sou · GMB324d1 · 1999-01-01 00:00:00 — 4ILL 3TATSR¥DET OCH CHEFEN F¶R *ORDBRUKSDEPARTEMENTET 2EGERINGEN BEMYNDIGADE DEN NOVEMBER DIR CHEFEN F¶R *ORDBRUKSDEPARTEMENTET STATSR¥DET HNBERG ATT TILLKALLA EN S¤RSKILD UTREDARE MED UPPGIFT ATT MOT BAKGRUND AV %5 MEDLEMSSKAPET DELS G¶RA EN ¶VERSYN AV FISKERIADMINISTRATIONEN S¤RSKILT AVSEENDE &ISKERIVERKET DELS F¶RESL¥ ¥TG¤RDER F¶R EN EFFEKTIVISERAD FORSKNINGS OCH UTVECKLINGS VERKSAMHET P¥ FISKETS OMR¥DE -ED ST¶D AV BEMYNDIGANDET F¶RORDNADE CHEFEN F¶R *ORDBRUKS DEPARTEMENTET DEN NOVEMBER F¶RRE STATSSEKRETERAREN .ILS 'UNNAR "ILLINGER ATT VARA S¤RSKILD UTREDARE 4ILL SAKKUNNIGA UTS¥GS DEN FEBRUARI DEPARTEMENTSSEKRETERAREN 0ER (¶GBERG DEPARTEMENTSSEKRETERAREN %VA ,EHNDAL OCH AVDELNINGSCHEFEN "ENGT 3TR¶MBLOM 3AMMA DAG F¶RORDNADES SOM EXPERTER L¤NSR¥DET ,EIF "YMAN KUSTBEVAKNINGS¶VERINSPEKT¶REN /LLE %NGELBREKTSSON OCH ¶VER DIREKT¶REN -ATS /LSSON $EN MARS F¶RORDNADES SOM EXPERTER KANSLICHEFEN #HRISTER (OEL SEKTORCHEFEN #HRISTINA (UHTASAARI AVDEL NINGSCHEFEN KE 0ETTERSSON OCH ORGANISATIONSDIREKT¶REN 4HOMAS 0¥LSSON $EPARTEMENTSSEKRETERAREN %VA ,EHNDAL ENTLEDIGADES DEN OKTOBER OCH DEPARTEMENTSR¥DET 4OMMIE 3J¶BERG F¶RORDNADES SOM SAKKUNNIG DEN OKTOBER 3OM HUVUDSEKRETERARE ANST¤LLDES DEN JANUARI AVDELNINGS DIREKT¶REN VID 3TATSKONTORET 6IVIANN 'UNNARSSON 3OM SEKRETERARE AN ST¤LLDES EKONOMEN 'UNILLA 4EGELSK¤R DEN FEBRUARI OCH FILOSOFIE DOKTORN !NDERS .ISSLING DEN MARS $EN MARS F¶RORD NADES BYR¥ASSISTENTEN -0¥¥G ATT MED VERKAN FR¥N DEN MARS 5TREDNINGEN ¶VERL¤MNAR H¤RMED BET¤NKANDET &ISKERIADMINISTRA TIONEN I ETT %5 PERSPEKTIV 3/5 .¥GOT S¤RSKILT YTTRANDE HAR INTE AVL¤MNATS 5PPDRAGET ¤R D¤RMED SLUTF¶RT .ILS 'UNNAR "ILLINGER $%, ) $EN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN OCH DEN SVENSKA F¶RVALTNINGSMODELLEN 5NDERS¶KNINGS OCH &O5 VERKSAMHET 5TREDNINGENS ¶VERV¤GANDEN OCH F¶RSLAG 0RINCIPER F¶R UTREDNINGENS F¶RSLAG &¶RSLAG AVSEENDE DET OFFENTLIGA¥TAGANDET &¶RSLAG AVSEENDE ADMINISTRATION AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN &¶RSLAG AVSEENDE UNDERS¶KNINGS OCH &O5 VERKSAMHET /RGANISATORISKA KONSEKVENSER AV UTREDNINGENS F¶RSLAG +ONSEKVENSER AVSEENDE ¶VRIGA MYNDIGHETER %FFEKTER AV F¶RESLAGNA F¶R¤NDRINGAR 5PPDRAGET OCH UTREDNINGENS GENOMF¶RANDE –VERSYN AV FISKERIADMINISTRATIONEN $%, )) &ISKERIN¤RINGEN OCH FRITIDSFISKET &ISKERIN¤RINGEN I 3VERIGE )MPORT OCH EXPORT 0RIVATA AKT¶RER OCH ORGANISATIONER &ISKERIADMINISTRATION I 3VERIGE 2EGLERINGSBREV F¶R BUDGET¥REN OCH 6ERKSAMHETENS KOSTNADER F¶R BUDGET¥RET $EN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKENS BAKGRUND '¤LLANDE REGLER F¶R DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN NDRINGAR AV POLITIK OCH REGLER !RBETSG¥NG INOM %5 S INSTITUTIONER 3VERIGES MEDVERKAN I UTVECKLINGSPROCESSEN 4ILL¤MPNING OCH ADMINISTRATION AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN +OMMISSIONENS L¶PANDE TILL¤MPNING OCH ADMINISTRATION &ISKERIDIREKTORATET$' 8)6 &ISKERIDIREKTORATETS SAMARBETE MED ANDRA DIREKTORAT 'EOGRAFISKA AVGR¤NSNINGAR I %' S REGELVERK (UR %' S REGELVERK KOMPLETTERATS I GRUNDL¤GGANDE NATIONELL LAGSTIFTNING &ISKELAGEN OCH F¶RORDNINGEN OM FISKET VATTENBRUKET OCH FISKERIN¤RINGEN 3TATENS VATTEN OVAN ODLINGSGR¤NSEN &INSK SVENSKA 'R¤NS¤LVSKOMMISSIONEN &ISKE I S¶TVATTEN )CKE YRKESM¤SSIGT FISKE 5TPLANTERING OCH ODLING AV FISK –VRIG REGLERING ENLIGT &ISKELAGEN (¤NSYN TILL NATURV¥RDENS INTRESSEN +AMMARKOLLEGIETS ROLL I VATTENM¥L 5NDANR¶JANDE AV F¶R FISKET HINDRANDE VRAK -ILJ¶POLITIK I F¶RH¥LLANDE TILL &ISKERIPOLITIK .ATURV¥RDSPOLITIKEN OCH %5 S DIREKTIV /MFATTNING AV NATIONELL POLITIK /RGANISATION OCH ADMINISTRATION F¶R NATIONELL REGLERING !NSVAR F¶R FISKEFR¥GOR VID L¤NSSTYRELSERNA &ORSKNINGENS ROLL OCH ORGANISATION –VERGRIPANDE M¥L F¶R UNDERS¶KNINGS OCH &O5 VERKSAMHET INOM OMR¥DET FISK OCH FISKE !LLM¤NNA M¥L OCH SYFTEN -¥L F¶R &O5 INOM DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN -¥L F¶R &O5 VID SIDAN AV #&0 !LLM¤NNA KRAV P¥&O5 INOM OMR¥DET FISK OCH FISKE 3VENSK FISKFORSKNING EN ¶VERSIKT ,AXFORSKNINGSINSTITUTET ,&) )NTERNATIONELLA (AVSFORSKNINGSR¥DET )#%3 $%, ))) $ET OFFENTLIGA¥TAGANDET AVSEENDE DEN GEMENSAMMA -ULTILATERALA ¶VERENSKOMMELSER BEGR¤NSAR RESURSUTTAGET %5 S REGELVERK OCH DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN TAGANDE INOM NATIONELL FISKERIPOLITIK !NALYS AV OFFENTLIGT¥TAGANDE ENLIGT DIREKTIVET !LLM¤NNA MOTIV F¶R OFFENTLIGA¥TAGANDEN +RITERIER F¶R OMPR¶VNING AV STATLIGA¥TAGANDEN 0R¶VNING AV DE OFFENTLIGA¥TAGANDET 0R¶VNING AVSEENDE SVENSK ADMINISTRATION AV #&0 0R¶VNING AVSEENDE ADMINISTRATION AV DEN NATIONELLA FISKERIPOLITIKEN 4¤NKBARA UTF¶RARE AV ADMINISTRATION F¶R DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN 5TF¶RARE AV DEN NATIONELLA ADMINISTRATIONEN 0RINCIPER F¶R UTREDNINGENS F¶RSLAG &ISKERIADMINISTRATION AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN !NSVARSF¶RDELNING MELLAN REGERINGEN OCH &ISKERIVERKET PRINCIPER OCH F¶RSLAG 5NDERLAG F¶R REGERINGENS L¥NGSIKTIGA ST¤LLNINGSTAGANDEN 5NDERLAG F¶R REGERINGENS KORTSIKTIGA ST¤LLNINGSTAGANDEN &ORSKNING OCH UNDERS¶KNINGSVERKSAMHET FRAMTIDA INRIKTNING 0RINCIPIELLA UTG¥NGSPUNKTER SVENSK FORSKNINGSPOLITIK 0RINCIPIELLA UTG¥NGSPUNKTER %5 S FORSKNINGSPOLITIK "EHOV AV UNDERS¶KNINGS OCH &O5 VERKSAMHET INOM DEN GEMENSAMMA OCH DEN NATIONELLA FISKERIPOLITIKEN "EHOV UTIFR¥N #&0 "EHOV UTIFR¥N NATIONELL FISKERIPOLITIK 'R¤NSDRAGNING MELLAN F¶R &ISKERIVERKET ERFORDERLIG OCH ICKE ERFORDERLIG UNDERS¶KNINGS OCH &O5 VERKSAMHET -¶JLIGHETER F¶R &ISKERIVERKET ATT ERH¥LLA ERFORDERLIGT KUNSKAPSUNDERLAG 5TF¶RARE OCH FINANSIERING AV F¶R &ISKERIVERKET ERFORDERLIG UNDERS¶KNINGS OCH &O5 VERKSAMHET &ISKERIVERKETS ORGANISATION F¶R UNDERS¶KNINGS OCH &O5 VERKSAMHET 3AMARBETE MED ANDRA FORSKNINGSORGAN OCH )NTERNATIONELLA HAVSFORSKNINGSR¥DET )#%3 3KOGS OCH JORDBRUKETS FORSKNINGSR¥D 3*&2 /RGANISATION F¶R UPPGIFTER INOM FISKERIADMINISTRATIONEN $ET OFFENTLIGA¥TAGANDET OCH DEN SVENSKA &ISKERIADMINISTRATION AVSEENDE DEN GEMENSAMMA &ISKERIADMINISTRATION MED AVSEENDEN P¥NATIONELL 5PPDELNING AV FISKERIADMINISTRATIONEN P¥EN #&0 DEL OCH EN NATIONELL DEL +ONSEKVENSER AVSEENDE ¶VRIGA MYNDIGHETER %FFEKTER AV F¶RESLAGNA F¶R¤NDRINGAR "ILAGA 4ILL¤MPNING AV DEN GEMENSAMMA FISKERIPOLITIKEN I ANDRA MEDLEMSL¤NDER "ILAGA +ARTL¤GGNING AV &O5 VERKSAMHETEN INOM OMR¥DET FISK OCH FISKE Del ett innehåller en sammanfattning i kapitel 1 som beskriver utred- ningens slutsatser mot bakgrund av uppdraget och nuvarande förhållan- den och kapitel 2, som omfattar en beskrivning av uppdraget och utred- ningens genomförande. Utredningens uppgift har varit att mot bakgrund av EU-medlemskapet dels göra en översyn av fiskeriadministrationen, särskilt avseende Fiske- riverket, dels föreslå åtgärder för en effektiviserad forsknings- och ut- vecklingsverksamhet på fiskets område. I översynen av fiskeriadministrationen har ingått att bedöma vilka ytterligare anpassningar som behövs i den svenska administrationen för att effektivisera