sou · GMB384 · 1999-01-01 00:00:00 — I det nya samhället kan det i stället bli så att det är en minoritet som blir efter i utvecklingen och hamnar i ett växande främlingsskap inför det nya. För den situatio- nen har begreppet tvåtredjedelssamhället myntats. lanserade , numera chef för och en av landets mest kända framtidsanalytiker, be- greppet K-samhället. Vad han med detta ville ge namn åt är de föränd- ringar som han bedömer kommer att sätta sin prägel på morgondagens samhälle. Han beskriver K-samhället som ett produktionssystem base- rat på utnyttjande av kunskaper, kreativ kapacitet, kommunikations- system och med allt starkare betoning på kvalitativ snarare än kvantita- tiv utveckling av produktion och sysselsättning (citerat efter Anders- son-Sylwan, Framtidens arbete och liv, 1997). redovisar i samma bok hur den årliga arbetstiden har minskat , från ca /år till ca , och de räknar med att om utvecklingen fortsätter i samma takt kommer arbetstiden att ha minskat till av den totala beräknade livstiden (inberäknat tid för sömn) medan fritiden ökat till att motsvara nästan hälften av livstiden. har den to- tala tiden för formell utbildning visserligen ökat men, enligt dem, bara till av den totala livstiden. Beräkningarna b ygger på att hittillsvarande trender står sig, och inte minst spelar en förväntad förlängd livstid roll. Uppgiften att av livstiden ägnas åt formell utbild- ning kan förefalla förvånande, men den är lättare att förstå om man betänker att en skolelev i genomsnitt tillbringar av årets timmar på lektioner. Antalet år i formell utbildning beräknas ha ökat till genom- snittligen 13. skiljer sig enligt författarna från flertalet andra rika länder genom att stora resurser satsas på en bred grundutbildning för en stor andel av befolkningen, medan en förhållandevis liten andel direkt efter gymnasiet påbörjar en längre högskoleutbildning. Det be- gränsade antalet högskoleplatser gör att inte alla som vill får bedriva högskolestudier. Författarna hävdar (s. 85), att det finns en besvärande obalans mellan inriktningen mot ett kunskapssamhälle och de resurser som avsätts till fullständiga utbildningar vid universitet och högsko- lor. visar undersökningar som de åberopar att mer än hälften av sjuttiotalisterna vill få en högskoleutbildning, och att mindre än en femtedel av dem har en bestämd avsikt att inte skaffa sig en sådan ut- bildning. Om ungdomarnas önskemål tillgodoses skulle studievalen i högskolan fördela sig enligt följande: Naturvetenskap, data, teknik Ekonomi, samhällsvetenskap, juridik Medicin, beteende, idrott Konstnärligt, humanistiskt ämne Studievalen förefaller stämma ganska väl överens med gymnasisternas yrkesdrömmar, som också förefaller ligga väl i linje med de förändrade attityder som antas komma att prägla K-samhället. De tio mest attraktiva yrkena bland gymnasieungdomarna var i tur och ordning resebyråtjänsteman/reseledare, konstnär/artist, polis, journalist, företagsledare, forskare, marknadsfö- rare/reklamman, grundskolelärare, arkitekt och gymnasielärare. let idealyrken ger betydande utrymme för kreativitet, ... stor möjlighet till rörlighet i arbetet och ... tämligen omfattande kontakter med männi- skor. De tio minst attraktiva yrkena var vid samma undersökningstillfälle gruvarbetare, präst, administratör, bankkassör, fastighetsskötare, sek- reterare, kamrer, metallarbetare, utredare/samhällsplanerare samt sjuk- sköterska.. De minst uppskattade yrkena är hierarkiskt inordnade och specialiserade. Ofta regleras arbetet av tämligen noggranna föreskrifter som för de flesta hindrar kreativitet i arbetet. (s. 91 f.). Konsumtionsmönstren ändras i och med att utbildningsnivån stiger. Betydelsen av sociala kontakter ökar, liksom önskemålen att ha tillgång till kulturupplevelser. Intressant att notera i det nu aktuella samman- hanget är att högre utbildning leder till efterfrågan på ytterligare ut- bildning, medan mindre tid och pengar ägnas åt nöjesliv. Föreställningen om K-samhället svarar