sou · GMB331 · 1999-01-01 00:00:00 — Förälders svårigheter kan exempelvis bero på missbruk, psykiskt funktionshinder eller i vissa fall allvarlig sjukdom. Verksamheter som behandlar eller ger stöd till vuxna bör erbjuda möj- ligheter till dem som är föräldrar att samtala kring föräldraskapet. i föräldraskapet är alltid ett stöd även för barnen. När en förälder vårdas eller söker hjälp för sitt missbruk eller sitt psykiska funktionshinder, eller när en förälder är svårt sjuk eller när en förälder plötsligt avlidit, skall barnets behov av information, råd och stöd uppmärksammas. Det finns goda exempel och erfarenheter av sådana stödinsatser, på olika håll i landet. Vi anser att den verksamhet där föräldern söker hjälp skall ha ett tydligt ansvar för att underrätta sig om barnets behov och att tillse att barnet får tillgång till den rådgivning och det stöd som han eller hon är betjänt av. bestämmelser om detta införs i lag. Då en F¶R¤LDER BLIR ARBETSL¶S MISTER BARN I M¥NGA KOMMUNER SIN PLATS I BARNOMSORGEN . Vi anser att barn har rätt att få vara i barn- grupper som är någorlunda stabila i sin sammansättning och där det finns kontinuitet i vuxenkontakterna. Vi föreslår ett förtydligande i skollagen, så att barn ges möjlighet att få vara kvar i samma barngrupp även när föräldrar blir arbetslösa. När det gäller barn som inte har plats inom barnomsorgen när föräldern blir arbetslös, förordar vi en generös bedömning av barnets eget behov enligt 2 kap. 6 § skollagen. sorgen och den obligatoriska skolan integreras alltmer, vilket är ett ar- gument för att låta alla barn få tillgång till barnomsorgen. Vi föreslår därför att möjligheten att jämställa arbetslösa föräldrar med föräldrar som arbetar, när det gäller kommunernas skyldighet att erbjuda för- skoleplats, utreds. -¤TNING AV BARNS OCH UNGDOMARS PSYKISKA H¤LSA KAP och dess Epidemiologiska Centrum (EpC) fick i febru- ari 1997 regeringens uppdrag att utarbeta en modell för återkommande mätningar av psykisk hälsa hos barn och ungdomar i . I decem- ber 1997 överlämnade sitt förslag till regeringen. Hu- vudförslaget innebär att en ny nationell studie initieras för att mäta barns och ungdomars psykiska hälsa, genom att man gör tvärsnittsundersökningar bland en hel årskurs skolelever i åldersinter- vallet . Huvudförslaget skall kompletteras med undersökningar som belyser andra åldrar, nyttjar andra informanter och vidgar möjlig- heterna att klargöra orsaker till psykisk ohälsa respektive hälsa. Vi föreslår regeringen att ställa erforderliga medel till och EpC:s förfogande, så att modellen för mätningar av barns och ungdo- mars psykiska hälsa kan färdigutvecklas och den epidemiologiska be- vakningen förverkligas. /LIKA INSTANSERS ARBETE MED BARN OCH UNGDOMAR SOM HAR PSYKISKA PROBLEM KAP Bland dem som har egna erfarenheter av samhällets stöd och vård till barn och ungdomar med psykiska problem finns unika kunskaper om vad som är fungerande insatser och vad som är otillfredsställande och Som sammanfattande term för denna heterogena grupp an- vänder vi "brukare". Vi har fått del av BRUKARNAS PERSPEKTIV via en hearing, en referensgrupp, skriftliga material och sakkunniga i kom- mittén. Brukarnas synpunkter, som varit omfattande och nyanserade, har påverkat våra bedömningar och är synliga i ett flertal förslag. Sam- ordning och samarbete mellan verksamheter kan vara en förutsättning för att vardagen skall fungera för barn och familj. Intresseorganisatio- nerna ser här brister, som också innebär att resurser utnyttjas ineffek- tivt. är det svårt att veta vart man skall vända sig då man behöver hjälp. Inte minst tonåringar uttrycker sitt missnöje härvidlag. Alla verksamheter som bedriver insatser för barn och ungdomar med psykiska problem bör eftersträva ett ökat brukarinflytande. bör prägla såväl de individuella insatserna som övergripande verksam- hetsplanering och utvärdering. Olika intresseorganisationer bedriver ett omfattande och viktigt arbete till en mycket låg kostnad. brukare, och då