sou · GMB3141d2 · 1999-01-01 00:00:00 — !RBETSTAGARORGANISATIONER: &INLANDS &ACKF¶RBUNDS #ENTRALORGANISATION & med 24 medlemsförbund är den närmaste motsvarigheten till LO. 4J¤NSTEMANNA CENTRALORGANISATIONEN 344+ organiserar tjänstemän och !+!6! /RGANISATIONSGRAD: . 4¤CKNINGSGRAD AV KOLLEKTIVAVTAL: . &¶RHANDLINGARNA: Förhandlingsrätten är inte lagreglerad och någon förhandlings- skyldighet förekommer inte. Avtalsförhandlingarna inleds i regel med inkomst- politiska trepartsförhandlingar. Förhandlingarna kan leda fram till en uppgörelse eller till centrala riktlinjer för de förbundsvisa förhandlingarna. I det fall en central uppgörelse träffas måste förbunden anta innehållet för att det skall äga giltighet som kollektivavtal mellan förbundsparterna. Lokala förhandlingar förs under fredsplikt. +ONFLIKTR¤TT: Fredsplikt gäller enligt lag när parterna är bundna av kollektivavtal. I övrigt finns det inga bestämmelser som begränsar konflikträtten. Arbetstagar- organisationer, arbetsgivarorganisationer och enskilda arbetsgivare har rätt att vidta stridsåtgärder. Sympatiåtgärder är tillåtna. Varsel skall enligt lag lämnas i förväg. -EDLINGSINSTITUT: 2IKSF¶RLIKNINGSMANNABYR¥N. -EDLARNAS BEFOGENHETER: Medlaren kan efter formellt beslut av arbetsministeriet skjuta på samhällsfarliga konfliktåtgärder . 3TATLIGA INGRIPANDEN: Förekommer inte. SOU 1998:141 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM 125 I krisens spår har regeringen och arbetsmarknadens parter valt att sluta samhällskontrakt om löner och skatter. kommer vidare att vara med i från starten, vilket kommer att ställa särskilda krav på löne- bildningen. Detta har motiverat parterna att fortsätta att söka inkomstpo- litiska uppgörelser. Man har också överenskommit om särskilda fonde- ringar för att utjämna konjunktureffekter i den finländska ekonomin. Den finska ekonomin har utvecklats starkt. har svängningarna i den finska ekonomin varit kraftigare än i den svenska. Den internationella lågkonjunkturen slog ännu hårdare mot än mot . Återhämtningen har emel- lertid också gått snabbare. (¶G INFLATION MEN RELATIVT GOD TILLV¤XT P¥ TALET Den finska ekonomin genomgick en mycket snabb omvandling . En omfattande byteshandel byggdes upp med dåvarande Sov- jetunionen. Verkstads- och textilprodukter byttes mot framför allt sovje- tiska råvaror, bl.a. annat olja. Byteshandeln var en förklaring till att den ekonomiska krisen och oljeprischockerna inte påverkade den finska ekonomin i samma utsträckning som de påverkade ekonomin i de flesta andra västeuropeiska länder, inkl. . Såväl investeringstakten som den privata konsumtionen fortsatte att öka i ända . Den finska valutan devalverades och 1971. Importpriserna steg därför mycket snabbt i , den sovjetiska byteshandeln till trots. Inflationen ökade i snabbare takt än i t.ex. , som löneök- ningstakten accelererade. Från att ha legat under 1960- talet steg den årliga ökningen av lönekostnaderna i det finska näringslivet till . Industrins internationella konkurrenskraft försämrades och ett kraftigt underskott uppkom i bytesbalansen. Försvag- ningen av exporten och en återhållsam finanspolitik bromsade upp efter- frågan och löneökningstakten sjönk påtagligt – 1978. Tillväxten stagnerade och arbetslösheten steg. Den dåliga tillväxten ledde till att återigen devalverade valuta . Devalveringar genomfördes vid ungefär även i och övriga nordiska länder. Samti- digt fortsatte handeln med att öka och penningpolitiken var förhållandevis expansiv. Den finska ekonomin började därför åter att växa 126 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM i snabb takt . över kom BNP i genomsnitt att växa med trots stagnationen . Det kan jämföras i och i genomsnitt för de länder, som är medlemmar i . De reala lönekostnadsökningarna kom i genomsnitt att uppgå till hela 5 pro- cent . ,¤GRE INFLATION OCH FORTSATT GOD TILLV¤XT UNDER TALET fortsatte den finska ekonomin att växa i snabbare takt än den svenska och skillnaden i BNP per invånare