sou · GMB347 · 1999-01-01 00:00:00 — Försäljningen skall alltså här avse en så stor del av de aktier eller andelar som bulvanförhållandet omfattar, att huvudmannens innehav efter försäljningen är kvalificerat eller, om det är fråga om ett åsidosättande av reglerna om tillstånd för att öka ett redan kvalificerat innehav, en så stor del att hans innehav inte längre strider mot ett sådant krav på tillstånd. Vid bedömningen av om ett innehav är kvalificerat eller strider mot ett krav på tillstånd måste här beaktas såväl de aktier eller andelar som huvudmannen kontrollerar genom bulvan som de han innehar i eget namn. Enligt 4 § bulvanlagen får en tvångsförsäljning enligt lagens 3 § ske tidigast efter det att rättens beslut om försäljning har vunnit laga kraft. Under denna frist kan parterna i bulvanförhållandet välja att själva bringa detta att upphöra, t.ex. genom att bulvanen överlåter aktierna eller andelarna så att huvudmannen inte längre har möjlighet att förfoga över dem. Som regel torde det vara olämpligt att den som kringgått reglerna om ägarprövning i finansiella företag får tillfälle att utöva inflytande över verksamheten i företaget som sålunda kan komma att förflyta från det att talan om tvångsförsäljning har väckts och till dess att bulvanförhållandet har avvecklats. 216 Bulvanlagen och tillsynen... I 6 § bulvanlagen finns bestämmelser om kvarstad och om förbud för huvudmannen och bulvanen att vidta vissa åtgärder med den egendom som bulvanförhållandet avser. För ett sådant förordnande krävs dock att det skäligen kan befaras att tvångsförsäljningen annars kommer att försvåras. Enligt utredningens bedömning kan det emellertid finnas skäl att även i andra fall frånta bulvanen möjligheten att på stämman rösta för aktier eller andelar som kan bli föremål för tvångsförsäljning. Ut- redningen föreslår därför att det i bulvanlagen införs en ny bestämmelse enligt vilken rätten, om det visas sannolika skäl för att det föreligger ett kringgående av reglerna om ägarprövning, får meddela ett beslut om att bulvanen vid stämman inte får företräda sådana aktier eller andelar. Den föreslagna bestämmelsen kan i viss mån sägas utgöra en motsvarighet till de stadganden i BRL med flera här aktuella författningar som innebär att under vissa förutsättningar kan besluta om begränsningar i fråga om möjligheterna för en ägare med ett kvalificerat innehav av aktier eller andelar att företräda dessa vid stämman. Ett förbud att rösta för aktier eller andelar kan ibland vara förenat med olägenheter även för andra än bulvanen och huvudmannen. Blir röstförbud avseende en större aktiepost bestående kan detta leda till en osäkerhet i företagets ledning, majoritetsför- hållandena vid stämman kan komma att förändras på ett drastiskt sätt osv. Med hänsyn härtill bör rätten ges möjlighet att förordna en förvaltare med uppdrag att företräda sådana aktier eller andelar som enligt rättens beslut inte får företrädas av den som annars är formellt legitimerad. En förutsättning bör dock vara att det föreligger särskilda skäl för en sådan åtgärd; olägenheterna måste alltså vara påtagliga i det enskilda fallet. Motsvarande bestämmelser om utseende av förvaltare med uppdrag att företräda aktier eller andelar, som på grund av beslut inte får företrädas av ägaren, finns i i BRL och övriga här aktuella författningar. Till förvaltare bör utses en advokat eller annan lämplig person. Förvaltaren måste givetvis ha rätt till skälig ersättning för arbete och utlägg. Huvudmannen och bulvanen bör vara skyldiga att solidariskt betala denna ersättning. På motsvarande sätt som gäller i fall där en förvaltare utses att företräda aktier eller andelar, som på grund av beslut inte får företrädas av ägaren, bör i förevaran- de fall föreligga en skyldighet för det finansiella företaget i fråga att på begäran förskottera beloppet. Om de betalningsskyldiga inte godtar förvaltarens anspråk bör ersättningen kunna faställas av domstol. Genomförandet av förslagen, m.m. 217 10 