sou · GMB316 · 1999-01-01 00:00:00 — Man kan därför under vissa villkor anta att en indi- vids beteende överensstämmer med hans/hennes attityder. Ajzen och Fishbein (1977) menar att en persons attityd gente- mot ett objekt påverkar det övergripande handlingsmönstret till objektet i fråga. Däremot kan man inte utifrån detta med säkerhet förutsäga en viss handling. Attityderna påverkar med andra ord 4EORIER OCH DEFINITIONER 49 handlandet, men påverkan sker på ett övergripande plan. Därför kan man inte förutsäga hur bäraren av attityder kommer att handla i en viss situation. I en något senare studie (1980) argumenterar och att attityder, oberoende av hur de fastställs, bara är en utav många faktorer som påverkar beteendet. För att med säkerhet kunna förutsäga beteende måste man således beakta andra variabler som kan ha en oberoende påverkan på beteende eller som kan modifiera relationen mellan attityd och beteende. Den position som Ajzen och Fishbein intar både bekräftar attity- dernas vikt och förklarar de motsägelsefulla empi- riska resultaten i undersökningar av attityd- och beteendeförhål- landet. Det finns ett motstånd mot attitydbegreppet som kommer från forskare som menar att attitydbegreppet inte tillför någonting nytt till existerande förklaringar av social handling. Behovet av atti- tydbegreppet, menar denna grupp, härrör från behovet att förklara och förutsäga social handling. Enligt deras uppfattning bestäms social handling till största delen – om inte helt och hållet – av sociala och strukturella faktorer. Attityderna påverkas förvisso av dessa faktorer, men attityder har ingen oberoende inverkan på social handling. Den sociala strukturen betraktas med andra ord som den givna oberoende variabeln och attityderna betraktas som produkter av denna struktur (se 1973). Forskare har alltså blivit alltmer medvetna om att attityder är komplexa och att de inte alltid leder till likadana reaktioner mot ett visst objekt varje gång. Man har därför alltmer börjat intres- sera sig för inkonsistensen eller ambivalensen i dessa reaktioner. Man har vid attitydmätningar konstaterat, att det råder en bris- tande överensstämmelse mellan attityden och en handling som borde följa. Det finns dessutom en ökad medvetenhet om att atti- tyder kan vara svåra att upptäcka, både för bäraren av en viss attityd och för hans omgivning. Det kan finnas en ovilja att känna igen sina egna attityder därför att de kan stå i strid med det ideal som man vill leva upp till. Trots inkonsistensen och de problem som följer därav är forskare inte beredda att göra sig av med atti- 50 4EORIER OCH DEFINITIONER Man har istället velat se attityder som mångdimen- sionella mekanismer bestående av föreställningar, affekter, motiv och intentioner. Den attityd som en person ger uttryck för påver- kas av samtliga dimensioner, vilka uppenbart varierar från situa- tion till situation (1985). Söder (1990) kritiserar det angreppssätt och de metoder som har använts i samband med attitydforskningen. Han menar att forskningen har varit fördomsfull när det gäller att mäta attityder till personer med funktionshinder. Genom att använda felaktiga metoder har den inte kunnat dra riktiga slutsatser. forsk- ning bygger i huvudsak på tre sätt att mäta attityder. Den vanli- gaste metoden att mäta attityder är att be personer att gradera vissa påståenden. Om påståendena inte skiljer mellan olika typer av funktionshinder och inte tar i beaktande situationens relevans finns en fördom inbyggd i själva påståendena. Det naturliga svaret på alla dessa påståenden skulle, enligt Söder, vara "det beror på". Vad attitydforskningen i själva verket visar är att våra attityder är beroende av situationen. Den roll som en människa med funktionsnedsättning utvecklar i en situation kan inte abstraheras bort från hur de övriga agerar. Just det faktum att vårt handlande i så hög grad är betingat av situationen tas sällan i beaktande när man mäter attityder på ett mer traditionellt sätt. Ett sätt att mäta