sou · GMB340 · 1999-01-01 00:00:00 — De flesta kvinnojourerna har svarat att myndigheternas bemötande är mycket varierande eller att det är dåligt. Endast en jour har uttryckt att bemötandet är generellt bra. Flera av jourerna har angett att det behövs utbildning och kunskap inom samtliga myndigheter som möter brottsof- fer. Från flera jourer har också framförts att kvinnan ofta möts av misstro i samband med en anmäld misshandel. Det har vidare påpekats att bemötandet vid domstolen ofta är dåligt. I huvudsak har följande förslag och synpunkter på förbättringar för målsäganden och vittnen lämnats från kvinnojourerna. Den information som lämnas till målsägande och vittnen som skall höras vid domstol bör förbättras, t.ex. genom en lättläst broschyr och en möjlighet att låna en informationsvideo. Polisen bör i större utsträckning hänvisa misshandla- de kvinnor till kvinnojourerna. Det bör införas ökade möjligheter att få ersättning för t.ex. förlorad arbetsförtjänst i samband med förhör. 142 Rättsväsendet och brottsoffren För att förbättra förhållandena för brottsoffer och vittnen pågår vid tingsrätterna i och försöksverksamhet med vittnesstöd. Det är de lokala brottsofferjourerna som har startat och driver verksamheten med hjälp av medel från Brottsofferfonden. Nedan kommer denna verksamhet att presenteras liksom liknande sådan verksamhet, , som finns i och . Det kan också nämnas att brottsofferjourerna i och driver ett projekt vars syfte är att ge osäkra personer stöd så att de vågar vittna. Det är mest äldre personer som är vittnesstöd och endast två är män. De tjänstgör cirka . Det hålls ordinarie brottmålsting vid tingsrätten . Normalt tjänstgör ett vittnesstöd åt gången. Om det är stora mål och många som skall höras kan de vara flera. Tingsrätten skickar uppropslistor till jouren och markerar i vilka mål det finns målsäganden och vittnen som skall höras. Med kallelsen till målsägande och vittnen bifogar tingsrätten ett särskilt informationsblad om brottsofferjouren och vittnesstödet. Vittnesstöden och stödpersonerna har undertecknat ett tystnadslöfte. Vittnesstöden diskuterar inte målen med dem som skall höras utan upplyser dem om tillvägagångssättet och andra praktiska detaljer. De bär brickor med brottsofferjourens symbol. Vittnesstöden är anonyma bl.a. för att de inte skall bli förföljda av rättshaverister. Det är inte meningen att vittnesstöden skall fungera som stödpersoner utan de skall hänvisa till jouren där resurserna finns. Vittnesstöden anser att arbetet ger dem stort utbyte, man har fått se en helt ny värld och man känner att man gör nytta. Vittnesstöden, som uppehåller sig i tingsrättens väntrum, söker aktivt upp dem som skall höras. De flesta målsägande och vittnen har frågor om hur rättegången kommer att gå till. Många, särskilt invandrare, är oroliga för att de inte skall förstå vad som sägs och att de själva skall säga fel saker eller miss- uppfattas. Om vittnet vill och det är möjligt med hänsyn till arbets- situationen går de med in i tingssalen. Det förekommer att åklagare och domare tar kontakt med vittnesstöden och ber om hjälp. Vid behov kan vittnesstöden få hjälp av tingsrättens vaktmästare. Lagmannen vid tingsrätten sköter den administrativa kontakten med vittnesstödsverksamheten och har medverkat vid utbildningen av vittnesstöden. Det finns inget särskilt rum för målsägande och vittnen i tingshuset. Vittnesstöden har emellertid tillgång till nyckel så att de kan låsa upp för ett vittne som behöver sitta avskilt. Tingsrätten skall byggas om och har planerat in ett rum där vittnen kan få sitta. Ett bord för vittnesstödsverksamheten som kommer att finnas i anslutning till vittnesrummet. Man har informerat om vittnesstödsverksamheten bl.a. vid en juristträff med juristerna vid tingsrätten och åklagarna. Vittnesstödens utbildning skiljer sig något från stödpersonernas och är mer inriktad på rättsprocessen som man följer i kronologisk ordning från anmälan till dom. De olika yrkesgrupperna (polis, åklagare, advokat, yrkesdomare, nämndeman, kronofogde och någon från ett försäkringsbolag) föreläser. Vittnesstöden får även utbildning i krisbearbetning och samtalsteknik. Stödpersonerna får särskild utbildning i krisbearbetning och även undervisning i telefonsamtalsteknik. Deras utbildning tar också mer sikte på frågor om målsägandebiträde och besöksförbud. Man följer den centrala utbildningen som erbjuder. Det har förekommit att Kvinnojouren och Mansjouren har deltagit i utbildningen. Vittnesstödsverksamheten vid har utvärderats av och vid . Utvärdering- en har presenterats i rapporten av en försöksverk- samhet vid tingsrätten i , 1996. Projektet har som syfte att bidra till en ökad rättssäkerhet genom att stödja målsägande och vittnen och ge dem ökad trygghet i samband med rättegångar samt att informera särskilda yrkesgrupper m.fl. om målsägandes och vittnens reaktioner, trygghetsproblem och frågor inför en polisanmälan eller rättegång. Projektet startade . nE stödperson tjänstgör vid i samband med brottmålsrätte- gångar. Stödpersonen arbetar ensam vid tingsrätten, men vid behov kan även brottsofferassistenten eller någon annan från jouren tjänstgöra. Huvuduppgiften är att ge råd åt målsägande och vittnen, men även anhöriga till dessa liksom den tilltalade kan behöva stöd och hjälp. Vidare medverkar stödpersonen när målsägande och vittnen vill träffa t.ex. polis, åklagare eller socialarbetare. Ett viktigt led i arbetet är att 144 Rättsväsendet och brottsoffren informera om rättegångsförfarandet, stilla oro och övervinna tvekan att vittna eller konfronteras med en gärningsman. I vissa fall sker uppfölj- ningssamtal efter rättegången. Om ordinarie arbetsuppgifter tillåter kan även rena serviceuppgifter som att visa besökare till rätta och svara på frågor komma i fråga. Vid tingsrätten har ett särskilt rum ställts i ordning för brottsoffer- jouren samt målsägande och vittnen. Stödpersonen som tjänstgör vid tingsrätten har en namnbricka med brottsofferjourens symbol. Tillsam- mans med kallelsen till målsägande eller vittne skickas ett brev med information om bl.a. att det finns ett särskilt väntrum och att det finns en stödperson från brottsofferjouren vid tingsrätten. Stödpersonen får meddelande från tingsrätten om i vilka mål det förekommer målsägande och vittnen och söker upp målsägande och vittnen när de kommer till rätten. Man talar om praktiska detaljer som rättegångsförfarandet och skadestånd men undviker att tala om själva målet. De som skall höras uppmanas bara att berätta vad de minns. Stödpersonen talar även med oroliga tilltalade. En del vill ha fortsatt kontakt efter brottmålsrättegången. kan stödpersonen följa med vid avskilda skadeståndsmål och till hovrättsförhandlingar. Samarbetet med domstolen, åklagare och advokater fungerar mycket bra. Lagmannen har uttalat att den verksamhet som brottsofferjouren bedriver inte nog kan uppskattas. Han har vidare uppgett att det har förekommit att ängsliga målsägande har ringt och efterhört möjligheter- na att få ett målsägandebiträde förordnat, varvid tingsrätten i stället har uppmanat dem att kontakta brottsofferjouren. Frågan om målsägandebi- träde har därvid inte sällan förfallit; det stöd som jourens stödperson har gett har varit helt tillräckligt och i vissa fall förmodligen av större värde för målsäganden än det stöd som ett målsägandebiträde hade kunnat lämna. Andra delen av projektet är att sprida brottsofferkunskap till yrkes- grupper som kommer i kontakt med brottsdrabbade. Syftet är bl.a. att minska risken för sekundär traumatisering. Arbetssättet är att i små grupper förmedla brottsofferjourens kunskaper och erfarenheter. I mån av tid ges även information till skolor, arbetsplatser m.m. Följande redogörelse bygger på vad som har framkommit vid utred- ningens besök i två Crown Courts (brottmålsdomstolar som handlägger allvarliga brottmål med jury) i . Det bör observeras att med det engelska witness avses både målsägande och vittnen. Intresset för