sou · GMB378 · 1999-01-01 00:00:00 — Regelgivningen i samhället, det är väldigt tråkigt att man har så svårt att hitta vad som gäller, det ser olika ut på olika myndigheter, det finns ingen publicering på samma sätt som det finns för andra regler. För det andra sätter jag upp koncentration och volymminskning. Volymminskning har ni talat om men jag vill gärna skjuta in ordet koncentration. Jag sätter ett kraftigt frågetecken inför att myndigheter ibland har uppemot hundra olika författningar som gäller t ill samma lag. De gäller flera av de myndigheter som jag känner till. Jag tror en koncentration kunde hjälpa och inte minst att se till att folk tar rätt på och följer reglerna. Som tredje punkt har jag satt upp datorisering, en fråga om tillgänglighet. Den som är berörd av de här reglerna och vill veta vad som gäller har helt enkelt svårt med det. Det är en stor kostnads- fråga och väldigt bökigt men jag tror att det är väldigt, väldigt väsent ligt. Vad man ska göra åt det kommer ni att diskutera här närmare. Jag har satt upp tre punkter för mig själv: Det första är att man måste ha en central ledning på högsta nivå. Det följer av hela uppbyggnaden med 40– 50 regelgivande myndigheter, var och en med sitt fögderi och som av praktiska skäl inte kan intressera sig så förfärligt mycket för andra. Detta gör att man inte kan lägga det i något fackdepartement. De myndigheter som hör till det departementet kommer att intressera sig för saken. De andra kommer att fråga sig vad de har där att göra. Det måste finnas en enhet med en chef och över det får man sätta någon slags kommission med statsministern som ordförande och man får lägga det centralt under Statsrådsberedningen. Det ligger i hela den svenska ordningen. För det andra kan vi inte understryka tillräckligt att man måste ha med myndigheterna själva annars kommer man inte någonstans. Man kan då notera att det inte går att ha en enhet eller en delegation med 50 representanter för lika många verk. Min praktiska slutsats blir att man inom varje större verk internt under den ordinarie verksledningen måste ha någon arbetsgr upp som arbetar med hithörande frågor i samarbete med det centrala organet. Men de måste ha ansvaret själva. Den tredje punkten, konsekvens- och kostnadsanalyser, är en stor sak. Det hade Sträng uppe och det har inte gått så väldigt mycket framåt . Jag tror att det är ett stort område där det behövs mycket metodutvecklingsarbete och att ansvaret här av praktiska skäl kanske måste ligga på fackdepartement och fack myndigheter. Det sista är att, det råkade jag hoppa över förut när jag talade om ordning och koncentration, varje verk skaffade sig sin egen lilla lagbok. I stället för att det är så många olika författningar kunde man t.ex. ha , som kommer ut och ska vara en behändig sak på inte alltför många sidor. Kanske också Arbetarskydds- styrelsen kunde ha något liknande. Det finns förebilder, exempelvis . Det vore en väldigt fin sak både för myndigheterna själva och för dem som ska följa reglerna. Det blir lätt att hitta. Tack så mycket. För en avregleringsnovis som jag var det här oerhört upplysande och påminner mig om mina egna studier hur den svenska ordningen var designad. Jag tycker också att det här reser en mycket längre gående fråga eftersom skiljer sig på de här områdena från andra länder. Och den är: Är den svenska ordningen på det här området anpassad för den tid vi nu håller på att komma in i? Jag vill göra ett litet föregripande här för jag vet att måste gå till ett utskottsmöte. Jag skulle vilja höra från honom, han verkar vara ivrig att säga någonting också. , (c) Jag heter och kommer från . Jag är centerpartist och jobbar med näringslivsfrågor , jag tycker det är mycket intressant. Jag är alltså från det här parlamentet som stiftar ramlagar. Jag kan instämma också i det mesta. Det finns en allmän välvilja att förenkla. Jag känner igen vartenda ord som har sagts. Men på något vis så är det en grottekvarn som vi vandrar i. Det har pågått , sedan