sou · GMB375d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Utredningen konstaterade att flera olika statsdepartement var huvudmän för de statliga myndigheter som handlade försöksdjursärenden. En sådan uppdelning ansågs inte vara ändamålsenlig, eftersom en överblick över hela verksamhetsområdet var svår att åstadkomma och lättare skulle kunna vinnas i en mer sammanhållen organisation. Utredningen fann att det förelåg ett utbrett behov av rådgivning, utredningsarbete och djurhälsokontroll på såväl producent- som avnämarhåll. Ett samman- hållet organ dit intresserade kunde vända sig bedömdes av utredningen erforderligt. Man föreslog därför inrättandet av ett centralt statligt organ för försöksdjursfrågor, ett . I ledning- en för försöksdjursinstitutet föreslog man en styrelse representativt sammansatt av företrädare för producenter, avnämare, för av försöks- djurshanteringen berörda myndigheter samt för de ideella djurskydds- rörelserna. Institutets verksamhet föreslogs vidare uppdelad på en centralenhet, en med universitetsregionerna sammanfallande regional- representation samt en produktionsenhet, vari skulle ingå vissa befint- liga statliga anläggningar för produktion av försöksdjur. Huvuduppgif- ten för försöksdjursinstitutet skulle vara marknadsbevakning inkl. prognoser, förmedling av försöksdjur, information och rådgivning, kvalitetsklassificering av djur, handläggning av ekonomiskt stöd till försöksdjursproducenter samt viss internationell samverkan och repre- sentation. (s. 59 ff.) Det konstaterades i prop. 1978/79:13 om ändringar djur- skyddslag att de resurser som staten då ställde till förfogande på för- söksdjursverksamhetens område centralt var uppdelade på SVA och Universitets- och högskoleämbetet (UHÄ). Dessa myndigheter hade vardera en försöksdjurskonsulent och dessutom fanns det försöks- djursassistenter placerade inom fyra av de sex högskoleregionerna. Man konstaterade att det formellt sett inte fanns något centralt och samordnande organ, men att denna uppgift i praktiken hade kommit att i viss omfattning falla på den försöksdjursnämnd som hade inrättats vid dåvarande statens medicinska forskningsråd. Man konstaterade vidare i nämnda proposition att bl.a. för- söksdjursutrednings uppfattning, att det behövdes en sammanhållen central organisation för handläggning av djurförsöksfrågor, delades av samtliga remissinstanser. Det ansågs angeläget att en samordning på försöksdjursområdet genomfördes med tanke på att det föreslogs nya regler för försöksdjursuppfödning och etisk prövning. Förslaget att inrätta ett ansågs alltför kostnadskrävande. I stället föreslog man det skulle inrättas en central försöksdjursnämnd. Nämnden skulle ha en rådgivande funktion och vara ett samordnings- och planeringsorgan för försöksdjursfrågor och verka för att kontakter skapades mellan olika intressenter inom försöksdjursområdet. Nämn- den skulle vidare ges ansvaret för den långsiktiga planeringen av för- söksdjursverksamheten i landet och därvid särskilt beakta möjligheter- na att minska användningen av försöksdjur genom att främja utveck- lingen av alternativa och kompletterande metoder. Inte minst viktigt var vidare att nämnden skulle upprätthålla internationella kontakter. En annan viktig uppgift skulle vara att fortlöpande följa bedömningarna i de regionala etiska nämnderna. Slutligen skulle nämnden kunna dispo- nera särskilda medel för att främja utvecklingen mot en minskad för- söksdjursanvändning, varvid medlen borde fördelas efter samråd med bl.a. medicinska forskningsrådet (s. 2021). beslutade i enlighet med regeringens proposition och inrättades CFN. Dåvarande Lantbruksstyrelsen var emeller- tid alltjämt centralmyndighet i frågor som gällde försöksdjursverksam- heten. Utöver att meddela tillstånd för att bedriva försöksdjursverk- samhet och till destinationsuppfödning av försöksdjur, meddelade Lantbruksstyrelsen föreskrifter om den etiska prövningen samt förord- nade ledamöter, ordförande