speciellt barnen, har dock förhållandevis svårt att göra sig hörda. "ARNOMSORGEN fyller en viktig funktion för barn som har ett långsiktigt behov av stöd. Lagstiftningen kring barnomsorgen i har ett starkt barnperspektiv, och speciellt stora krav ställs på hjälp och stimulans till barn i särskilda behov. Förskolan har även goda möjlig- heter att tidigt upptäcka psykiska och psykosociala problem, motivera familjen att söka hjälp och ge konkret stöd till barnet inom förskolan. Vi anser att stödinsatser inom barnomsorgen för barn med psykiska eller psykosociala problem är väl investerade medel. Kommunerna har svårt att leva upp till de krav lagstiftningen ställer, i synnerhet när det gäller denna grupp. 5NGDOMSMOTTAGNINGARNA har en viktig roll att fylla i att tidigt fånga upp och ge stöd åt ungdomar med psykiska och psykosociala problem, företrädesvis flickor. Verksamheterna har vuxit fram ur ung- domars behov och man arbetar med ett uttalat ungdomsperspektiv. Detta är en slutsats vi drar, bland annat på basis av vår enkätundersök- ning ställd till ett urval av landets ungdomsmottagningar. Det är av största vikt att ungdomsmottagningarna får fortsatta möjligheter att verka och utveckla sitt arbete, och då även finna former för att bättre tillgodose pojkars behov. Vi ser inte skäl att lägga ansvaret för ungdomsmottagningarna på en huvudman, utan anser att kommuner och landsting bör se till att ungdomsmottagningar utvecklas där de nu saknas. bör följa utvecklingen i landet, särskilt med avseende på mottagningarnas psykosociala insatser. 3OCIALTJ¤NSTENS individ- och familjeomsorg har ett omfattande Man arbetar inte primärt med barns och ungdomars psykiska problem utan med barn och ungdomar som far illa eller riskerar att fara illa. Många av dem har psykiska problem och flertalet befinner sig i riskzonen för att utveckla sådana. I arbetet med dessa barn och familjer behöver socialsekreterarna en fördjupad kunskap om barn. Social- tjänsten behöver också arbeta mer tvärprofessionellt. uppföljningsansvar när barn far illa är oklart i de fall då föräldrarna inte vill ha kontakt med . Vi föreslår att möjligheterna att i LVU införa bestämmelser om uppföljningsansvar utreds. I vissa fall blir barns vistelse i familjehem lång. Barnet, de biolo- giska föräldrarna och familjehemmet lever i ovisshet om var barnet skall bo. är ovissheten kombinerad med återkommande och upp- slitande domstolsförhandlingar. Vi föreslår att barnets ställning vid långvarig familjehemsplacering utreds. Därvid bör övervägas om möj- ligheterna till adoption eller annan permanent placering bör utökas. ansvar är oklart visavi ungdomar som behöver tvångsvårdas på grund av sina psykiska problem. Vissa vårdas med stöd av LVU, därför att LPT inte bedöms vara tillämplig och trots att psykiska problem inte är ett kriterium för omhändertagande enligt LVU. Här råder rättsosäkerhet, och vi föreslår därför att gränslandet LVU/LPT blir föremål för en översyn. Vård och behandling av barn och ungdomar utanför det egna hem- met betingar mycket höga kostnader, som dessutom ökar markant (se kap. 7). Vi vet alltför lite om nyttan av insatserna. Omfattning och re- sultat av placering av barn och ungdomar i familjehem, HVB och sär- skilda ungdomshem behöver utvärderas. För att få underlag att utveckla nya strukturer och metoder för vården behöver även finansieringen av institutionsvården, kostnadsutvecklingen och vårdens juridiska förut- Vår analys av BARN OCH UNGDOMSPSYKIATRIN utgår i mycket från nationella översyn av den psykiatriska vården (1997:8). Barn- och ungdomspsykiatrin är en specialist- resurs som bör koncentrera sina insatser till de mest behövande barnen och familjerna. Man har ett stort söktryck och kan inte leva upp till vårdgarantin. Tydligare prioriteringar krävs. Vi anser att barn och ungdomar med tidig risk att utveckla svår psykisk störning samt ung- domar i inledningsfasen till utveckling av psykisk sjukdom skall ges särskild prioritet. Barn- och ungdomspsykiatrins