mellan de båda länderna minskade påtagligt. Det allmänna utvecklingsförloppet i den finska eko- nomin följde dock i stort sett samma mönster som i med den långa och utdragna högkonjunkturen, som kulminerade i en kraftig överhettning. I tillämpades inkomstpolitiska uppgörelser under en stor del av . träffades överenskommelser om ett inkomstpolitiskt ramavtal, som skulle ge löneökningar på plus en viss förkort- ning av arbetstiden. I avtalet fanns också en prisutvecklingsgaranti, som skulle komma att utlösas. Omfattande utb yggnader genomfördes av socialförsäkringssystemen. Ett system, som relaterade ersättningen vid arbetslöshet till tidigare lön, infördes som nivåerna höjdes. Det maximala antalet ersättningsdagar i arbetslöshetsförsäkringen utökades från 200 till 500. Ungdomar och långtidsarbetslösa garanterades även arbetsmarknadspolitiska åtgärder. höjdes dess- utom ersättningsnivåerna även för långtidsarbetslösa. ökade efterfrågan på arbetskraft och det visade sig i efterhand att lönekostnads- ökningarna blev betydligt större än de som förutsågs när överenskommel- sen träffades. De finansiella marknaderna i avreglerades som i . Såväl hushållens som företagens upplåning ökade kraftigt – 1990. Tillväxttakten i den finska ekonomin ökade dramatiskt till som högst och arbetslös- heten sjönk ner till en nivå på . Inflationen tog fart och bytesbalansen försämrades påtagligt. $JUP EKONOMISK AV TALET F¶LJD AV EN SNABB ¥TERH¤MTNING I och med 1991 förändrades förhållandena för den finska ekonomin på ett dramatiskt sätt. Bakslaget efter överhettningen i SOU 1998:141 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM 127 slutet av kom därför att bli djupare i än i . BNP föll med – 1993 och arbetslösheten steg till . har dock utgångsläget för en snabb tillväxt efter krisen i flera avseenden varit bättre i än i . De offentliga finanserna har i varit mycket goda ända . Den offent- liga sektorns konsoliderade bruttoskuld uppgick endast till av BNP i , jämfört med i . Den finska utlandsskulden var dessutom låg ända fram . Finsk industri hade i ökad utsträckning kommit att vända sig mot väst och knöt, i likhet med , sin valuta till den europeiska valutaenheten ecu . En mindre devalvering av den finska marken genomfördes dock och den finska valutan släpptes att flyta fritt än den svenska under valutakrisen . När krisen var som djupast inleddes dessutom ett arbete med att refor- mera socialförsäkringssystemen. De offentliganställdas pensionsålder höjdes och deras pensioner sänktes. Åtgärdsgarantin för ungdomar och långtidsarbetslösa togs bort. har dessutom möjlig- heterna till återkvalificering i A-kassan, genom deltagande i arbetsmark- nadspolitiska åtgärder, begränsats för samtliga arbetslösa. Egenfinansie- ringen inom arbetslöshetsförsäkringen har höjts, som den tidi- gare indexeringen av den ersättning, som erhålls vid arbetslöshet har avskaffats temporärt. Utifrån den tradition som finns i med centrala löneförhandlingar träffades överenskommelser om frysta nominella löner, som ett sätt att mildra effekten av den ekonomiska krisen. Försök gjordes även att för- handla fram sänkningar av de avtalsenliga lönerna när den ekonomiska krisen var som djupast. Innan arbetsmarknadens parter han fatta beslut om de sänkta lönerna blev emellertid förslagen inaktuella till följd av valutakrisen då den fasta växelkursen övergavs. Tillväxten har varit mycket god. Inflationen har legat på en låg nivå och räntorna har fallit kraftigt. Den goda tillväxten har möjlig- gjort en kraftig ökning av sysselsättningen och en minskning av den öppna arbetslösheten med . Arbetslösheten uppgick trots detta till . I ett försök att åstadkomma en större differentiering av löneökningarna mellan olika branscher avstod den finska regeringen från att ta initiativ till inkomstpolitiska uppgörelser – 1993. Trots att arbetslös- heten var mycket hög kom de okoordinerade förhandlingarna på bran- schnivå att resultera i ökade nominella löneökningar utan att ge upphov till någon ökad differentiering mellan olika branscher. 