omgivningens attityder kan vara att fråga barn med funktions- hindrade klasskamrater eller arbetskamrater till personer med funktionshinder om deras inställning. På så vis refererar forsk- ningen inte till abstrakta människor eller till funktionshindret som sådant, utan utgår från människor som de intervjuade känner och därför blir funktionshindret bara en aspekt av en person med många olika egenskaper. Söder har prövat att studera attityder till funktionshindrade personer genom att de själva får berätta om sina erfarenheter och sedan tolkas vad de säger. Enligt Söder kan man på så sätt komma fram till den hårda kärnan i bemötandet. Den hypotes som Söder arbetat efter i sin forskning är att det uppstår en ambivalens i mötet med människor med funktions- hinder som grundar sig på allmänna värderingar. För att belägga det måste man inrikta sig på sambandet mellan hur en person bemöts och hur det generella ideologiska tankesättet uttrycks i politiska åtgärder. I grunden för ambivalensen ligger värderings- konflikter. Förhållningssättet till personer med funktionshinder är, menar , ofta beroende av situationen. 4EORIER OCH DEFINITIONER 51 hysa motstridiga och i grunden oförenliga känslor; osäkerhet inför situationens krav, obehag inför att bli påmind om sin egen sårbarhet och skuld för att man överhuvudtaget har negativa känslor när man enligt de sociala normerna borde vara öppen och fördomsfri. I arbetssituationen kan exempelvis en individ ge uttryck för en med yrkesrollen passande attityd. Men denna kan mycket väl skilja sig från den attityd han i ord och handling uttrycker privat. Hännestrand (1995) kritiserar ambivalenshypotesen för att vara alltför begränsad. Han vänder sig mot dem som hävdar att det inte skulle finnas några fixerade fördomar mot personer med funk- tionshinder. Han menar att ambivalenstesen inte tillfredsställande förklarar antipatierna hos de människor som reagerar på ett auktoritärt sätt eller undviker mötet med funktionshindrade per- soner. Interaktionen är mer mångfacetterad än vad ambivalens- hypotesen kan förklara, hävdar . 3.3Begreppet diskriminering i förhållande till dåligt bemötande Om man med bemötande menar i första hand förväntningar, vär- deringar och ansikte-mot-ansikte-interaktion måste det särskiljas från diskriminering. Diskriminering handlar i första hand om ett undertryckande av eller en begränsning av rättigheter i formell och vanligtvis lagstadgad mening. Diskriminering för tankarna till begränsning av rösträtt, inskränkningar i rätten att välja bostadsort, utbildningshinder, svårigheter att få arbete etc. Dis- krimineringen är en negativ behandling av en individ som sär- skiljs på grund av grupp-, klass- eller könstillhörighet. Att det finns ett samband mellan diskrimineringslagstiftning och attityder till personer med funktionshinder har länge uppmärksammats och lett till livliga diskussioner i flera länder i samband med införande av diskrimineringslagar. All diskriminering i meningen särbehandling behöver emeller- tid inte grunda sig på fördomar. Positiv särbehandling är en typ av diskriminering som inte gör det. Den syftar till att just kom- pensera de effekter som långvarigt förtryck har haft. I frågan om positiv särbehandling och diskriminering kan tre olika uppfatt- 52 4EORIER OCH DEFINITIONER Somliga tror att diskriminering endast kan av- hjälpas genom positiv särbehandling och att det inte räcker med antidiskriminerande åtgärder. Andra tror att positiv särbehandling i sig är orättvist och i det långa loppet motverkar sitt eget syfte. Enligt denna uppfattningen kan diskriminering avhjälpas genom antidiskrimineringslagstiftning. Det finns också en tredje upp- fattning i frågan som går stick i stäv med de övriga två, nämligen att diskriminerande attityder består även då man genom lag för- bjuder sådant. Enligt den tredje uppfattningen är det inte en rege- rings angelägenhet att lagstifta om folks attityder. Det tredje syn- sättet finner man ofta i påståendet "man kan inte tvinga