sou · GMB330 · 1999-01-01 00:00:00 — Lön och särskilt tillägg utbetalas i svensk valuta. Bestämmelsen har överförts från förordningen (1984:309) om utlandsstyrkan inom Försvar- smakten. Någon saklig ändring är inte avsedd. Regeln om att beslut om lön skall fattas efter hörande av och i vissa fall av har tagits bort. Detta hindrar dock inte att Försvarsmakten under hand hör andra myndigheter vid lönesättning om det behövs. 9 § Under tjänstgöring i utgår ersättning för ökade levnadsomkostnader motsvarande vad som gäller för andra anställda inom Försvarsmakten. Paragrafen innebär att 4–5 §§ förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten förts över och sammanfattats. Någon saklig ändring är inte avsedd. 10 § Under tjänstgöring utomlands utgår ersättning för ökade levnadsomkostnader enligt utlandsreseförordningen (1991:1754). Detsamma gäller vid resa från till förrättningsplatsen och åter samt under annan ledighet än semester. Försvarsmakten får även besluta om ersättning för andra kostnader än som avses i första stycket om de föranletts av tjänstgöringen utomlands. Den som är anställd i utlandsstyrkan har för varje hel sexmånadersperiod rätt till en fri hemresa från tjänstgöringsplatsen och åter. Om en anställd enligt riktlinjer från eller () har rätt att ta med anhöriga till tjänstgöringsplatsen, utgår även ersättning för kostnader med anledning av att anhöriga medföljer. Försvarsmaktens bestämmer ersättningens storlek. Paragrafen innebär att 6–11 §§ förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten förts över och sammanfattats. Någon saklig ändring är inte avsedd. Med de i andra stycket nämnda andra kostnaderna avses exempelvis kostnader för transport av bagage samt för pass, visum och vaccination. 11 § I fråga om semester tillämpas motsvarande bestämmelser som för andra anställda i Försvar- smakten. Semesterledighet och annan ledighet beviljas av Försvarsmakten. Försvarsmakten skall därvid beakta de grunder som kan ha beslutats av eller (). Bestämmelsen innebär i princip att 22 § förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten förts över. Någon saklig ändring är inte avsedd. Paragrafen hindrar inte att också andra organisationers beslut beaktas. Förmåner vid sjukdom eller skada 12 § Under tjänstgöring i får den anställde sjukvårdsförmåner motsvarande vad som gäller för andra anställda i Försvarsmakten. Under tjänstgöring utomlands får den anställde fri sjukvård i den mån motsvarande förmån inte bereds honom i annan ordning. Bestämmelsen innebär i princip att 16 § förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten förts över. Någon saklig ändring är inte avsedd. 13 § Om en anställds arbetsförmåga är nedsatt på grund av sjukdom skall Försvarsmakten under hela sjukdomsperioden utbetala ersättning för förlorad inkomst så att den sammanlagda ersättning alltid uppgår till vad som skulle ha utgått om ersättningen beräknats på den lön i pengar den anställde hade då sjukdomen inträdde. Motsvarande skall gälla för en tidigare anställd om sjukdomen är en arbetsskada som kan hänföras till tjänstgöringen inom utlandsstyrkan och om den tidigare anställde får lägre ersättning än vad som skulle utgått om ersättningen beräknats på lönen i utlandsstyrkan. Ersättningen skall i detta fall beräknas på lönen för den sista hela anställningsmånaden. Om en anställd eller tidigare anställd är föremål för rehabiliteringsåtgärder enligt 7 § lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten och därvid uppbär ersättning enligt 3 kap 7 b § eller 22 kap. 7 § lagen om allmän försäkring tillämpas första och andra styckena på motsvarande sätt. Paragrafen syftar till att garantera de anställda i utlandsstyrkan samma skydd mot att stå utan eller att få låg ersättning för inkomstförlust vid sjukdom, som om de fortfarande vore anställda i utlandsstyrkan. Begreppen