sou · GMB3125 · 1999-01-01 00:00:00 — Vi och dom, jubileumsutställning (FME) Behoven att skapa en god teknisk grundstruktur och en även externt tillgänglig kunskapsbas över samlingarna, som ger förutsättningar för nya arbetsformer och satsningar mot forskar- och publikgrupper, är viktiga inslag i en framtidsstrategi och ligger även inom ramen för vad som har behandlats närmast ovan. I det följande redovisas ytterligare några frågor av strategisk eller i alla händelser långsiktig betydelse, som kommittén kan medverka till att lyfta fram men inte att avgöra eller på annat sätt låsa. Detta bör slutligt ske inom den professionella organisationen. Detsamma gäller de avvägningar rörande magasinssituationen i framför allt , som kommittén berör nedan under avsnitt 5.2. En särskild arbetsgrupp fick tidigt kommitténs uppdrag att ta fram en faktasammanställning av resursläget 1997, hypotetiska samordnings- och besparingsmodeller samt eventuella övergångsproblem i verksam- hetsplaneringen. Därutöver tog gruppen upp den nuvarande lokalsitua- tionen samt juridiska frågor kring samlingarna. Gruppen avlämnade sin rapport . Den ekonomiska sammanställningen, lokalfrågorna och verksamhetsplaneringen har behandlats i andra sammanhang. Detsamma gäller rent arbetsrättsliga förhållanden. Bortsett härifrån har generellt en juridiskt betonad pro- blematik stått mer i förgrunden för och , som inte är egna myndigheter, än för Folkens museum-etno- grafiska. Detsamma gäller i med hänsyn till att det i detta fall rör sig om förstatligande av en kommunalt driven verksamhet. Vissa frågor av övergångskaraktär kan emellertid behöva kommen- teras något. Donationer m.m. till samlingarna I samtliga museer är stora delar av samlingarna från början enskilda donationer, i sällsynta fall depositioner. En del av dessa donationer och depositioner är förenade med villkor. I vilken omfattning en förändring av de organisatoriska förutsättningarna för museerna påverkar dessa delar av samlingarna har givetvis betydelse och måste beaktas. Det kan även konstateras att de frågeställningar som aktualiseras i detta sammanhang är i stort sett likartade för samtliga berörda museer. Varje fall av gåva måste dock behandlas för sig utifrån de villkor som stipulerats vid gåvotillfället. Några generella slutsatser kan därför knappast dras. Kommittén gör bedömningen att det är av avgörande betydelse att föremålen fortsätter att vårdas och användas i huvudsak enligt vad som gällde vid gåvotillfället. Ändrade organisationsformer inom verksam- heten behöver inte stå i strid med en sådan vård och användning. Det är betydelsefullt att berörda museer behåller ett högt anseende och förblir konkurrenskraftiga som mottagare av enskilda donationer även i fort- sättningen. Sammanfattningsvis finner kommittén att de här aktuella delarna av samlingarna inte bör påverkas av de förslag och bedömningar som görs. Det skall även tilläggas att överlämnandet av de befintliga samling- arna hos i till den nya statliga musei- myndigheten har reglerats inom ramen för det särskilda avtalet med (jfr avsnitt 7.2). Vissa fonders stadgar kan begränsa möjligheterna till fortsatta bidrag vid en förändring av huvudmannaskap. Detta potentiella resursbortfall berör främst , som erhållit avsevärda bidrag för publiceringsändamål m.m. ur fonder delvis knutna till verksamheten inom Statens konstmuseer i stort. En likartad problematik för i kan uppstå med fonder exklusivt riktade mot kommunens verksamhet. Även vid Folkens museum-etnografiska finns en fondstiftelse vars ställning bör ses över. Vissa fondstiftelser har en inriktning som gör att det bör tas ställning till om de skall överföras till den nya museimyndigheten. Statens konstmuseer förbereder för sin del en upphandling av förvalt- ningen av samtliga sina fonder, en uppgift som är förhållandevis re- surskrävande. Kommittén menar att det finns skäl att överväga ett sam- arbete kring denna upphandling. Därvid torde också visa sig om per- mutation