128 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM övergick därför till den tidigare inriktningen mot att söka åstad- komma en återhållsam lönebildning i utbyte mot bidragshöjningar och skattesänkningar. En ny inkomstpolitisk uppgörelse träffades och ytterligare en . ,¶NEBILDNINGENS ROLL I DEN MONET¤RA UNIONEN Den europeiska monetära unionen EMU kommer att ställa ökade krav på real anpassning vid en avvikande konjunkturutveckling i den finska eko- nomin eller vid de eventuella nya chocker, som ekonomin kan komma att utsättas för . Lönebildningen är en viktig faktor i en sådan anpassningsprocess. Speciellt har starkt betonat möjligheten till fortsatta inkomstpolitiska uppgörelser, som en viktig komponent i de ansträngningar, som görs för att underlätta en sådan anpassning. Parterna på den finska arbetsmarknaden gjorde dessutom ett gemensamt uttalande om att trepartsöverenskommelserna kommer att öka i betydelse när valutaunionen inleds. Arbetsgivarna har i samband med detta uttalande försäkrat att de inte kommer att motsätta sig framtida strävanden att fort- sätta på den inslagna vägen med inkomstpolitiska uppgörelser och centrala avtal. träffades dessutom en överenskommelse mellan ar- betsmarknadens parter om ytterligare åtgärder för att hantera de problem, som en avvikande konjunkturutveckling eller eventuella framtida chocker kan komma att förorsaka. Överenskommelsen omfattade bl.a. beslut om att inrätta en speciell partsgemensam fond för delfinansiering av arbetslöshetsersättningen och att förstärka de redan existerande pensions- fonderna. Den partsgemensamma fonden för arbetslöshetsersättning kommer, när den är fullt utb yggd – 2004, att uppgå till ca 3 mil- jarder mark2. Förstärkningen av pensionsfonderna kommer att uppgå till av den totala lönesumman inom den privata sektorn, vilket motsvarar ungefär 3,5 miljarder mark. Behovet att sänka ersättningsgraden i arbetslöshetsförsäkringen och öka avgifterna till pensionsfonderna vid en lågkonjunktur kommer därmed att minska, vilket i sin tur kan bidra till en stabilare konjunkturutveckling. Huvudorganisationerna har även enats om att rekommendera parterna på den lokala nivån att förhandla fram före- tagsspecifika fonder och resultatbaserade lönesystem i syfte att ytterligare öka förutsättningarna för den nödvändiga reala anpassningen inom den monetära unionen. 2 1 mark var ungefär lika med . SOU 1998:141 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM 129 Det dröjde länge innan det utvecklades ett modernt arbetsrättsligt system i . Visserligen bildades fackliga organisationer mot slutet av 1800- talet och hände det att de fick teckna kollektivavtal för sina medlemmar. Omfattande fackliga stridsåtgärder under åren 1908- 1909 ledde emellertid till att arbetsgivarna bestämde sig för att inte för- handla med de fackliga organisationerna. , då hade blivit självständigt från , övervägdes kollektivavtal på nytt. Inbördeskriget och den därpå följande politiska utvecklingen befäste emellertid den negativa inställningen på arbetsgivarsidan och den kom att bestå fram till . Först erkände de stora organisationerna på arbetsmarknaden varandras existens. I avtal mellan huvudorganisationerna fastlades en ordning för avtalsförhandlingar. Därefter började löner och anställningsvillkor att bestämmas i kollektivavtal och det tillkom en grundläggande arbetsrättslig lagstiftning. infördes en lag om kollektivavtal. inrättades en arbetsdomstol, som alltjämt funge- rar och som är uppb yggd efter samma principer som Arbetsdomstolen i . Medling mellan fackliga organisationer och arbetsgivare i frågor om lön och andra anställningsvillkor förekom tidigt, trots att kollektivavtal inte slöts och en lag om medling trädde i kraft . Ända präglades fackföreningsrörelsen i av politiska motsättningar mellan socialdemokrater och kommu- nister. Det vållade interna stridigheter, som komplicerade relationen mellan de fackliga