sou · GMB325d3 · 1999-01-01 00:00:00 — Lägenhetsstorleken har genomgående varit tre rum och kök, och lånereglerna har låst detaljerna ända ned till att fastställa längden på ha tthyllorna. För sök att tillför a social ingeniör skonst – som exemplet Holma i , som ritades av socialför valtningen – ledde i det fallet bara till sepa- rata bussgator. De som skulle bo i områdena hamnade på någ ot sätt utanför. en kan för våna sig öv er att man byggde in problem. Miljonprogrammet blev dyrt och hyrorna hög a. Den omfattande subventioneringen eliminerade kostnadsmedvetandet i byggandet, som normer och regler förhindr ade flexibiliteten, och bostadsbristen skapade en säljarens marknad. SOU 1998:25 Sär skilda yttranden 231 byggsvängen blev hög a. Och hög a hyror är därför ett a v proble- men. En väg att sänka boendekostnaderna kan vara att avskaffa fas- tighetsskatten, en annan att bita i det sura äpplet och sänka hyrorna till marknadsnivå. Allt byggdes i s.k. funkis, en arkitekturstil som firade sina trium- fer , och som sedan inte dog ut när den borde, eftersom kriget kom emellan. Det var denna stil som fick tillgripas när bygg- nationen skulle ta fart. Bristande konkurrens, tidsbrist och storska- lighet medverkade inte heller till någon stör re arkitektonisk geniali- tet. Utformningen blev oinspirerad och oinspirerande. Det finns få exempel på framgångsrika insatser i denna typ av områden. De för sta och relativt unika – framgångsrika – för sök en var Tingbjerg i oc h Cochran Gardens i . Det senare har dock efter hand kapsejsat. Det allmänna intrycket är att det huvudsakligen varit enstaka projekt som burits av lokala eldsjä- lar som lyckats. En amerikansk erfarenhet av denna typ av sanering- ar är att de är enklare att genomför a i homogena områden där det finns väl fungerande sociala nätverk. Där är det bar a pengar som fat- tas – och som behöver tillför as. När en fungerande social struktur saknas anses projekten i stort sett ogenomförbar a. Äv en storskaliga för sök med utnyttjande av all tillgänglig exper- tis – t.ex. Eury utanför – har misslyckats. Där spelade ändå tea - tern på två scener, hade öppna t med 400.000 volymer på plats, och kollektivtrafiken gick – redan då de för s- ta invånarna flyttade in. Internationella organisationer som och har ägnat stort intresse åt utvär dering av sådana för sök på olika håll i vär lden. Det är därför bekla gligt att kommittén inte ägna t dessa organisationer intresse – ens vid den senaste organisationens världskonferens i borg . Alla goda idéer fångas upp. De svenska miljonprogramsområdena är oftast ol yckligt lokalise- rade. Betalningsviljan för bostäder är läg esberoende – i tur och ord- ning beroende av central belägenhet, belägenhet nära vatten, i områ- den med egen identitet, med låg respektive gles bebyggelse. Huru- vida lägenheterna är nybyggda eller nyrenoverade har endast myck- et marginell effekt på betalningsviljan. Den svenska bostadspolitiken har medför t att rika bor i områden med låg h yra, medan fattiga bor i områden med hög h yra – om hyran relateras till betalningsviljan. Ombyggnadsprojekt blir därför g enomgående misslyckade hyran stiger vida mer än betalningsviljan. Och ingenstans har det hjälpt att ombyggare har satt ryggsäckar på husen. För slaget om att nu – till 232 Sär skilda yttranden SOU 1998:25 priset av rejäla hyreshöjning ar – tillskapa separata hål för ur in och avför ing torde inte heller på någ ot avgör ande sätt öka a ttraktiviteten. Den relativt hög a hyran – och därav följande tomma bostäder – har lett till att påtagligt många stör ande fall placerats i områdena. Möjligheten för de övr iga boende att acceptera en stör ande familj, upphör enligt all erfarenhet vid mer än ett stör ande hushåll per trapp- uppgång, om inte hyresvärden vidtar speciella insatser. Den som skall stå på job bet har rätt till sin nattsömn. Man rös - tar med fötter na och flyttar, och nedgången för huset börjar . Den onda cirkeln är igång , och sedan svår att bryta. Segregationen