RFV) är tillsynsmyndighet. gäller en "självrisk" i tandvårdstaxan. Den försäkrade be- talar hela kostnaden t.o.m. för en behandlingsperiod. Om summan av arvodet överstiger men inte betalar tandvårds- ersättning för det överskjutande beloppet . Om arvodet överstiger betalas tandvårdsersättning för det överskju- tande beloppet . Dessa bestämmelser finns i 7 § tand- vårdstaxan. Efter hand som tandhälsosituationen för flertalet vuxna har förbätt- rats efter tillkomsten av tandsvårdsförsäkringen har behovet av ett för- ändrat arvodes- och ersättningssystem uppkommit. till- sattes en arbetsgrupp för översyn av tandvårdsförsäkringen. Därefter har det lagts flera propositioner på bord med förslag om ändring av systemet. Någon genomgripande reform har trots det inte kommit till stånd. Arbetet med en reformering fortsätter emellertid. En särskild utredare tillkallades uppdrag att lämna förslag till en ny inriktning av tandvårdsförsäkringen (dir 1997:86). Uppdraget redovisades i betänkandet Tänder – nytt ersättningssystem för 296 "ILAGA SOU 1998:43 vuxentandvård (SOU 1998:2). Förslagen bereds i . 4Företags-, skol- och studerandehälsovården Företagshälsovården är en del av det arbetarskydd som regleras genom arbetsmiljölagen (1977:1160). Även om det finns både statlig, primär- och landstingskommunal företagshälsovård gäller för det stora flertalet arbetsplatser i att verksamheten regleras av sär- skilda avtal mellan arbetsmarknadens parter enligt vilka huvudansvaret läggs på resp. arbetsgivare att utövas i nära samverkan med arbets- tagarorganisationerna. Företagshälsovården skall, enligt uttalanden i proposition 1984/85:89, som opartisk, rådgivande expertresurs till den lokala skyddsverksamheten medverka till att arbetsmiljön i största möj- liga utsträckning anpassas till människans förutsättningar. Verksam- heten skall huvudsakligen vara av förebyggande karaktär och beakta såväl medicinska och tekniska som psykiska och sociala aspekter i arbetsmiljön. Riksdagsbeslutet med anledning av propositionen med- förde bl.a. ett tillägg till 3 kap. 2 § arbetsmiljölagen av innebörd att arbetsgivare om arbetsförhållandena påkallar det skall föranstalta om företagshälsovård i den omfattning verksamheten kräver. har anslutit sig till () konvention nr 161, som ger detaljerade riktlinjer för företagshälsvård. Enligt konven- tionen skall åtgärder vidtas för etablering av företagshälsovård, varvid ett alternativ är att detta skall ske genom "lagar och bestämmelser" (källa; , Hälso- och sjukvårdslagen med kommentarer, 1997, s. 102 f). Av 1 och 2 §§ lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvår- den framgår att företagshälsovården står under tillsyn av Socialstyrel- sen. Enligt 14 kap. 1 § skollagen (1985:1100) skall skolhälsovård anordnas för eleverna i , gymnasieskolan, särskolan, specialskolan och sameskolan. Skolhälsovård får även ordnas för elever i förskoleklass om sjukvårdshuvudmannen och skolhuvudmannen kommer överens om det. Huvudmannen för skolan skall anordna hälso- och sjukvården om inte annat följer av föreskrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer ( 14 kap. 7 §). Kommunerna är huvudmän för medan kommuner och landsting är huvudmän för gymnasieskolan (1 kap. 4 § skollagen). Kommunerna är huvudmän för särskolan (1 kap. 5 §). Efter överens- kommelse med en kommun får dock ett landsting vara huvudman för viss utbildning inom särskolan. Staten är huvudman för specialskolan och sameskolan (1 kap. 6 och 7 §§). Enligt 14 kap. 2 § första stycket skollagen har skolhälsovården till ändamål att följa elevernas utveckling, bevara och förbättra deras själs- liga och kroppsliga