arbetet med den gemensamma fiskeripolitiken. Utredningen har i översynen utgått från gällande politisk inriktning. Beslut av statsmakterna om annan politisk inriktning förutsätter givetvis andra administrativa system och en annan organisation. Utredningen har granskat och prövat stöden till undersöknings- och FoU-verksamhet inom området samt egen verksamhet i dessa avseenden. Även omfattningen av FoU-verksamheten har kartlagts och prövats. Analysen har även omfattat jämförelser avseende administration och forskningsorganisation i några andra EU-länder, främst och . Genom påbörjade en anpassning till den gemen- samma fiskeripolitiken som främst rörde handels- och statsstödsfrågor. Vid förhandlingarna om medlemskap deklarerade att målet var att det svenska fisket redan från början fullt ut skulle integreras i den gemensamma fiskeripolitiken. Regeringen har i olika sammanhang dek- larerat sin avsikt att fortlöpande värdera möjligheterna till besparingar i statens utgifter för administration och förvaltning med hänsyn till med- lemskapet i europeiska unionen. Regeringen har uttalat att även om den svenska förvaltningsmodellen är ändamålsenlig och i flera avseenden till fördel för statsförvaltningens arbete i EU, kommer statsförvaltningens organisation och arbetsformer att behöva anpassas till de krav som den fortlöpande utvecklingen av EU-samarbetet medför. Sådana anpassningar skall leda till effektivitets- vinster och kostnadsbesparingar. Utredaren har tolkat detta så att den gemensamma fiskeripolitikens administration och organisation i skall möta de krav som ställs inom EU och effektiviseras utan att kostnaderna för att genomföra fiske- ripolitiken blir högre . I finns ett betydande fiske vid kusterna, i insjöar och vatten- drag som inte regleras genom den gemensamma fiskeripolitiken. För detta krävs en nationell fiskeripolitik och en organisation för administra- tion. 1997/98:2, hållbart fiske och jordbruk poängteras även be- hovet av ett starkare miljöarbete inom dessa sektorer, vilket påverkar behovet av administration. Utredaren tolkar direktiven, budgetpropositionen och prop. 1997/98:2 så, att det för att fullfölja den svenska fiskeripolitiken, inom EU såväl som nationellt, behövs en organisation och administration som kan genomföra intentionerna inom såväl den gemensamma fiskeripoliti- ken som inom den nationella fiskeripolitiken. Även om fisket i ekonomiska och andra avseenden är ett litet politi- kområde i , är det ett stort område i EU med betydande politisk sprängkraft. Besluten inom den gemensamma fiskeripolitiken och Sveri- ges agerande inom detta politikområde har på grund av sin speciella ka- raktär av fullt utvecklad gemenskapspolitik även stor betydelse för Sve- riges roll som aktivt medlemsland i sin helhet och för vårt totala infly- tande i EU-samarbetet. 1.3.1Den gemensamma fiskeripolitiken och den svenska förvaltningsmodellen Den gemensamma fiskeripolitiken (Common Fisheries Policy, CFP) är en fullt utvecklad gemenskapspolitik. I likhet med den gemensamma jordbrukspolitiken innebär den gemensamma fiskeripolitiken att samtliga medlemsländer omfattas av samma bestämmelser. Den gemensamma fiskeripolitiken är en överstatlig politik vars regler blir direkt bindande för varje medlemsland. Den gemensamma fiskeripolitiken reglerar alla aspekter på fisket från havet till konsumenten. Detta innebär att fiskeri- politiken, tillsammans med jordbrukspolitiken och ett