brottsofferstöd i domstolarna har ökat i . Verksamheten, som drivs av Victim Support (motsvarar närmast de svenska brottsofferjourerna, se avsnitt 8.2), växte fram på grund av att ingen tog hand om vittnen i domstolen. Det startade som ett pilotprojekt i sju domstolar. Projektet pågick varefter det utvärderades och permanentades. finns i samtliga Crown Courts. Beroende på domstolens storlek finns en två fast anställda som avlönas av Home Office. Emellertid krävs det också medverkan från frivilliga vilket gör verksamheten svår att organisera. För att få frivilliga till organisationen annonserar man i tidningar, sätter upp anslag på bibliotek och universitet samt hos välgörenhetsor- ganisationer m.m. Det är vanligt att juridikstuderande ställer upp som vittnesstöd. Det krävs att man kan arbeta /vecka. De frivilliga får ersättning för resa och lunch. Det ställs höga krav på de frivilliga. De skall genomgå fem sex dagars utbildning. Vidare skall de genomgå flera intervjuer för att man skall kunna utröna bl.a. om de själva har varit brottsoffer och deras motiv för att ställa upp som frivilliga. kontrolleras och de prövas innan de godkänns. Det har funnits farhågor att de som arbetar med skulle påverka vittnen och vissa domare är fortfarande skeptiska till systemet. får uppropslistor av domstolen och kontrollerar vilka som skall inställa sig. De har en särskild reception dit vittnena kan vända sig och särskilda väntrum för vittnen. De förklarar för vittnena vad som kommer att hända i rättegången och hjälper dem till rätta i lokalerna. Om det behövs kan de följa med in i sessionssalen. De förbereder också brottsoffren på utgången i målet och hänvisar vid behov till deras lokala Victim Supportavdelning som kan hjälpa dem med att fylla i blanketter om skadeståndsanspråk m.m. har blivit förvarnade kan de kontakta ett vittne/brottsoffer i förväg. De hjälper också vittnet med att få ersättning för sin inställelse. Ersättningens storlek beslutas utanför rättssalen. Det finns en skyldighet för polisen att informera om . Om ett ärende överlämnas från en magistrates' court (domstol som handläggar enklare brottmål) till en Crown Court skickas vissa infor- mationsbroschyrer om till vittnet/brottsoffret. Victim Support skall informera om och hänvisa till . Detta fungerar dock inte alltid men man arbetar på att förbättra den informa- tionen. I magistrates' courts finns endast i begränsad utsträckning och bygger då helt på frivilliga insatser. Det finns önskemål om att systemet skall införas även där. 146 Rättsväsendet och brottsoffren 4.6.7Utredningens överväganden och förslag För att förbättra informationen till och bemötandet av målsägande och vittnen föreslås att den lokala polisledningen verkar för att en samverkansgrupp med representanter för lokala brottsofferstödjande organisationer, polisen, åklagarmyndigheten, , hälso- och sjukvården samt kriminalvården kommer till stånd. Inom varje polismyndighet bör vidare utses någon eller några personer som har ett särskilt ansvar för brottsofferfrågor. Åklagarnas arbete bör fördelas så att det i möjligaste mån är samma åklagare som handläg- ger målet från förundersökningen till huvudförhandlingen. Med domstolens kallelser bör fogas information om bl.a. hur rättegången går till. Vid domstolarna bör vidare utses någon eller några personer som är ansvariga för att besvara frågor från målsägande och vittnen. Domstolslokalerna bör utformas så att målsäganden och vittnen inte behöver konfronteras med den tilltalade. Domstolarna bör också se till att det finns personal i eller i anslutning till väntrummen och i större utsträckning ge expeditionsvakterna arbetsuppgifter som rör bemötande av målsägande och vittnen. Ideellt anordnad vittnesstöds- verksamhet bör uppmuntras på olika sätt. I svaren på utredningens enkätundersökning är ett av de vanligaste förslagen till förbättringar för målsägande och vittnen att informationen till dessa grupper bör förbättras. Utredningen anser det angeläget att större