i boendet är stor, och accentuerades av miljonpro- grammet. För r bodde rika i gatuhusen och fattiga i gårdshusen – nu bor de i helt separerade stadsdelar. Den storskaliga planeringen i vårt land har också separerat generationerna. Nya områden byggdes för barnfamiljer. Vi fick skilda stadsdelar för yng re och för äldr e (s.k. käppastäder). Detta omöjlig gjorde ett komplett serviceutbud – vilket för stärkte utvecklingen, och dessutom bröt sönder f amiljebanden. När nu dessutom den årliga byggtakten ligger på under en procent av lägenhetsbeståndet, är sådan segregation svår att bygga bort. Med den ökande invandringen har områdena fått en alltmer mång - kulturell prägel. Vankelmodet i frågan om huruvida olikheterna skul- le bejakas eller för nekas, och huruvida skilda livsstilar skulle upp- muntras eller enbart tolereras har varit stort. har man med olika ingrepp för sökt hindr a segregation, genom att förbjuda invand- rare med likartad bakgrund att bosätta sig tillsammans. I andra fall har man applåderat tillkomsten av etniskt enhetliga kvarter av typen . Valfrihetsfrågan har blivit en stötesten oc h handlandet ofta svårför ståeligt. Möjligheter na att själv få påv erka boendet, miljön oc h servicen har varit mycket begränsade. Sådana för sök har ofta motarbeta ts i den mån de inte letts centralt från hyresgästför eningen och fastig- hetsägaren (oftast det kommunala fastighetsbolaget) i skön för ening – och dessutom har skötts i de ob ligatoriska gemenskapslokaler, som ingick i miljonprogrammets regelsystem. Att riva de mest nedgångna områdena har pröv ats, liksom ombyggnader till radhus. Vissa för sök har varit relativt framgångsri- ka. I andra fall har det främst handlat om att genom reducerat bostadsutbud förhindr a en – annars nöd vändig, och ofta angelägen – hyresreduktion i de kommunala fastighetsbolagen. Miljonprogramsområdena har medvetet byggts som sovstäder. Arbetsplatser har närmast betraktats som sanitära olägenheter. Därför är nästan alla yr kesverksamma beroende av långa transporter Sär skilda yttranden 233 till jobb, som ligger vitt spridda i regionen. Dit har de ofta en dåligt fungerande kollektivtrafik. När man dessutom inte, på bussen ser människor med en läskback, två ungar och tre matkassar, är behovet av tillgång till bil uppenbart. Det är därför ang eläget att öka möjlig - heterna att inneha miljövänlig a bilar. Vad kan vi lära? Kommittén har, som framgår, haft en oöverstiglig uppgift. Att inte få satsa på tillväxt oc h expansion av K-regionerna – vilket hade varit bra för hela landet – men ändå sk ola undanröja följder na av den bris- tande tillväxten, utvecklingen och dynamiken – det ger inte utrym- me för någ ra underverk. För ortsproblemen, som orsakats av storskalighet, social inge- niör skonst, planekonomi, detaljreglerande byggnormer, hyresregle- ring och för myndarmentalitet – är inget som kan botas av mer ingri- panden av samma sort. är inte en snabb och radikal avreglering möjlig , efter- som de olika regelverken påverkar varandra på ett så svåröv erkom- ligt och komplicerat sätt. Men varje steg måste öka v alfriheten och bidra till ekonomiskt sunda incitament på den bostadsmarknad som på grund av regelsystemet har utvecklat en helt oacceptabel kostnadsnivå. Nya bostadsområden måste utf ormas som gränsade projekt. Man bör pröv a allt – men i liten skala, och gärna i samråd med forsk- ningen vid de tekniska högskolorna. Skalan bör hållas mänsklig , och de som skall bo i områdena bör få delta i planer ingen, exempelvis efter modell från Spijkenisse i . Det tyska angreppssättet im Stads bör pröv as. Små byar med fullständiga funktioner – kyrka med kyrkogård, skola, huvudgata med spridda butiker, värds- hus, idrottsplaner – men utan centrumanläggningar – är av stort intresse. Livet mellan husen är en viktig aspekt, och i efterföljd kan na turliga mötespla tser tillskapas – där man träffas utan att särskilda åthävor. Människors prioriteringar är olika. Många unga bor gärna i cen- trala höghus med närhet till nöjesli v och kommunikationer, medan många barnfamiljer för edrar de trygga trädgår dsstäderna. Bostäder skall produceras efter de boendes önskemål, vilket innebär variation i både utformning, storlekar, miljö oc h upplåtelseformer. Detta är kanske den mest segregationshämmande insatsen – den medger blandning både av socialgrupper och åldrar. 