fåtal andra områ- den, intar en särställning i det europeiska samarbetet. Besluten inom den gemensamma fiskeripolitiken påverkar direkt bland annat följande: ·fiskresursen och den biologiska mångfalden i haven ·EU:s budget, vilken medfinansierar ·den svenska fiskenäringens ekonomiska förutsättningar Indirekt påverkas även förutsättningarna för fritidsfisket vilket är en na- tionell angelägenhet. Inträdet i EU var ett politiskt beslut och den gemensamma fiskeripo- litiken följde med detta beslut. Den gemensamma fiskeripolitiken i nuva- rande utformning förutsätter statliga ingripanden för att genomföra poli- tiken. Den förutsätter också att vissa statliga myndigheter och organ skall finnas eller organiseras i syfte att utföra administration och kon- trolluppgifter. Vidare skall varje land lämna vissa uppgifter t ill ICES samt bedriva forskning och utvecklingsarbete på området. har endast deltagit inom den gemensamma fiskeripolitiken och den svenska statsförvaltningen befinner sig för närva- rande i en utvecklingsfas med syfte att anpassa organisation och arbets- metoder till de krav och möjligheter som EU-medlemskapet innebär. Fle- ra utredningar har granskat om den svenska förvaltningsmodellen är än- damålsenlig i förhållande till EU:s arbetsformer. Samtliga utredare har funnit att flera av modellens förutsättningar snarare är en fördel än en nackdel i EU-arbetet. I budgetpropositionen framhöll regering- en att statsförvaltningens organisation och arbetsformer även i fortsätt- ningen kan behöva anpassas till de krav som EU-arbetet ställer. Som framhållits av bland annat den förvaltningspolitiska kommissio- nen är besluten inom EU ett resultat av en sammanvävd process inom vilken myndigheter, företag, organisationer, regeringar och kommissio- nen verkar. För att , med bibehållande av sin traditionella för- valtningsstruktur, skall nå framgång är det nödvändigt med täta formella och informella kontakter mellan regeringen och dess myndigheter. I län- der med utvecklat ministerstyre kan detta ske smidigt genom att minis- tern när som helst kan utnyttja sin befälsrätt för att styra administra- tionen. Detta är inte möjligt i . Av verksförordningen (1995:1322) framgår att m yndigheterna skall medverka i EU-arbetet. 18 Sammanfattning SOU 1998:24 och andra myndigheter skall således självständigt, inom givna ramar, inrikta och organisera sitt arbete så att regeringen får det stöd som är nödvändigt för ett framgångsrikt agerande i EU- sammanhang. En förutsättning för att detta samspel skall fungera inom ramen för svensk förvaltningsmodell är att de politiska målsättningarna är tydliga. Utifrån en av regeringen formulerad och av fastställd politisk inriktning skall sedan myndigheten, i detta fall , självstän- digt utforma och bedriva sin verksamhet. En annan förutsättning är att regeringen på ett mer aktivt sätt styr si- na myndigheter när det gäller EU-frågor. Regleringsbrev, instruktion och formella regeringsuppdrag är i allmänhet alltför trubbiga styrinstrument. I stället krävs en dialog mellan departementets politiska ledning och verksledningen om strategiska frågor och verksamhetens inriktning. För att underlätta ett sådant arbetssätt förslår utredningen att organiseras som ett enrådighetsverk. Strukturen, med regeringens kollektiva ansvar och självständiga myndigheter, kan jämföras med . arbetar huvudsakligen mot och myndigheterna mot kommissionen. Det finns dock inte någon absolut norm