hälsa och verka för sunda levnadsvanor hos dem. I paragrafens andra stycke föreskrivs att skolhälsovården främst skall vara förebyggande. Den skall omfatta hälsokontroller och enkla sjuk- vårdsinsatser. För elever i särskolan och specialskolan skall i skolhäl- sovården också ingå särskilda undersökningar som föranleds av deras funktionshinder. Vidare föreskrivs i 14 kap. 3 § första stycket att varje elev i grund- skolan eller sameskolan skall erbjudas att genomgå minst tre allmänna hälsokontroller, jämt fördelade . Den första kontrollen skall äga rum första läsåret. Om skolhälsovård anordnas för elever i förskoleklassen får den första kontrollen istället äga rum då eleven gå där. Eleven skall dessutom, mellan de allmänna hälsokon-trollerna, erbjudas att genomgå kontroll av syn och hörsel och andra begränsade hälsokontroller. Skolhuvudmannen är alltså skyldig att erbjuda eleverna hälsounder- sökningar i den omfattning som sägs i 14 kap. 3 § första och andra styckena skollagen. För eleverna föreligger dock normalt ingen skyl- dighet att låta sig undersökas. I 14 kap. 4 § anges att eleverna i gymnasieskolan och i gymnasie- särskolan skall beredas tillfälle att genomgå minst en allmän hälsokon- troll. Tillsynen över skolhälsovården utövas av . Detta framgår av 1 och 2 §§ lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården. Studerandehälsovården bedrivs på universitets- och högskoleorterna genom särskilda kårortsnämnder som inrättats av de studerande genom deras organisationer. Verksamheten är inte författningsreglerad. Verk- samheten finansieras delvis med statsbidrag. Enligt riksdagsbeslut på grundval av regeringens proposition 1982/83:129 om vissa studiesoci- ala frågor bör tyngdpunkten inom studerandehälsovården ligga på före- byggande, sociala och kurativa insatser. De studerandes behov av so- matisk och psykiatrisk sjukvård bör huvudsakligen tillgodoses inom ramen för den offentliga hälso- och sjukvården. Det sagda gäller de statliga högskoleenheterna medan praktiskt taget alla studerande inom den kommunala delen av högskolan omfattas av skolhälsovården (källa; , Hälso- och sjukvårdslagen med kommentarer, 1997, s. 104). Studerandehälsovården står liksom företagshälsovården och skol- hälsovården under tillsyn av . 5 Folkhälsoarbetet inom EU När fördraget om Europeiska Unionen () trädde i kraft skapades möjligheter för ett mer formellt samarbete på folkhälsans område . Enligt artikel 3 i det revi- derade skall verksamheten innefatta bl.a. åtgärder för att uppnå en hög hälsoskyddsnivå. För detta ändamål har artikel 129 om folkhälsa inrättats i . I artikel 129 föreskrivs följande. 1Gemenskapen skall bidra till att en hög hälsoskyddsnivå uppnås genom att främja samarbetet mellan medlemsstaterna och vid behov stödja deras insatser. Gemenskapens insatser skall inriktas på att förebygga sjukdomar, särskilt de stora folksjukdomarna, inkl. narkotikamissbruket, genom att främja forskning om deras orsaker och överföring samt hälso- upplysning och hälsoundervisning. Hälsoskyddskraven skall ingå som ett led i gemenskapens övriga politik. 2Medlemsstaterna skall i samverkan med kommissionen inbördes samordna sin politik och sina insatser på de områden som avses i punkt 1. Kommissionen kan i nära kontakt med medlemsstaterna ta lämpliga initiativ för att främja en sådan samordning. 3Gemenskapen och medlemsstaterna skall främja samarbetet med tredje land och de behöriga internationella organisationerna på folk- hälsans område. 