organisationerna och arbetsgivarna och försvårade förhandlingarna. är förhållandet mellan arbetsmarknadens parter mycket likt det som råder mellan parterna på arbetsmarknaden i . +ORT OM G¤LLANDE R¤TT Det finns en omfattande arbetsrättslig lagstiftning i och bestäm- melserna har ofta stor likhet med motsvarande svensk lagstiftning. En skillnad är dock att det saknas uttryckligt lagstöd för förhandlingsrätten. De viktigaste bestämmelserna i detta sammanhang finns i lagen om kol- lektivavtal , vilken alltjämt är i kraft, samt i lagen om medling i 130 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM Rätten till fackliga stridsåtgärder är i princip densamma som i . Med kollektivavtal följer fredsplikt. Föreningar, som är parter i avtalet, är skyldiga att se till att under dem lydande föreningar, arbetsgivare och arbetstagare inte vidtar stridsåtgärder eller på annat sätt bryter mot avtalet. En förening anses ha försummat denna s.k. tillsynsskyldighet, om det står klart att avtalet har tillämpas på ett oriktigt sätt och situationen inte snabbt rättas till, när den har kommit till föreningens kännedom. När fredsplikt inte gäller är fackliga stridsåtgärder tillåtna. Det finns inga bestämmelser i kollektivavtalslagen, som begränsar rätten till stridsåtgärder. Sympatiåt- gärder får vidtas, så länge primärkonflikten är lovlig och åtgärden inte strider mot en fredsplikt, som parten är bunden av genom eget avtal. Arbetsgivare och arbetstagare, som är bundna av kollektivavtal och som medvetet bryter mot bestämmelser i avtalet, kan åläggas att betala s.k. plikt Det är en sanktion som påminner om skadestånd. För arbetsgivarens del är beloppet maximerat till 130 000 mark och för arbetstagaren till 1 300 mark. Det sistnämnda beloppet är den maximala sanktionen för en arbetstagare, som deltar i en olovlig strejk, men om strejken fortsätter kan beloppet dömas ut mer än en gång. Arbetstagaren kan också i sällsynta fall förlora sin anställning. Enligt lagen om medling i arbetstvister skall det finnas två riksför- likningsmannatjänster. Den ena tjänsten är obesatt, då förlikningsväsendets skötsel inte anses kräva två riksförlikningsmän. Därutöver skall det finnas distriktsförlikningsmän, som har sitt uppdrag som bisyssla. Deras antal och verksamhetsområden fastställs i en särskild förordning. Riksförlikningsmannen har framför allt till uppgift att främja relatio- nerna mellan arbetsmarknadens parter, att vara ordförande vid förhand- lingar för att få kollektivavtal till stånd samt att leda förlikningsverksam- heten vid arbetstvister och vidta de förlikningsåtgärder som tvisterna föranleder. Om parterna själva har tillsatt ett särskilt organ för förlikning skall förlikningsmannen avvakta med förlikningsåtgärder. Parterna är skyldiga att infinna sig till förhandling inför förlikningsmannen. De är också tvungna att lämna de uppgifter förlikningsmannen begär. Lagen innehåller regler rörande varsel om stridsåtgärder. En ar- betsinställelse får inte inledas eller utvidgas, om inte Riksförliknings- mannabyrån och motparten har fått ett skriftligt meddelande i förväg. Meddelandet skall innehålla besked om orsakerna till arbetsinstäl- lelsen, tidpunkten när den skall påbörjas eller utvidgas samt vilken omfattning den kommer att få. Den som på så sätt har varslat om en ar- betsinställelse, får inte skjuta upp den till en senare tidpunkt eller begränsa den i förhållande till vad som har angetts i meddelandet, utan att mot- parten har gått med på det. Överträdelse av de nu angivna bestämmelserna SOU 1998:141 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM 131 kan bestraffas med böter om motparten anmäler brottet till allmänt åtal. Under vissa förhållanden kan en part, som har varslat om arbetsin- ställelse, tvingas att skjuta upp den planerade åtgärden. Om en arbetsin- ställelse berör samhällets livsviktiga funktioner eller avsevärt skadar ett allmänt intresse, kan arbetsministeriet på framställning av förlikningsman- nen förbjuda