och vice ordförande i de djurförsöksetiska nämnderna. Vidare fanns det ett för samtliga nämnder gemensamt sekretariat på Lantbruksstyrelsen. (fick varje nämnd en egen sekreterare.) Om denna ordning uttalade den Engströmska utred- ningen följande (Ds Jo 1986:3, s. 64): Den sålunda gällande ordning- en kan anses väl motiverad mot bakgrund bl.a. av den betydande vete- rinärmedicinska kompetens som Lantbruksstyrelsen representerar. Utredningen har emellertid funnit att starka skäl talar för en uppdelning mellan å ena sidan de funktioner som är knutna till det allmänna till- synsansvaret enligt djurskyddslagen, å andra sidan de funktioner som mera direkt hör samman med de djurförsöksetiska problemställningar- na. Genom att lägga ansvaret för de sistnämnda frågorna på ett annat organ än lantbruksstyrelsen bör man enligt utredningens mening kunna renodla den etiska diskussionen och koncentrera intresset till proble- men kring den etiska prövningens inriktning och organisation, utan samtidig koppling till högsta tillsynsmyndigheten i djurskyddsfrågor. Detta bör på ett positivt sätt medverka till en fortsatt rådgivande funk- tion hos de djurförsöksetiska nämnderna. Man föreslog att CFN i fortsättningen skulle fullgöra de uppgifter som legat på Lantbrukssty- relsen i fråga om de etiska nämndernas organisation och handläggning av ärenden. Den Engströmska utredningens förslag behandlades i prop. 1987/88:93. I den framfördes uppfattningen att man genom att ge CFN ett samlat ansvar för de frågor som direkt hör samman med de etiska nämndernas verksamhet skulle skapa förutsättningar för en diskussion som kunde koncentreras till problemen kring den etiska prövningens inriktning. Det anfördes vidare att det utvidgade ansvarsområdet för CFN borde omfatta den normgivning som behövs för de etiska nämn- dernas verksamhet och nämnden borde även verka för en enhetlig behandling av de ärenden som prövas av de etiska nämnderna. Det nämndes vidare att CFN borde ha ansvaret för att ledamöterna i de djurförsöksetiska nämnderna får erforderlig utbildning och informa- tion. Det ansågs också angeläget att CFN i samråd med andra myndig- heter och andra berörda intressenter verkade för att hälsoförhållandena för försöksdjuren fick en från djurskyddssynpunkt tillfredsställande lösning (s. 8081). CFN:s verksamhet regleras genom förordningen (1988:541) med instruktion för . Av förordningen följer att CFN har till uppgift att samordna och planera frågor som rör försöksdjur (1 §). Det anges vidare i 2 § att nämnden särskilt skall: 1.främja samverkan mellan uppfödare av försöksdjur, forskare, perso- nal som har hand om försöksdjur, djurskyddsorganisationer och myndigheter, 2.svara för planering av försöksdjursverksamheten i landet och därvid företa åtgärder för att förbättra försöksdjurssituationen, 3.begränsa behovet av försöksdjur bl.a. genom att främja utvecklingen av alternativa metoder till djurförsök, 4.efter samråd med SJV sammanställa statistik över försöksdjursför- brukningen, 5.följa de djurförsöksetiska nämndernas arbete och bedömning av frågor om användningen av försöksdjur, 6.till stöd för utvecklingen av alternativa metoder till djurförsök fördela medel som ställs till nämndens förfogande, samt 7.tillsammans med berörda högskolemyndigheter, SVA samt berörda myndigheter i övrigt verka för att de samlade resurserna för för- söksdjursverksamheten och därmed sammanhängande frågor ut- nyttjas effektivt . I regleringsbrevet för anges att CFN skall verka för ett gott djurskydd bland husdjuren samt en begränsning av användningen av försöksdjur. Detta innebär att CFN skall samordna och planera den verksamhet som rör försöksdjur, i syfte att begränsa antalet djur som används i djurförsök. Det anges vidare att CFN skall redovisa sin verksamhet såvitt avser utvecklingen av alternativa metoder till djur- försök, huvudmannaskapet för den djurförsöksetiska prövningen samt arbetet med att följa försöksdjursanvändningen och sprida information. När