4För att bidra till att de mål som anges i denna artikel uppnås skall rådet: i enlighet med det förfarande som anges i artikel 189b, och efter att ha hört Ekonomiska och sociala kommittén samt besluta om stimulansåtgärder som dock inte får omfatta harmonise- ring av medlemsstaternas lagar eller andra författningar,genom beslut med kvalificerad majoritet på förslag av kommissionen anta rekommendationer. Kommissionen har i ett meddelande KOM (93) 559 redovisat sin planering för arbetet med en folkhälsostrategi enligt artikel 129. Arbetet föreslås vara en blandning av program av allmän/horisontell natur och sjukdomsspecifika program. Förutom artikel 129 finns andra bestämmelser i fördragen som di- rekt eller indirekt berör hälsan. I departementspromemorian Ds 1997:4 Strategi för EG-arbete i frågor som gäller folkhälsa och hälso- och sjukvård lämnas exempel på sådana bestämmelser (s. 29 f). Departementspromemorian Ds 1997:4 har utarbetats av en arbets- grupp inom . I promemorian föreslås att bör verka för att EU:s folkhälsoarbete får som målsättning att hälso- situationen i länder och befolkningsgrupper skall närma sig den bästa nivån i unionen. Arbetet för att nå målet bör ske successivt och ha fo- kus på att minska hälsorisker och hälsoskillnader i EU med beaktande av jämlikhet och jämställdhet (s. 41). För att uppnå detta mål bör enligt arbetsgruppens mening EU:s be- fogenheter och resurser att agera inom merparten av de områden som är av grundläggande betydelse för folkhälsan utnyttjas i ett mer uttalat hälsofrämjande syfte (s. 41). Arbetsgruppen framhåller att när det gäller områdena tobak, alkohol och narkotika är hälsoriskerna väl dokumenterade och EU kan redan nu utnyttja sina befogenheter för att påverka dessa riskfaktorer. Här finns det anledning att från svensk sida särskilt prioritera dessa frågor både för att få till stånd ett samlat agerande inom olika politikområden och inom ramen för de pågående och planerade folkhälsoprogrammen (s. 41). 5.2Program som bedrivs inom EU Genom artikel 129 i fick folkhälsofrågorna en kon- stitutionell grund inom EU. Därmed kunde man också sätta igång med att utveckla etablerade program och skapa helt nya program. Åtgärdsprogram som f.n. bedrivs inom EU är bl.a. ett program för att förebygga aids och vi ssa andra sexuellt överförbara sjukdomar. Ett annat program är "mot cancer". Ett tredje program avser hälso- främjande insatser. Det kan också nämnas att det inom EU har inrättats ett internationellt center, – Europeiska narkotikaobservato- Det har till uppgift att bevaka narkotikasituationen inom resp. EU- land och att jämföra den aktuella situationen och utvecklingen mellan EU-länderna. 6 Smittskyddslagen (1988:1472) Med smittskydd avses enligt smittskyddslagen verksamhet till skydd mot att smittsamma sjukdomar sprids bland människor (1 §). Varje landsting svarar för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom landstingsområdet (5 §). Enligt 9 § svarar dock den nämnd i en kommun som fullgör uppgif- ter inom miljö- och hälsoskyddsområdet för att smittskyddsåtgärder vidtas mot sådana djur, livsmedel, vattentäkter, avloppsvatten, ventila- tionsanläggningar och andra objekt som sprider eller misstänks sprida smittsamma sjukdomar. Vidare skall enligt 10 § första meningen varje läkare i sin hälso- och sjukvårdande verksamhet vara uppmärksam på förekomsten av samhällsfarliga och andra anmälningspliktiga sjukdo- mar och vidta de åtgärder som skäligen kan krävas. I 10 § finns också bestämmelser om undersöknings- och behandlingsskyldighet för läka- ren. I varje landsting skall det finnas en smittskyddsläkare (6 §). De smittsamma sjukdomarna indelas i samhällsfarliga sjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar. De samhällsfarliga sjukdomarna och vissa av de övriga