Sträng lade det här förslaget. Man har inte lyckats göra någonting åt det här. är tid att man verkligen försöker komma till skott. Jag tror precis som professorn sa här att det här åtgärderna måste tas på olika nivåer och att man tar i med krafttag. Det är ingen tvekan om att det här är ett reellt problem. Regelmassan kostar pengar och framför allt kväver den kreativiteten inte minst hos småföretagare, nyföretagare och innovatörer. Därför är det nödvändigt att det sker någonting. Jag tycker att Småföretagsdelegationens förslag som har lagts är bra. Jag hälsar dem med tillfredsställelse. Jag kan ställa mig bakom varje förslag som har lagts. Om man kunde bearbeta det och börja bryta ned det där, så har vi kommit långt på väg. Jag har också läst artikeln i där inter- vjuats. De punkter som tas upp där är sådana som är mycket, mycket klara och koncisa. En liten företagare behöver han ha en krånglig bok- föring med bokföringsbyrå, revisorer osv.? Kanske det räcker med en enkel bokföring, kanske det räcker med direktavdrag osv. för ett litet företag. Det finns en rad konkreta saker vi måste ta i också för att förenkla. Jag tycker att det här arbetet är bra. Jag har inte mycket mer att tillföra här utan kan instämma i vad som har sagts. Vi måste ta oss i kragen, det här är ett reellt problem som kväver kreativiteten. Lycka till med det här arbetet! Tack för de orden. Vi kanske kan särskilt rikta en uppmaning t ill före- trädare för olika verk här att komplettera eftersom nämnde en hel del om verkens betydelse på det här området. Jag håller med om allt vad har sagt. Det är inga problem och vi är naturligtvis angelägna om att ha så enkla regler som möjligt för de företag vars verksamhet vi reglerar. Men vårt EU-medlemskap påverkar situationen ordentligt. Vi har en regelmassa som på Livs- medelsverket t.ex. säg till 85–är styrd av direktiv, förord- ningar från EU. Vi sitter ju inte hemma och hittar på dessa regler – de är påhittade i , numera med vår medverkan. Vi är naturligtvis där och deltar i arbetsgrupper, men vi har inte hittat på regelmassan i EES- avtalet och EU-medlemskapet, att vi tagit över en ny regelhierarki. Vi har skrivit om hela den svenska livsmedelslagstiftningen, oerhört mycket mer detaljerad än vad den var tidigare. Krångligare och mer svårbegriplig för dem som ska tillämpa den. Jag håller med om att det visst skulle vara jättebra om vi kunde skaffa oss en lagbok och det tror jag kommer i den formen att vi lägger ut konsoliderade författningar på Internet. Självklart är det inte tillfredsställande för en bageriföretagare eller en som ska öppna restau- rang. Han har ju naturligtvis väldigt svårt att hitta i denna regelmassa. Han ville naturligtvis ha en lathund av typen: Vad gäller för mig som ska öppna restaurang? Vad säger regler respektive om jag är bageriidkare? Sådant borde vi naturligtvis kunna ta fram. är oerhört detaljerat. EU-förordningar är på en nivå som i är myndighetsnivån för regelutformning och de är beslutade av ministerrådet i EU. De går alltså inte att göra någonting åt, de gäller i som svensk lag. En konstighet som jag har uppmärksammat och som jag inte riktigt begriper är varför inte tar initiativ till att ge ut EU-förordningar, eftersom de är som svensk lag, exempelvis föra in dem i svensk författningssamling eller någonstans så man kan hitta. Företag som är berörda av de här reglerna ringer till oss frågar: Vad är det? Var står det? Var kan jag läsa det? Ja, du får gå till säger vi då, där finns alla EU-förordningar översatta till svenska. EU-regler måste ju göras tillgängliga för de företag som måste rätta sig efter dem. Det är de inte . Tack för det. Sedan har jag . Jag heter och jobbar på Arbetarskyddsstyrelsen och på ett sätt är det en parallell till . Men vi har en bulk regler som vi inte kan säga att de är påhittade i . Jag ska koncentrera mig på den delen. Man måste nog ändå bestämma sig från samhället: Vad är det som är nödvändigt och vad är det som inte är nödvändigt? blir det på