specialiserade team bör arbeta nära eller inom den allmänna barn- och ungdomspsykiatrin, så att det tvärdisciplinära arbetssättet vidareutvecklas och fördjupas. Vi anser att verksamheterna kontinuerligt bör utvärdera specialistteamens ställning, så att de inte bidrar till att väntetiderna för att få hjälp totalt sett ökar. Kunskapsluckor och metodbrister utgör ibland hinder för en god vård. Professionerna har ett självklart ansvar att följa kunskapsut- vecklingen och tillägna sig ny metodik som visat sig ge goda behand- lingsresultat. Gränsen mellan öppen och sluten vård bör göras alltmer flexibel och mellanvårdsformer utvecklas. Det är vår bedömning att detta underlättas av att öppen och sluten vård finns inom samma orga- nisation. Likaså finns behov av flexibla gränser mellan barn- och ung- dompsykiatri och vuxenpsykiatri (se 9.6). "är en resurs för barn med funktionshinder. Man kan räkna med att av alla barn och ung- domar i landet har kontakt med habiliteringen, och att 1/3 av dem har behov av barnpsykiatrisk kompetens. I denna grupp finns det omfat- tande, icke tillgodosedda behov av barnpsykiatrisk hjälp. Djupgående kunskap om funktionshindrets innebörd är avgörande för rätt barnpsy- kiatrisk diagnos och behandling, och det ter sig mest ändamålsenligt att habiliteringens kompetens kompletteras med barnpsykiatrisk dito. I de flesta län finns någon form av samverkan kring vissa diagnos- grupper, såsom DAMP och/eller autism, även om samarbetet mellan barnhabilitering och barnpsykiatri i övrigt växlar kraftigt. Vi förordar fortsatt och fördjupad samverkan, som den specialiserade kompetensen vidmakthålls och utvecklas inom respektive verksamhet. Allmänt kan sägas att man inom barn- och ungdomshabiliteringen kommit långt i att utveckla modeller för samarbete över verksamhets- gränserna. Vi redogör för omfattningen av och kostnader för samhällets insatser för barn och unga med psykiska problem. Våra beräkningar är delvis baserade på vår egen omfattande enkätundersökning, som riktade sig till 58 kommuner och som avsåg kommunernas verksamhet för våra målgrupper, inom barnomsorg, skola och individ- och familjeomsorg, samt till barn- och ungdomspsykiatrin i landstingen. Ytterligare två enkätundersökningar riktade sig till landets ungdoms- mottagningar samt till ett nätverk av landets habiliteringschefer. Vi har också använt oss av en stor mängd offentlig statistik. Samhällets kostnader för dels förebyggande insatser, dels direkta vård- och behandlingsinsatser för barn och ungdomar med psykiska problem uppgick enligt våra beräkningar till ca . Av dessa finansierar kommunerna ca och lands- tingen ca samt staten ca . De visar också att de riktade vård- och behandlingsinsatserna står för av kostnaderna, medan förebyggande insatser utgör av samhällets totala kostnader. Av samhällets direkta kostnader för barn och ungdomar med psy- kiska eller psykosociala problem står kommunerna för merparten. Om- kring av IFO:s totala kostnader (6,) för vår målgrupp går till barn och ungdomar placerade i familjehem eller HVB, inklusive de särskilda ungdomshemmen. Dessa kostnader har ökat markant . Det finns påtagliga brister i landstingens och framförallt i kommu- nernas redovisningsrutiner, vilket försvårar möjligheten att ta fram jämförbara uppgifter kring dessa frågor. Detta gäller både för den ekonomiska redovisningen och verksamhetsredovisningen. !NALYS AV SAMARBETE MELLAN OLIKA VERKSAMHETER KAP Barn och ungdomar med psykiska problem har samman- satta behov som kräver insatser från flera olika håll. Bristande samar- bete mellan olika verksamheter och mellan kommuner och landsting fördyrar samhällets vårdkostnader. Med hänsyn till sekretesslagen byg- ger möjligheterna till samverkan i enskilda ärenden först och främst på den enskildes samtycke. Enligt våra egna undersökningar utmärks ett fungerande samarbete av respekt för varandras kompetens, överens- stämmelse i synsätt och i hur man ser på uppdraget samt personliga relationer. Samarbete kräver