behöver bli aktuell i något eller några fall. Så långt möjligt bör man emellertid i förekommande fall snarare söka former för en för- delning av medel genom överenskommelse mellan myndigheterna. En i ekonomisk mening likartad fråga är vid Medel- havsmuseet, som formellt är en deposition från bibliotek på och , som en del av den gemensamma organisationen, inte resursmässigt belastat museets egen Depositionen som sådan kommer juridiskt att föras över men inte det ekonomiska driftsansvaret för nyaccessioner och fortsatt pro- fessionell skötsel. Ett villkor är att detta ansvar tas fullt ut av den nya huvudmannen. Biblioteksverksamheten vid bygger på samver- kan med och , även om driftskostnaderna belastat museet självt. Kommittén har inte uppfattat att dessa intressenter ifrågasätter fortsatt samverkan på i huvudsak oförändrade premisser. är en väl etablerad resurs inom sitt fält, och kommittén kan inte finna att den nya organisationen som sådan eller förslagen i övrigt påverkar funktioner gentemot berörda forskningsintressen eller de åtaganden som i övrigt åtföljer till den nya huvudmannen. De här nämnda omständigheterna bör i alla händelser beaktas inom ramen för den nya myndigheten. utnyttjas åtskilliga centrala tjänster inom respektive chefsmyn- digheter – utöver givna ekonomi- och lönerutiner – av typen telefon- växel, post, registratur, transporter, vissa tekniska arbeten, personalvård m.m. Detta sker då normalt utanför internbudgeten och som inom orga- nisationen i dess helhet tillgängliga nyttigheter. Tydligt budgeterade köp av liknande tjänster utanför organisationen förekommer i mindre omfattning med undantag av främst bevakningen inom , som dock omfattas av myndighetens centrala upphandling. Att förlägga volymmässigt begränsade eller särskilt kvalificerade servicetjänster samlade inom myndigheten eller köpa motsvarande tjänster från extern leverantör torde generellt ligga närmast till hands vad gäller intendentur samt tekniska specialuppgifter som konservering, foto och transporter. Utan att vara beredd att redan i organisationsskedet ge konkreta förslag vill kommittén understryka vikten av att de samarbetsmöjligheter av detta slag som den nya organisationen öppnar på samma sätt som tas optimalt till vara. Detta skulle kunna omfatta områden som konservering, foto, annan kompetens av specialistkaraktär (t.ex. bibliotek, arkiv, IT-stöd, vissa svagt företrädda veten- skapsområden), lokalvård, bevakning, specifika magasinsfunktioner eller andra lokalfrågor (jfr avsnitt 5.2- 3), kontorsservice m.m. Sådan infrastruktuell gemenskap är med säkerhet rationell och behöver inte äventyra en lokal identitet och rörelsefrihet som man i övrigt efter- strävar. Inte heller bör det vara uteslutet att profilera verksamheten i respektive även med hänsyn till denna typ av praktisk arbetsfördelning. Vad gäller förutsätter kommittén att den nya byggnadens funktion som resurs för hela myndigheten utnyttjas men också den potential som ligger i övrig närliggande verksamhet i , t.ex. i form av det redan utvecklade samarbetet med Stiftelsen konservatorsateljé och den museirelaterade utbildningen vid . Externa arbeten avseende samlingarna måste emellertid normalt begränsas till tekniska eller andra tjänster som utan avgörande olägen- heter kan utföras på distans. Vad gäller specifikt konserveringen har museerna t.ex. uttryckt sina primära behov så att de måste ha fort- löpande tillgång till en förebyggande och kontrollerande resurs på plats. Mer genomgripande skadeundersökningar och konserveringar av enskilda föremål bedöms däremot i flertalet fall kunna utföras på annat håll, t.ex. hos de redan nämnda Västsvensk konservatorsateljé, Riks- antikvarieämbetet/AT, Statens konstmuseer eller annat museum med specialkompetens på visst materialslag eller föremålskategori. Övergångsvis har fortsatta köp av vissa verksamhetsorienterade tjänster från avlämnande chefsmyndigheter berörts i ramöverens- kommelser (avsnitt 