männi- skor att ändra attityder". I den engelskspråkiga litteraturen används begreppet "handicapism" för att beskriva diskriminerande handlingar mot funktionshindrade personer. "Handicapism" degraderar männi- skor på samma sätt som rasism och sexism. "Handicapism" för- som resultatet av kulturella och sociala handlingar och attityder som definierar funktionshindrade människor som en börda, som mindre mänskliga och som inte kan bidra med någon- ting i samhället. Klichéartade framställningar definierar funk- tionshindrade människor genom deras funktionshinder istället för att visa att individer som är annorlunda först och främst måste ses som människor. Kilbury ET AL (1992) diskuterar i en artikel relationen mellan handikapplagstiftningen, allmänhetens attityder till personer med funktionshinder och de möjligheter som de erbjuds. Vissa fakta är oomstridda när det gäller funktionshindrade personer som grupp. Individerna i denna grupp är, exempelvis, betydligt fattigare än andra personer. Fattigdomen i sin tur kan till största delen förkla- ras med avsaknad av möjligheter till förvärvsarbete. Arbetslös- heten och låga inkomster leder till att personer med funktions- hinder i betydligt mindre utsträckning deltar i samhället. Denna sociala isolering vill Kilbury ET AL se som ett resultat av avsaknad av grundläggande civila rättigheter för personer med funktions- hinder. Fastän antidiskrimineringslagstiftning i väsentligt minskat gapet mellan de möjligheter som ges till personer med funktionshinder och andra medborgare är det många hinder som fortfarande existerar för den förstnämnda gruppen. Det största hindret för lika möjligheter är, enligt Kilbury ET AL , sådana för- såtliga hinder som negativa attityder och grundlösa åsikter – 4EORIER OCH DEFINITIONER 53 osynliga och ofta maskerade. Attitydbarriären, exempelvis, har avsevärt begränsat funktionshindrade personers möjligheter genom historien. Fördomar av det slaget beskrivs med begreppet "handicapism". Ett annat stort hinder skapas genom den ineffektiva och oftast paternalistiska handikappolitiken. Dessa två hinder ser Kilbury ET AL som intimt sammanhängande. Genom att ändra handikappolitiken via exempelvis antidiskrimi- neringslagstiftning kan man också ändra de negativa attityderna. Forskarna hänvisar till erfarenheter års lagstiftning som avsåg att skydda den svarta minoritetens civila rättigheter. De menar att den vita majoritetens inställning efter denna lag lång- samt började utvecklas till det bättre. Enligt Kilbury ET AL finns det mycket stöd i forskningen för tesen att ju mer kontakt perso- ner med funktionshinder har med det övriga samhället desto bättre blir attityderna gentemot dem. Ju positivare samhällets attityder blir desto effektivare blir handikappolitiken, vilket i sin tur kommer att leda till mer tillgänglig miljö för alla personer. Bättre tillgänglighet i den fysiska miljön leder till ökad social kontakt mellan personer med och utan funktionshinder. Även om man inte kan förhindra och förändra diskriminerande attityder genom enbart diskrimineringslagar, blir ändå sådan lag- stiftning en markering av samhällets attityder gentemot personer med funktionshinder genom att tyngdpunkten förskjuts från väl- görenhetstänkande till en rättighetsbaserad inställning (se 1997). gör en distinktion mellan direkt och indirekt diskriminering för att belysa hur olika sorters lagstiftning påver- kar människor med funktionshinder när det gäller deras möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. Han skiljer mellan de fall där en funktionshindrad person kan bli ofördelaktigt behandlad i jäm- förelse med andra på grund av själva funktionshindret, och de fall där den som har ett funktionshinder blir ofördelaktigt behandlad på grund av att lagen kan tillämpas på ett sätt som får negativa effekter för personer med funktionshinder. I båda fallen försöker lagstiftaren att undvika diskriminering genom att definiera vissa handlingar som olagliga. 