något sätt volymen som är det viktiga, den ska minska. Backar man ett steg finns det ett antal regler som man trots allt ändå säger att vi måste ha. Detta är det viktigt att man tar ställning till. Jag tror att ska man komma vidare i en förenkling och en minskning av antalet regler så måste man också vara beredd att diskutera vilken typ av regler det trots allt är som vi vill ha. Annars hamnar man i en försvarsposition. Jag känner själv ett problem. Vi har konstaterat att vi måste minska reglerna. Och det har vi gjort av flera skäl. Reglerna är för många för avnämarna, men de är också för många för vår egen tillsynsorganisation. Vi har själva inte lyckats hålla rent i vår egen församling. Den utveckling som var inne på har vi genomgått, då vi bara hade allmänna råd och det upplevdes av många ute i näringslivet som en orättvisa. Det krävdes att en yrkesinspektör var ute på företaget och satte råden i kraft. Då ville man från den bagaren att alla andra bagare också skulle få samma krav. Det ligger i allmänna rådsproblematiken, att när man har allmänna råd så förutsätter det också antingen frivilligt följande eller att det finns någon form av tvångsinsats från samhällets sida. Vi upplever det igen när vi har i och för sig mycket generellt bindande föreskrifter. När det blir tvångsingripande från samhällets sida så kommer kravet upp, men varför ska vi följa den här regeln när våra konkurrenter inte behöver följa den. Där ser jag ett problem. Om man radikalt minskar antalet bindande föreskrifter då måste man säkerställa ändå att man spelar på samma villkor och det vet jag inte riktigt hur vi löser. Vi kan alltså inte skylla på EU. En bit av våra EU- regler innebär att vi har gått men resten har vi ett eget ansvar för. Det går inte att minska med säg av hela regelmassan. Det som sa här nu att det går inte att komma fram på hela regelmassan. Jag tycker också man får ta en diskussion kring den här procentsatsen. Det kanske inte är överallt. Kanske ska man titta på de administrativa kostnaderna och inte själva bulken. Jag tror att det är viktigt i sig med mindre regelmassa men på vissa områden kanske det går att göra ännu mer på kostnadssidan än på själva antalet regler. är ju inte något av de verk och myndigheter som har speciellt många förordningar. Vi jobbar däremot med vad vi brukar kalla en bra tillväxt i svenskt näringsliv. Det innebär att näringslivet måste ha möjlig- heter att förstå de regler och förordningar som finns. Där tror jag kanske att det finns en stor uppgift för oss på verk och m yndigheter att göra regler och förordningar begripliga och tillgängliga för företagen. Där skulle jag bara vilja lyfta upp de två projekt eller verksamheter som vi bedriver på , Startlinjen och Euro-Infocenter. Startlinjen vänder sig till nya företag, just i mening att hjälpa nyföretagare att hitta vad är det för regler och förordningar som man måste anpassa sig till. Där är vi ju väldigt beroende av att ha goda kontakter med respektive sakmyndighet. Vi kan inte sitta och ha all koll på förordningar t.ex. men med en god kontakt så kan vi förmedla direkt- kontakter för de här företagen. När det gäller Euro-Infocenter, som finns på femton olika ställen i , så har de till uppgift att just hjälpa små företag att se vad har för betydelse för dem. Jag skulle också vilja lyfta upp att göra information tillgänglig och lättbegriplig även när vi tittar på blanketter, t.ex. göra dem förståeliga för småföretagen. Tack för det. Jag ser där borta, kanske han har lite synpunkter på slutsatser. Självklart har jag väldigt mycket synpunkter på regelförändringar, regler som både vi och andra myndigheter ställer upp. Vi kan ju göra det lätt för oss genom att säga att en del beror på EU, det gör de, det är inga under av klara regler som vi har att implementera på svensk botten. Vi kan också givetvis ta till oss lite grann av vad riksdagsmannen sa. har tagit ramlagar och avsåg inte att de skulle implementeras på det sätt som det blev sedan. Det är precis