sou · GMB361d1 · 1999-01-01 00:00:00 — prövning och tillsyn enligt livsmedelslagen som överensstämmer med den ordning som regeringen har föreslagit för miljöområdet. Vidare bör bestämmelsen om kommunernas uppbörd av avgiften för den statliga tillsynen tas bort. Livsmedelslagen 29 a § föreslås få denna lydelse: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för en myndighets och ett enskilt kontrollorgans kostnader för tillsyn enligt lagen, enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen eller enligt de EG-förordningar som kompletteras av lagen. Sådana avgifter får också avse en myndighets kostnader för prövning enligt lagen, föreskrifterna eller förordningarna. Kommunfullmäktige får meddela föreskrifter om sådana avgifter när det gäller en myndighets verksamhet. direkta tillsyn är redan i huvudsak avgiftsfinan- sierad, som tidigare redovisats. Tillsynsområdenas olika karaktär har lett till att varierande taxeprinciper kommit att tillämpas. Således har exportkontrollen två delavgifter (fast grundavgift och timtaxa), fjäder- fätaxan tre och slakteritaxan fyra delavgifter. I det nuvarande generella avgiftssystemet tar enligt förordningen (1989:1110) om avgift för livsmedelstillsyn m.m. ut en avgift för tillsyn av större industrianläggningar och av vissa mobila livsmedelslokaler. Här tillämpar verket samma regler som kommunerna. Om dessa bestämmelser för den kommunala tillsynens del ersätts av ett bemyndigande att bestämma avgiften, bör Livsmedels- verket få motsvarande befogenhet. Därmed skulle behovet av anslags- medel för denna tillsyn minska. Enligt tablå 7.2 är skillnaden mellan kostnader och intäkter i nuvarande generella avgiftssystem . Kommitténs förslag om full kostnadstäckning innebär således motsvarande minskning av anslagsbehovet. Syftet med detta avsnitt är att ge en uppfattning om hur mycket avgifterna behöver höjas vid en övergång från nuvarande i princip skattefinansierade system till en i huvudsak avgiftsfinansierad tillsyn. Enligt det allmänna direktivet om livsmedelshygien (93/43/EEG artikel 8) ska alla livsmedelsanläggningar inspekteras med en regelbun- denhet som är anpassad till riskerna med anläggningen. Kött anses medföra de största riskerna. För slakterierna gäller därför särskilt strikta krav i köttbesiktningen, som sker fortlöpande. Men i övrigt finns det inte några krav på tillsynens omfattning för den stora mängden av tillsynsobjekt, för vilka kommunerna har ansvaret. säger i ett allmänt råd att varje verksamhet bör bli föremål för inspektion minst en gång . Av två skäl behöver det finnas ett riktmärke för en miniminivå på tillsynen: Dels krävs en viss kontinuitet i kontakterna med företagen för att ansvariga myndigheter ska kunna bedöma risker i de konkreta fallen; dels förutsätter den som betalar en offentligrättslig avgift att en motprestation lämnas. Kommittén anser att denna miniminivå kan anges till en inspektion/år och tillsynsobjekt och att färre kontakter i allmänhet behöver motiveras särskilt - t.ex. att verksamheten är ofarlig eller att det finns ett beprövat och väl fungerande system för egentillsyn. Den basorganisation som varje kommun behöver för den planerade tillsynen kan kostnadsberäknas i detalj på grundval av den kännedom som finns lokalt om varje företag. Här är det av intresse att med stöd av några räkneexempel bedöma -vilken basorganisation som behövs för en inspektion/år, -vilka avgiftsintäkter som behövs för denna basorganisation och -vilka förändringar det blir i avgiftsuttaget. De samlade ekonomiska konsekvenserna av att kommunerna tar ut full kostnadstäckning för livsmedelstillsynen går inte att beräkna entydigt, eftersom ingångsvärdena är osäkra. Följande uppgifter finns : På basis av bokslutsuppgifter