Genomförandet av förslagen, m.m. För utredningens arbete gäller regeringens direktiv till samtliga kommittér och särskilda utredare om att pröva offentliga åtaganden (dir. 1994:23), om att redovisa regionalpolitiska konsekvenser (dir. 1992:50), om att redovisa jämställdhetspolitiska konsekvenser (dir. 1994:124) och om att redovisa konsekvenser för brottsligheten och det brottsföre- byggande arbetet (dir. 1996:49). De ekonomiska konsekvenserna av förslagen redovisas i avsnitt 10.2. I utredningens arbete har frågan, om en viss uppgift lämpligen bör handhas av något offentligt organ eller om verksamheten bör arrangeras på annat sätt, aktualiserats endast i de delar som avser affärskontroll och ägarregister för fåmansbolag. Utredningens överväganden i dessa delar har redovisats under avsnitten 5.3.3 och 6.4. De frågor utredningen har haft att behandla är inte av den karaktären att de föranleder några regionalpolitiska överväganden. Inte heller kan förslagen bedömas få några jämställdhetspolitiska konsekvenser. Vad slutligen gäller det generella direktivet om att redovisa konse- kvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet skall här endast noteras att utredningsuppdraget i sin helhet tar sikte på åtgärder för att effektivisera bekämpningen av den ekonomiska brottsligheten. Utredningen gör bedömningen att de framlagda förslagen inte medför några statsfinansiella konsekvenser av betydelse. Utredningens förslag till ändringar i aktiebolagslagen torde inte medföra andra kostnader för det allmänna än de som föranleds av den eventuella ökning av antalet lagföringar på grund av brott mot aktiebolagslagen som kan bli följden av att vissa av de nya bestämmelserna föreslås bli 218 Genomförandet av förslagen, m.m. Enligt utredningens bedömning kan det dock här inte bli fråga om annat än en högst marginell ökning av kostnaderna för rättsväsendet. Även utredningens förslag till förändrat tillämpningsområde för medverkansregler innebär att det straffbelagda området utvidgas. Inte heller här torde man emellertid behöva räkna med annat än marginella kostnadsökningar. Förslaget om att myndigheter med tillstånds- eller tillsynsuppgifter eller med uppgift att besluta om bidrag till näringslivet skall få bättre möjligheter än att undersöka vem som i realiteten utövar ledningen i ett företag eller har ett väsentligt ekonomiskt intresse i viss näringsverksamhet leder i sig inte till några kostnadskonsekvenser. En annan sak är att det kanske kan krävas att vissa myndigheter tillförs ytterligare medel, om de skall kunna utnyttja sina nya befogenheter fullt ut. I vad mån så bör ske får naturligtvis bedömas från myndighet till myndighet med hänsyn till bl.a. de förhållanden under vilka den särskilda myndigheten arbetar. Utredningen kan för sin del inte ha någon närmare uppfattning i hithörande frågor. När det gäller förslaget om att kreditupplysningsföretagen skall ges möjlighet att i sin verksamhet förmedla uppgifter om ekonomisk brottslighet och för detta ändamål få tillgång till uppgifter från Riks- polisstyrelsens belastningsregister utgår utredningen, som redan framgått (avsnitt 5.3.6), från att kreditupplysningsföretagen bör betala avgifter till motsvarande myndighetens ökade kostnader. Några statsfinansiella konsekvenser bör alltså inte detta förslag ge upphov till. I kapitel 6 har utredningen förordat att fattar ett principbe- slut om en övergång till ett system med obligatorisk aktieägarregi- strering och att PRV därefter får i uppdrag att utarbeta ett systemförslag. I fråga om kostnaderna för att utveckla och driva ett sådant system har utredningen i avsnitt 6.12 konstaterat att PRV, som enligt utredningens uppfattning bör bli registerorgan, är en av- giftsfinansierad myndighet och att initialkostnaderna följaktligen måste slås ut över tiden och tillsammans med kostnaderna för den kon- tinuerliga registreringen täckas av fastställda avgifter. Enligt utred- ningens uppfattning bör alltså några kostnader i denna del inte belasta