sjukdom, nedsättning av arbetsförmågan, lön samt sjukdomsperiod skall tolkas enligt lagen om allmän försäkring. Vad som är en arbetsskada skall bestämmas på sätt som anges i 6 § lagförslaget. I paragrafen hänvisas inte direkt till något av de enskilda ersättningssystemen. Regeln har utformats på detta sätt för att den inte skall behöva ändras varje gång förändringar görs avseende ersättning vid nedsättning av arbetsförmågan. Första stycket ger den anställde samma rätt till ersättning som om han eller hon hade fått tillgodoräkna sig lönen som ersättningsunderlag trots att så inte är fallet. Ersättningen skall utbeta- las under hela sjukdomsperioden, dvs. även efter att anställningen i utlandsstyrkan upphört. Detta innebär att man gör en jämförelse mellan vad den sjuke faktiskt får och vad han eller hon hade fått om inkomsten i utlandsstyrkan hade fått beaktas som underlag vid beräkning av ersättning enligt lagen om allmän försäkring, personskadeavtalet, andra kollektivavtal, m.m. och betalar ut mellan- skillnaden. I andra stycket ges ett skydd till dem som efter att anställningen upphört sjukskrivs på grund av en sjukdom som inträffat under tjänstgöringen och som är att anse som en arbetsskada. Även de har rätt att uppbära vad som skulle ha utgått om de fått ersättningen beräknad på den lön de hade i utlandstyrkan. Med lön avses i detta fall lönen under den sista hela anställningsmånaden. Tredje stycket innebär att de i första och andra stycket angivna skyddsreglerna tillämpas också under rehabilitering. 14 § Staten ikläder sig riskgaranti för anställda i utlandsstyrkan som ådragit sig fysisk eller psykisk skada under tjänstgöring utomlands. Ersättningen enligt statens riskgaranti utgör en ideell ersättning. Varken skatt eller sociala avgifter skall därmed utgå på ersättningsbeloppen. 15 § Full ersättning enligt riskgarantin utgår vid skada som inträffat under väpnad tjänstgöring eller då den anställde fullgjort annan särskilt riskfylld tjänst- eller annars är orsakad av krigshändelser eller andra utomordentliga händelser som har samband med ett fredsfrämjande uppdrag. Vid skada i annat fall än som avses i första stycket men som inträffat under tjänstgöring inom området för ett fredsfrämjande uppdrag eller vid resa till eller ifrån ett sådant område utgår er- sättning med hälften av de belopp som anges i 16 och 17 §§. En inträffad skada skall anses vara en sådan skada som anges i första stycket om det inte av omständigheterna framgår att den haft andra orsaker. Avgörande för om väpnad tjänstgöring föreligger är inte om den anställde för tillfället bär vapen. Vad som avses är istället tjänstgöring, som innebär åtminstone en beaktansvärd risk för våldsanvändning, inklusive brukande av eget vapen. Med särskilt riskfylld tjänstgöring avses tjänstgöring som utförs utan att den anställde är beväpnad alls eller annat än för självförsvar, men som innefattar stora personliga risker som beror på den väpnade konflikten. Ett exempel kan vara minröjning. I krigshändelser får innefattas sådant som beskjutning och liknande, men även att den an- ställde skadas när han eller hon utlöser en mina som i och för sig var avsedd för någon annan. Andra utomordentliga händelser kan avse sådant som våld eller sabotage som riktas mot ut- landsstyrkan från lokalbefolkningen, på grund av att stämningar mot den fredsfrämjande insatsen piskats upp. Vidare bör våld mot en anställd i utlandsstyrkan som för tillfället inte bär uniform innefattas om det kan anses ha utlösts på grund av att den anställde deltar i den fredsfrämjande insatsen. Trafikolyckor kan var särskilt svåra att bedöma. Att ett fordon går av vägen efter beskjutning eller skadas av minering är klart sådana fall då full ersättning enligt riskgarantin bör utgå. När det däremot gäller kollisioner med fordon som tillhör de stridande parterna eller olyckor