sou · GMB385 · 1999-01-01 00:00:00 — Även om bara brukar delta i folkomröstningarna och obetydligt fler i valen, så pågår nästan ständigt offentliga debatter om något som invånarna snart ska rösta om. Politiken handlar här också betydligt mer om sakfrågorna än om politikerna och spelet i parlamentet. De som följer med i medierna och läser de utmärkta sammanfattningar av det man ska rösta om och, som varje röstberättigad får hem i brevlådan före omröstningarna, kan anse sig välinformerad. Men visst krävs det ett engagemang som många inte har. Det finns en hel del som suckar över att behöva ta ställning till kanske 20-30 frågor på det nationella, kantonala och kom- munala planet. Vissa röstar kanske inte heller så ofta, vilket kan ses som ett problem för systemets legitimitet. Men de som avstår kan ju vara nöjda med det de aktiva brukar rösta igenom eller är helt enkelt inte intresserade, vilket måste respekteras. När det gäller något som engagerar många kan deltagandet vara uppåt . De som röstar tar också löpande ställning till en rad komplicerade sakfrågor, inte bara till ett partipaket med åsikter om allt och färdiga listor med namn . –Direktdemokrati skulle passa –Direktdemokrati skulle passa med den välutbildade befolkningen, gemensamma kulturen och ideologin och vanan vid samarbete, säger , socialdemokratisk ledamot i den största av kamrar, det nationella rådet. Han är stor Sverigevän, är här ofta, känner många svenskar och följer vår Han tycker att det hade varit rimligt att folk- omrösta om den åtstramningspolitik som drevs under Persson- regeringens första år. Han föreslår också att invånarna själva får ta initiativ till folkomröstningar. Det är viktigt att förslagen inte bara kommer uppifrån. Han tycker också att de svenska regeringarna skulle vara tvungna att alltid fråga folket om lagförslag när de exempelvis har stöd av av . – Systemet som och andra har är i kris, säger han. får anses som en av de tunga rikspolitikerna och en central figurer i debatten om den schweiziska modellen och i många stora frågor som folket röstat om t.ex. medlemskap i och EU, arméns framtid osv. Han och andra politiker är också synnerligen aktiva mitt i det schweiziska folkstyret. De tar ibland själva initiativ till folkomröstningar och deltar i kampanjer och i de offentliga debatterna. När det här skrivs pågår slutstriden inför folkomröstningen om att stoppa genforskningen i . Det är ett folkligt initiativ som gett forskarna, läkemedelsindustrin och rikspolitikerna skrämselhicka. Den allmänna opinionen är delad och motståndar- sidan satsar på en intensiv kampanj för att få majoriteten att säga nej till initiativet den 7 juni 1998.1 – Det är ett av de intressantaste fall vi har haft, säger , den på i som är ansvarig för allt som har med folkomröstningarna att göra. Geninitiativet nämns av nästan alla jag pratar med som en ovan- ligt dramatisk fråga som folket nu ska ta ställning till. Det är också ett exempel på näringslivets allt våldsammare satsningar på att påverka opinionen. Det ses som en fara för demokratin men de här försöken att påverka är å andra sidan helt offentliga till skillnad från vanlig lobbyism som i regel riktar sig mot enskilda makthavare och är högst hemlig. Det finns också de som ser frågan om genforskningen som ett tecken på att extrema grupper utan grund kan skrämma upp en okunnig allmänhet. 1 Anm: Valutslaget innebar att cirka två av tre röstande sade nej till folkinitiativet. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA och har tidningarna haft otaliga artiklar i ämnet. Under min vecka i landet hålls det i olika delar av debatter och demonstrationer. I tre städer i landet har tusentals vetenskapsmän tågat genom gator i protest mot initiativet. På näringslivsorganisationen fick jag också ett press- meddelande från nej-sidan i kampanjen där fem schweiziska nobelpristagare uttalar sina varningar för att stoppa forskningen inom det som de betecknar som framtidens nyckelteknologi. Initiativet för skydd av liv och omvärld för genmanipulering presenterades . Därefter har det behandlats i regering och parlament som dessutom föreslog avslag på det. I nationella rådet blev det nej med 117 röster mot 36 och ett uttalande om att genteknik ska vara tillåten men att missbruk ska beivras. I ständerrådet blev det avslag med 37-3. Förslaget går ut på att förbjuda gentekniska förändringar i arvsmassan för djur, växter och andra organismer, eftersom det både är ovärdigt och farligt för allt levande. Frågan skymmer helt de två andra frågor som folket ska rösta om nämligen de ekonomiska sparmålen och det om att stoppa die Schnüffelpolizei, den inhemska säkerhetspolisen. De stora borgerliga partierna och den fackliga rörelsen har tagit ställning mot geninitiativet, medan socialdemokraterna är splittrade liksom den allmänna opinionen. Konsumentrörelsen och de gröna är mest positiva. Men om initiativet skulle vinna kan det hända att det redan dagen efter omröstningen läggs förslag i parlamentet om förändringar i den nya lagtexten, vilket i sin tur kommer att leda till krav på en ny omröstning . är en av två ledamöter för kantonen i kantonernas kammare i parlamentet, ständerrådet. Hon är djupt engagerad i kampen mot geninitiativet. – Vi kan inte leva med ett resultat som innebär att ja-sidan vinner, säger . Hon menar att det vore ett dråpslag mot den fram- gångsrika läkemedelsindustrin som är landets största exportör. Vid ett stopp för genforskningen skulle de stora företagen snabbt flytta över gränsen till , där de är välkomna, tror hon. Men oroas också mycket av de stora pengar som satsas i den här striden. – Det har blivit en amerikanisering även av kampanjerna inför valen. Många har inte råd att delta, säger hon. visar sig prata god norska tack vare sina många norska kurskamrater på Tekniska högskolan, där hon läste till farmaceut som ung. Hon är också mycket engagerad i frågan om en ny abortlag, där initiativet dock inte kommer från folket utan från en ledamot i parlamentet och där det nu finns tre olika förslag. Hon jobbar också för att EU-frågan ska komma upp till beslut igen. Den politiska karriären började hon genom att jobba i frivillig- organisationer på kommunplanet. 1987 blev hon Ständerätin, direktvald av folket i sin kanton. har hon plats i flera tunga kommittéer; både de för utrikesfrågor, ekonomi och socialpolitik. Hon har en hel del kritiska synpunkter på den schweiziska direktdemokratin t.ex. att beslut tas i en takt som om det fort- farande vore 1800-tal, att politikerna tvingas rösta gång på gång i frågor som bollas mellan de olika instanserna, att det är alltför låga krav på hur många som ska stå bakom initiativ för att det ska bli folkomröstning osv. Systemet är bäst i världen – men skört – Systemet är bäst i världen men fungerar bara så länge folk vinn- lägger sig om att inte missbruka det. Det krävs ett stort mått av konsensus och det är ett skört system, menar . Men grunderna i modellen vill hon inte ändra. Om det blir en del tokiga beslut är det ändå bäst att folket självt får se effekterna av det, säger hon och tar Alpinitiativet som exempel. Direktdemokratin behöver inte skrotas ens om landet går med i EU, menar hon. Det gäller bara att och EU går halva vägen var. är alltså ledamot av parlamentet. Men liksom sina kollegor är hon bara politiker på deltid. Hon representerar det kristdemokratiska partiet. Men hon och de andra i hennes kammare ATT RÖSTA MED HÄNDERNA röstar rätt ofta emot den officiella partilinjen. De ska ju också hävda hemkantonens intressen. – Jag är en fri person och har min medborgerliga rätt att tycka annorlunda. Jag kan inte tänka mig den hårda partidisciplin som finns i t.ex. , säger . Men då och då tar grupp- ledarna allvarliga samtal med de sina för att få mera enhetlighet i bänkarna. Det blir en kortvarig förändring men att allt snart är som vanligt igen, erkänner hon. Partierna i brottas för övrigt med samma problem som i med allt färre personer som vill ställa upp på listorna inför valen, berättar hon. Dessutom har