7.1). Ekonomiadministrativa tjänster från Kammar- kollegiet har avtalsreglerats på sedvanligt sätt (avsnitt 7.4). Varaktigheten och lämpligheten på av dessa arrangemang blir en fråga för den tillträdande myndighetsledningen att ta ställning till. Generellt rekommenderar kommittén sålunda att myndigheten snabbt och samlat analyserar i vilken omfattning och på vilka punkter det är ändamålsenligt att i större omfattning bygga upp gemensamma servicefunktioner – inom organisationen eller i fortsatt alternativt nyetablerat samarbete med andra aktörer – och planerar sin övriga verksamhet efter detta. Kommittén är övertygad om att de nämnda övergångsproblemen kan lösas pragmatiskt och utan långsiktigt besvärande effekter. aktualiserar de på ett mer principiellt plan ett antal strategiska val, som på olika sätt rör balansen i verksamheten och bör göras på ett så tidigt stadium som möjligt. Frågor av liknande karaktär har tangerats i bl.a. det ekonomiska avsnittet (avsnitt 7.2.1) och även på åtskilliga andra ställen i texten, men några förtjänar att lyftas fram även samlat. I den nya organisationen ämnesprofileringar, som helt naturligt också präglat rekryteringen av vetenskapligt utbildad personal. Kommittén anser att konst, arkeologi och social/kulturantropologi (etnografi), som i huvudsak givit karaktären åt de berörda museerna, alla måste ha förutsättningar att anlägga ett brett perspektiv. Kontaktytor mot ytterligare forskningsområden bör kunna utvecklas (jfr avsnitt 6.3). Att konfrontera föremålskunskap, utställningserfarenheter och tolkningsmönster från olika håll i nya kombinationer varken behöver eller bör leda till likriktning. Tvärtom kan, med ett öppet synsätt, de olika kulturerna och lokala särdragen skapa konstruktiva spänningsför- hållanden och berika varandra i meningen att ett och ett kan bli tre. Kulturmöten i organisationen på lika villkor kan bli kreativa och leda till okonventionella resultat. En sådan ansats bör prägla verksamheten. Avvägningen mellan samordning och decentralisering är på sitt sätt grundläggande, särskilt i en organisation där väl etablerade institutioner och verksamhetskulturer möts. Kommittén menar för sin del att starkare gemensamma inslag i infrastruktur och långsiktig planering ger större slagkraft utåt och därmed inte motverkar utan tvärtom kan ge ökat utrymme för lokal profilering och kompetens i kärnverksamheten. Mångfald på detta plan måste betraktas som en styrka även inom orga- nisationen själv. En viktig överbryggande uppgift för den nya myndig- heten blir att klargöra hur denna arbetsfördelning bör te sig på . En balansfråga i mer materiellt hänseende rör verksamhet i egen regi i relation till externa uppdrag, annorlunda uttryckt inom den egna basorganisationen alternativt som utlagda uppdrag av tillfälleskaraktär. Frågan om fasta anställningar eller rörliga resurser berörs framför allt i samband med det centrala kansliet (avsnitt 4.3). För en stor andel projekt- och uppdragsverksamhet talar behovet av att flexibelt kunna tillföra specialkompetens och att snabbt kunna pröva okonventionella idéer. Mot en sådan prioritering talar de avsevärda krav på kontinuitet och baskompetens som ligger i museernas grundläggande kulturarvsuppdrag. För kommittén ter det sig naturligt att en ökning av andelen rörliga resurser framför allt har en plats i de delar i verksamheten där kraven på föränderlighet och ständig förnyelse är starkast som t.ex. utställ- ningsproduktion, forskningssamarbete och IT-utveckling. Ett givet samband finns med frågan om hur lokalberoende verksamheten behöver vara, ett annat med vilket utrymme som bör finnas att själv ta uppdrag utifrån. Även här är det givetvis angeläget att tidigt formulera en åtminstone allmänt hållen policy. Fasta och rörliga resurser berör också den angränsande frågan om avvägningen mellan traditionellt museum och utvecklingscentrum – i princip ett både-och i varje museiverksamhet av någon omfattning men med möjlighet till olika