engagemang på alla nivåer, från fältnivå till hög beslutsnivå. Ledningen har ett särskilt ansvar. Samarbetet bör utgå från gemensamma mål och varje verksamhet skall bidra med me- del och arbetsmetoder för de gemensamma målgrupperna. &¶RSLAG OM F¶RB¤TTRAT SAMARBETE KAP Vissa barn och ungdomar har stora behov av långvarig behandling och i många fall uppstår oklarhet kring KOSTNADSANSVAR MELLAN KOMMUNER OCH LANDSTING . Vi ser positivt på de initiativ som tagits på flera håll i landet, där huvudmännen gemensamt dragit upp riktlinjer för an- svar och mandat och funnit regionala arbetsordningar som förankrats på chefs- och politikernivå. Tillgången på landstingsanknutna behand- lingshem är anmärkningsvärt ojämn över landet, och ett samar- bete krävs mellan landsting och kommuner för att bedöma behovet av vårdplatser. Enligt LSS och lagen (1990:1404) om kommunernas be- talningsansvar för viss hälso- och sjukvård skall kommunerna bära kostnaderna för psykiskt funktionshindrade och psykiskt sjuka som är "medicinskt färdigbehandlade". Det råder oklarhet om hur dessa lagar skall tillämpas för barn och ungdomar med psykiska problem. Vi anser att insatser enligt LSS bör prövas i högre grad än vad som är fallet . Då det gäller betalningsansvarslagen föreslår vi en översyn, så att full klarhet kan nås om vem som skall betala, när ett barn inte längre behöver sluten psykiatrisk vård men inte heller kan vistas i det egna hemmet. Inte minst från kommunerna hörs en hel del kritik mot att vårdresur- ser för barn och ungdomar är splittrade på olika huvudmän. bättre organisatorisk samordning av verksamheterna behöver man pröva nya KOMMUNALA SAMVERKANSFORMER . ting har goda möjligheter att samverka i gemensam nämnd eller i kommunalförbund. Den införda, förenklade regleringen av kommunalförbund och möjligheten att bilda flersaksförbund innebär att de olika huvudmännen har stor frihet att samverka kring olika frågor, t.ex. den öppna barn- och ungdomspsykiatrin, mödra- och barnhälso- vården och individ- och familjeomsorg. Kommunalför- bund är en samverkansform av klart intresse för våra frågor. Samverkan i gemensam nämnd, det vill säga samverkan genom gemensam politisk styrning, förutsätter däremot att frågorna är gemensamma för hu- vudmännen. Kommuner och landsting bär olika delar av samhäl- lets ansvar för barn och ungdomar. Vi anser att förutsättningarna för att ytterligare underlätta samarbete mellan kommuner och landsting genom gemensam politisk styrning bör utredas. 5TAGERANDE UNGDOMAR MED MISSBRUKSPROBLEM OCH PSYKISKA PRO BLEM har en sammansatt problematik som är svår att hantera inom De utgör en grupp som särskilt lyfts i våra direktiv. Ungdomar som enligt SoL eller LVU placerats för vård i särskilda ungdomshem eller i andra hem för vård eller boende, behöver i många fall psykiatrisk hjälp. Dessa hjälpbehov tillgodoses inte i till- räcklig grad, visar bl.a. en enkät vi tillställt de särskilda ungdomshem- men. Det är nödvändigt att införa ett enhetligt system som klart anger vilken huvudman som har ansvar för olika delar av vården. Ansvaret för att tillgodose ungdomarnas psykiatriska vårdbehov ligger på hälso- och sjukvården. Vi föreslår att barn- och ungdomspsykiatrin skall ha en skyldighet att delta i behandlingsråd, för att tillsammans med företrä- dare för socialtjänst, särskilt ungdomshem eller annat hem för vård el- ler boende medverka i utredningen av den unges vårdbehov. Inom ra- men för behandlingsrådets arbete ansvarar för upprättan- det av en individuell plan, av vilken det tydligt skall framgå vilken hu- vudman som ansvarar för vad i genomförandet av planen. Vi föreslår att bestämmelser om behandlingsråd och individuell plan införs i soci- altjänstlagen. – Barn- och ungdomspsykiatrin skall också utse en pati- entansvarig behandlare som etablerar kontakt med de särskilda ung- domshemmen och HVB-hemmen inom det egna upptagningsområdet. Bestämmelser om detta bör införas i förordningen om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården. – Slutligen