alltså ganska väl mot de an- språk och förväntningar som dagens ungdomar har på sin framtid. Det är alltså inte bara så att övergången till ett nytt samhälle, en ny produk- tionsorganisation, krävs för att en nation eller en region skall hänga med i den internationella konkurrensen. samman- fattar (s. 268): Det typiska för dessa nya K-regioner är att deras utveckling blivit kri- tiskt beroende av kapaciteten hos deras nya infrastrukturer, vilka består av: ·miljöer för omfattande, allsidig högre utbildning och vetenskaplig och industriell forskning och utveckling, ·stor tillgång till informationsteknologiska tjänster, ·stor tillgänglighet till det globala flygnätet genom en eller flera stör- re flygplatser, ·god tillgänglighet till andra regioner med motorvägar och snabbtåg, ·tillgång till bra kultur-, fritids- och bostadsmiljöer. Andersson-Sylwans bedömningar avser i huvudsak utvecklingen i Sve- rige, men ett i ett globalt sammanhang. En annan välkänd framtidsbedömare är , som framför allt ägnar sig åt omvärldsbevakning. I boken en förändrad värld (Liber Ekonomi, 1997) förmedlar han egna och andras bilder av vart utvecklingen är på väg. anser att synen på arbetet håller att på att förändras även om industrisamhällets värderingar fortfarande dominerar. Hans upp- fattning är att de kollektiva lösningarna när det gäller arbetsvillkor och anställningstrygghet kommer att ersättas av mera individuella lösning- ar. Det går en mycket tydlig trend från industrisamhällets fasta an- ställningar till individsamhällets mer flexibla former med tillfälliga anställningar i projektform. Gränserna mellan arbete, utbildning och fritid blir obestämda. Det kommer för individen att handla om att göra sig anställningsbar, vilket bl.a. innebär att hon skall kräva rätt till ständig kompetensut- veckling och uppmuntran till flexibilitet (s. 97 ff.). Fler kommer att bli entreprenörer i betydelsen att de kommer överens med en uppdragsgi- vare om vad som skall göras i stället för att de utför uppgifter åt en ar- betsgivare som har tolkningsföreträde då det gäller arbetets innehåll. Nyckelorden blir småskalighet, egenansvar, utvecklingsberedskap och initiativförmåga. Som många andra förutspår att skolan måste komma att förändras. Han talar då inte – till skillnad från flera pedagoger – utifrån behovet av metodförändringar utan utifrån en situation då klass- kamraterna alltmera blir virtuella och sitter i andra länder och talar andra språk. Den orsak till behovet av förändring som an- ger är alltså introduktionen av IT. I den situationen måste läraren erövra en ny och minst lika viktig roll som , inspiratör och kun- skapsletare (s. 113 f.). I sammanhanget återger han det ofta hörda ut- trycket From being the sage on the stage to being the guide at the si- de. Han pekar också på de möjligheter IT ger att individualisera ut- bildningen. tror emellertid att den viktigaste förändringen inte kommer att gälla barns och ungdomars skolgång: En ännu större för- ändring är den syn på livslångt lärande som sakta börjar genomsyra samhälle och näringsliv: Insikten att skolan aldrig tar slut. Vi måste ständigt vara beredda på att lära oss nya saker i det nya, komplicerade samhället och arbetslivet. Det livslånga lärandet kommer i stor ut- sträckning att ske som distansutbildning och i hemmet med hjälp av IT. Det gäller att inse att kunskap är en färskvara med mycket kort bäst- före-datum. Det livslånga lärandet är en förutsättning för att man skall vara anställningsbar och inte stagnera... De två ovan i korthet refererade böckerna återspeglar ganska väl åsikter som företräds av flertalet framtidsanalytiker. Vi tycks alltså vara på väg in i ett samhälle som präglas såväl av ökande internationalisering och global konkurrens som av en återgång till småskalighet i kombination med flexibla nätverk. Den hierarkiska organisationen av samhälle och arbetsliv ersätts successivt av ökande möjligheter för individen att fatta egna beslut förenade med krav att ta ansvar för