tyngdpunkt. Rollen som ansvarsmuseum (jfr avsnitt 3.3.3) liksom de krav på nyorienterande arbetsformer och utåtriktad verksamhet som ställs i förutsättningarna drar givetvis åt det senare hållet, dvs. museet som en gemensam resurs inom sektorn och centrum i ett nätverk. En hög ambitionsnivå för nyaccessioner till samlingarna och annan dokumentationsverksamhet kan på motsvarande sätt påverka avvägningen i andra riktningen. På denna punkt är det förmodligen svårast att utan en avsevärd tids erfarenhet av den nya organisationens möjligheter och begränsningar finna sin form. En i grunden avgörande faktor för nätverks- och servi- cefunktionerna är givetvis hur t.ex. länsmuseer och kommunala museer själva vill uttrycka sina behov och önskemål. 3.4.3En nationell uppgift som ansvarsmuseum Till de nio statliga centralmuseerna i myndighetsform (, Statens konstmuseer, riks- museet, Folkens museum-etnografiska, Livrustkammaren//, , , Statens musiksamlingar och ) kommer tre i stiftelseform (, och ). Av dessa har fem (, Statens konstmuseer, , Folkens museum-etnografiska och ) av regeringen definierats som s.k. ansvarsmuseer inom sina områden. Övriga betecknas som specialmuseer. Uppgiften som ansvarsmuseum tillkom 1987 (prop. 1986/87:97) i syfte att särskilt samordna och utveckla museiverksamheten inom vissa sektorer. Ansvarsmuseerna skall utgöra en resurs för övriga museer i landet med samlingar och verksamhet inom respektive sektor samt ta ett särskilt ansvar för utveckling inom området, internationella kontakter m.m. Frågan om ansvarsmuseerna har även behandlats i utredningen inriktning (SOU 1995:84) och regeringens proposition (1996/97:3) med anledning av denna men utan att ange en entydig framtidslinje. Frågan om en minskning av antalet ansvarsmuseer har emellertid aktualiserats. Systemet som sådant anses ha brister i sin nuvarande utformning. Inom pågår en översyn av strukturen på museiområdet. Översynen förväntas inbegripa även frågan om ansvarsmuseerna, som lämnat en särskild redovisning av sina uppdrag i den kapaciteten. Mot den bakgrunden föreslås i betän- kandet Nya samverkansformer inom den museiverksam- heten (SOU 1997:100) att regeringen överväger om Statens museer och skall ha en roll som ansvarsmuseer. Folkens museum-etnografiska har sin uppgift som ansvarsmuseum formulerad i instruktionen (1988:1185 3 §) som de delar av området kulturhistoria som rör främmande kulturer, framför allt utomeuropeiska, och som inte faller inom ansvarsområdet för eller stiftelsen . i ligger inom identiskt verksamhetsfält. och ingår i chefsmyndigheter som uppbär rollen som ansvarsmuseer inom områdena konst (1988:677 3 §) respektive arkeologi och kyrklig konsthistoria (1997:1172 13 §). Den nya myndighetens verksamhetsområde är vidare än det tradi- tionellt . är det i praktiken svårt att med dagens uppdelning definiera egenskapen av ansvarsmuseum väsentligt annor- lunda än vad som gäller för Folkens museum-etnografiska. Av skäl som återkommer även i kommentaren till instruktionen (avsnitt 4.2) föreslås därför tills vidare en ordalydelse som i huvudsak ansluter till nuläget för detta museum, även om i stället valts den mindre avgränsande formuleringen kulturer med ursprung utanför (Folkens museum-etnografiska nu: främmande kulturer, framför allt utomeuropeiska). Fram till dess att en aviserad omprövning av ansvarsmuseernas antal och uppgifter skett måste de berörda museerna i och utanför den egna myndighetsorganisationen, på samma sätt som , förutsättas kunna sinsemellan hantera uppkommande gränsdrag- ningsproblem. Det är angeläget att betona att denna utgångspunkt för ansvars- museirollen hänger samman med hur nuvarande struktur på området tekniskt är utformad och inte skall uppfattas som en gradering av skilda perspektiv i verksamheten. I uppgiften som ansvarsmuseum ligger inte minst ett ansvar för kontakter och samverkan med omvärlden på alla nivåer. Detta bör komma till uttryck i instruktionen. Kommittén ser det som