insatser görs så att målsäganden och vittnen får en bättre informa- tion som ges vid rätt tillfälle och på rätt sätt. Den skriftliga information som lämnas bör vara utformad så att den är lätt läsa och förstå. Namn på den tjänsteman som kan kontaktas om man inte förstår informationens innehåll eller har frågor bör anges liksom tjänstemannens telefonnum- mer. Ett vanligt påpekande i svaren på utredningens enkäter har varit att det ofta saknas kunskaper om brottsofferfrågor bland rättsväsendets personal. Det är givet att god kännedom om brottsoffers behov och reaktioner ger bättre förutsättningar att bemöta målsägande och vittnen på ett lämpligt sätt. Utredningen kommer att behandla frågor om utbildning i det följande avsnittet 4.7. Polisens författningsreglerade informationsskyldighet har utredningen behandlat under avsnitt 4.2. Det finns dock andra frågor som gäller polisens bemötande av brottsoffer som bör övervägas. De protokoll från inspektioner som utredningen har tagit del av visar att det vid de aktuella myndigheterna föreligger brister i polismyndigheternas bemötande av brottsoffer. Bl.a. konstatera- des vid inspektionerna att det saknades tjänsteföreskrifter om stöd åt brottsoffer eller att de föreskrifter som fanns var alltför begränsade samt att det saknades handlingsplaner för hur man konkret skall arbeta för att öka trygghet och säkerhet inom brottsofferområdet. Det konstaterades vidare att personalen i vissa avseenden saknade kunskaper i olika brottsofferfrågor. De inspekterade polismyndigheterna har förelagts att rätta till bristerna. Som tidigare nämnts i avsnitt 4.2.2 är det angeläget att fortsätter inspektionerna och följer upp dem. Utredningen anser det vara av stor betydelse för polisens brottsföre- byggande och brottsuppklarande arbete att de som har utsatts för brott får och kan behålla en positiv inställning till polisen. Att en brottsutred- ning blir lyckad kan bero på att polisen har bemött brottsoffren på ett bra sätt. Om den som har utsatts för brott känner sig trygg och upplever att polisen engagerar sig i deras situation kan det inverka positivt på viljan att lämna uppgifter som kan vara väsentliga för utredningen. Det finns således goda skäl för polisen att lägga ned tid på att ge brottsoffer den information som de kan behöva och även i övrigt ge dem ett gott bemötande. Utredningen har tidigare framhållit betydelsen av att brottsoffer får information vid rätt tillfälle och på lämpligt sätt. För att underlätta brottsoffrens situation kan ett samarbete mellan polisen och de lokala brottsofferstödjande organisationerna på orten vara värdefullt. Ett sätt att få till stånd ett sådant samarbete kan vara att bilda samverkans- grupper med syfte att ge personer som har utsatts för brott stöd och hjälp. I dessa samverkansgrupper kan det vara lämpligt att det förutom representanter för polis och de ideella organisationerna ingår represen- tanter även för t.ex. åklagarmyndigheten, , hälso- och sjukvården och kriminalvården. Genom väl fungerande samverkans- grupper kan polisen få ökad kännedom om vilka möjligheter till hjälp och stöd för brottsoffer som kan erbjudas. Samverkansgruppen bör även kunna medföra att man får större förståelse för respektive myndighets eller organisations sätt att arbeta. Utredningen anser att det bör ankomma på den lokala polisledningen att verka för att samverkansgrup- pen bildas och aktivt verka för att förbättra förhållandena för brottsoffer. 