följderna av besluten. Medborgarna får möjligheter till större frihet på det personliga planet, en frihet som ger bättre utrymme för kreativitet, kulturupplevelser, eget skapande och sociala kontakter, kort sagt för ett rikare liv. Om trenderna håller i sig kommer också den del av livet som ägnas åt förvärvsarbete att minska med en motsvarande ökning av fritiden som följd. Det måste vara förnuftigt att en god del av denna ökade fri- tid används för utbildning – både formell och informell. Hur den sannolikt ökande fritiden kommer att fördela sig mellan olika människor och på olika perioder i människors liv är givetvis av stor betydelse. från det livslånga lärandets perspektiv är det stor skillnad mellan å ena sidan en hög sysselsättningsgrad förenad med en allmän och jämnt fördelad förkortning av veckoarbetstiden och å andra sidan en hög och varaktig arbetslöshet bland stora grupper förenad med en ökad belastning på dem som har arbete. Det är dock den senare, icke önskvärda, situationen som det livslånga lärandet kan bidra till att und- vika. IT är under snabb utveckling, och ingen kan ha någon bestämd uppfatt- ning om var gränserna går för ITs möjligheter. I stor utsträckning före- faller utvecklingen drivas på mera av specialisternas nyfikenhet på vad som är möjligt att åstadkomma än av uttalade behov från samhällets och användarnas sida. I det avseendet liknar IT-utvecklingen grund- forskning. Ett ofta hört uttryck är att IT ger svaren på frågor som aldrig ställts. Att IT är ett kraftfullt och arbetsbesparande verktyg i en mängd si- tuationer är uppenbart. Som ordbehandlare är datorn i alla avseenden överlägsen skrivmaskinen. Datorn kan med stor snabbhet lagra, sortera och på annat sätt hantera mycket stora datamängder och utföra enormt omfattande bearbetningar av dem. Datorer sammankopplade i nätverk kan med svindlande hastighet överföra mycket stora datamängder mel- lan varandra och har därigenom skapat helt nya möjligheter till snabb och effektiv kommunikation över stora avstånd. Enorma databanker har blivit tillgängliga över hela världen. IT spelar allt större roll i människors dagliga tillvaro, och allt flera har tillgång till datorer hemma. Den tekniska utvecklingen slår snabbt igenom i hemmen och priserna sjunker. har datorernas kapacitet fördubblats ungefär utan att priset på dem stigit. Bakom hörnet väntar konvergensen mellan datorn och TV- apparaten, och då kommer datorn kanske att definitivt erövra hemmen. Frågan är om IT är något mer än ett verktyg, om det tillför någon- ting principiellt nytt, utöver att tillhandahålla mer av allting, och snab- bare. Det finns de som hävdar att så är fallet och hänvisar bl.a. till möjligheterna att skapa en artificiell intelligens. Några talar om att IT erbjuder en helt ny och annorlunda social arena som tillför okända kvaliteter till umgänget människor emellan. Klart är att IT kommer att spela en stor roll inom utbildningen och troligen kommer att förändra den väsentligt. Bl.a. kommer studier på distans att underlättas väsentligt. Men förefaller inte IT ha änd- rat på det grundläggande i all utbildning: lärande är ett arbete, mer eller mindre lustfyllt, men ett arbete som kräver aktivitet och möda från den lärandes sida. 1.3Distansutbildning och flexibel utbildning för livslångt lärande Det är uppenbart att framtidens arbetsliv kommer att ställa ökade krav på teoretiska kunskaper, på kunskaper i språk och på social kompetens. Arbetslivet kommer också att ställa krav på ständigt förnyade kunska- per, och medborgaren måste vara beredd att ständigt vidga sin kompe- tens och att bli mera flexibel. Detta kräver i sin tur att samhället struk- tureras för att kunna tillgodose kraven på en ständigt pågående kun- skaps- och kompetensutveckling. Företag och myndigheter måste bli lärande organisationer och såväl samhället som näringslivet måste åta sig att se till att möjligheter till utbildning finns i alla situationer. DUKOM är övertygat om att framtidens samhälle måste präglas