finns det enligt vår bedömning behov av kompetensutveckling inom rättspsykiatrin, så att unga lag- överträdare med allvarlig psykisk störning kan erbjudas adekvat vård. Barn som utsatts för MISSHANDEL OCH SEXUELLA ¶VERGREPP är också en grupp som vi har haft ett uttryckligt uppdrag att uppmärk- samma. Vi önskade få en aktuell belysning av hur man runtom i landet arbetar med misshandel och sexuella övergrepp, med särskilt fokus på det samarbete mellan socialtjänst, barn- och ungdomspsykiatri, polis och åklagare som bedrivs inom de lokala och regionala samrådsgrup- perna. Med detta syfte skickade vi ut en enkät till landets samtliga länsstyrelser, och fick ett innehållsrikt underlag kring såväl svårigheter som kvalitetsutveckling. Vår bedömning är att utvecklingen av , hälso- och sjukvårdens samt polisens arbete med sexuella övergrepp och annan misshandel av barn och ungdomar behö- ver samordnas nationellt och i regionala kunskapscentra. Socialsekrete- rarna har ett stort behov av stöd och handledning i arbetet med dessa svåra frågor, och behov bör särskilt uppmärksammas. Vi föreslår att ges i uppdrag att ta fram ett nationellt utvecklingsprogram för hela området misshandel och sexuella över- grepp mot barn. bör undersöka möjligheten att stödja ett antal regionala centra som primärt arbetar utifrån behov av kompetensutveckling, konsultation och handledning. Dessa centra skulle komplettera de regionala centra som arbetar med barn- och ungdomspsykiatrin som bas. Uppbyggnaden av centra kan göras etappvis, och vi anser att bör ges ansvar att fördela medel för detta. Barn och ungdomar med invandrarbakgrund är ytterligare en grupp som lyfts fram i våra direktiv. För att barn, ungdomar och familjer med invandrarbakgrund skall få adekvat vård och stöd krävs ett INTERKULTU RELLT SAMARBETE . En expertpanel har försett oss med underlag i Interkulturellt arbete b ygger på ett öm sesidigt möte mellan två eller flera kulturer. Som professionell måste man vara kulturellt medveten och ha förmåga att möta andra förutsättningslöst, med in- tresse och respekt. För kvalitet i arbetet krävs att personal har möjlighet att specialisera sig mot interkulturellt arbete. Det finns ett mycket stort behov av att utveckla kulturanpassade arbetsmetoder. Invandrares kom- petens är underutnyttjad och det finns potential för socialtjänst, hälso- och sjukvård, skola m.fl. verksamheter att stärka sin kulturkompetens genom breddad rekrytering. Vi föreslår att regeringen ger den nya inte- grationsmyndigheten i uppdrag att följa upp och samordna FoU-arbetet kring interkulturella erfarenheter samt utvecklingen av kulturanpassade arbetsmetoder. Tolk används i otillräcklig utsträckning. Vi anser att det är huvud- männens ansvar att tillse att enheter som har hög andel hjälpsökande med svårigheter att kommunicera på svenska får täckning för tolkkost- nader, extra tidsåtgång samt för utveckling av tolksamarbetet. Vi vill understryka att traumatiserade barn och ungdomar med flyktingbak- grund har rätt till rehabilitering, i enlighet med arti- kel 39, kommunens introduktionsansvar och landstingens ansvar enligt HSL. För att tillse att barn och ungdomar som far illa i flykting-/in- vandrarfamiljer får stöd och hjälp bör man utveckla samverkansgrupper på läns- eller annan regional nivå, för att svara för stöd i handläggning och stimulera kompetensutveckling. 5NGDOMAR HAMNAR MITTEMELLAN PSYKIATRISK BARN OCH VUXENV¥RD De befinner sig åldersmässigt mittemellan barndom och vuxenliv. Ungdomar med psykiska problem befinner sig i gränslandet mellan barn- och ungdomspsykiatrins familjeorienterade arbetssätt och vuxenpsykiatrins mer individinriktade. Detta försvårar möjligheten att få tillfredsställande stöd och vård. Ofta uppstår kontinuitetsbrott i kontakt och arbetssätt mellan barn- och ungdomspsykiatrin och vuxenpsykiatrin. För ungdomar med allvarliga psykiska problem, såsom ätstörningar, autism, schizofreni, svåra tvångssyndrom och depression med