för vem som skall föra talan i olika sammanhang. Alla som representerar i EU-sammanhang skall ha ett mandat eller en instruktion att utgå från. Det gäller både politiska företrädare och tjänstemän och det är ett villkor som kan härledas ur regeringsformen, vilket innebär att det i princip inte är någon skillnad om i t.ex. en arbetsgr upp företräds av en tjänsteman från departement eller myndighet. Båda skall agera utifrån sin instruktion. Det som fäller avgörandet om deltagande är andra faktorer som personlig lämplighet, tillgänglig kapacitet, arbetsbelastning m.m. I förhandlingar och beslut där det krävs vidare överväganden än rena expertkunskaper, kan personer med god allmänbildning och breda politiska kunskaper och omdöme utses att föra talan. Sådana tjänstemän står att finna såväl inom som inom myndig- heterna. I samtliga fall krävs dock instruktioner som möjliggör aktiv för- handlingsinsats samt utförlig återrapportering till både regeringskansli och myndighet. och dess tjänstemän har i stor utsträckning anli- tats i rådsarbetet. Det finns inget som hindrar att så sker även i framti- den. Utredningen anser att regeringen om den så önskar, med iakttagande av övergripande policy, tydliga instruktioner och ovillkorlig återrappor- teringsskyldighet, kan överlåta ett ännu större ansvar på , t.ex. ett generellt uppdrag att förhandla å vägnar. Ett sådant förfarande kan bidra till att ytterligare fördjupa samarbetet mellan rege- ringskansliet och dess myndigheter utan att de grundläggande principer- na för den svenska förvaltningsstrukturen åsidosätts. De olika delarna av den gemensamma fiskeripolitiken följer olika tidscykler avseende förhandlingar och genomförande. Beroende av äm- nesområde överlämnar rådet i varierande grad till kommissionen och medlemsländerna att genomföra fattade beslut. Sakområdenas speciella karaktär i detta avseende får effekter dels på ansvarsfördelning mellan departement och myndighet, dels på hur arbetet kan planeras. Dessa olikheter mellan olika sakområden utgör en viktig faktor när principer om ansvarsfördelning mellan departement och myndighet diskuteras. Geografiska avgränsningar styr tillämpningen av olika regelverk i Sveri- ge. Fritidsfisket inom territorium regleras inte av den gemen- samma fiskeripolitiken utan styrs av fiskelagen och förordningen om fisket, vattenbruket och fiskerinäringen. Två geografiska områden täcks inte av detta regelverk. Det är fiske på statens vatten ovan odlingsgränsen som regleras i rennäringslagen och rennäringsförordningen, och fisket i gränsälvarna mot som regle- ras i ett särskilt avtal mellan och . När det gäller tillämpningen av EG:s förordningar och fiskelagen lig- ger ansvaret på fiskeenhet och på medan länsstyrelserna utför vissa delar av administrationen på delega- tion från eller genom att ansvaret fördelats till länsstyrelser genom förordning. För fisket i statens vatten ovan odlingsgränsen är det Jordbruksde- partementets same- och utbildningsenhet samt som har ansvaret och tre länsstyrelser som utför arbetet. Den nationella fiskeripolitiken administreras i första hand av Fiskeri- verket och länsstyrelserna. fiskeenhet, har ett övergripande ansvar för att bereda frågor om inriktningen av politiken. är den enda myndighet som har föreskriftsrätt avseende fiskets bedrivande och fiskevård. kan dock endast reglera fisket i havet och längs kusterna samt i , , , Hjäl- maren och i , upp t ill det första definitiva