av det livslånga lärandet och av återkommande utbildning. Begreppen är inte nya. De har stått i centrum för strategiska diskussioner inom bl.a. åtminstone . De har spelat mindre roll i den svenska utbildningsdebatten, som har haft sin tyngdpunkt i frågor kring ungdomsskolan och högskolan. I viss mån speglar /bok detta förhållande i sin starka betoning av den formella ungdomsut- bildningens roll. Inriktningen av den svenska utbildningsdebatten kan synas något förvånande eftersom omfattningen av den verkligen pågående vuxenut- bildningen – alltså i praktiken återkommande utbildning – placerar och överhuvudtaget i en internationell topposition. En förklaring kan möjligen vara att vuxenutbildningen i i huvud- sak har betraktats som ett sätt att i efterhand kompensera de generatio- ner som inte blev delaktiga i grundskolereformen och utbyggnaden av gymnasieskolan och högskolan. Många har med det perspektivet sett vuxenutbildningen som en åt- gärd som skall tillgodose ett visserligen omfattande och långvarigt men trots allt övergående behov, som ett sätt att retroaktivt skapa rättvisa mellan generationerna, som något tillbakasyftande, och inte som en viktig strategisk fråga om hur framtidens samhälle skall gestalta sig. Men så kan vuxenutbildningen inte längre betraktas. Den måste också ses just i perspektivet återkommande utbildning och livslångt lärande i ett samhälle som behöver, och som av sina medborgare kräver, en stän- digt pågående kompetensutveckling. Det kan f..ö. påpekas att dagens grund- och gymnasieskolor inte kla- rar sina uppgifter enligt förväntningarna. Många unga som lämnar skolan går mer eller mindre direkt till komvux och till folkhögskolor för att fylla igen kunskapsluckor. Medborgarna kommer säkerligen inte att nöja sig med de kunskaper de skaffade sig när de som barn och unga studerade i skolor och hög- skolor. Nästan alla ungdomar påbörjar nu gymnasial utbildning och högskolan byggs ut kraftigt. Det är fåfängt att tro att detta kommer att minska medborgarnas efterfrågan på vuxenutbildning och återkom- mande utbildning. Alla undersökningar pekar nämligen på att det är de som fått den bästa utbildningen som unga som mest efterfrågar utbild- ning som vuxna. De inser att kunskaperna från ungdomsutbildningen snabbt blir föråldrade och otillräckliga. Och det är de mest välutbildade som mest tar vara på möjligheterna till informellt lärande, sannolikt till en del beroende på att de i högre utsträckning får stimulanser till kom- petensutveckling i arbetet. befinner sig i ett förhållandevis gynnat läge genom att en helt övervägande majoritet av medborgarna har en klart positiv syn på vuxenutbildning och folkbildning. Detta framgår bl.a. av den enkätun- dersökning som genomfördes av SUFO 96 (Statens utvärdering av folkbildningen 1996) och som redovisades i betänkandet Folkbildning och vuxenstudier (SOU 1995:141). Samhället kan därför mera ägna sig åt att söka tillgodose önskemålen om utbildning än åt att söka övertyga medborgarna om att de bör utbilda sig. Stora förbättringar av möjligheterna till vuxenutbildning har också genomförts i under . Vuxna har fått lät- tare att studera vid universitet och högskolor, och en stor andel av de högskolestuderande har också numera bakom sig yrkesarbete. Den kommunala vuxenutbildningen – komvux – har utvecklats kraftigt, och folkbildningen har befäst sin starka ställning i det svenska samhäl- let. Arbetsmarknadsutbildningen har fortsatt stor omfattning och den interna företagsutbildningen har utvecklats starkt. Flera nya privata utbildningsföretag som främst vänder sig till vuxna har bildats. Lärande i betydelsen tillägnande av kunskaper, reflexion kring och förståelse av fakta samt utveckling av förmågan att bruka och tillämpa kunskaperna äger rum inte bara i organiserade former, genom formell utbildning. Det sker också på informella vägar. Så har det alltid varit, och så kommer det att förbli. Det vetenskapliga intresset för det infor- mella lärandet har emellertid