54 4EORIER OCH DEFINITIONER 3.4Det relativa handikappbegreppets betydelse för synen på bemötande Ett nytt sätt att se på handikapp har blivit mer och mer framträdande. Enligt detta synsätt bör handikapp ses som effekten av samhällets misslyckande att anpassa sig till funktionshindrade personers behov, snarare än personens oför- måga att uppfylla samhällets krav (Peat 1997). I den svenska översättningen av ICIDH (International Classifi- cation of Impairments, Disabilities and Handicaps. WHO) fram- hålls att handikapp är oförmågan att upprätthålla det som kan betecknas som "centrala livsroller". Denna oförmåga beror på de omständigheter som ger funktionshindrade personer en olägenhet i förhållande till sina likar från samhällets normer sett. Begreppet handikapp syftar på relationen mellan en funktionshindrad person och omgivningen. Graden av handikapp bestäms av omgivnings- faktorernas inverkan på funktionshindret. Handikapp definieras med andra ord som en ofördelaktig position eller en inskränkning av aktivitet som orsakas av sociala faktorer som inte tar eller tar för ringa hänsyn till människor som har funktionshinder och där- för utesluter dem från olika aktiviteter. Genom det relativa handi- kappbegreppet sätts således funktionshindrade personer in i ett socialt sammanhang. Detta innebär att handikapp i första hand är en socialt definierad position eller status där omgivningens attity- der spelar stor roll. I en fråga om relationer människor emellan är det attityderna som gör att funktionshindrade personer blir upp- märksammade på ett speciellt sätt och som hänger ihop med vilken position eller status den funktionshindrade personen har i just det samhället. Dåligt bemötande bör också ses som ett resul- tat av den låga status som personer med funktionshinder har i de flesta samhällen. Även då det är fråga om fysiska hinder som leder till handikapp är det i sista hand en fråga om bemötande från ansvariga myndigheters sida. Med andra ord – tillgänglig- heten i den fysiska miljön är också en fråga om bemötande. Funktionsnedsättningen (impairment) som sådan är enligt ICIDH en egenskap hos individen och den är organrelaterad, och den kan leda till begränsad förmåga (disability). En funktions- nedsättning är därför inget handikapp i sig utom i vissa situationer där den utgör ett aktuellt hinder av något slag (1979). 4EORIER OCH DEFINITIONER 55 Handikapp däremot, borde alltid definieras som ett samspel mel- lan individen och den omgivande miljön. Poängen med detta syn- sätt är att handikapp uppfattas som någonting relativt och påverk- bart. Handikapp uppstår bara i samspel med den sociala och fysiska miljön. Tillspetsat kan man säga att om miljön görs till- gänglig behöver en funktionsnedsättning inte vara ett handikapp. Innebörden av dessa definitioner är att funktionshindret är ett personligt kännetecken som kan få sociala konsekvenser beroende på de hinder som finns i samhället. Men också definitionen av funktionshindret i sig inrymmer ett normativt element om hur kroppen och tanken lämpligen bör se ut. Det normativa elementet kan man alltså inte komma ifrån i någon av dessa definitioner. Det innebär inte att förneka olägenheten, skadan och smärtan som många funktionshinder för med sig, utan att understryka den roll omgivningen spelar. Det normativa elementet i definitionerna kan omärkligt påverka våra idéer om vad handikapp står för och om vad funktionshindrade personer är kapabla att utföra. Detta i sin tur påverkar attityder och föreställningar som människor har och de beslut som fattas som berör personer med funktionshinder. Förhållanden som omvandlar funktionshinder till handikapp är förtryckande förhållanden. Handikapp kan definieras i termer av en speciell typ av socialt förtryck som människor med funktions- hinder konfronteras med. På detta sätt definierar Finkelstein (1980) handikappförhållandet i sin tankeväckande bok !TTITYDER OCH FUNKTIONSHINDRADE M¤NNISKOR &R¥GOR F¶R DISKUSSION Boken har väckt stor debatt därför att den tar upp ett nytt sätt