de betydligt större ekonomiska problem, eftersom partistödet här är mycket blygsamt. Av de 46 ledamöterna i ständerrådet och de 200 i nationella rådet är ungefär en av fem kvinna. tycker att det är rätt bra så här efter att kvinnorna fick rösträtt. är en annan av parlamentarikerna men ledamot av den andra kammaren, det nationella rådet. Jag har jagat honom per telefon i över men haft svårt att få disponera en lucka i hans pressade schema. Han flackar oavbrutet mellan parlamentet i , hemmet i , i , sina uppdrag vid olika universitet, möten i och andra metropoler. Det är först från pressbalkongen i sessionssalen i parlamentet under min fjärde dag i landet som jag första gången får syn på honom. Han rör sig mellan de välbesatta bänkarna, ogenerat pratande med olika kollegor trots att någon försöker få uppmärksamheten från talarstolen. De flesta andra pratar också oavbrutet med var- andra. Det är ett sorl utan like, och den kvinnliga talmannen ser uppgiven ut. Debatten gäller författningen som ska göras om i grunden och anpassas till våra dagar. Fyra av fem håller sina anföranden på tyska, men då och då ljuder klingande franska ur högtalarna. Man pratar om huruvida strejkrätt och en rad andra rättigheter ska skrivas in i grundlagen. Allt tolkas löpande mellan de tre stora nationella språken, men jag ser ingen använda några hörlurar. Å andra sidan verkar ingen lyssna över huvud taget. Den pratsamma kammaren blir inte tyst ens då justitieminister får ordet. samlar man sig i alla fall till ett antal voteringar. Språkförbistringen är inget problem förklarar folk för mig . Inläggen tolkas för den som vill, men alla här talar eller åtminstone förstår både tyska och franska. Men för en utomstående är även tyskan svår att förstå eftersom de flesta pratar på olika schweiziska dialekter. Parlamentets makt är genom de täta folkomröstningarna mindre i än i de flesta andra länder och regeringen sitter kvar vad som än händer. De fyra största partierna har bestämt sig för att regera ihop, och valutslagen har inte föranlett någon ändring av det. De har av väljarna bakom sig. Av de sju ministerposterna har tre av dem två var och en. Dessutom ska två-tre av medlemmarna komma från fransktalande områden, och ingen kanton får ha mer än en minister. troendeomröstningar mot regeringen förekommer inte i parlamentet, och enskilda ministrar kan bara avgå på egen begäran. Men partierna som finns representerade i regeringen ställer inte alltid upp på förslag från sina statsråd. De får alltså då och då se sina propositioner fällda men regerar glatt vidare. Det betyder också att deras makt är begränsad. Presidenten svarade i en tidning att en schweizisk regering ju inte kan lämna in sin avskedsansökan på grund av politiska motgångar. I så fall skulle den ju avgå ... Parlamentets makt är också noggrant reglerad. Ett förslag om en ny lag kan ta alltifrån och innan den är antagen. Det sätts först upp kommittéer där berörda intressegrupper är med och utreder frågan. Deras förslag skickas sen ut på remiss till kantonerna och alla berörda. Det bearbetade förslaget går därefter till regeringen och sen fram och tillbaks mellan parlamentets båda kamrar. Parlamentariska kommittéer bearbetar där förslagen som debatteras i båda kamrarna. Om de tycker olika vidtar förhandlingar och nya justeringar innan man slutligen röstar på var sitt håll. Därefter ska alltså folket få chansen att säga sitt. Om minst 50 000 invånare med sina namnteckningar har begärt det så ska det hållas folkomröstning. Den kan anta eller förkasta lagen. För ändringar i konstitutionen är folkomröstningar obligatoriska. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA Parlamentet har bara fyra sessioner på per gång . Däremellan pågår arbete i tolv ständiga kommittéer och i vissa tillfälliga kommittéer där partierna är proportionellt repre- senterade. Ledamöterna kan lämna förslag, ställa frågor osv. ungefär som i . Alla är direktvalda av folket i sina valkretsar för av . Är det för att de ses så sällan eller för att frågorna inte avgörs slutgiltigt här som den politiska församlingen jag sett verkar så odisciplinerad? Nja, dagen efter får jag en annan tolkning, och massmediabevakningen tyder inte på att det varit något betydelse- löst pratforum jag bevistat. har två och en halv sida med referat av debatten. ger mig också en mer trivial förklaring till pratsamheten: ledamöterna saknar egna utrymmen att sitta och jobba på. Gross har själv en helsida i konkurrenttidningen där han skriver om hur med sitt folkstyre skulle kunna bidra till att göra EU mer demokratiskt. Artikeln ingår i en serie där politiska tänkare får debattera den schweiziska modellen med anledning av att förbundsstaten fyller . Gross ligger för övrigt bakom ett färskt initiativ om att nu är moget att gå med i FN. 1 250 personer ska börja samla in namn är planerna. Via ett ja till FN ska vägen in i EU inte längre te sig så skrämmande för folk, förklarar . Några har för övrigt även tagit ett folkinitiativ med krav på att redan nu söka medlemskap i unionen. Jag har alltså fått en träff med Gross men först på i ; hans hemstad. Han är , långhårig med skägg och glasögon och klädd i tröja som är kastad över axlarna. Han är en ivrig försvarare av direktdemokratin och menar att det är diskussionsstadiet som är viktigast. Debatterna utbildar folket, säger han och tar som exempel danskarna som är mer kunniga om EU än tyskarna tack vare sina många folkomröstningar. Man måste gilla processen –Man måste tycka om själva processen även om beslutet går en emot, säger han. Han och andra som drev förslaget om att skrota armén fick också gehör, även om de inte vann omröstningen. Det så kallade Alpinitiativet fick till och med en majoritet, vilket var lika överraskande. Trots en stark lobbying från bilsidan och höga kostnader med ett förbud så sa folket ja. Gross menar att den ansvariga ministern uppträdde arrogant mot de extrema miljövännerna i TV-debatten, vilket han tror spelade en stor roll. Sådant retar schweizarna, som inte vill ha några order uppifrån. Kritik tycker han mest kommer från grupper som inte behöver direktdemokratin. Att inte ens hälften av de röstberättigade brukar delta tycker han inte är så allvarligt. Deltagandet i det senaste valet var inte ens . –Jag blev själv vald av , säger han. Han är övertygad om att det är lättare för medborgarna att förstå en sakfråga än att förstå en person, vilket talar för folkomröstningar. Och det är viktigt att allt ska kunna prövas. Det är hälsosamt att alla problem kommer upp på bordet. Men han tycker att en del i det schweiziska systemet behöver ändras också. Många börjar till exempel med namninsamlingar utan att ha tänkt igenom saken. Det startas för många initiativ och många orkar inte ända fram. Han är också oroad över hur mycket pengar som börjar läggas ned på propaganda och tycker att det borde finnas regler om varifrån medlen kommer, att resurserna inte får skilja för mycket mellan de båda sidorna, att kampanjerna begränsas osv. Han är också skeptisk till den nya företeelsen att samla in namn per post i stället för ute på gator och torg. Det ger de stora och starka som har råd att betala porto ett övertag. Men systemet är bättre än i andra länder, där folk är trötta på debatterna ovanför deras huvuden, anser Gross. Folks kunskaper utgör en politisk överkapacitet som borde utnyttjas. Förändringar diskuteras nu också i parlamentet. Regeringens förslag om uppdatering av den gamla författningen inklusive förslagen om en domstolsreform ser ut att antas. Det var en del av den debatten jag åhörde i parlamentet. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA Att höja kraven på antal namn för folkliga initiativ från 100 000 till 150 000 och för att få rösta om lagförslag från 50 000 till 100 000, som justitieminister föreslagit, har dock vållat strid. Det ska visserligen kombineras med att folk ska kunna rösta om flera slags frågor, men ändringsförslagen har mött motstånd även i parlamentet. har röstat nej och föreslagit en mer måttlig höjning av kraven på antal namn. Frågan lär dock inte kunna lösas . låg tio olika initiativ från folket färdiga för regeringens ställningstagande. De handlade bland annat om att halvera biltrafiken, ta ut mer skatt på energi och mindre på arbete, att minska militärutgifterna, öka valfriheten i sjukvården, skapa rättvisare hyror, införa förbud för vattenflygplan på sjöarna och om utökad direktdemokrati. efter mitt besök hos folkomröstningsexperten på skulle han ta emot 114 000 underskrifter med krav på folkomröstning om det så kallade söndagsinitiativet, berättade han. Där föreslås att ska vara bilfria i hela landet. Det är ekologer från en alpkanton som under ett drygt år samlat namn för att få en folkomröstning till stånd. Hos parlamentet låg nio initiativ om att stoppa fosterdiagnostik, begränsa invandringen, ge alla en bostad, minska skatten på sportanläggningar och flera förslag om kvinnors pensionsålder och deras rätt till statliga jobb samt om energifrågor. Färdiga för omröstning var fem initiativ i en skattefråga, om mer ekologisk odling, om en förnuftig drogpolitik, om att lägga ned landets spionpolis och om att stoppa genforskningen. två senare frågorna skulle folket rösta om . Då avgör folket även framtiden för regeringens förslag till ekonomisk politik. Det finns även ett antal frågor som det senare ska folkomröstas om för att det handlar om ändringar i grundlagen. Det finns också förslag till lagändringar som invånarna begärt folkomröstningar om. Av den senare typen fanns tolv ärenden varav hälften handlade om trafik. Den instans som alla förslag om folkomröstningar först ska passera är den som på Schweizerische Bundes- kanslei basar över. Den ligger vid Bundesplatz i huset intill parla- mentsbyggnaden, som för övrigt påminner en hel del om vårt gamla riksdagshus i stil och storlek. Hos registreras alla initiativ och när namnlistorna lämnas in granskas namnteckningarna noga. underkänns tusentals namn för att de verkar fejkade eller bara inte går att kolla. När tillräckligt antal namn godkänts översätts förslagen till de tre stora officiella språken och efter det att kanslern och den federala domstolen granskat texterna kan själva omröstningarna börja förberedas. ger ett par timmars föreläsning om hur initiativen utvecklats sedan de infördes och genom reformerna 1918, 1921 och 1949. Han förklarar att hans hobby är att jämföra olika länders konstitutioner och är något av en levande uppslagsbok. Men då och då levererar han en del högst personliga iakttagelser och åsikter, till exempel om schweizarna och deras syn på demokrati. – De har alltid tyckt illa om att ledas av någon annan. Varje schweizare tror att bara just han kan regera. Men eftersom han inser att det inte går så ser han till att ingen annan heller får bestämma. Därför är vi demokrater, säger . Den stora folkblandningen gör också att alla känner sig tillhöra någon minoritet vars rättigheter bara kunde bevakas av folket självt. Politikerna insåg tidigt att de skulle komma att omges av fiender, vilket ledde till att de stora partierna tvingades samarbeta för att överleva. påminner också om att själva staten skapades med hjälp av folkomröstningar, och att det därför är omöjligt att tänka sig landet med enbart en representativ demokrati. När det gäller beslut som fattats av folket och som fått allvarliga konsekvenser för ekonomi och annat så försvarar han sig med en motfråga. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA – Är det säkert att det skulle varit annorlunda med ett annat system? Han är skeptisk till opinionsmätningar. De kan inte jämföras med hur folk agerar då de verkligen röstar. Dessutom blir resultaten av dem ofta så jämna att de blir svårtolkade. har tidningar gjort mätningar som slagit grovt fel. I tycker han att det dessutom borde göras en mätning per kanton för att bli intressant, vilket skulle bli orimligt dyrt. Maktdelningen mellan språkliga och religiösa grupper anser han fungera bra utan att det finns så mycket skrivna bestämmelser om