aldrig varit stort om man jämför med all den forskning som ägnats pedagogik och didaktik, dvs. undervisningen och utlärandet. Ändå är det självklart att det informella överförandet av kunskaper från föräldrar till barn, från äldre till yngre kamrater, från de erfarna till nybörjarna i yrket är av utomordentlig betydelse. Dessutom drar det små kostnader. Till det informella lärandets område får också räknas det som brukar benämnas kultur i snävare bemärkelse – bibliotek, litteratur, teater, konst och musik. Studiecirklar och folkhögskolornas kortkurser med deltagande av tillsamman ca två miljoner människor får också anses åtminstone delvis höra hemma under beteckningen informellt lärande. Dit hör självfallet också medierna. Tillkomsten av varje nytt medi- um har varit förknippad med förhoppningar om att det skall bidra till att höja kunskaps- och bildningsnivån bland medborgarna. Men varje nytt medium har också väckt farhågor för fördumning och förytligande. Så var det i tidningspressens barndom, liksom i radions och televisio- nens (dumburken). För att motverka den befarade förflackningen har public service-företagen ålagts folkbildande uppgifter i sina sändnings- villkor. Och gäller diskussionen framför allt IT. Många hyser stora – och måhända överdrivna – förhoppningar om att IT och internet skall av sig själva innebära en kunskapsrevolution medan andra mera talar om ris- kerna för att mediet skall användas för spridning av olämpligt innehåll, såsom barn- och våldspornografi. Framtidens samhälle måste bli ett lärande samhälle. Det innebär att medborgarna måste få möta många möjligheter att b ygga på sina kun- skaper och att förbättra sin kompetens inom olika områden. Det handlar om möjligheter till utbildning i arbetet och , det handlar om en mångfald av kurser som erbjuds av olika utbildningsanordnare och det handlar inte minst om förbättrade möjligheter till informellt läran- de. Utbildning bör i huvudsak ses som en investering i humankapital. Det råder knappast någon enighet om storleken på avkastningen, men de flesta bedömare anser att den är betydande. Bilden kompliceras av att utbildning i många fall närmast bör betraktas som konsumtion. Detta gäller för en del utbildningar, för en del människor och för vissa situationer. Det är inte så lätt att alldeles bestämt avgöra när en person studerar för nöjes skull, för den rent personliga glädjen av att öka sina kunskaper och att förvärva ökad förståelse av vad som sker i världen, eller när det sker för att hon som samhällsmedlem skall kunna göra en värdefullare insats. Ännu svårare är det att i förväg bedöma vilken den faktiska effekten blir av utbildningen i det enskilda fallet. Oavsett när utbildning bör betraktas som i huvudsak investering och i huvudsak konsumtion, är utbildning bedriven i traditionella former – dvs. med fysisk närvaro långa perioder på heltid under lärarledda lek- tioner som äger rum i särskilda lokaler – en förhållandevis dyrbar verk- samhet både för samhället, som åsamkas kostnader och produktions- bortfall, och för individen, som åsamkas kostnader och förlorar in- komster. I perspektivet av ett kraftigt ökande behov av och efterfrågan på kompetenshöjning finns det därför anledning att stödja utvecklingen av andra former av lärande än den traditionella utbildningen. Till detta kommer att traditionell utbildning, så som den ka- rakteriserats, sannolikt oftast inte är en bra form för kompetensutveck- ling i det lärande samhället, sett från både samhällets och individens synpunkt. Vad som kommer att behövas är mycket flexibla system och metoder som tillgodoser en mängd olika behov och som är anpassade till människors olika förutsättningar, antingen det handlar om förkun- skaper, familjeförhållanden eller arbetssituation. Distansutbildningens betydelse kommer att öka väsentligt, om den utformas på rätt sätt. Om fritiden ökar på det sätt som beräknar i den tidigare refererade boken (avsnitt 1.1), då är det rimligt att medborgar- na avsätter en del