att beskriva attityder till personer med funktionshinder, nämligen att sådana attityder är paradoxala och betingade av tvetydigheten i handi- kappbegreppet. Tyngdpunkten ligger antingen på individen eller det omgivande samhället. Hur attityderna uppfattas och de rekommendationer som ges varierar därefter. Finkelstein pekar på att antalet professionella som arbetar inom handikappområdet har ökat väsentligt i de industrialiserade länderna . Nästan varje aspekt i funk- tionshindrade personers liv har numera sin motsvarighet i en "profession" eller frivilligorganisation. Detta har resulterat i en attityd att funktionshindrade människor är beroende av andras hjälp. Framväxten av professionella experter inom området har också inneburit att dessa professionella hjälpare har den exklusiva 56 4EORIER OCH DEFINITIONER rätten att definiera och uttala de problem som personer med funk- tionshinder har för den övriga befolkningen. Resultaten har blivit att funktionshindrade personer framställs som objekt för forsk- ning och hjälp. Men utvecklingen är sällan entydig. De ökade habiliterings- och rehabiliteringsinsatserna har också inneburit att ett stort antal funktionshindrade personer kunnat börja fungera oberoende i samhället. De har med tiden blivit alltmer aktiva i att själva formulera sin egen uppfattning om sin situationen. Utveck- lingen inom handikappområdet är med andra ord, enligt Finkelstein, minst sagt paradoxal. Å ena sidan frodas uppfatt- ningen att funktionshinder innebär en personlig tragedi, passivitet och beroendeställning, å andra sidan känner sig funktionshindrade personer diskriminerade vilket leder till ständig kamp, men där- med också till ett mer självständigt handlande. Denna paradox omintetgör varje försök att upptäcka endimensionella och ström- linjeformade attityder till funktionshindrade människor, enligt Finkelstein. Huruvida man ser attityder som relaterade till en egenskap hos individen (skadan, funktionshindret) eller till de sociala förhållandena har en avgörande betydelse för hur man tolkar forskningsresultaten. Forskningsresultaten kan nämligen tolkas så att de i första hand inte utsäger något om det specifika funktions- hindret (ex. förlusten av ett ben), eller om den som har ett funk- tionshinder. Däremot säger de något om de förtryckande och handikappande sociala förhållandena. Om svårigheter i den dag- liga livsföringen beskrivs som en paradoxal situation som inbegriper både det individuella tillståndet (hans/hennes funk- tionshinder) och de sociala förhållandena (de sociala begräns- ningar som påtvingas individen) så kan attityder vara riktade gentemot en av, eller båda dessa aspekter. Den dominerande de- len av forskningen om attityder har, hävdar , fokuse- rats på den funktionshindrade personen och inte på de sociala för- hållandena. Ett annat närmande till problemet skulle vara att fokusera forskningen på de beteenden, roller, perceptioner och attityder som de professionella hjälparna kan ha som represen- tanter för ett socialt bestämt förhållande. Detta sociala förhållande kan ses ur två synvinklar. (a) Ur de professionella hjälparnas synvinkel. Man fokuserar i det fallet på hur andra ser på funk- tionshindrade personer. (b) Ur de funktionshindrade personernas synvinkel. Fokus ligger på omgivningen och hur funktionshind- 4EORIER OCH DEFINITIONER 57 rade personer upplever sin roll. Att ändra fokus från (a) till (b) segregerar inte den som har ett funktionshinder från en som inte har ett. Genom en sådan ändring av fokus kommer nya attityd- skalor att uppstå. Denna växling i fokus är i grunden en konsek- vens av det nya handikappbegreppet. (1980) menar att problem som uppstår på grund av ett funktionshinder inte bör ses som uteslutande hörande till indivi- den eller uteslutande till miljön, utan som ett resultat av en sam- verkan mellan dessa. Det betyder att: (1) Människor med funk- tionshinder konfronteras med problem som många inte har. (2) Ansvaret för att minska dessa problem ligger på