det allmänna. Frågan, vilka kostnader det förordade systemet skulle komma att innebära för de berörda bolagen, förutsätts bli belyst under det utvecklingsarbete som enligt vad som angavs PRV bör få i uppdrag att utföra. Det förslag som utredningen har lagt fram för att förhindra att näringsförbud kringgås genom användning av fullmakt torde över huvud taget inte medföra några kostnadskonsekvenser. Genomförandet av förslagen, m.m. 219 De förslag som berör rådgivningslagen innebär bl.a. att lagens tillämpningsområde vidgas på ett par punkter och att den maximala tiden för rådgivningsförbud höjs från till . Rådgivningslagens bestämmelser har hitintills tillämpats endast i några enstaka fall (se avsnitt 8.3). Utredningens förslag borde kunna bidra till att lagen används i något större utsträckning än . Av allt att döma får man dock räkna med att tillämpningen även framgent blir tämligen sparsam. Den kostnadsökning som kan vara förknippad med ett genomförande av förslagen i denna del torde därför bli i det närmaste försumbar. Inte heller förslaget att utsträcka bulvanlagens tillämpningsområde till att avse även reglerna om ägarprövning i finansiella företag kan enligt utredningens bedömning leda till annat än marginellt ökade kostnader för det allmänna. Sammanfattningsvis gör vi bedömningen att ett genomförande av utredningens förslag inte medför några statsfinansiella konsekvenser av betydelse. Utredningen gör bedömningen att de framlagda lagförslagen bör kunna träda i kraft . De av utredningen föreslagna lagändringarna kräver inte några mera omfattande förberedande åtgärder innan de kan träda i kraft. Vissa förberedelser kan dock fordras när det gäller att utarbeta en modell för hur kreditupplysningsföretagen från skall inhämta de brottsuppgifter som de enligt utredningens förslag skall få tillgång till för förmedling i kreditupplysningsverksamheten. Dessa förberedelser torde dock inte behöva bli mer omfattande än att de kan hinnas med inom ramen för den tid som lagstiftningsärendet ändå tar i anspråk. Med hänsyn till den tid som kan beräknas åtgå för remissförfarandet samt för beredningsarbetet inom och riksdagsbe- handlingen bedömer vi att lagändringarna skall kunna träda i kraft . När det gäller förslaget om att införa ett system med obligatorisk aktieägarregistrering är tiden för genomförandet avhängig det systemut- vecklingsarbete som PRV enligt utredningens uppfattning bör få i uppdrag att utföra. Det är följaktligen inte möjligt för utredningen att närmare ange när en övergång till ett sådant system kan ske. 220 Genomförandet av förslagen, m.m. 11.1Förslaget till lag om ändring i För att någon skall kunna fällas till ansvar för medverkan till brott krävs enligt allmänna principer att han har uppsåt som omfattar både det förfarande som utgör främjande av brott och den gärning som utgör huvudbrottet. Det är i sistnämnda avseende inte tillräckligt att han har klart för sig att någon form av brottslig verksamhet kommer att förövas; han måste ha uppsåt, åtminstone eventuellt, till det konkreta brott som är i fråga. De fall som har stått i blickpunkten för utredningen är sådana då det står klart att ett brott objektivt sett har begåtts, vanligen någon form av s.k. bolagsplundring, och det som ofta är fallet förekommer en generalfullmakt eller en serie sådana. Som anförts i den allmänna motiveringen kan den ursprungliga generalfullmakten ha utfärdats av en sedermera avgången styrelseledamot eller en målvakt, och generalfull- makten har sedan kanske transporterats i flera led. Ofta är det då vanskligt att fastställa vem som i realiteten har utfört eller beordrat den eller de ifrågavarande transaktionerna. Enligt förslaget skall den som med uppsåt att främja brott bemyndigat annan att företräda bolag, förening eller annat samfund eller stiftelse eller annan sådan inrättning anses ha medverkat till brott som begås med stöd av bemyndigandet. Förslaget bygger på tanken att det med hänsyn till att det associationsrättsliga