av sin lediga tid för den egna kompetensutveckling- en. I så fall uppkommer inga nya behov av studiestöd, och detta är sär- skilt betydelsefullt om de arbetade timmarna minskar. Om nämligen levnadsstandarden ökar som den arbetade tiden minskar så måste värdet – i lön och i utförd prestation – av varje arbe- tad timma öka. Varje timma, dag, vecka eller månad som då används till ledighet för studier medför därför en större prestations- förlust för arbetsgivare och samhälle och en större inkomstförlust för den enskilde och därmed också krav på ett högre studiestöd för att er- sätta den förlorade inkomsten. En förutsättning för att studier bedrivna skall öka i rela- tiv betydelse är att samhället struktureras för att underlätta just detta. Om huvuddelen av fritiden för dem som befinner sig i arbetsför ålder även kommer att vara förlagd till kvällar, veckoslut och eller ha formen av semester så måste de organisationer som har i uppdrag att tillhandahålla utbildning och stödja lärande anpassa sitt arbetssätt, sin pedagogik, sina kurser och sina läromedel till att svara mot de fritidsstuderandes behov. Framför allt är det viktigt att möjlig- heterna till distansutbildning förbättras. Det är också viktigt att övervä- ga olika åtgärder för att underlätta det informella lärandet och det kommer att finnas behov av system för att den enskilde skall kunna få den reella kompetensen bedömd och erkänd. Det är angeläget att framhålla, att livslångt lärande och återkom- mande utbildning på intet vis står i motsättning till ungdomsutbildning- en. Tvärtom är en god utbildning i ungdomen en viktig förutsättning för det livslånga lärandet. Den utgör grunden och det är viktigt att den grunden är stabil. Däremot är det säkerligen inte en god strategi att sö- ka möta de framtida kompetensbehoven enbart med en förlängd och förbättrad ungdomsutbildning. En sådan strategi hör hemma i ett sta- tiskt samhälle, inte i ett föränderligt och dynamiskt framtidssamhälle. Det ingår inte i DUKOMs uppdrag att lämna förslag om ung- domsutbildningen. Det finns emellertid anledning att reflektera kring dennas roll i det livslånga lärandets perspektiv. Den slitna romarsen- lära icke för skolan utan för livet återfår sin fräschör, men borde måhända omformuleras till att lyda Vi lär inte för skolan utan för att lära oss lära. Det livslånga lärandet kommer att kräva att den enskilde tar ett stör- re ansvar för den egna kompetensutvecklingen. I det perspektivet är det värdefullt att också ungdomsskolan i allt större utsträckning arbetar problembaserat och med inriktning på att eleverna skall stimuleras att själva söka kunskap. Likaså är det värdefullt att eleverna har fått ökade möjligheter att välja mellan olika kurser och att delvis påverka inne- hållet. Det gör dem förberedda för att de också senare i livet måste no- ga överväga vilka kunskapsbehov de har och att välja utbildningsalter- nativ därefter. De lär sig också förstå att de själva får ta konsekvenser- na av sina val. Dessutom är det troligen bra för hela utbildningsorgani- sationens beredskap att anpassa sig till det livslånga lärandets behov att skolorna i allt större utsträckning organiserar sin verksamhet i arbetslag vilket skapar förutsättningar för den större flexibilitet som kommer att krävas. Självklart värdefullt är att datorerna i allt större utsträckning används som pedagogiska hjälpmedel eftersom de kommer att spela en avgörande roll för det livslånga lärandet och för distansutbildningen. Regeringens till överlämnade program för IT i skolan (skr. 1997/98:176) kommer att påskynda utvecklingen. har citerats uttalandet att kunskap har blivit en färskvara och att därför skolkunskaperna inte kan räcka livet ut. Det finns all an- ledning att kvalificera det uttalandet. Det må vara att åtskilligt av faktakunskaper från skolan blir föråld- rat eller glöms. Men det är oerhört viktigt att ungdomarna erhåller goda baskunskaper i ämnen som svenska, främmande språk (särskilt engels- ka) och matematik.