åtgärden. Ett sådant förbud kan utfärdas för av högst , räknat från tidpunkten från det att den skulle påbörjas. Syftet med förbudet skall vara att reservera tillräckligt för medling. Förbudet skall delges parterna senast före den tidpunkt, då den planerade åtgärden skall vidtas. Mer långtgående möjligheter finns att skjuta på konflikter inom den offentliga sektorn. Det finns också en tidsgräns, inom vilken en åtgärd måste vidtas. Om motparten inte medger det får en arbetsinställelse inte inledas eller utvid- gas senare än efter utgången av förbudet. Tidpunkten för inle- dande eller utvidgande skall också delges förlikningsmannen och mot- parten senast innan förbudet upphör att gälla. Avtalsrörelsen föregås av inkomstpolitiska överläggningar mellan rege- ringen, arbetsmarknadens parter, näringslivsorganisationer, jordbrukare, m.fl. I regel når parterna en överenskommelse och därmed sker en bety- dande koordinering av löneutvecklingen för olika löntagargrupper och branscher. Vilka frågor som en överenskommelse kan innehålla varierar. har avtalen behandlat ett stort antal ämnesområden såsom t.ex. löner, sociala förmåner, jordbrukarnas inkomster, priskontroll och kon- junkturfonder i industrin. Det senast träffade inkomstpolitiska avtalet gäller . Processen gick till så att huvudorganisationerna på arbetsmarknaden träffade en principuppgörelse om ett inkomstpolitiskt avtal. Detta avtal innehåller detaljerade regler om löneökningar, vilka skall gälla för hela arbetsmarknaden . När principavtalet träffades förband sig huvudorganisationerna att uppmana medlemsorgani- sationerna att sluta avtal i enlighet med den inkomstpo- litiska uppgörelsen. Det finns en öppning för förbunden att göra egna överenskommelser om branschspecifika frågor, som inte står i konflikt med den inkomstpolitiska uppgörelsen. Regeringen har förbundit sig att genomföra vissa skattelättnader, m.m. Ett förbehåll görs dock om att förslagen faller om regeringen anser att den inkomstpolitiska upp- görelsen inte har blivit antagen i tillräckligt stor omfattning. Det är inte alltid som parterna har lyckats nå fram till en inkomstpolitisk överenskommelse. I dessa fall har de centrala parterna ändå ofta enats om 132 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM vissa riktlinjer för de förbundsvisa kollektivavtalsförhandlingarna. Van- ligtvis representerar parterna på förbundsnivå en bransch, men det finns också vissa organisationer som förhandlar för yrkesgrupper, som elektriker och chaufförer, oberoende av branschtillhörighet. Tjänstemännen är ofta organiserade efter yrke eller utbildning. Om parterna på förbundsnivå inte kan enas om ett avtal kan de vända sig till Riksförlikningsmannen och begära medling. Det gäller även om någon part inte vill acceptera att träffa avtal i enlighet med den inkomstpolitiska uppgörelsen. Förlikningsmannen har givits ett relativt fritt utrymme att agera i arbetstvister. Om varsel om stridsåtgärder har lämnats bör han vidta åtgärder för att bilägga tvisten, men han har även rätt att ingripa i andra situationer då en arbetstvist hotar arbetsfreden. Förlikningsmannen brukar uppmana parterna att skjuta upp planerade stridsåtgärder under medlingen, men har inga formella befogenheter att skjuta upp en varslad konflikt. När arbetsministeriet får en framställning av förlikningsmannen om att förbjuda en konfliktåtgärd för att ge tid för medling så är det brukligt att den beviljas. Förlikningsmannen har inte något inkomstpolitiskt uppdrag. Uppgiften är i stället att söka begränsa antalet tvistepunkter och få till stånd en för- likning på grundval av parternas egna förslag och bud. Förlikningsmannen föreslår eftergifter och jämkningar som underlättar ett avtal. Om en över- enskommelse inte går att nå får förlikningsmannen lämna ett bud och ge parterna en kort tidsfrist för att ta ställning. Om någon av parterna inte antar förslaget överväger förlikningsmannen om det är meningsfullt att fortsätta medlingen. Annars riskeras att