det gäller utvecklingen av alternativa metoder till djurförsök anges att målet är att främja denna genom att stödja forskning. Vidare anges att CFN skall samverka med andra myndigheter och forskningsbevil- jande organ i syfte att få andra metoder än djurförsök accepterade inom forskning och vid testning. Beträffande huvudmannaskapet för den djurförsöksetiska prövningen anges att målet är att åstadkomma en effektiv, enhetlig och god etisk prövning av de djurförsöksetiska nämn- dernas ärenden. När det slutligen gäller CFN:s arbete med att följa försöksdjursanvändningen och att sprida information är målet att man därmed skall uppnå ökad kunskap om alternativa metoder och om andra försöksdjursfrågor. 1997/98:1, utg.omr 23, bet. 1997/98:JoU1, rskr. 1997/98:117.) Det övergripande mål regeringen har ställt upp för CFN har varit oförändrat . 12.3CFN:s organisation och verksamhet , som utses av regeringen, består numera av femton ledamöter, varav en är ordförande och en vice ordförande. var sex av mandaten bundna, dvs. det var angivet i instruktionen för CFN vilka myndigheter och andra organ som fick föreslå dessa ledamöter. är denna bestämmelse ändrad och regeringen äger numera utse de personer som befinns mest lämpade för uppgiften. Ändringen har inte inneburit någon större förändring av sammansätt- ningen i nämnden, utan denna representeras fortfarande av företrädare för bl.a. , , , Kemikalieinspektionen, samt de medicinska- och naturvetenskapliga forskningsråden. Dessutom är representanter för läkemedelsindustrin, djurskyddsorganisationer och ledamöter med särskild kunskap och erfarenhet av djurförsöksverk- samhet och biomedicinsk forskning ledamöter i nämnden. finns en byråchef (4 §). I tjänsten ingår att svara för den administrativa och ekonomiska redovisningen samt juridiska spörsmål. Vidare ansvarar byråchefen för frågor som rör verksamheten i de djurförsöksetiska nämnderna. I tjänsten ingår även att delta i internationellt arbete och att utföra arbetsuppgifter av övergripande karaktär. Utöver byråchefstjänsten finns det två byrådirektörstjänster. I den ena tjänsten ingår det i huvudsak att sköta frågor om forskning, forskningsanslag och statistikredovisning samt att medverka vid utbild- ning. I den andra byrådirektörstjänsten ingår att sköta registratorsupp- gifter, telefonpassning och vissa handläggaruppgifter som att vara sekreterare i . Personal vid MFR och SVA som är anställd för uppgifter inom försöksdjurssektorn skall biträda nämn- den (4 §). Hos CFN skall finnas de beredande och rådgivande organ som nämnden bestämmer (5 §). finns det sammanlagt fyra beredande och rådgivande organ hos nämnden. Dessa är alternativ-, etik- och utbildningsutskotten samt . De tre första organen bereder centrala arbetsuppgifter inom försöksdjursom- rådet. I utskotten sitter bl.a. ledamöter för forskning, myndigheter, läkemedelsindustri och djurskydd. Viss ersättning utgår till alternativ- utskottets ledamöter medan ledamöterna i övriga utskott inte uppbär ersättning för sina arbetsinsatser. uppgift är att bereda och pröva ansökningar om forskningsbidrag för utveckling av alternativa metoder till djurförsök, men också att handlägga andra forskningsfrågor. CFN har lämnat forskningsstöd till alternativ till djurförsök som antingen helt kan ersätta djurförsök eller som kan leda till minskat behov av försöksdjur genom ny eller förbättrad teknik. skall handlägga sådana etiska frågor som är aktuella i samband med användandet av försöksdjur. Utskottet skall särskilt följa de djurförsöksetiska nämndernas arbete och bedömningar av frågor angående användningen av försöksdjur. Arbetet i utskottet initieras huvudsakligen av , som vidarebefordrar s.k. § 16-ärenden till utskottet. Enligt § 16 CFN:s föreskrifter (LSFS 1988:45) skall en djurförsöksetisk nämnd anmäla beslut som dels gäller djurförsök där djur kommer eller löper risken att tillfogas svår smärta som blir långva- rig, dels djurförsök som är av principiell