har kommunerna till redovisat att de totala kostnaderna - Lm.kostn - uppgår till ca och att 332 resp 338 årsarbetskrafter har disponerats för livsmedelstillsyn de båda åren (enligt anvisningarna för rapporte- ringen skall alla kategorier räknas in, exempelvis inspektör, chef, sekreterare, provtagare ). Enligt den enkätundersökning som gjordes av Svenska Kommunför- bundet används av personalresurserna inom miljö- och hälsoskyddsområdet för livsmedelstillsyn, motsvarande 299 års- arbeten (avser chefer och inspektörer men inte assistenter). För hela området redovisas totalkostnaden till , 120 vilket är 119 Kungörelsen (SLV FS 1990:10) med föreskrifter och allmänna råd om livsmedelstillsyn m.m. 120 Enligt kommunernas redovisning till nationalräkenskaperna (SCB: Kommunernas finanser 1996, räkenskapssammandrag) () mer än vad som , på grund- val av bokslut, redovisades vara MHN:s totala kostnader i kommu- nernas rapportering till . Med utgångspunkt i andelen personalresurser beräknar förbundet att totala kostnaden för livs- medelstillsynen 1996 var (16,x 1 349) (bilaga 5). Därtill kommer kostnaderna för provtagning . Den verkliga kostnaden för den kommunala livsmedelstillsynen skulle således vara högre än som har framgått av kommunernas rapportering till . Det skiljer ca 30 årsarbetskrafter mellan uppgifterna i Livsmedels- verkets sammanställning av kommunernas rapportering och enkät- undersökningen, beroende på att den senare inte tar med gruppen assis- tenter. Beräkningsexemplet utgår i fortsättningen från de siffror för personal och kostnader som har tagits fram i enkätundersökningen. räknar med att produktiv tid är = /årsarbetskraft. Det blir, med utgångspunkt i 299 årsarbetskrafter, totalt ca som är disponibla för livsmedelstillsyn. Tidsåtgången för en inspektion kan med stöd av tidredovis- ning från en kommun 121 uppskattas till för besöket på före- taget och för planering och efterarbete. Om tidsramen vidgas till exempelvis för besöket och för plane- ring och efterarbete, totalt /inspektionstillfälle, skulle det gå åt för samtliga 50 000 livsmedelsföretag. Det motsvarar således ungefär hälften av disponibla timmar hos 299 årsarbetskrafter. Nedan redovisas beräkningar av hur mycket avgifterna behöver öka under angivna förutsättningar: a) 50 000 inspektioner/år Intäkterna av nuvarande årsavgifter är ca , varav () överlämnas till , enligt verkets sammanställning av kommunernas rapportering. Kostnaderna är enligt ca , vartill kommer för provtagning och analys. Med utgångspunkt i dessa siffror innebär full kostnadstäckning att avgiftsuttaget behöver öka med (250 - 90) , dvs. med i förhållande till nuläget. För att klara ett års- 121 Livsmedelsföretagen i kommunen är något mindre än riksgenomsnittet. besök/totalt behövs en intäktsökning med (224:2 + 26 - En bedömning av hur mycket mer avgifter som behöver tas ut för en planerad tillsyn med ett besök/år måste också ta hänsyn till att en del av kostnaden behöver betalas av skattemedel även i fortsättningen. gäller främst information till och kontakter med allmänheten. ningen av sådan verksamhet är okänd. Vidare finns nu andra intäkter än årsavgifterna: För tillsyn av ca 200 anläggningar med produktion av animaliska livsmedel betalar företagen fr.o.m. den vad tillsynen kostar i form av en särskild avgift; denna intäkt är f.n. okänd. (I beräkningen bortses här från kostnaderna för importkontroll, ca , som ersätts i särskild ordning enligt taxa som fastställs av kommunen). Det blir ett större behov av ökat avgiftsuttag för den övriga tillsynen, utanför den planerade tillsynen, som i huvudsak finansieras med kommunalskattemedel. Vid oförändrade personalresurser rör det sig om ytterligare ca som i ett system med full