234 Sär skilda yttranden SOU 1998:25 Innehållet/livet mellan husen Identitet är viktig för människ or. Denna kan skapas genom tillvara- tagande av historiska byggnader, miljöer eller tr aditioner, men också genom nya identifieringsobjekt – genial arkitektur, bra badstränder, naturlika parker, kultur- och idrottsanläggningar. Endast fantasin sät- ter gränser. Stadsplanering efter fingermodell ökar möjligheter na att tillför a sådana objekt inom mellanzonerna. Man måste kunna känna sig stolt öv er sitt bostadsområde – det måste finnas något unikt, som inte alla andra för orter också har. Enskilda eldsjälar kan för sätta berg. Det är viktigt att sådana ini- tiativ kan fångas upp, och få utvecklingsmöjligheter – doc k utan att övergödas med peng ar och beskäftigt daddas av byrå- krater som vill bli delaktiga i de eventuella framgångarna. Man skall låta tusen blommor blomma, men de skall både få växa upp, blom- ma och vissna. En social struktur, baserad på enskilt för eningsliv, idrottsklubbar och byalag är oerhör t värdefull, medan s.k. stadsdels- nämnder bara visat sig skapa frustration. Möjligheter a tt påverka sin miljö oc h att delta i området skötsel stär ker samhör igheten. Varför skall fattiga alltid ha anställd personal till att klippa gräsmattan, medan rika gör det själv a? I befintliga problemområden är det viktigt a tt tryggheten på gator och torg återställs. Ett fungerande närpolissystem och en nollvision för kr iminaliteten av Eskilstunamodell bör pröv as mera generellt. Spåren efter vandalism och klotter måste åtgär das snabbt. Särskild uppmärksamhet måste ägnas åt den utsa tta ställning som kvinnor och flickor i vissa invandrargrupper har. För det uppväxande släktet – ofta med risk att bli den tredje gene- rationen arbetslösa i området – är en bra skolutbildning den mest väsentliga insatsen. Barnen skall gå i skolan och läsa läxor na. Kraven måste ställas . Flexibilitet i lärarnas lönesättning kan bidra till att locka bra lärare till dessa områden, där insatserna är svå - rare. Redan i för skolan kan en träning i sociala färdigheter påbörjas, och exempelvis ett teknik- eller kulturintresse väckas. I de utsatta områdena är det sär skilt viktigt att alternativa skolor och för skolor ger möjlighet till ett r ikt varierat utbud av olika peda- gogik. Ett väl fungerande skolpengssystem är därför en nöd vändig- het. Kunskapsför medlingen bör ske inom skolsystemet och basåret skall främst hjälpa dem med ämnesk ombinationer som inte passar för avsedd högskoleutbildning. En frivillig deltidsför skola för bar n mellan 3–är positiv, men den får inte bli ett obligatorium, vare sig för föräldr arna eller kommunen. Sär skilda yttranden 235 Det är viktigt att slå vakt om jämställdhetsaspekter na. Inte minst SYO-konsulenterna har en viktig uppgift i att motverka könsbundna yrkesval. Krav på motprestation för samhällsstödet måste få ställas – sär - skilt för de ung a som skall lära sig hur arbetslivet fungerar, för a tt de inte permanent skall hamna utanför arbetsmöjligheter . Miljöinsa tser, renhållning, parkarbete och enklare vårdinsatser är här vid värdeful- lare än den billigaste arbetsuppgiften – att vända papper på kom- munalkontoret. När det gäller de mer a konkreta strukturinriktade för slagen i kom- mittén är dess begäran om ett för statligande av socialbidraget – för dem där orsaken till bidragen är arbetslöshet – ett intr essant uppslag. Med fog kan man hävda att staten har ansvaret för arbetslösheten, och därmed för dess följder , och att gråzonen mellan korta inkomst- bortfall och pensionering är ett angeläget område att utreda i särskild