betydelse från etisk synpunkt. Anmälningar av § 16-ärenden har dock sjunkit . I utbildningsutskottet behandlas olika utbildningsfrågor rörande för- söksdjursanvändningen. Utskottet är ansvarigt för bl.a. den årliga utbildning som anordnas för ledamöterna i de djurförsöksetiska nämn- derna. Utskottet har även medverkat i arbetet med framtagning av föreskrifter och allmänna råd om utbildningskrav för de som bedriver djurförsök, deltar i djurförsök eller har vård om försöksdjur. Det s.k. försöksdjursrådet är ett övergripande diskussions- och po- licyorgan med företrädare för myndigheter, universitet och andra intressenter inom försöksdjursområdet. Rådet handlägger bl.a. frågor om djurskydd, lokaler och utrustning samt försörjnings-, miljö- och hälsofrågor. CFN har genom utgivning av en skriftserie spritt in- formation om nämndens arbete, om forskning och för att belysa andra frågeställningar inom försöksdjursområdet. CFN har även anordnat flera symposium , närmare be- stämt vid fem tillfällen. Det första symposiet ägde rum och kallades LD50 and possible alternatives. Därefter följde The ethics of animal experimentation, In vitro methods in toxicity testing and biomedical research, Immunotoxicology and in vitro possibilities och Effects of Toxicants on and Intracellular Signaling. Som har nämnts skall CFN samverka med andra myndig- heter och forskningsbeviljande organ i syfte att få andra metoder än djurförsök accepterade inom forskning och vid testning. I detta avseen- de är och Kemikalieinspektionens verksamheter av särskilt intresse. CFN erhåller information om dessa verksamheter genom de två myndigheternas representanter bland ledamöterna i . hade CFN även ett diskussionsmöte på dels , dels kring gemensamma frågor. Vid dessa samtal enades man om att fortsätta samtalen för att hålla varandra informerade i viktiga frågor kring försöksdjursverksam- heten. har CFN planerat in samtal med Kemikaliein- spektionen och MFR. 12.4Föreskrifter och allmänna råd Enligt 47 § djurskyddsförordningen (1988:539) har CFN bemyndigats att meddela närmare föreskrifter om de djurförsöksetiska nämndernas organisation och om prövningen av ärenden. CFN har meddelat före- skrifter inom de områden där bemyndigande finns: CFN:s kungörelse (LSFS 1988:45) med föreskrifter och allmänna råd om den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapli- ga ändamål m.m. CFN:s kungörelse (LSFS 1989:38) med föreskrifter om statistikfö- ring vid användning av djur för vetenskapliga ändamål m.m. CFN:s kungörelse (LSFS 1989:39) med föreskrifter om journalfö- ring vid användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. (numera upphävd) CFN:s kungörelse (SJVFS 1992:11) med föreskrifter och allmänna råd om utbildningskrav vid användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. Utöver dessa föreskrifter har CFN meddelat sju allmänna råd om handläggningen av vissa ärenden vid den etiska prövningen av användningen av djur för vetenskapliga ändamål m.m. Dessa råd är: Nr 1-1990 (LSFS 1990:21) Produktion av monoklonala antikroppar Nr 2-1990 (LSFS 1990:22) Immunisering av försöksdjur Nr 3-1990 (LSFS 1990:23) Rutinmässig immunisering av kanin Nr 4-1990 (LSFS 1991:23) Prövning av frågor om vård och förva ring i samband med djurförsök Nr 5- 1992 (SJVFS 1992:112) Användning av toxicitetstester som syftar till att fastställa akut letal dos m.m. Nr 6-1996 (SJVFS 1996:48) Djurförsök med experimentell eller spontan ledsjukdom hos smågnagare Nr 7-1997 (SJVFS 1997:93) Vävnadsprovtagning vid framställning av genetiskt modifierade möss och råttor. Skillnader mellan föreskrifter och allmänna råd I 8 kap. regeringsformen används föreskrift som beteckning för rätts- regler. Rättsregler är regler och bestämmelser som reglerar enskilda personers och myndigheters agerande. En föreskrift är av bindande karaktär och gäller generellt. Att den skall vara generellt gällande innebär att den avser situationer av ett visst slag, vissa typer av hand- lande