vandrings- hindret. Ansvaret för fiskevården i enskilda vatten tillkommer fiskevattenäga- ren. Fisket i dessa vatten är inte närmare reglerat men kan vid vanskötsel stoppas enligt en särskild vanhävdsparagraf, 29 § fiskelagen. Denna har dock aldrig utnyttjats. Någon direkt insyn i hur fisket bedrivs i enskilda vatten har inte staten. Indirekt har detta lösts genom att fiskevårdsområ- den har inrättats, enligt lagen om fiskevårdsområden. Fiskevårdsområ- den har dock inte bildats för alla enskilda vatten. Av landets sjöyta, de oräknat, ingår i något fiskevårdsområde. När det gäller den helt nationella delen av fiskeripolitiken finns utrymme för både statliga, kommunala och privata initiativ. har uppgifter inom övervakning och kontroll av så- väl det kustnära yrkesfisket som av yrkesfisket i och . Även fritidsfisket på allmänna vatten utefter kusterna och i vissa av de övervakas av . I utredningens uppgift ingår att föreslå åtgärder för effektiviserad FoU på fiskets område. Vidare skall utredningen lämna ett principförslag som avser gränsdragning mellan den för myndighetsfunktion erforderliga FoU-verksamheten och övrig FoU på området och mot den- na bakgrund göra en bedömning av vilken FoU som bör handhas av Fis- keriverket respektive handhas av andra utförare. Utgångspunkten för bedömningen har varit att endast sådan FoU- verksamhet som har omedelbar betydelse för verkets myndighetsutöv- ning skall handhas av . Vidare skall utredningen pröva vil- ken organisation och vilka arbetsformer som bäst svarar mot Fiskeriver- kets behov av kunskapsunderlag för verkets myndighetsutövning. Även roll, medverkan i olika internationella organisationer på forskningens område och möjligheterna till ökade FoU- insatser genom EG:s ramprogram belyses. Utredningen har utfört en kartläggning av verksamheten i och granskat undersöknings- och FoU-verksamhet samt ver- kets stöd till externt utförd FoU. Utredningen har tolkat uppgiften så att kan vara utföra- re av undersöknings- och FoU-verksamhet, men att denna endast skall omfatta sådan verksamhet som har omedelbar betydelse för verkets myndighetsutövning. Det innebär att den för erforderliga undersöknings- och FoU-verksamheten även kan ha andra utförare. Ut- redningen har definierat verkets myndighetsuppgifter dels utifrån åta- ganden inom den gemensamma fiskeripolitiken, dels utifrån nationell fiskeripolitik. Därefter har utredningen bedömt vilken undersökningsverksamhet och FoU som är av omedelbar betydelse för verkets myndighetsutövning och verksamhet som är mer perifer utifrån verkets uppgift. Med ledning härav har ett förslag utarbetats som klargör vilka av nuvarande verk- samheter vid som bör avvecklas eller flyttas till annan ut- förare. Ytterligare en utgångspunkt för granskningen har varit att ren- odla myndighetsfunktionen med avseende på den gemensamma fiskeri- politiken respektive nationell fiskeripolitik. Behoven utifrån den gemensamma fiskeripolitiken är definierade i EG:s förordning om ett gemenskapssystem för fisket. Enligt förordning- en skall regleringen av fisket bygga på biologiska, socioekonomiska och tekniska analyser. Detta förutsätter att de enskilda medlemsländerna bi- drar med data, analys och rådgivning. ICES samordnar och utvecklar detta arbete som utmynnar i biologiskt grundade råd till kommissionen om lämpligt fiskeuttag. Kommissionens förslag ligger sedan till grund för ministerrådets beslut om kvoternas storlek och fördelning