ordning. Viktigt är här vid att tillse att rehabiliteringsarbetet bevakas, och inte glöms bor t om socialnämndens uppföljning upphör. Då kan också socialnämnder na återgå till sin huvuduppgift – den sociala rehabiliteringen. För slaget att utveckla en för enklad för etagsform är utmär kt. Det är inte nöd vändigt att för elägga en korvkiosk nästan samma regler som . Detta, att våga ta ansvar och risker, skall inte bara vara möjligt – det skall rentav få löna sig . En utveckling av tjänstesek- torn, och en avdragsrätt för olika hushållstjänster är oc kså en bra satsning. Fler högskoleplatser till storstäderna (vid högskolorna – inte ute i bostadsområdena, där de bara skulle understryka och befästa utan- för skapet) bidrar till ökad kr eativ massa, öpkad d ynamik och syssel- sättning och tillstyrkes varmt. Viktigt är att stimulera ungdomar från problemområden att söka sig till högsk oleutbildning. Folkhögskole- satsningar bör inr iktas på att passa in i det reguljära utbildningssyste- met. De får inte bli återvändsgränder som bara tillfälligt hyfsar arbetslöshetssta tistiken. Utbildningsfrågorna har ytterligare en viktig aspekt. Det går inte att blunda för a tt förädlingsvär de och kompetensinnehåll i svenska produkter numera generellt är lågt. Svensk industri tvingas därför konkurrera medelst låga priser och därmed låga löner. Bristen på spetskompetens är stor. Om man räknar bort sådana kortutbildning- ar som vi kallar akademiska – men som inte är det i andra länder – 236 Sär skilda yttranden SOU 1998:25 är andelen av en ungdomskull som söker sig till långa utbildningar inte ens hälften av vad den är i exempelvis , och . Dessutom är vår a långa utbildningar ofta kortare. Av svenskar föd da 1950 har en akademisk examen, medan siffran bland dem föd da 1968 bara är . Detta är för stås katastrofalt. Storstadsregio- nerna – våra naturliga utvecklingscentra – måste få ökade f orsk- ningsresurser – stör re kreativ massa. Folkhälsoarbete borde vara positivt – både på individ- och sam- hällsnivå – om det inriktas på tillstånd som är påv erkbara, och där nyttan av åtgär derna överstiger kostnaderna. Hit hör sannolikt insa t- ser mot missbruk av droger, alkohol och tobak samt stimulans till riktigare kost och motion samt spårande av hypertoni. SBU har emellertid nödg ats konstatera att stora befolkningsprogram visat små resultat. Det finns anledning till ödmjukhet inför pr oble- men. Just nu är det säkert mer forskning och bättre samverkan som behöver prioriteras, liksom en bättre tolkservice åt vår dgivare i invandrartäta områden. Egenmaktsför slag i form av stadsdelsnämnder leder till olika behandling av individer i olika kommundelar, och tydliggör dessut - om att vissa stadsdelar måste bär a en stor ekonomisk bör da åt andra. De skapar motsättningar utan att man får någ ra egentliga vinster. Om den som ofta träffar sin lokale politiker i närbutiken skulle få för de- lar jämför t med andra som inte gör det, är själva grunden för demo - kratin i fara. De aktuella för orterna har drabbats av för m yck- et politiserande. Subsidiaritetsprincipen är viktig, men de presente- rade s.k. egenmaktsför slagen är huvudsakligen ägnade att kraftfullt öka administr ationen och den lokala byråkratin. De är framlagda utan tanke på balans gentemot andra berättigade intressen – övergri- pande samhällsintressen, övr iga kommunmedborgare, fastighetsäga- re etc. Öv erväganden saknas dessutom om vilka frågor som bör avgör as på stadsdelsnivå. I för sta hand är det den enskildes egen valfrihet som skall sättas i centrum – genom tillkomsten av fler alternativ i serviceutbudet, för - sök med sk olpeng och servicecheckar, och med ökad självför valt- ning i nära samverkan med fastighetsägarna. Det handlar om att få egen makt att förändr a sin situation – inte om att få änn u fler för e- trädare. som reguljära statliga anslag blivit för emål för hår d- hänta besparingar, har anslagen till olika projekt – s.k. funny-money – öka t bland statliga organ och myndigheter. En