systemet är så lätt att missbruka finns anledning att göra vissa avsteg från de vanliga medverkansreglerna för nu avsedda fall. Det skulle ha kunnat övervägas att för de fall som man här vill komma åt konstruera en särskild brottstyp, men det är enligt utredningens mening systematiskt riktigare och klarare att anknyta straffbarheten till de allmänna bestämmelserna om medverkan. För straffbarhet krävs enligt förslaget alltjämt uppsåt till den gärning varigenom medverkan sker, dvs. i detta fall själva bemyndigandet. Vidare krävs att bemyndigandet har främjat brottsligheten och att brottet begåtts med stöd av bemyndigandet och således av den bemyndigade i dennes egenskap av ställföreträdare eller ombud för den juridiska person som är i fråga. Medverkansansvar i fråga om sådana brottsliga gärningar som saknar samband med ett bemyndigande att företräda ett bolag, t.ex. normalt narkotikabrott, kan således inte åläggas med stöd av den nya regeln. Det krävs också - såsom vid förberedelse till brott - att den med- verkande har uppsåt som avser det förhållandet att brottslig verksamhet kommer att förövas med stöd av bemyndigandet men det är i detta avseende tillräckligt att uppsåtet täcker brott i allmänhet och det behöver således inte avse det konkreta brottet eller ens den brottstyp som i verkligheten är aktuell. Eventuellt uppsåt är tillräckligt. De fall som här är av praktisk betydelse är framför allt skattebrott, borgenärsbrott samt vissa typer av bedrägeri och förskingring. Bemyndigande i den föreslagna bestämmelsens mening kan ske både genom fullmakt och genom att någon insätts som styrelseledamot eller firmatecknare. Det brott som främjas genom bemyndigandet kan vara ett underlåten- hetsbrott. Ett exempel kan vara att ett bolag gör en affär som utlöser redovisningsskyldighet för mervärdesskatt och punktskat- ter. Bolaget avser emellertid inte att göra någon sådan redovisning. Före redovisningstidpunkten avgår styrelsen och låter sätta in en målvakt som styrelseledamot. I fall av detta slag kan ofta straffbarhet för medverkan komma i fråga enligt gällande bestämmelser, men situationen har i praktiken ibland kunnat vara sådan att detta inte varit möjligt. Slutligen är att märka att bestämmelsen har formulerats så att ett brott måste ha begåtts. Den nya bestämmelsen blir alltså inte tillämplig på försökstadiet. Det krävs emellertid inte att någon annan kan fällas till ansvar för brottet. Den form av medverkan som i allmänhet blir aktuell är medhjälp. Ansvar för anstiftan kan knappast komma i fråga utan att den med- verkande känt till vilken typ av brott som skulle komma att begås. Inom utredningen har tanken väckts att en ordning motsvarande den här föreslagna skulle kunna införas även för fall då det inte har lämnats ett bemyndigande att företräda bolaget utan bolaget överlåtits. Därvid har särskilt hänvisats till det anförda exemplet på fall då en affär som utlöser mervärdesskatt har gjorts. I sådana fall förekommer inte sällan att bolaget säljs före redovisningstidpunkten utan att köparen bereds möjlighet att få vetskap om affären. I sådana fall synes ansvar för anstiftan till skattebrott kunna aktualiseras enligt gällande regler. Att generellt göra det här föreslagna medverkansansvaret tillämpligt på fall då ett bolag överlåtitis skulle enligt vår bedömning föra alltför långt. Vad angår inplaceringen i 23 kap. av bestämmelsen bör anmärkas att har avlämnat betänkandet Straffansvarets gränser (SOU 1996:185), där bl.a. medverkansreglerna tas upp. Vid ett genomförande av det förslaget blir inte den här förutsatta inplaceringen redaktionellt lämplig, utan den bör i så fall få bilda en egen paragraf i 23 kap. 11.2Förslaget till lag om ändring i kreditupplys- ningslagen (1973:1173) Paragrafen innehåller bestämmelser som begränsar möjligheterna att i kreditupplysningsverksamhet samla in, lagra eller lämna ut uppgifter av särskilt ömtålig natur. Vissa sådana uppgifter får över huvud taget inte användas i