eller riktar sig till eller på annat sätt berör en i allmänna termer bestämd krets av personer. Endast riksdag och regering, efter delega- tion, har behörighet att med hänvisning till regeringsformen besluta om föreskrifter. kan dock, om den har bemyndigat regeringen att meddela föreskrifter i ett visst ämne, därvid medge regeringen att överlåta åt förvaltningsmyndighet eller kommun att meddela bestäm- melser i ämnet. Skillnaden mellan föreskrifter och allmänna råd är att allmänna råd inte är bindande vare sig för myndigheter eller enskilda. I 1 § författningssamlingsförordningen (1976:725) definieras all- männa råd som generella rekommendationer om tillämpningen av en författning som anger hur någon kan eller bör handla i ett visst avseen- de. En myndighet behöver inte ha något särskilt bemyndigande för att kunna besluta om allmänna råd på sitt område. Till kategorin allmänna råd hör bestämmelser som anvisar en person hur denne bör förfara i vissa situationer men där det ändå står den enskilde fritt att avvika från regeln och uppnå det önskade resultatet på annan sätt. Till allmänna råd räknas även regler som skall främja en enhetlig tilllämpning av en viss författning eller som skall bidra till utveckling i en viss riktning av praxis men som inte formellt binder den som råden riktar sig till. (betänkande 1994/95:KU27 revisorers förslag angående tillsyn innebörd och tillämpning.) Bestämmelsen i 47 § djurskyddsförordningen omfattar inte bemyn- digande för CFN att meddela föreskrifter som gäller materiella frågor kring den etiska prövningen i de djurförsöksetiska nämnderna. Som ett led i sin roll som huvudman för de djurförsöksetiska nämnderna och mot bakgrund av CFN:s ansvar för att sprida information har CFN meddelat de ovan nämnda allmänna råden. Djurskyddslagen avser vård och behandling av husdjur och andra djur om de hålls i fångenskap eller används för vetenskaplig forskning eller jämförliga ändamål. Tillsynen omfattar således ett stort antal djur av skilda slag och tillsynen av försöksdjur utgör således endast en del av den totala tillsynsverksamheten. Djurskyddstillsynen över djurförsök skiljer sig i många avseenden från den normala tillsynen, främst därför att djuren får utsättas för lidande om försöket är godkänt av en djurför- söksetisk nämnd. Det rör sig vidare om ett stort antal olika djurslag med varierande behov av djurhållning och vård. Tillsynen av djurför- sök kan därför anses vara om inte den mest komplicerade, så i vart fall en av de mest komplicerade djurskyddstillsynsområdena. En väl funge- rande tillsyn är mycket viktig för att erhålla ett bra djurskydd. SJV ansvarar för bl.a. frågor som rör djurens miljö, hälsa och smitt- skydd. SJV utövar den centrala tillsynen över efterlevnaden av djur- skyddslagstiftningen. Länsstyrelserna utövar den regionala tillsynen och kommunerna den lokala tillsynen. SJV har dessutom till uppgift att samordna de övriga tillsynsmyndigheternas verksamhet och vid behov lämna råd och hjälp i den verksamheten. Med stöd av djurskyddslagen och djurskyddsförordningen har SJV meddelat djurskyddsföreskrifter av olika slag. När det gäller djurförsöksverksamheten är SJV den myndighet som prövar frågor om tillstånd att bl.a. använda djur vid vetenskapligt försök och om tillstånd till uppfödning av försöksdjur (19 a § djur- skyddslagen och 40 § djurskyddsförordningen). SJV prövar även frågor om godkännande av föreståndare som ansvarar för djurförsök (20 § djurskyddslagen). Lokaler för försöksdjur får inte uppföras, b yggas till eller byggas om utan att på förhand godkänt lokalerna från djurskyddssynpunkt. Detsamma gäller när en lokal ändras på ett väsentligt sätt eller när en lokal som förut har använts för annat ända- mål tas i anspråk eller inreds som lokal för försöksdjur (55 § djur- skyddsförordningen). I SJV:s uppgifter ingår även att pröva frågor om godkännande av nya tekniska system och ny teknisk utrustning för djurhållning. SJV prövar dessutom frågor om