suicidrisk, fungerar vården ofta otillfredsställande. Vi förordar en flexibel åldersgräns mellan BUP och vux- enpsykiatrin. Vi föreslår att regeringen ger i uppdrag att utveckla riktlinjer för den psykiatriska vården av ungdomar, utgående från en utvidgad och flexibel samverkan mellan barn- och ungdoms- psykiatri och vuxenpsykiatri. Hur samarbetet mellan verksamheterna konkret skall utformas måste bestämmas efter de lokala och regionala förutsättningarna. Ungdomar och intresseorganisationer bör engageras i utvecklingsarbete på olika nivåer. Vi föreslår att medel avsätts, så att verksamheter som bedriver utvecklingsarbete kring flexibla ålders- gränser mellan barn- och ungdomspsykiatri och vuxenpsykiatri erbjuds möjlighet att söka särskilda stimulansmedel. Dessa skulle framförallt vara avsedda att ge förutsättningar för att sprida resultaten av det kom- petensuppbyggande arbetet. +OMPETENS OCH KVALITETSUTVECKLING KAP Vi pekar på några nyckelområden som vi anser väsentliga för att värna och utveckla kompetens och säkra kvalitet i de verksamheter som mö- ter barn och ungdomar med psykiska problem. +OMPETENS INOM VERKSAMHETERNA OCH K¤NNEDOM OM VARANDRA är förutsättningar för kvalitet i det interna arbetet och för god samverkan. Vi anser att det finns brister i barnkompetens inom och hälso- och sjukvården, och då även inom barnhälso- vården. Kompetensen att möta ungdomar är genomgående bristfällig, ungdomsmottagningarna undantagna, och ungdomskompetensen behö- ver förbättras i alla verksamheter som möter unga. Barns och ungdo- mars egna perspektiv skall beaktas, i varje enskilt möte likaväl som i all övergripande planering. Vuxenperspektivet är ofta dominerande, och varje verksamhet bör granska i vilken utsträckning arbetet utgår från barns och ungdomars perspektiv. Dålig kännedom om angränsande professioners och verksamheters uppdrag, kompetens och arbetssätt utgör ofta reella hinder för samver- Detta är delvis en utbildningsfråga. För att bredda kunskapen om andra professioner och verksamheter, behöver de samhällsorienterande inslagen förstärkas inom de professionsinriktade högskoleutbildning- Samarbete över fakultetsgränserna kan utgöra ett positivt inslag. 'RUNDUTBILDNING FORTBILDNING OCH VIDAREUTBILDNING är medel i det kompetensuppbyggande arbetet. Vi har uppmärksammat en rad fortbildningsbehov, som det enligt vår bedömning är arbetsgivarens ansvar att tillgodose. Från kvalitetssynpunkt är det viktigt att socialsek- reterare får möjlighet till specialisering och fortbildning inom barn- och ungdomsområdet. Inom barnhälsovården bör sjuksköterskorna få fort- bildning i spädbarnsutveckling och tidig kommunikation. Det finns ett allmänt behov av fortbildning i migration, flyktingskap och interkultu- rell kommunikation såväl inom de kommunala verksamheterna som inom hälso- och sjukvården. Det föreligger även stora behov av fort- bildning i att arbeta med tolk. Barn- och ungdomspsykiatrins vidareut- bildningar i specialiserad diagnostik och i nya och/eller specialiserade behandlingsmetoder bör kunna samordnas nationellt. Staten har ett särskilt ansvar för den långsiktiga kompetensupp- byggnaden. Viktiga instrument härför är prof essionernas grundutbild- ningar och andra satsningar inom högskolan. Vi föreslår att högskole- utbildningarna för blivande socionomer, psykologer, sjuksköterskor och läkare skall innehålla minst 5 poäng om migration, flyktingskap och interkulturell kommunikation. För att kvalificerade vidareutbild- ningar skall komma till stånd krävs ett engagemang från högskole- Behoven av UTVECKLINGSARBETE OCH FORSKNING ägnar vi några övergripande reflexioner. FoU-miljöer där forskare och praktiker möts och ges möjlighet att tillsammans formulera frågor och dokumentera erfarenheter behövs för att stimulera till nya arbetssätt och kompe- tensutveckling. Det finns ett allmänt behov av att i det psykosociala arbetet öka in- slaget av strukturerade metoder som går att utvärdera. Åtgärder behö- ver följas upp mer än vad som görs .