det säger, det är oerhört lätt att skjuta detta bort ifrån sig och säga att det är korkade myndigheter som håller på och utfärdar en massa dumma föreskrifter. Jag vill påstå att det är att göra det fruktansvärt lätt för sig. Konkurrensneutralitet är givetvis ett av de stora problemen med mycket regler och jag kan peka på en annan effekt av det. Även om man nu har bindande regler så fordrar det tillsyn om man ska uppnå en konkurrensneutralitet. Jag är son till en småföretagare och har levt hela mitt liv i en små- företagarmiljö. Jag vet precis var skon klämmer, attityden från sam- hällets sida gentemot småföretagen. Man kan förenkla 25 eller 30 pro- cent men ändras inte inställningen så spelar det egentligen inte så stor roll. är det klädsamt eftersom vi har problem i att säga att det är småföretagen som ska göra jobbet, ska se till att sysselsättningen ökar. Då måste vi från politiker och byråkratisidan faktiskt ställa upp på det här om problemen ska lösas. Jag ska bara ta ett exempel på attityd och det gäller F-skattsedeln, ett moment 22 egentligen. Det går egent- ligen inte att komma i gång med företagsamhet. Vi är så in i h-vete miss- tänksamma på personer som vill driva verksamhet. Det är alltså en attitydfråga. Så länge vi inte gör någonting åt det så kan vi sedan diskutera vad som helst. Vad vi behöver är att hitta ett instrument så att det som ska fungera och inte fungerar kommer att fungera, dvs. problem- och konsekvens- analyserna. Alla de problem som vi tar upp , vi måste hitta en lösning till dem och när delegationen har kommit fram till vårt förslag då kommer vi att behöva prata med politiker om det och försöka få dem att förstå varför det här är en bra lösning. Det har varit så mycket prat om att det är EU:s fel att vi har det här regelverket vi har och eftersom jag sitter med i BEST vill jag kommen- tera detta. Det är rätt intressant att sitta med både i BEST och Småföre- tagsdelegationen. När jag pratar med politiker och verk här i , då får jag höra att det är inte vårt fel för det är EU som har skapat de här reglerna. När jag går tillbaka till och uppen och säger: Ja, men de säger att det är EU-reglerna. Då säger de: Nej, nej, nej, det är hur har tolkat våra direktiv! Jag önskar få klarhet i det här. Jag är väldigt tacksam om ni som ser stora problem med EU- regelverk och har konkreta förslag till förbättringar, att ni kommer med det till mig. Det behöver jag ha med mig. kommer att ge en bredare internationell översikt som vi kan ha nytta av här i . Sedan kommer representanterna för EU- länderna och BEST-gruppen, och nhoorne, att släppas in innan vi släpper diskussionen helt fri. Var så god . Jag skulle alltså tala om regelreformering och ge en översikt över vissa internationella tendenser. Men först några ord om mig själv. Jag jobbade på . Där kom jag i kontakt med den här typen av problem. Sedan har jag arbetat vid , först vid som ju är fokuserat just på den här typen av problem, där jag jobbade särskilt med regelfrågor. Det var en viktig del av mitt arbete. Sedermera arbetade jag vid the Fiscal Affairs Division, dvs. Även där är ju administrativa frågor av stor betydelse. Jag har alltså följt arbetet vid när det gäller regelreformering och administrativ förenkling ganska nära och jag kan konstatera att det är ett viktigt område för . Bara kom ut med en rapport om Regulatory Reform. Det är två tjocka volymer. Vid PUMA som är kärnan i det här arbetet i upprättade man 1995 en check- lista för regleringar, ett slags manual för ministerier, departementschefer och myndighetschefer att gå igenom när man funderar på nya regleringar. Sedan har man gått vidare på uppdrag av ministrar med en , som är ett nytt initiativ som precis nu sätts igång. Det innebär att man skickar ut ett questionnaire till alla OECD- länder där en första avdelning ska besvaras av samtliga. terar man ett antal djupfrågor till en tre, fyra länder, där man ska utfärda en landrapport som ska utsättas för en s.k. peer review i . Detta betyder