undantag från verkets föreskrifter. SJV har bl.a. meddelat föreskrifter om undantag från bestämmelserna om uppfödning av försöksdjur i 19 § första stycket andra meningen djurskyddslagen (50 § djurskyddsförordningen). Vidare är SJV tillsynsmyndighet för verksamhet som rör genetiskt modifierade djur och skall tillse att lagen (1994:900) om genetiskt modifierade organismer efterlevs. Djurskyddsfrågor bereds inom SJV på avdelningen för djurfrågor, som består av ett internationellt kansli, en djurmiljöenhet, en djurhäl- soenhet och en smittskyddsenhet. På enheterna tjänstgör personal med kompetens i husdjurs- och byggnadsfrågor samt veterinärer. I bered- ningen av djurskyddsfrågor deltar även jurister från verkets juridiska enhet. SJV har inrättat ett djurskyddsråd som, förutom representanter från SJV, består av medlemmar från , länsstyrel- serna, NSMPD, , Svenska Lantarbetarför- bundet, , Lant- bruksuniversitet och . Genom detta råd har medlemmarna beretts möjlighet att redovisa sina erfarenheter och att framföra sina synpunkter och förslag inom djurskyddsområdet till SJV. diskuterar de försöksdjursfrågor som hör till SJV:s ansvarsområde. Länsstyrelserna svarar för frågor om djurskyddet inom länet. Inom finns en länsexpert, länsveterinären, som ansvarar för frågor som rör livsmedelskontroll, djurskydd och allmänna veterinära frågor. Det är alltså länsstyrelserna som utövar den regionala tillsynen över djurskyddslagen. Länsstyrelserna får, liksom de andra till- synsmyndigheterna, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen skall efterlevas (26 § djurskyddslagen). Länsstyrelserna får dessutom med- dela förbud att ha hand om djur och besluta att djur skall omhändertas (29 och 31 §§ djurskyddslagen). I vissa fall får länsstyrelserna dess- utom besluta om omhändertagande av djur (32 § djur- skyddslagen). Omfattningen av länsstyrelsernas arbete vad gäller tillsyn av för- söksdjursverksamheten varierar mellan länsstyrelserna, men kan gene- rellt sägas vara liten. Ansvaret för den kommunala tillsynen över djurskyddslagen ligger vanligtvis på en miljö- och hälsoskyddsnämnd eller en miljönämnd. I 24 § djurskyddslagen stadgas att kommunerna skall ha tillgång till djurskyddsutbildad personal i den omfattning som behövs för att nämnderna skall kunna fullgöra sina uppgifter på ett tillfredsställande sätt. Kommunernas lokala djurskyddstillsyn uppvisar en stor variation, både vad gäller djurslag och djurhållningsmetoder. I storstadskommu- ner kan tillsynsobjekten domineras av sällskapsdjur och sporthästar medan det i landsbygdskommuner till övervägande del kan röra sig om lantbrukets djur. I endast vissa kommuner förekommer djurförsök. Hur tillsynen bör utövas och vilken kompetens djurskyddsinspektörerna bör ha beror till stor del på vilka tillsynsobjekt som finns i resp. kommun. Det förekommer att kommuner genom samverkan utnyttjar gemen- sam djurskyddsexpertis. Skälet för detta är att kommunerna inte har funnit det vara möjligt att avsätta egen personal med motsvarande kompetens för att på delar av den totala arbetstiden arbeta med djur- skyddstillsyn i den egna kommunen. I flera fall anses det mest ratio- nellt att utnyttja befintlig kunskap hos t.ex. grannkommunen. Ett rätts- ligt hinder mot samverkan är den s.k. lokaliseringsprincipen, som är reglerad i 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900). Principen innebär att den verksamhet som en kommun bedriver skall vara av allmänt intresse och ha anknytning till det egna geografiska området eller till de egna medlemmarna. Av lokaliseringsprincipen följer vidare att en kommun inte får ha hand om sådana angelägenheter som det ankommer enbart på staten, en annan kommun, eller ett annat landsting eller någon annan att sköta. Lokaliseringsprincipen innebär därför ett hinder för kommunernas möjligheter att i uppdragsform erbjuda t.ex. djurskyddstjänster åt varandra. (SOU 1996:13 s. 65 ff.) 13.5Tidigare utredningsförslag angående djurskyddstillsynen