avgörande för den nya myndigheten att kunna såväl bevara redan väl upparbetade samarbetsrelationer regionalt, nationellt och internationellt – i den omfattning de fungerar väl och andra förutsättningar finns – som bygga upp nya nätverk inom sitt intresseområde. Frågan har från en mer prin- cipiell utgångspunkt berörts även under avsnitt 3.4.2. Myndigheten förutsätts verka för och arbeta inom ICOM:s (Of Museums) etiska regler, som antagits av svenska samt . Reglerna avser förhållningssätt till frågor som förvärv, illegal handel och repatriering och därmed relationerna till ursprungskulturerna. En särskild skrivelse till (En ämnesöverskridande, utåtriktad verksamhet för förverkligande av en Museionidé) av dåvarande rektor vid gav upphov till en fortsatt process inom . Hans efterträdare, rektor , har därefter varit förordnad som expert i kommittén. beslöt universitetsstyrelsen att avsätta särskilda medel för projektet, och en särskild arbetsgrupp under ledning av professor fick i uppdrag att utarbeta en plan för Museions verksamhet och organisation. Museion ansluter till engagemang i riktning mot både ett med kulturvetenskaplig tyngdpunkt och ett med fokusering mot teknik och naturvetenskap. kunskapsförmedlande ambition, det s.k. tredje uppdraget, har bedömts ge stora förutsättningar för samverkan med båda dessa aktörer. Verksamhetsplanen för Museion låg färdig som en rapport från den särskilda arbetsgruppen . Målsättning och planering i närtid sammanfattas i detta dokument på följande sätt. Den har seder- mera fastställts av rektor vad gäller organisatoriska delar. Museions syfte är att i ömsesidig samverkan med det nya Världs- kulturmuseet (1) bygga upp nya tvärvetenskapliga utbildningar, (2) utveckla ämnesövergripande forskning med kulturvetenskaplig inriktning och (3) främja kontakter med det omgivande samhället och genomgående betona den kunskapsförmedlande och allmänbildande delen i uppdrag. I dessa tre sammanhängande uppgifter realiserar Museion vision om ett lärande universitet. Museion föreslås bli en särskild arbetsenhet under temanämnden. Fyra forskningsprogram har initierats , nämligen (1) Materiell kultur och estetik, (2) Makt, moral och kunskap, (3) Globalisering, migration och identitet samt (4) Kultur, miljö och utveckling. Ett brett utbud av kurser, i första hand på grund- och påbygg- nadsnivå men även på forskarutbildningsnivå, planeras. Samtliga kurser integrerar skilda ämnesfält och kännetecknas av en tvärkultu- rell, jämförande och historisk ansats. startar kur- sen När blev människan människa?. Samverkan syftar, enligt planen, till bred och djup kunskapsbildning om världens kulturella mångfald ... (a) globalt jämförande, (b) historisk och (c) samtidsorienterad. Att ...två kunskapshorisonter – världskulturen som samtidsfenomen och världens kulturer som historiska, regionala och transnationella traditioner – ringar in Museions verksamhetsfält är ytterligare en programmatisk nyckelformulering. Ytterst är ambitionen att museet skall utgöra en forsknings- och utbildningsresurs för universitet genom sina samlingar och kompetenser samt de nya möjligheter samarbetet skapar att nå ut i samhället med kunskap. Särskilt inom humaniora, samhällsvetenskap och konst bedöms möjligheterna att förverkliga Museiontanken som goda. Inom ramen ligger även traditionella museidiscipliner som etnografi (social/kul- turantropologi), arkeologi, etnologi och konstvetenskap. I universitetsmiljö återfinns vidare kulturvård, bebyggelseantikvarisk utbildning och utbildning av konservatorer. Därtill kommer åtskilliga centrumbildningar med regional eller annan inriktning. Konkret skall verksamheten fokuseras till ett antal forskningsprogram, grundutbildning och forskarkurser samt seminarieverksamhet. Inriktningen skall i alla avseenden vara tvärvetenskaplig. Organisatoriskt är Museion tills vidare en särskild arbetsenhet, knuten till den s.k. temanämnden. Vid sidan av styrgrupp och förestån- dare finns en utbildningsledare