sanering bland projektanslagen kan vara en väg att finna medel till reguljära insatser i storstädernas problemområden. bör ansla gen till Sär skilda yttranden 237 storstadspolitik ersättas av en politik, som ger storstäderna möjlighet att utvecklas till de dynamiska K-regioner, som borde vara deras naturliga roll. Det finns ingen enahanda och bra lösning på miljonpr ogramområde- nas problematik. Hade en sådan funnits hade alla tillämpa t den – eftersom problematiken är universell. Det viktiga är att ha insikt om vilka de grundläggande problemen egentligen är, att inte förfalla till politiskt korrekt retorik, och att inte envist upprepa redan gjorda misstag. Den tör nbeströd da stigen bort från nuvarande problem, måste gå via avreglering och individuell valfrihet. Och själva nyckelfrågan är att se till att den unga generationen inte fastnar i arbetslöshet. Den måste få möjlighet till en br a utbildning. Den investeringen kommer att ge stör st utdelning av alla – även om det tar sin tid. 238 Sär skilda yttranden SÄRSKIL T YTTRANDE av och Frågan om socialbidragen är komplicerad och svårbedömt. Det krävs en mer omfattande utredning för a tt kunna ta ställning till deras utformning. Den nytillsatta har i upp- drag att se över socialbidragens totala utformning, inklusive finan- sieringen. Mot bakgrund av att det arbetet pågår står vi inte bak om de diskussioner och synpunkter som framför om socialbidragen. Sär skilda yttranden 239 SÄRSKIL T YTTRANDE av () Grundbulten för a tt häva utanför skapet, bryta vanmakten är att ge den enskilde individen möjlighet a tt för verkliga sina egna drömmar. Utgångspunkten för k ommitténs arbete bör v ara att ge människor makten över sin egen tillvaro, makten över sitt eget liv. Att ha kommandot över sin egen tillvaro, och därmed makt över de skeenden som påverka just den egna framtiden , det egna livet. Att ha makt över sin egen tillvaro innebär att kunna ta vara på de olika valmöjligheter som står till b uds, välja vilken väg att gå. Vägarna är inte stängda beroende på bakgrund, etnisk tillhör ighet eller bostads- ort. En viktig del i makten över sitt eget liv är också känslan av att bli respekterad för den ja g är, det jag står för oc h det jag kan åstad- komma. En viktig del i detta är ett levande för eningsliv, en frivillig med- borgerlig aktivitet. Att människor frivilligt sluter sig samman ger ett socialt kapital av kontakter, en kultur av samverkan och en tillit mel- lan människor. Man samarbetar, inte bara för a tt nå sina egna utan även gemensamma mål. Men makten öv er det egna livet kan aldrig vara kollektiv. Makten över det egna livet är individuell – eller inte alls. All utveckling bygger på enskilda människors skaparkraft och ini- tiativför måga. Om politiker betraktar människor som offer för opå - verkbara krafter, riskerar kraften att för tvina både hos den enskilde och samhället. Om politiken istället strävar efter ett samhälle med aktiva medborgare som kan och vill ta ansvar, växer engagemanget och solidariteten. En viktig politisk uppgift är att skapa och stödja de mötespla tser där människor gemensamt kan lösa pr oblem. Politiken ska ge alla människor redskapen för a tt ta makten över sitt eget liv. Att inte ha makten över sitt eget liv skapar vanmakt, leder till utanför skap. Det är den vanmakten vi ska bryta. Integration och innanför skap leder till ett mer multietniskt samhälle där olika etnis - ka, kulturella, idéburna eller andra grupperingar lever sida vid sida, i relation till varandra och i ömsesidigt ber oende. Där grupptillhö - righeten inte fyller hela tillvaron, men där utöv andet av makt över sin egen tillvaro leder till byggande av etniskt eller kulturellt styrda nätverk och institutioner. Där kittet mellan människor blir starkare. Den yttersta yttringen av vanmakt och utanför skap är det låg a val- deltagandet i de utsatta bostadsområdena. Det finns ett samband mellan makten över sin egen vardag och makten över samhällets framtid. Kvitto på om vår