på med- lemsländerna. Erforderliga data samlas in inom ramen för den undersökningsverk- samhet som bedrivs. Denna omfattar den av fiskarena inrapporterade fångststatistiken kompletterad med biologisk provtagning på landad fisk samt av fisket oberoende undersökningar i form av hydroakustiska un- dersökningar och/eller standardiserade provfisken inklusive biologisk provtagning. Vidare krävs uppgifter om fiskeflottans storlek och effekti- vitet bl.a. i form av egenskaper hos använda redskap samt aktivitetsgrad. För förvaltningen behövs dessutom kunskap om socioekonomiska as- pekter som lönsamhet och kostnader i olika typer av fisken. anslutning till EU innebär ett åtagande att genomföra den gemensamma fiskeripolitiken. Det innebär exempelvis att måste följa beslut om fångstmängder, fredade arter och att beslutade förord- ningar på detta område direkt blir svensk lag. Tillämpning av lag är en myndighetsuppgift. Beslut av ministerrådet blir därigenom en svensk myndighetsuppgift. Inom den gemensamma fiskeripolitiken ingår också vattenbruket, var- för stöd från gemenskapen utgår till FoU kring vattenbruket. För att kunna fatta beslut om stöd till och regler för vattenbruk behövs kunskap om de olika fiskarternas biologi och dessas potential inom vattenbruket samt om utveckling av metoder och teknik för ökad effektivitet inom produktionen och för att minska vattenbrukets miljöproblem. Behoven utifrån nationell fiskeripolitik av undersöknings- och FoU- verksamhet uppkommer bl.a. genom att är anslutet till konven- tionen om ICES, FAO:s uppförande kod och . har förbundit sig att med utgångspunkt från vetenskapligt un- derlag vidta förvaltningsåtgärder som leder till ett ansvarsfullt fiske. Den gemensamma fiskeripolitiken omfattar i princip allt fiske, men den del som omfattar resurspolitiken tillämpas endast på fisket i haven. För medlemsstaterna finns det därför ett utrymme för nationell reglering av fisket i kustzonen och i inlandet. I regleras de områden som om- fattas av statens ansvar, nämligen kustzonen och allmänt vatten i inlan- det, d.v.s. i de och i vattendrag upp t ill första definitiva vandringshindret. För att uppfylla målet om ett ansvarsfullt utnyttjande av fiskresurser- na i dessa vatten krävs undersökningsverksamhet motsvarande den i ha- vet, d.v.s. uppgifter om beståndsutveckling och fisketryck. sektorsansvar för miljön innebär att verket ansvarar för att inom fisket beakta målet att bevara den biologiska mångfalden och därmed verka för att ett rikt och varierat fiskbestånd bibehålls. An- svaret för den biologiska mångfalden delas med . Fis- keriverkets ansvar har definierats så att det omfattar de kommersiella arterna men också att inte övriga fiskarter påverkas negativt. Fisket är ofta den enskilt största faktorn som påverkar kommersiellt viktiga arter. Det stora fiskeuttaget påverkar inte bara beståndet i sig utan även övriga delar av ekosystemet. Vidare påverkas genom bifångster även andra ar- ter än målarten, inklusive andra djurarter som sjöfågel och säl. För att varaktigt hushålla med fiskeresurserna och för att bevara ho- tade arter och stammar krävs kunskap om olika fiskevårdsåtgärder så att avvägning kan ske mellan nyttjande och bevarande. hand- har frågor om stöd till fiskevårdsåtgärder, t.ex. bildande av fiskevårds- områden, fisketillsyn och biotopvård samt meddelar i detta sammanhang föreskrifter om tillstånd och villkor för utsättning och flyttning av fisk.