att rapporten granskas av ett par andra länder som ger sina synpunkter på systemet i det land som är utsatt för granskning. Därefter tar man en allmän diskussion. Det blir alltså lite grann av en pressure på det land som utsatts för granskning. Man ska täcka tre, fyra länder på det sättet i kommittén. Det här är ett arrangemang som mycket liknar det som the Economic Policy använder när det gäller sina country surveys avseende den ekonomiska politiken. PUMA står vidare i begrepp att skicka ut en survey till ett antal företag i ett antal länder för att samla in synpunkter om hur de uppfattar olika regleringssystem. har alltså en hel del aktiviteter på det här regelreformerings- området. Bakgrunden är höga regleringskostnader. Vi har fiskala kostnader som ligger på myndigheterna. Vi har fullgörandekostnader som ligger på aktörerna i privat sektor, hushåll och företag. Vi har dynamiska kostnader, som avspeglar sig i effekter på konkurrens- situationen, på FoU-verksamhet, innovationskraft, internationell konkur- renskraft och allt sådant som är mer svårmätbara men sannolikt av mycket stor betydelse. Det finns en del försök bland akademiska ekonomer att mäta de här kostnaderna på olika områden. Däremot är det få undersökningar som försöker att vara heltäckande. Jag kan nämna att när det gäller de här fiskala kostnaderna så har , och genomfört en studie just som täcker hela skatteområdet. Man fann att de här fiskala kostnaderna uppgick t ill ungefär 4,6 miljarder , medan fullgörandekostnaderna, som alltså ligger på individer och företag, var dubbelt så höga, 9,2 miljarder. I gjordes det en liknande undersökning och där fick man som resultat att fullgörandekostnaderna, compliance costs, var fyra gånger så höga som de kostnader som låg på administrationen. Full- görandekostnaderna är alltså en viktig komponent och här kan man skilja på två komponenter, administrativa kostnader och kapitalkostnader. Det är de administrativa kostnaderna som jag framför allt kommer att koncentrera mig på . Det har gjorts en studie inom EU kring det här där slutsatsen drogs att de administrativa kostnaderna knutna till regleringar uppgick till 3–av BNP i ett genomsnittligt EG- land. Det är stora kostnader det rör sig om Det här har föranlett regeringarna att jobba med problemen. Då har man satsat olika strategier. Det är en fråga om att effektivisera reglerings-management, hela systemet, regleringsprocessen. Man vill också förbättra kvaliteten på nya regleringar och uppgradera kvaliteten på existerande regleringar. ska jag beskriva hur man har burit sig åt i fyra . har förmodligen en del att lära av vad andra länder har gjort på det här området. Jag kommer att organisera den här genomgången i fyra punkter. Jag kommer att titta på hur man har organiserat sig, vilka huvudinstrument man använder sig av, vilka konsultationsprocesser man använder sig av samt större initiativ som man har vidtagit i de här länderna. Mot bakgrund av min tolkning av vad som står i fokus för den här dagens diskussion, vill jag fokusera på tre särskilda frågor, nämligen dels behovet av högnivås upport och det har redan då varit inne på. En relaterad aspekt är huruvida man ska skapa en perma- nent organisation för regleringsövervakning eller om det räcker med ad hoc-lösningar. En tredje fråga som jag ställer är huruvida man bör förlita sig på en top-down-ansats eller en bottom-up-ansats. Jag ska förklara ytterligare vad det här betyder. Låt mig börja först med . Där har en mycket tung roll i de här sammanhangen. De har ansvar för regleringsverksamheten på ett överordnat plan. Det är ett stabsorgan till kabinettet, en inre regeringskrets, själva regeringskärnan. Det betyder alltså att den här typen av verksamhet har en hög politisk uppbackning i . De instrument man använder sig av är väl beprövade. För det första en Business Impact Test. Det är en datoriserad metod för att kommuni- cera med företag. Det är en frivillig metod. Företagen får betala för att köpa en diskett som