kreditupplysningssammanhang. Beträffande andra typer av uppgifter föreskrivs att de får förekomma i kreditupplysningsverksamhet endast efter medgivande från Datainspektionen. Detta gäller bl.a. uppgifter om begångna brott och om påföljder för brott. I paragrafens fjärde stycke finns en undantagsbestämmelse som innebär att det nämnda kravet på Datainspektionens tillstånd för att använda uppgifter om bl.a. brott inte hindrar att vissa särskilt angivna uppgifter samlas in, lagras eller lämnas ut i kreditupplysningsverksam- het. Den föreslagna ändringen innebär att denna undantagsbestämmelse utvidgas till att avse även uppgifter om domar och godkända strafföre- lägganden avseende sådan brottslighet med ekonomisk anknytning som regeringen bestämmer. Angående skälen för att öppna en möjlighet att meddela uppgifter om ekonomisk brottslighet i kreditupplysnings- sammanhang, se avsnitt 5.3. Den närmare reglering som den föreslagna bestämmelsen förutsätter har tagits in i en ny paragraf, 4 a §, i kreditupplysningsförordningen (1981:955). I ett nytt andra stycke har införts en bestämmelse om att kreditupplys- ningar inte får innehålla sådana uppgifter om brott som avses i 6 §, förflutit från det att domen vunnit laga kraft eller godkännandet av strafföreläggandet. Vidare har den redaktionella ändringen gjorts, att bestämmelsen om utgallring av gamla uppgifter ur register som används i kreditupplysningsverksamhet har förts över till ett nytt tredje stycke. Lagen bör liksom övriga föreslagna lagändringar träda i kraft . Något hinder att tillämpa de nya bestämmelserna med avseende på brott som begåtts före ikraftträdandet avses inte föreligga. 11.3Förslaget till lag om ändring i aktiebolags- lagen (1975:1385) I det nya andra stycket införs till en början en regel om att styrelseleda- mot och verkställande direktör skall ha sådan insikt och erfarenhet som med hänsyn till arten och omfånget av bolagets verksamhet samt omständigheterna i övrigt fordras för uppdragets fullgörande enligt aktiebolagslagen. Regeln är straffsanktionerad enligt 19 kap. 1 §, men bara om överträdelse sker medvetet och i otillbörligt syfte. Styrelsens huvuduppgift är enligt 8 kap. 6 § att svara för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets angelägenheter. När bolagsstämman skall bedöma om en styrelseledamot är kvalificerad kan den naturligtvis i bedömningen väga in vilka övriga styrelseledamöter som utses och den tillämnade ansvarsfördelningen inom styrelsen. Be- stämmelsen avses inte hindra att någon utses till styrelseledamot med den beräkningen att han under uppdragets utförande skall förvärva erforderliga kvalifikationer, under förutsättning att andra i styrelsen har den erfarenhet som behövs. Över huvud taget gäller att man vid bedömningen av vilka kvalifikationer som med hänsyn till omständig- heterna erfordras har att väga in vilka övriga styrelseledamöter som har utsetts eller förutses bli utsedda. På motvarande sätt innebär förslaget ett förbud för styrelsen att utse en verkställande direktör i medvetande om att denne saknar sådan insikt och erfarenhet som med hänsyn till arten och omfånget av bolagets verksamhet samt omständigheterna i övrigt fordras för uppdragets fullgörande enligt aktiebolagslagen. Verkställande direktörens obliga- toriska uppgift enligt lagen är att handha den löpande förvaltningen, och han eller hon skall vidare sörja för att bolagets bokföring fullgöres i överensstämmelse med lag och att medelsförvaltningen skötes på ett betryggande sätt. Den som styrelsen bedömer sakna förmåga att göra detta får inte utses till verkställande direktör. Självfallet får styrelsen göra sin bedömning med utgångspunkt i bolagets organisation vad exempelvis gäller medarbetare till verkställande direktören, och även den befattning som styrelsen eller enskild styrelseledamot avses ta med förvaltningen får vägas in i bedömningen. Enligt förslaget blir det vidare förbjudet för den som inte avser att ta del i sådan verksamhet som enligt denna lag ankommer på