som kan anses direkt orsakade av att vägarna blivit försämrade på grund av konflikten, exempelvis att delar av vägbanan saknas eller en bro sprängts, är bedömningen inte lika enkel men bedömningen bör nog ofta sluta i att full ersättning ändå utges. Däremot kan inte enbart sådant som att trafiken blivit farligare på grund av de allmänna trafikförhållandena sägas vara sådant som motiverar att ersätt- ning enligt riskgarantin utgår med mer än halvt belopp. Vad som skall avses med området för det fredsfrämjande uppdraget bör avgöras mot bak- grund av de internationella överenskommelser och andra dokument som styr insatsen. Ersättning kan alltså komma att utgå även för skada som inträffat utanför det område som den svenska perso- nalen har ansvar för. Tredje stycket har införts för att underlätta bedömningen i tveksamma fall. Det innebär en viss presumtion för att ersättningen för en inträffad skada skall utgå enligt första stycket. 16 § Vid full invaliditet utgår ersättning enligt riskgarantin med tolv basbelopp. Dessutom utgår livränta med ett årligt belopp om två basbelopp under den skadades resterande livstid. Vid lägre invaliditetsgrad som uppgår till utgår ersättning och livränta med de lägre belopp som motsvarar invaliditetsgraden. Livränta som uppgår till mer än utbetalas en gång . I andra fall sker utbetalning . Vilken ersättning som utgår vid invaliditet beror på invaliditetsgraden. Vid full invaliditet kommer således tolv basbelopp att falla ut och därefter livränta motsvarande två bas- belopp under den skadades resterande livstid. Även livräntan är avsedd att kompensera för det personliga lidandet och skall därför vara skattefri. Om skadan är att hänföra till 15 § andra stycket utges hälften av nu angivna belopp. 17 § Vid dödsfall utbetalas ersättning enligt riskgarantin med tolv basbelopp till dödsboet, om den avlidne efterlämnar arvingar som nämns i 2 kap. 1 och 2 §§ . Dessutom utgår sex basbelopp till efterlevande make eller maka samt sambo, om samboförhållandet varat eller samborna har gemensamma barn, och tre basbelopp till varje efterlevande barn. Paragrafen beskriver vilken ersättning som utgår enligt riskgarantin vid dödsfall. Om det finns föräldrar eller syskon eller syskons avkomlingar eller närmare släktingar utgår tolv basbelopp till dödsboet. Dessa medel fördelas därefter enligt arvsrättsliga regler. Om det finns make eller maka och barn utgår ytterligare ersättning. Till make eller maka utgår sex basbelopp och till varje efterlevande barn tre basbelopp. Med make eller maka jämställs person med vilken anställd regist- rerat partnerskap. Vid bedömningen av om en person varit sambo med den förolyckade saknar det betydelse om förhållandet varit av homo- eller heterosexuell art. Även de nu angivna beloppen halveras vid skador som avses i 15 § andra stycket. Särskild ersättning till skadade och anhöriga 18 § Den som skadats under anställning i utlandsstyrkan har av efter det att anställningen upphört rätt till ersättning för av skadan orsakade sjukvårdskostnader som om han eller hon fortfarande varit anställd i utlandsstyrkan. Till anställd som efter anställningstidens utgång genomgår läkarundersökning för utredning av om skada eller sjukdom uppkommit under tjänstgöring i utlandsstyrkan eller läkarundersökning för att erhålla invaliditetsintyg utgår ersättning för kostnader för undersökningen samt för resa, uppehälle och tidsspillan efter samma grunder som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen m.fl. Bestämmelsen i första stycket innebär att de som skadats under anställning i utlandsstyrkan av efter att anställningen upphört har rätt till samma sjukförmåner som om de fortfarande var anställda. De kostnader som kommer att ersättas genom denna bestämmelse är i princip de som uppkommer vid vård inom den allmänna vården. Bestämmelsen i andra stycket innebär i princip att 20 § förordningen (FFS 1984:31) om förmå- ner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten förts över. Någon saklig ändring är inte avsedd. 