samhället. Den förtryckande relationen som Finkelstein talar om består av en funktionshindrad person och en icke-funktionshindrad person och båda medverkar på sitt sätt i hur situationen utvecklar sig. När den funktionshindrade personen inte accepterar eller känner igen sig i det medlidande eller skamkänslor som människor uppvisar i en relation, kommer den sistnämndes känslor att modifieras eller försvinna. Den funktionshindrade personen är inte en maktlös och viljelös varelse som andra kan pådyvla vilka attityder som helst. Han/hon själv kan i lika hög grad avgöra vilka attityder som ut- vecklas i mötet. I ett sådant förhållande är det den funktionshind- rade personens egen självkänsla och omgivningens attityder som avgör om ett möte blir bra eller inte. Det bör påpekas i detta sammanhang att det finns ett samband som är kartlagt mellan individens uppfattning om sig själv och omgivningens attityder. Det vill säga, omgivningens attityder är av avgörande betydelse för individens uppfattning om sig själv, men det är också så att självuppfattningen påverkar omgivningens attityder. Man kan därför dra slutsatsen att bemöt- andet av en person med funktionshinder inte enbart formas utifrån tidigare erfarenheter och attityder utan även utifrån den funktions- hindrade personens förmåga. Det finns faktiskt förebilder som visar att en förändring i omgivningens attityd till en grupp männi- skor har förändrats när gruppen själv har ändrat sin attityd till sig själv. 4 Bemötandet ur olika aspekter 4.1Attityder till personer med olika funktionshinder Det är väl känt att människor har olika inställning till olika funk- tionshinder. Man brukar säga att det råder en tydlig hierarki mel- lan olika funktionshinder bland icke-funktionshindrade personer. Enligt en studie av Westbrook ET AL (1993) är personer med astma, diabetes, hjärtsjukdom och ledgångsreumatism mest accepterade, medan personer med aids, utvecklingsstörning, psykiska funktionshinder och cp-skada är de minst accepterade. Enligt forskarna har denna hierarki mellan olika funktionshinder förblivit densamma . Enligt Derseh (1995) har relativt sett synskada den mest positiva innebörden åtföljd av hör- selskada och rörelsehinder, medan utvecklingsstörning ofta till- skrivs negativa innebörder. Man kan säga att attityderna varierar alltefter omständigheter och typ av handikapp. (1979) menar att våra attityder till personer som har fysiska och intellektuella funktionshinder oftast präglas av undvikande, obe- hag och osäkerhet eller medlidande, medan attityderna till socialt funktionshindrade personer i många fall är starkt negativa eller t.o.m. fientliga. Det finns studier som bestrider att det existerar en hierarki av attityder till olika typer av funktionshinder. Crocetti ET AL (1974) menar att det antagande som man finner i många studier att män- niskor rangordnar olika funktionshinder inte har någon grund i verkligheten. Vissa forskare hävdar att det trots allt är mera som förenar än som skiljer attityder till olika funktionshinder. En per- son utan funktionshinder är mer eller mindre osäker, okunnig, oroad, negativ och ångestfylld inför samtliga typer av funktions- hinder. (1962) menar att eventuella variationer i attityder till olika typer av funktionshinder är en gradskillnad, inte en art- skillnad. Attityderna till olika typer av funktionshinder kan vari- 60 "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER era med avseende på graden av positivitet eller negativitet, utan att det innebär olika attityddimensioner. 4.1.1Attityder till personer med hörselskada Det har i många undersökningar bekräftats att personer som bär hörapparat möter negativa attityder. Dessa negativa attityder rör deras begåvning, skolframgång och personlighet. I en undersök- ning av Danhauer ET AL (1980) fick 75 professionella och 75 lek- män lyssna på inspelningar av hörande och hörselskadade elever och se fotografier av dem och göra en bedömning om dessa personers begåvning, skolframgång och personlighet.