smittsamma sjukdomarna skall anmälas enligt föreskrifter som meddelas i smittskyddslagen (3 §). Till de anmäl- ningspliktiga sjukdomarna räknas bl.a. difteri, hepatit A, hepatit B, in- fektion av HIV, tuberkulos, malaria och botulism. Anmälan görs till smittskyddsläkaren. Bestämmelser om anmälningsskyldighet finns i 20–24 a §§. Det fö- reskrivs bl.a. i 20 § första stycket första meningen att en läkare som i sin verksamhet konstaterar att någon har smittats av en samhällsfarlig sjukdom skall anmäla detta till smittskyddsläkaren och Smittskyddsin- stitutet. har tillsynen över smittskyddet i landet (65 §). En parlamentarisk kommitté har tillkallats för att utvärdera smitt- skyddet med tonvikt på smittskyddslagen och övriga författningar som hör till smittskyddet (dir. 1996:68). Kommitténs uppdrag skall redovi- sas . I sammanhanget kan också nämnas att det finns en lag (1989:225) om ersättning till smittbärare. Enligt denna lag utges ersättning i form av smittbärarpenning och reseersättning. Med smittbärare förstås den som har eller kan antas ha en smittsam sjukdom utan att ha förlorat sin arbetsförmåga till följd av sjukdomen och den som för eller kan antas föra smitta utan att vara sjuk i en smittsam sjukdom. betalar ut ersättningarna enligt denna lag. 7 Arbetsmiljölagen (1977:1160) I 1 kap. 1 § arbetsmiljölagen anges att ändamålet med lagen är att före- bygga ohälsa och olycksfall i arbetet samt att även i övrigt uppnå en god arbetsmiljö. I anslutning härtill kan – som anges i kommentaren till arbetsmiljö- lagen, m.fl., 1997, s. 19 – nämnas att området för arbe- tarskydd efter hand har breddats. Bakgrunden är en ökad insikt om att man för att värna om hälsan bör sträva efter bästa möjliga arbetsför- hållanden inte bara i tekniskt och fysiologiskt avseende utan också från social och psykologisk synpunkt. I arbetsmiljölagen ges vidare grundläggande föreskrifter som un- derlag för att arbetarskyddets mål skall kunna förverkligas. Kraven är till en del allmänt utformade. Detta beror enligt den nämnda kommen- taren på att lagen skall gälla för så gott som hela arbetslivet med alla dess skilda verksamhetsgrenar och skiftande verksamhetsformer. Den allmänna utformningen ger också möjligheter att anpassa tillämpningen till den tekniska och den sociala utvecklingen i samhället. Arbetsmiljölagen gäller framför allt i anställningsförhållanden. I vä- sentliga delar är lagen dessutom tillämplig på ensamföretagare. Ett centralt avsnitt i lagen utgör det andra kapitlet. I detta kapitel finns allmänna föreskrifter om arbetsmiljöns beskaffenhet. Här upp- ställs de allmänna krav som skall gälla med avseende på skilda faktorer i arbetsmiljön. I 2 kap. 1 § föreskrivs följande om arbetsmiljöns beskaffenhet. Arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyn till arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen i samhället. Arbets- förhållandena skall anpassas till människors olika förutsättningar i fysiskt och psykiskt avseende. Arbetstagaren skall ges möjlighet att medverka i utformningen av sin egen ar-betssituation samt i föränd- rings- och utvecklingsarbete som rör hans eget arbete. Teknik, arbetsorganisation och arbetsinnehåll skall utformas så att arbets- tagaren inte utsätts för fysiska eller psykiska belastningar som kan medföra ohälsa eller olycksfall. Därvid skall även löneformer och förläggning av arbetstider beaktas. Starkt styrt eller bundet arbete skall undvikas eller begränsas. Det skall eftersträvas att arbetet ger möjligheter till variation, social kontakt och samarbete samt sam- manhang mellan enskilda arbetsuppgifter. Det skall vidare eftersträ- vas att