148 Rättsväsendet och brottsoffren Vidare menar utredningen att man inom respektive polismyndighet bör utse någon eller några personer som har ett särskilt ansvar för brottsofferfrågor. Enligt utredningen behandlar Riksåklagarens allmänna råd om hur åklagaren bör förhålla sig till målsäganden många för målsäganden angelägna frågor. Om råden tillämpas med omdöme av åklagarna torde de flesta målsägande få behövlig information och ett gott bemötande från åklagaren. Det finns dock en del frågor som bör övervägas närmare. Enligt uppgift är det inte ovanligt att en åklagare handlägger målet under förundersökningen och väcker åtal och att sedan en annan åklagare har målet vid huvudförhandlingen. Detta gör att målsägande och vittnen som har frågor till åklagaren inte alltid har någon vid åklagarmyndigheten att fråga. Det är enligt utredningen väsentligt att det i möjligast mån är samma åklagare som handlägger målet från förunder- sökningen till huvudförhandlingen. Vid arbetsfördelningen på åklagar- myndigheterna bör detta eftersträvas. Enligt ovan nämnda rapport visar den kvalitets- studie som har gjorts att åklagarnas agerande gentemot målsägande inför en huvudförhandling varierar. I rapporten anges att det vid åtskilliga tillfällen förekom att åklagaren satt nära målsäganden utan att ta kontakt med honom eller henne. Målsägandens olustkänslor och känslor av bortkommenhet bör enligt rapporten påverka dennes agerande under förhandlingen och även förhandlingens resultat. Det förhållandet att åklagaren underlåter att ta kontakt med en målsägande som finns på plats inför huvudförhandlingen har också uppmärksammats av massmedia. Ett sådant agerande är givetvis mindre lämpligt. Utredningen vill därför betona vikten av att åklagaren kontaktar målsäganden i domstolen. Utredningen anser inte, med beaktande av vad som föreskrivs i de allmänna råden i denna fråga, att det finns anledning att generellt ålägga åklagaren att sammanträffa med målsäganden. De brister vad gäller informationen till och bemötandet av brottsoffer som har påtalats är i stor utsträckning hänförliga till domstolen. Det är vanligt att målsäganden och vittnen känner rädsla och oro inför huvudförhandlingen. Det är därför viktigt att i möjligaste mån underlätta situationen för dem så att de inte upplever inställelsen vid domstolen som alltför påfrestande. Detta gäller även om den upplevda rädslan och oron är ogrundad. I sådana fall kan saklig information och ett gott bemötande förbättra situationen. Frågor om åtgärder när det gäller hot och våld mot målsägande och vittnen kommer utredningen att behandla i ett senare avsnitt. Av domstolarnas enkätsvar framgår att det vid en del tingsrätter har vidtagits eller planeras olika åtgärder för att förbättra förhållandena för målsägande och vittnen. Vissa tingsrätter har emellertid uppgett att de varken har vidtagit eller planerar att vidta några sådana åtgärder. Det är därför enligt utredningen angeläget att närmare behandla domstolarnas agerande gentemot målsägande och vittnen. Den första kontakt som målsägande och vittnen har med domstolen sker oftast genom kallelsen. I 36 kap. 7 § föreskrivs att den som skall höras som vittne skall vid vite kallas att inställa sig vid förhandling inför rätten. I kallelsen skall anges behövliga uppgifter om parterna och målet samt, i korthet, vad målet gäller. Vidare skall vittnet erinras om sina rättigheter enligt 36 kap. 20 och 2325 §§ rättegångs- balken. Detta innebär att kallelsen bl.a. skall innehålla uppgifter om att det under vissa förutsättningar kan bli fråga om att hämta ett vittne som inte kommer till förhandlingen och att förplikta vittnet att ersätta rätte- gångskostnader. Enligt 45 kap. 15 § skall en målsägan- de, som skall inställa sig personligen vid förhandlingen, kallas vid vite. Att kallelserna till målsägande och vittnen är mindre lämpligt utformade har påpekats från flera håll i enkätundersökningarna. Av redogörelsen ovan följer att vissa upplysningar, som för målsäganden och vittnet kan framstå som obehagliga, enligt bestämmelserna i måste finnas med. Utredningen finner inte anledning att föreslå några ändringar av dessa bestämmelser. Detta utesluter dock inte att kallelsernas utformning kan förbättras. I departementspromemo- rian Vittnen och målsägande i domstol (Ds 1995:1) lämnades förslag på hur kallelserna skulle kunna förbättras. Regeringen har gett i uppdrag att omarbeta kallelserna. Utredningen lämnar därför inte något förslag i denna del. I enkätundersökningarna har det framförts att