19 § Om en anställd i utlandsstyrkan förolyckats eller skadats så svårt att sjukhusvård krävs utgår ersättning till de anhöriga för skäligt antal resor till den förolyckade eller skadade samt uppehälle och tidspillan vid sådan resa efter samma grunder som gäller i fråga om ersättning av allmänna medel till vittnen m.fl. I fall som avses i första stycket får Försvarsmakten även ge skäligt bidrag till kostnader för psykosocialt stöd till anhöriga som är i behov av det. Genom regeln i första stycket får anhöriga till de anställda ersättning för att ta emot den som förolyckats och för att möta eller besöka den som skadats svårt. Med anhörig avses person som har en mycket nära social relation till den skadade eller avlidne. Ingen begränsning har angetts be- träffande antalet resor. Ett riktmärke kan dock vara en resa . Genom andra stycket får Försvarsmakten möjlighet att ge ekonomiskt bidrag till krisstöd eller annat psykosocialt stöd till ovannämnda anhöriga, dvs. i fall då den anställde dödats eller skadats svårt. 20 § Även efter det att en anställning i utlandsstyrkan upphört, åligger det Försvarsmakten att utreda att en tidigare anställd inte drabbats av skada som avses i 10 § lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Utredningen skall ha den form och den omfattning som motiveras av förhållan- dena under utlandstjänstgöringen. Den skall innefatta personlig kontakt, om detta inte av särskilda skäl kan anses obehövligt eller ogenomförbart. Försvarsmaktens ansvar enligt första stycket kvarstår efter detatt anställningen upphört. Vilken omfattning och form utredningen skall ha skall bestämmas med hänsyn till hur tjänstgöringsförhållandena varit. I samband med hemkomstsamtalen bör en bedömning göras av vilken risk den enskilde löper att drabbas av psykiska efterreaktioner. Om tjänstgöringen varit helt odramatisk på en relativt lugn plats, kan utredningen begränsas till att den anställde kontaktas brevledes mot slutet av perioden. I de fall de skadade utsatts för sådant som typiskt sett kan leda till psykiska efterreaktioner kan det däremot finnas anledning till täta personliga kontakter. Personlig kontakt skall ske utom då det är obehövligt eller ogenomförbart. Obehövligt kan det vara om Försvarsmakten redan har information om den tidigare anställdes situation. Ogenomförbart kan det vara om den tidigare anställde avsagt sig varje kontakt med Försvarsmakten eller om han eller hon flyttat utomlands och det inte är rimligt att Försvarsmakten genomför ett besök. 21 § Försvarsmakten skall ha en på lämplig sätt organiserad verksamhet för att genomföra vad som anges i 7–12 §§ lagen om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Bestämmelsen motsvarar den i 3 kap. 2 a tredje stycket arbetsmiljölagen och bör tillämpas på motsvarande sätt. 22 § I koordinatörens uppgifter ingår att stödja den skadade så att han eller hon får den vård och behandling eller de hjälpmedel som behövs, se till att vad som åligger Försvarsmakten enligt 7–12 §§ lagen om utlandsstyrkan inom Försvar- smakten fullgörs på ett ändamålsenligt sätt, sköta kontakter mellan Försvarsmakten och den skadade samt hans eller hennes anhöriga, stödja den skadade samt hans eller hennes anhöriga så att de får den ekonomiska ersättning som kan utgå med anledning av skadan samt hjälpa den skadade med andra personliga angelägenheter som inte kan anstå och som den skadade till följd av sitt tillstånd inte skäligen kan klara själv. Koordinatörens grundläggande ansvar bör vara att se till att Försvarsmaktens rehabilitering- sansvar genomförs i enlighet med vad som anförts ovan. För att detta skall kunna ske kan det också krävas att koordinatören stödjer den skadade