t arbete lyckas blir om valdeltagande och 240 Sär skilda yttranden deltagandet i det gemensamma samhällsbygget ökar b land männis- kor i de utsatta bostadsområdena. Att för a besluten nära dem de berör är en viktig liber al princip. Stadsdelsreformer i de stora kommunerna är viktiga. Äv en om refor- merna inte blivit det demokratiska genombrott som skulle behövas är de ett steg i rätt riktning. Ett fortsatt reformarbete är nöd vändigt. Demokrati handlar inte bara om att de valda representanterna fattar majoritetsbeslut om de övr igas liv. Ett helt omistligt inslag i det demokratiska systemet är det offentliga samtalet där deltagarna tar hänsyn till varandra, där olika intressen och värderingar kan vägas, skärskådas och stötas mot varandra. Reformeringen av den kommunala verksamheten genom exempelvis resultatenheter och konkurrensutsättning ger ökad effektivitet, flexi- bilitet och ökad anpassning till de enskilda människ ornas önskemål. Fortsatt reformering, ökad valfrihet och ökade möjligheter till e get inflytande över den kommunalt finansierade verksamheten är vikti- ga delar i att låta människor få gör a de viktiga valen själva och att också själv vara skapande och ta ansvar. Ett arbete för a tt vidga och för djupa människors makt över den egna vardagen måste givetvis ta sitt avstamp just i vardagen. Analysen borde sålunda utgå från människ ors vardagssituationer och den brist på makt öv er dessa man själv upplever för a tt utifrån denna analys kunna lägga för slag som minskar vanmakt och utan- för skap, som ökar makten öv er det egna livet, den egna tillvaron, den egna vardagen. Medborgarkontraktet är ett sätt för för troendevalda och anställda i kommunen att möta medborgarna. Kontraktets innebör d är för det för sta att varje medborgare ska veta vilka rättigheter och skyldighe- ter hon har inom välfär dspolitiken. För det andr a ska man kunna jämför a tillgängliga alternativ. Man ska lätt kunna söka inf ormation och jämför elser. För det tr edje ska man veta vart man vänder sig för frågor, för a tt få saker uträttade och för a tt klaga. Genom inför ande av medborgarkontrakt underlättas för den enskilde att ta makten över sitt eget liv genom att möjligheten a tt ori- entera sig ökar, alternativen klarläggs och rationella beslut kan fat- tas. Tydlighet, kunskap och tydligt ansvar är viktiga steg för a tt bryta vanmakt och ersätta den med makt. Därför bör medbor garkontrakt inför as i våra storstadskommuner. Sär skilda yttranden 241 är en modell för a tt enkelt och rationellt skapa det forum där medborgarkontraktet blir vardag för människ orna. Genom ska människor inte känna oro och van- makt över att bli skickade fram och tillbaka mellan kontor, där det alltid är någ on annans bord. Ansvaret ska vara tydligt placerat och tjänstemännen ha klar a beslutsbefogenheter så att problem kan lösas och vardagen fungera. Har misstag begåtts ska medborgaren har rätt till för , ursäkt och kanske till och med ersättning. Medborgarkontor bör inrättas oc h för läggas till utsatta för ortsområ- den i våra storstadskommuner. Att personalen ska behärska fler språk än svenska borde vara en självklarhet. Att ha ett arbete är av absolut avgör ande betydelse för vuxna a tt uppnå makt öv er sin egen vardag. Antingen som anställd, eller som för etagare i någon form. Att kunna för sörja sig själv oc h sina nära med det egna arbetet ger självrespekt och kontroll övertillvaron. Arbetet ger inte bara för sörjning , det ger ett kontaktnät, ett samman- hang och en identitet. Grundbulten för stor stadskommittens arbete för a tt öka människ ors makt över sin vardag måste därför v ara en politik för arbete i stor stad att skapa för utsättningar för f ler jobb, för att människor ska kunna bli anställda eller för etagare och att bekäm- pa diskriminering i arbetslivet. hade för a vsikt att återkomma med ett delbe- tänkande om för utsättningar för arbete , En för stärkt arbetslinje. Tyvärr har man inte under de som arbetet pågått l yck- ats med detta.