med kallelsen bör bifogas information om bl.a. hur rättegången går till. att utarbetat dels en broschyr Att vittna vid domstol och dels ett informationsblad Målsägande vid domstol. Det förekommer också att domstolar utarbetar eget informationsmaterial som bifogas kallelsen. I vilken utsträckning som information bifogas synes dock variera mellan 150 Rättsväsendet och brottsoffren Utredningen anser att det är angeläget att det med kallelsen bifogas information och att det bör ankomma på domstolarna att se till att så sker. Det är också viktigt att det av den bifogade informationen framgår vem man skall kontakta om man har frågor i anledning av kallelsen. I detta sammanhang vill utredningen påpeka vikten av att domsto- larna planerar huvudförhandlingarna så att onödiga väntetider för målsä- gande och vittnen undviks. Utredningen har ovan under rubriken påtalat att det är väsentligt att samma åklagare handlägger målet från förundersökning till huvudförhandling. För att det skall vara möjligt är det angeläget att domstolarna försöker sätta ut målen så att en sådan ordning går att genomföra. Domstolarna får många telefonsamtal från målsägande och vittnen som har kallats till domstolen. Det är angeläget att domstolens personal tar sig tid att svara på deras frågor och förklara hur rättegången kommer att gå till. Inte sällan torde målsägandens eller vittnets ovilja att inställa sig bero på en allmän obehagskänsla över att behöva komma till domstolen och konfronteras med den tilltalade. I sådana fall kan saklig information och ett gott bemötande verka lugnande. I mån av tid kan man erbjuda målsäganden eller vittnet att komma och bekanta sig med domstols- lokalerna. Det är naturligtvis av vikt att den person som talar med målsäganden eller vittnet har sådan kunskaper att den information som ges är korrekt. Utredningen föreslår att domstolen skall utse någon eller några personer som ansvariga för att besvara frågor från målsägande och vittnen som är oroliga inför att inställa sig vid domstolen eller har andra frågor inför inställelsen. Av enkätundersökningarna framgår att domstolslokalerna bör förbättras så att det kan undvikas att målsägande och vittnen konfronteras med den tilltalade och dennes sällskap. Det är sällsynt att det finns brist på särskilda utrymmen där målsä- ganden och vittnen skulle kunna tillbringa väntetiden. Problemet är i stället ofta att det inte finns personal som kan upplysa dem om möjlighe- ten att vänta avskilt och att visa dem till dessa utrymmen. Ett annat problem är att rummen inte alltid ligger tillräckligt avskilt. Enligt arbetar man kontinuerligt med att förbättra domstolslo- Vid om- och nybyggnationer beaktar man målsägandes och vittnens behov av att kunna uppehålla sig avskilt . Enligt byggnadsplanerna skall det finnas fyra separata rum till varje tingssal. Antalet rum utökas sedan i viss mån efter antalet tingssalar vilket innebär att en tingsrätt med t.ex. tre tingssalar skall ha sexåtta separata utrymmen. Man försöker också placera en bemannad expedition med utblick över allmänhetens väntrum, vilket medför att både tillsynen och servicen förbättras. Av utredningens enkätundersökning till domstolarna liksom av kartläggning framgår att en del tingsrätter redan har anordnat särskilda väntrum för målsägande och vittnen. I dessa fall bör det framgå av kallelsen att det finns möjlighet att vänta avskilt. Det har vidare framkommit att samtliga tingsrätter på begäran ordnar så att målsägande och vittnen kan vänta avskilt. Också detta förhållande bör upplysas i kallelsen. Domstolarna bör vidare sträva efter att ordna sina väntutrymmen på ett trevligt och ändamålsenligt sätt. I de fall lokaliteterna begränsar möjligheterna att anordna särskilda väntrum kan t.ex. lämpliga avskärmningar göra att målsägande och vittnen upplever situationen mindre obehaglig. Det är angeläget att domstolarna anstränger sig för att förbättra situationen för väntande målsägande och vittnen. Personal i allmänhetens utrymmen