stridsåtgärderna verkställs. Om stridsåtgärderna har förbjudits under medlingen gäller dock att de måste verkställas . Annars måste nya varsel lämnas. I har det inte gjorts statliga ingripanden i form av tvångslagstift- ning när en konflikt inte har kunnat lösas genom medling. Det har dock förekommit hot om ingripanden, som inte har genomförts. präglades av omfattande strejker. har omfattande förändringar genomförts av lagstiftningen, som reg- lerar förhållandena på arbetsmarknaden och konflikträtten. minskade oroligheterna på arbetsmarknaden. Lönebildningen har decentraliserats och huvuddelen av löntagarna får numera sina löner bestämda av arbetsgivaren på företaget där de arbetar, utan att villkoren finns reglerade i kollektivavtal. Därmed är den brittiska arbetsmarknaden mer lik den i än övriga . SOU 1998:141 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM 133 har haft problem med konkurrenskraften. Pris- och löneutvecklingen var snabbare än i omvärlden. inriktades den ekonomiska politiken på inflationsbe- kämpning genom stram en penningpolitik och en försvagning av de fack- liga organisationernas förhandlingsposition. Efter den ekonomiska krisen har återhämtningen varit snabb. &¶RS¶KEN ATT LAGSTIFTNINGSV¤GEN BEGR¤NSA PRIS OCH L¶NEUTVECKLINGEN VID TALETS B¶RJAN De ekonomiska problem, som de brittiska regeringarna brottades med , hade sin upprinnelse i de snabba löneökningarna och den försämrade konkurrenskraften för brittisk industri under mitten av 1960- talet. För att stärka den brittiska industrins konkurrenskraft devalverades det brittiska pundet . Flera andra europeiska länder följde dock efter och effekten på den brittiska tillväxttakten blev begrän- sad. Däremot ledde devalveringen till att problemet med den snabba pris- och löneutvecklingen förvärrades ytterligare . I syfte att förbättra konkurrenskraften och minska antalet konflikter på arbetsmarknaden genomfördes en serie förändringar av arbetsrätten . (Se vidare avsnittet om det arbetsrättsliga systemet). Regeringen beslöt dessutom att genomföra ett trestegsprogram för att lagstiftnings- vägen begränsa pris- och löneutvecklingen. I ett första steg genomfördes ett pris-, löne-, hyres- och utdelningsstopp, som var i kraft . Därefter fick en statlig lönenämnd och en priskommission i uppgift att övervaka att de löneuppgörelser, som träf- fades, inte gav upphov till högre löneökningar än 6 - och att priserna endast höjdes i proportion till den tillåtna kostnadsutveck- lingen. höjdes gränsen för tillåtna löneök- ningar till 10 –. Dessutom tilläts inkomsttagare på den nedre halvan av löneskalan att förhandla till sig vissa prisutvecklingsgarantier. Tillväxten och 1973 blev god och prisutvecklingen däm- pades. Protesterna mot den förda politiken blev dock våldsamma, speciellt från fackligt håll. Inflationen tog dessutom åter fart och bytesbalansen försämrades på nytt i och med oljeprischocken . Protes- terna mot regeringens politik ledde till omfattande demonstrationer och 134 %KONOMISK UTVECKLING ARBETSR¤TT OCH F¶RHANDLINGSSYSTEM !RBETSGIVARORGANISATIONER: Huvudorganisationer saknas. #ONFEDERATION OF "RITISH )NDUSTRI #") är den största organisationen för företag inom industri- och servicenäringar. %NGINEERING %MPLOYERS &EDERATION är branschorganisation för företag inom verkstadsindustrin. !RBETSTAGARORGANISATIONER: 4RADE 5NION #ONGRESS 45#) är den enda centralor- ganisationen. Ca 70 förbund är medlemmar i 45#. /RGANISATIONSGRAD: . 4¤CKNINGSGRAD AV KOLLEKTIVAVTAL: . &¶RHANDLINGARNA: Förhandlingsrätten är inte lagreglerad och någon förhandlings- skyldighet förekommer inte. Kollektivavtalsförhandlingar sker på företagsnivå. Koordinationen av löneförhandlingarna är svag. Arbetsgivarorganisationerna producerar lönestatistik som ger viss vägledning till de enskilda företagen. Inom många avtalsområden har man traditionellt följt konsumentprisutvecklingen. diskuteras även resultatberoende lönesättning. +ONFLIKTR¤TT: Rätten till stridsåtgärder är begränsad.