styrelsen eller verkställande direktör att utan godtagbart skäl åta sig uppdrag som styrelseledamot eller verkställande direktör. Även detta förbud är straffsanktionerat i 19 kap. 1 § i uppsåtliga fall, under förutsättning att otillbörligt syfte föreligger. Till följd av bestämmelsen i 1 § fjärde stycket förevarande kapitel blir de nya reglerna i tillämpliga delar gällande för styrelsesuppleant. Utredningen har övervägt om man inte borde göra ett uttryckligt undantag för suppleanter, eftersom det kan hävdas att reglerna går väl långt om de skall vara tillämpliga även på dessa. Vi har dock stannat för att ett sådant undantag skulle bryta aktiebolagslagens systematik. I fråga om suppleanter bör dock en betydligt mera liberal praxis kunna anses godtagbar än när det gäller ordinarie ledamöter, om det inte redan när suppleanten utses kan förutses att han eller hon kommer att få tjänstgöra i stor omfattning. Godtagbart skäl för en person att åta sig uppdrag som styrelseledamot eller verkställande direktör utan avsikt att fullfölja uppdraget bör i övrigt kunna vara att han har fog för att bedöma det som säkerställt att uppgifterna kommer att fullgöras korrekt inom ramen för en förutsatt arbetsfördelning inom styrelsen. I paragrafen föreskrivs enligt gällande lydelse att styrelsen svarar för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets angelägenheter (första stycket). Styrelsen skall vidare enligt andra stycket tillse att organisationen beträffande bokföringen och medelsförvaltningen även innefattar en tillfredsställande kontroll. Dessa styrelseuppgifter är obligatoriska och det torde gälla att de inte får överlåtas på annan. Förslaget innebär att lagtexten genom det nya tredje stycket kompletteras på sådant sätt att detta uttryckligen framgår. Förslaget skall ses mot bakgrund av det utbredda bruket av general- fullmakter. Som har anförts i den allmänna motiveringen blir effekterna sannolikt begränsade; det blir närmast fråga om en markering av vad som sannolikt redan nu får anses gälla enligt aktiebolagsrättsliga principer. Den här aktuella regeln medför inte att fullmakter med mycket vid behörighet utan vidare skulle komma att bli ogiltiga. Vad som avtalats eller annars måste anses förutsatt mellan styrelsen och fullmaktstagaren kan innebära en sådan inskränkning i dennes befogenheter att styrelsen inte kan anses ha avhänt sig sina obligatoriska uppgifter. Om det däremot är så att fullmakten redan enligt sin lydelse innefattar såväl behörighet som oinskränkt eller i det närmaste fullständig befogenhet att handha bolagets angelägenheter är den ogiltig och kan alltså inte åberopas. Sådana fullmakter har förekommit i praktiken i samband med brottsutredningar. För det syfte som sålunda har framstått som väsentligt för utredningen skulle det ha varit tillräckligt att det i första stycket markerats att styrelsen inte till annan kan överlåta uppgiften att svara för bolagets organisation och förvaltningen av bolagets angelägenheter. En sådan lösning skulle emellertid kunna ge underlag för det inte avsedda motsatsslutet att styrelsen däremot skulle kunna överlåta sin tillsynsskyl- dighet när det gäller organisationen beträffande bokföringen och medelsförvaltningen. Av detta skäl har tillägget formulerats så att det tar sikte på styrelsens ansvar enligt både första och andra styckena. Härutöver gäller att en fullmakt som innefattar en oinskränkt behörighet och inte har lett till registrering, kan vara utan verkan enligt 16 §. Paragrafen, som är ny, tar sikte på det fallet att annan än styrelseleda- mot - med vilken enligt 1 § fjärde stycket suppleant är att jämställa - eller verkställande direktör har erhållit ett bemyndigande att företräda bolaget och teckna dess firma och bemyndigandet inte är försett med någon annan inskränkning än sådan som avses i 11 § tredje stycket första meningen, dvs. att firman får tecknas endast av två eller flera personer i förening. Hur bemyndigandet rubriceras är i princip utan betydelse.