kvotering. När det ska utses nya generaler, domare och chefer för statliga bolag löses det från fall till fall efter lämplighet. Men man försöker alltid undvika att missgynna vissa grupper. De fransk- och italiensktalande delarna av landet anser sig dock motarbetade då och då. De klagar ofta på att både offentliga och privata topposter går till tysktalande, och just har ett antal demonstrationståg vandrat genom i protest mot att det statliga SwissAir stänger kontoret just där. Intresseorganisationer och massmedier viktiga i direktdemokratin De stora intresseorganisationer spelar viktiga roller i den demokratiska processen och illustrerar i hög grad den långtgående schweiziska maktdelningen. Under beteckningen Verbände, sam- manslutningar, ryms allt ifrån frivilliga skytteföreningar, sjuk- kassor och kulturella organisationer till fackförbund, arbetsgivar- föreningar och yrkessammanslutningar. Särskilt de senare typerna har stort inflytande på politiken genom sina specialkunskaper, ekonomiska resurser och framför allt genom att ha upparbetade kanaler till regering och parlament. De sitter alltid med i de kom- mittéer som inrättas för att granska en fråga eller ett lagförslag. De får också alltid säga sitt innan lagtexterna spikas. Bild 1: Innerrhoden är en av tre kantoner som fortfarande har kvar det årliga mötet på torget som högsta beslutande organ. 1998 kom uppåt 3 000 av de 9 000 röstberättigade dit. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA Bild 2: Godkänner ni förslaget? Landammannen i frågar folket som en gång utövar sina demokratiska rättigheter direkt på torget. Bild 3: En ny kampanj tar sin början. Några ungdomsorganisationer har tagit initiativ till en folkomröstning om att praktikplatser ska inrättas och lanserar idén på en presskonferens i . från facket är andre från höger vid bordet. ATT RÖSTA MED HÄNDERNA Bild 4: , en av invånarna i som deltog i die Landsgemeinde 1998. Bild 5: Inför folkomröstningarna är affischkampanjerna intensiva. Här, på en vägg i , några argument för att folket ska säga ja till regeringens sparmål . ATT RÖSTA MED HÄNDERNA hörs regelbundet i hearings i parlamentet. De har nära kontakt med partier och politiker. tar emot mig på Schweizerischer Handels- und Industrieverein, förkortat Vorort, som är en av de stora arbetsgivarorganisationerna och har sitt kontor i utkanten av . Medlemmar i är branschorganisationer och handelskamrar som i sin tur representerar företag med omkring två miljoner av landets 3,4 miljoner anställda. Här hade jag väntat mig en del kritik mot den långsamma, omoderna direktdemokratin som försvårar för det schweiziska näringslivet. Men talar tvärtom om att det är ett modernt system som visserligen är långsamt men som ger en hög legitimitet. Att som i och parlament inför euron mot folkets vilja vore otänkbart i . Han anser inte att den och andra komplicerade frågor är något som bara experterna kan bedöma. I så fall vore vi ju tillbaks i en gammal centralstyrd diktatur, och det vet vi ju inte fungerade, för- klarar han. –Folket, eller som Walser säger på engelska, the soverign, härskaren, är tvärtom klokt. De hittar kärnan i problemet och reagerar förnuftigt, säger han. Han plockar ner en tjock bok ur bokhyllan, Abkommen über den Europäischen Wirtschaftsraum som gavs ut inför EU-omröstningen . Den var naturligtvis omöjlig för folk att tränga in i, och varken Walser eller den vanliga schweizaren läste den. Men det behövdes alltså heller inte för att kunna ta ställning, anser han. Var och en kunde ändå bedöma hur frågan skulle påverka den personliga ekonomin, politiken, familjen och det egna livet. –Vi tog alltför mycket hänsyn till ekonomin och för lite till institutionella, sociala och politiska aspekter i EU-debatten, tycker han. Men han påminner också om att det var en ovanligt rörig fråga där regeringen hade ändrat sig och folket knappast kan klandras för att det sa nej. Vorort är delat i förespråkare och motståndare till EU-med- lemskap men kommer att gå in i EU, tror .