arbetsförhållandena ger möjligheter till personlig och yrkes- mässig utveckling liksom till självbestämmande och yrkesmässigt ansvar. I 3 kap. preciseras vilka som har ansvaret för arbetsmiljön. Främst nämns arbetsgivare men ett ansvar läggs också på arbetstagare, tillver- kare m.fl. grupper. ges allmänna handlingsmönster för hur man skall gå till väga för att skapa en god arbetsmiljö. I 4 kap. ges bl.a. grundvalen för att Arbetarskyddsstyrelsen skall kunna meddela straffsanktionerade föreskrifter om förhandskontroll i olika former. I 5 kap. finns föreskrifter om minderåriga. I 5 kap. 2 § anges att en minderårig får inte som arbetstagare eller på annat sätt anlitas till eller utföra arbete före det kalenderår under vilket han/hon fyller och inte heller innan han/hon har fullgjort sin skolplikt. En minderårig som fyllt får dock anlitas till eller utföra lätt arbete som inte är av sådant slag att det kan inverka skadligt på den minderåriges hälsa, utveckling eller skolgång. Regeringen eller efter regeringens bestämmande, Arbetarskyddsstyrelsen, får meddela före- skrifter om undantag från förbudet att anlita minderårig som inte har fyllt . Sådant undantag får endast avse mycket lätt arbete av sådant slag att speciella och betydande tillämpningsproblem skulle uppstå om inte undantag meddelades. I 7 kap. finns bestämmelser om tillsyn. Det föreskrivs i 7 kap. 1 § första stycket att tillsyn över efterlevnaden av denna lag och med stöd av lagen meddelade föreskrifter utövas av Arbetarskyddsstyrelsen samt, under dess överinseende och ledning, av . Arbetsmiljölagen kompletteras med föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Till lagen ansluter således bl.a. arbetsmiljöförordningen (1977:1166) som innehåller bemyndiganden för Arbetarskyddsstyrel- sen att meddela föreskrifter om arbetsmiljölagens tillämpning. I förord- ningen finns också bestämmelser som avser bl.a. den lokala skydds- verksamhetens anordnande och tillsynens utövande. 8 Socialtjänstlagen (1980:620/SoL) Socialtjänstlagen (SoL) anses ofta ha stor betydelse för folkhälsofrågor. Bestämmelser finns ändå inte i denna lag som direkt uttalar att social-tjänsten har ett ansvar för folkhälsofrågor. I en rapport () från ett nätverk som bildats för lokalt folkhälsoarbete i samverkan mellan bl.a. , och ges dock en beskrivning av roll som kan vara lämplig att återge. Det framhålls att insatser kan bryta den onda cirkel som så ofta går från sociala problem till ohälsa och att arbete i denna mening ofta kan betecknas som förebyggande i ett folkhälsoperspektiv. är en angelägenhet. Regional tillsyn över utövas av länsstyrelserna. Tillsynen på nationell nivå ut- övas av . I 5 § SoL framhålls att det till socialnämndens uppgifter bl.a. hör att medverka i samhällsplaneringen och i samarbete med andra samhälls- organ, organisationer, föreningar och enskilda främja goda miljöer i kommunen samt att genom uppsökande verksamhet och på annat sätt främja förutsättningarna för goda levnadsförhållanden. I 7 § meddelas vissa allmänna riktlinjer för socialnämndens verk- samhet. Det anges i paragrafens första stycke bl.a. att socialnämndens medverkan i samhällsplaneringen skall bygga på nämndens sociala er- farenheter och särskilt syfta till att påverka utformningen av nya och äldre bostadsområden i kommunen. En annan paragraf i socialtjänstlagen som kan vara av intresse ur ett folkhälsoperspektiv är 8 §. I den föreskrivs att socialnämnden i den uppsökande verksamheten skall upplysa om och erbjuda grupper och enskilda sin hjälp. När det är lämpligt skall nämnden här- vid samverka med andra samhällsorgan och med organisationer och andra föreningar.