innehåller ett batteri av frågor som man får besvara och skicka in till med sina synpunkter på hur man uppfattar olika regleringar. Det är ett sätt att försöka fånga upp syn- punkter från näringslivet. Man kan säga att det är ett uttryck för en slags bottom-up-approach, man söker information från dem som är drabbade och försöker att lära sig att ta hänsyn till det sedan i sitt tänkande. En annan sådan metod är s.k. Compliance Agreements, som ger företag och individer möjlighet att själva föreslå metoder för hur man ska hantera olika typer av regleringar. Man detaljreglerar inte vad olika aktörer ska göra utan överlåter åt dem att själva överväga hur man bäst ska hantera vissa typer av regleringar. Det finns då en viktig restriktion. De förslag man kommer fram med får inte strida mot allmänintresset, de får inte innebära en risk för hälsa eller skapa miljöproblem. Dessutom måste lösningarna vara transparenta. Detta är en annan bottom-up- ansats, där man försöker att utnyttja och bygga på de enskildas initiativ och innovationskraft. Det tredje instrument man använder sig av riktar sig i stället mot myndigheter. Det är en slags checklista eller manual. När det gäller konsultation, dvs. kontakter med den privata sektorn, har man konstituerat ett forum för paper burdens som syftar till att lägga förslag till administrativ förenkling, inklusive tidsplaner för deras genomförande. Det är en operativt inriktad verksamhet. Här finns del- tagande från privat sektor men också från de stora myndigheterna i , t.ex. Revenue , Statistics och Industry . Det är en blandning av privata och offentliga intressen. Ordförande- skapet är delat mellan och privat sektor. Business Impact Test, som jag nämnde tidigare, är också ett viktigt instrument för konsultation. Dessutom finns Centers, en organisation som har karaktär lite grann av one-stop-shops, där företag kan få information men där de också har tillfälle att lämna synpunkter på olika regleringar och förhållanden. När det gäller initiativ har man i samband med regeringsskiftet startat ett stort program som kallas a . Det är ett program som drivs av Industridepartementet i men som omfattar de instrument som jag har nämnt, i vart fall de flesta av dem. är delvis annorlunda för där saknas en central instans. Man har en viss samordning av regleringsövervakning och förenklingsarbete från Ekonomi- och Justitiedepartementen. Dessutom finns ett som har en rådgivande funktion och en mycket stark ställning i . Det är någonting som påminner om det svenska lagrådet, men det har ett bredare mandat. Det granskar ett bredare spektrum av regleringar och framför allt får det också lägga synpunkter på substansen, inte bara på förenligheten med annan lagstiftning osv. När det gäller instrument ligger holländarna långt framme. Man har en lång tradition och det finns ett konsultinstitut som arbetar nära tillsammans med ekonomidepartementet i som heter EIM. De har tillsammans utvecklat Business Effect Test där kärnan är ett konkret instrument som kallas för . är en handfast apparat som går ut på att man granskar de olika uppgiftslämnande krav som myndigheterna har och tar reda på hur många olika aktiviteter som ska vidtas för att uppfylla kraven. Man mäter tidsåtgången på varje sådan aktivitet och multiplicerar med en timkostnad. På det viset kan man då räkna fram en kostnad. Det är någonting som man arbetar med i , men på en selektiv bas. Det finns också ett parallellt Business Effect Test, som inte bara värderar kostnadssidan utan också intäkts- Resultatet presenteras i värdetermer, så det är en fråga om ett antal . Vidare finns det också ett Environment Effect Test som är mer kvantitativt inriktat. Ofta applicerar man de här två testen parallellt på regleringar. När det sedan gäller konsultation, ja, låt mig börja förresten med det här stora initiativet som man startade . Det är nå gonting som man talar om som Market Functioning, Deregulation and Quality of Legislation. Det är kärnfrågorna som vi diskuterar här.