så att han eller hon får den vård och behandling eller de hjälpmedel som behövs. Det kan till exempel röra sig om att genom kontakter med sjukvården se till att den skadade får en vård som är lämplig i förhållande till de framtida möjligheterna till rehabilitering. Det bör också åligga koordinatören att sköta kontakterna mellan Försvarsmakten och den skadade samt hans eller hennes anhöriga. Vidare bör koordinatören stödja både den skadade och hans eller hennes anhöriga så att de får den ekonomiska ersättning som kan utgå med anledning av skadan. Inte minst detta är en viktig uppgift. För den skadade kan den trygghet som ligger i en god ekonomisk kompensation vara bety- delsefull. Dessutom torde de nödvändiga kontakterna med myndigheter och andra, vilket skulle ta den skadade mycket och kräva mycket kraft, i de flesta fall kunna av enkelt och smidigt. Med den ekonomiska ersättning som kan utgå avses all typ av ersättning som det finns rimlig grund att anta att den skadade har rätt till, inklusive ersättning ur privata försäkringar och rent privaträttsliga skadestånd. I de fall den skadade behöver juridiskt biträde bör koordinatören kunna hjälpa den skadade att utnyttja rättshjälp, rättsskydd och liknande. Slutligen bör det ligga på koordinatören att hjälpa den skadade med sådana personliga angelä- genheter som inte kan anstå och som den skadade till följd av sitt tillstånd inte skäligen kan klara själv. Det kan t.ex. röra sig om att bistå vid omläggning av lån eller med att skaffa den skadade en ny bostad. 23 § Ersättning enligt 13–19 §§ bestäms av Försvarsmakten. Beslut enligt 9, 10 samt 13–19 §§ får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstill- stånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Övriga beslut får inte överklagas. Bestämmelsen i första stycket innebär i princip att motsvarande bestämmelse i förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten förts över. Någon saklig ändring är inte avsedd. Enligt andra stycket får de beslut enligt förordningen som gäller ersättning till den enskilde överklagas till allmän förvaltningsdomstol. 24 § Försvarsmakten meddelar föreskrifter om tillämpningen av denna förordning. Bestämmelsen i första stycket innebär i princip att 27 § förordningen (FFS 1984:31) om för- måner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten förts över. Kompletterande föreskrifter av Försvarsmakten kommer att behövas även i fortsättningen. Denna förordning träder i kraft . Genom förordningen upphävs förordningen (1984:309) om utlandsstyrkan inom Försvarsmakten och förordningen (FFS 1984:31) om förmåner till anställd i utlandsstyrkan inom Försvarsmakten. Se avsnitt 13.4. 1 Regeringens ärende Fö96/434/SI. 2 Torsteinsrud och , Allvarliga arbetsskador i –95, 1997. 3 Inklusive tand- och hörselskador som ej lett till sjukskrivning. 4 Olycksfall med sjukfrånvaro inklusive tand- och hörselskador som ej lett till sjukskrivning. 5 Baserar sig en månad. 6 Under /96 var totalt 1480 man baserade i Bosnien, uppdelat på två perioder vardera. 7 Enligt Försvarets sjukvårdscentrum har skador rapporterats under andra perioder, dock ett fåtal. har bekräftat att alla anmälningar sker till och även intygat att skadefrekvensen är låg. 8 Beräkningen har baserats på följande antal årsarbetskrafter, 1993 1 135 varav 397 yrkesofficerare, 1994 1 957 varav 822 yrkesofficerare, 1995 1 837 varav 973 yrkesofficerare samt 1996 1 356 varav 638 yrkesofficerare. Antalet årsarbetskrafter har fastställts mot bakgrund av att en årsarbetskraft i utlandsstyrkan får anses motsvara . 9 Beräkningen har baserats på att i genomsnitt 16 000 yrkesofficerare var anställda i Försvarsmak- ten . 10 Beräkningen har baserats på att i genomsnitt 30 000 totalförsvarspliktiga tjänstgjorde . 11 Uppgifterna har hämtats från Torsteinsrud och , Allvarliga arbetsskador i – 95, 1997.