samt, för varje forskningsprogram, en forskningsledare med projektgrupp. Medel har avsatts fram t.o.m. med utgångspunkt från ett särskilt statligt anslag. Dessutom ingår i planeringen 260 utbildningsplatser. En samverkan inom Museion skulle kunna omfatta alla delar av museets verksamhet med personal på ömse håll som resurser för varandra. I planen konstateras att det är fundamentalt för hela verksam- hetsidén...att inte är skilda från museets. Flexibla lösningar bör sökas med flyttbara väggar, öppna seminarierum och redaktionsrum, som befrämjar möten mellan universitets- och musei- anställda och besökare. Fram till dess att det nya museet står klart får temporära lösningar sökas i, i första hand men även i samarbete med . egenfinansierade lokalönskemål i den blivande museibyggnaden har närmare preciserats för kommittén. Detta kommer att tillföras underlaget för arkitekttävlingens andra och avslutande steg (avsnitt 5.1). Kommittén ser Museioninitiativet som framåtsyftande och intressant och utgår från att den nya myndighetsledningen aktivt söker utveckla forskningskontakterna i denna form. I verksamhetsidén (avsnitt 2.4) har Museion särskilt omnämnts under rubriken med högre utbildning och forskning. Likaså har kopplingen till ett vid varit tungt vägande för kommitténs överväganden i lokaliseringsfrågan (avsnitt 5.1.1). Kommittén har gjort bedömningen att det måste ligga framtida synergieffekter i en nära fysisk sametablering, som – på samma sätt som vad avser – inte helt kan ersättas av tekniska kommunikationsmedel. Potentialen bör rimligen vara väl så stor i , främst i rela- tion till och , även om de lokala förut- sättningarna skulle kunna innebära andra typer av lösningar. Det har inte varit möjligt att inom ramen för kommitténs arbete nå fram till konkreta förslag, men kommittén utgår från att ett ömsesidigt intresse finns även här med hänsyn inte minst till den kompetens och forskningstradition som byggts upp i de tre Stockholmsbaserade museerna. För en förstärkt samverkan mellan kulturarvsinstitutioner som museer, bibliotek och arkiv och den verksamma forskningen talar givetvis generellt den drivkraft och stimulans detta kan ge bägge parter i deras dagliga arbete. Lika viktigt är emellertid att skapa bättre förut- sättningar att föra ut forskningsinformation till en bred allmänhet, ett område där bristerna är stora och uppenbara. tillkallades en särskild utredare med uppgift att när- mare studera formerna för inrättandet av ett världskulturhus i lokaler i (dir. 1997:123). för världskultur – en rapport om ett rikare kulturliv (SOU 1997:95) över- lämnades till regeringen . I enlighet med regeringens proposition (prop. 1997/98:1, Uo 17, s. 24 ff) godkände (bet. 1997/98:KrU1, rskr. 1997/98:97) en försöksverk- samhet i ett Forum för världskultur. En kommitté tillkallades med uppgiften enligt direktiven (dir. 1998:14) att 1999 bedriva en initiativtagande och samordnande försöksverksamhet. Försöks- verksamheten skall främst inriktas på scenisk produktion och idégivande kontaktverksamhet. I direktiven betonas att ett viktigt kulturpolitiskt ansvar ligger i att utveckla verksamhet med inriktning även på kulturer som tillförts vårt samhälle genom invandring samt att huvudsyftet med Forum för världskultur är att inspirera befintliga institutioner och organisationer till detta. Som världskultur definieras kulturyttringar från olika delar av världen som bidrar till att öka mångfalden i svenskt kulturliv, särskilt kulturyttringar från länder och miljöer, vilkas kultur inte naturligt blir tillgänglig för en publik i genom etablerade kommersiella eller institutionella kanaler. Kommitténs arbete skall redovisas i en delrapport och en slutrapport . Finansieringen har lösts genom ett avtal mellan staten, och . Uppdraget formuleras praktiskt så att kommittén skall genomföra egna projekt, arrangera möten med konstnärer och kulturarbetare, bedriva informationsverksamhet och ta initiativ i samhällsdebatten.