kostnadstäckning skall avgiftsfinansieras. Även här finns det nu vissa avgiftsintäkter som behöver räknas av för att få fram det ökade avgiftsuttaget. Det gäller avgifter för godkännande av livsmedelslokaler (4,/270 kommuner) och 16 §-tillstånd (3,/238 kommuner), totalt , och för uppföljning av anmärkningar (till okänd storlek). Denna avgiftsfinansierade verksamhet, utanför den planerade till- synen, omfattar dels prövning av tillstånd, dels andra åtgärder till följd av ett specifikt behov eller efterfrågan/uppdrag från eller annan myndighet. Särskilt viktigt är det att avgift tas ut för den uppföljning som görs till följd av konstaterade brister eller bedömd risk i livsmedels- hanteringen. Att försumliga företag får betala mer för nödvändig tillsyn än de som följer bestämmelserna kan i praktiken bli ett mer verksamt stöd för tillsynsarbetet än de rättsliga påföljderna. Det finns flera frågetecken i den sammanställning, som kan göras av hur mycket avgiftsuttaget behöver öka för att täcka kostnaderna . Ökningen begränsas i första hand av att avgif- ter tas ut även men också av att vissa uppgifter även i fortsätt- ningen kommer att skattefinansieras: Tablå 7.5 Avgiftsuttag och bibehållen skattefinansiering Årsavgifter (1996) Andra avgiftsintäkter (1996) 4,9 (270 kommuner) 3,3 (238 kommuner) - uppföljning av anmärkningar - information till allmänheten - anmälningar från allmänheten *Exportkontrollregler tillämpas fr.o.m. för finansieringen av tillsyner av anläggningar som regleras av EG-direktiv för produktion av anima- liska livsmedel. Med utgångspunkt i beräkningsexempel behöver totalt ca tas in för full kostnadstäckning i livsme- delstillsynen. Om frågetecknen i sammanställningen ovan (tablå 7.5) nu antas summera till drygt , blir det totalt behöver föranleda ökade avgifter. Avgiftsuttaget behöver öka med totalt . Beräkningen är ett genomsnitt för hela landet. Lokalt varierar den planerade tillsynen mellan företagen med hänsyn till den standard som egentillsynen har, lokalernas utformning, personalens kompetens, varusortiment mm. De totalt , beräknade på genomsnittligt /inspektion, fördelas med hänsyn till den kännedom som finns om risk och kontrollbehov i varje enskilt företag. Den exportkontrolltaxa som tillämpas i den statliga tillsynen är /timme för kött och för fisk. Den avgiftsintäkt som behöver tas ut för att betala är bortsett från 122I grova drag styrks detta antagande av den beräkning som har gjort i enkätundersökningen om miljö- och hälsoskydd i kommunerna. Där redovisas i intäkter; dessa torde inbegripa intäkter för importkontroll, som inte har beaktats i räkneexemplen ovan. Kostnadstäckningen beräknas vara av bruttokostnaderna (), vilket skulle betyda att av kostnaderna täcks med avgifter. analyskostnader, ca , enligt ovan antagna förut- sättningar. Det blir för 50 000 inspektionsbesök (exkl. kostnader för analyser). Den timkostnad som i verkligheten behöver tas ut för den behovs- och efterfrågestyrda kommunala till- synen kommer att variera mellan kommunerna, beroende på dels hur mycket varje kommun vill skjuta till av skattemedel för att täcka kostnaderna, dels skillnader i kostnader för löner, lokaler m.m. Kommitténs förslag leder till motsvarande effekter för den direkta tillsyn som utövar enligt nuvarande generella avgifts- regler (se avsnitt 7.5 ovan). Med utgångspunkt i de siffror som har använts i beräknings- exemplen kan följande sammanställning göras (exkl. försvaret): Tablå 7.6 Livsmedelstillsynen i (Milj kr) Totala kostnader (ca) Om avgifter tas ut till full kostnadstäckning för den kommunala livs- medelstillsynen, påverkas den kommunala ekonomin genom att finan- sieringsbördan omfördelas från skattebetalarkollektivet till företagen. Enligt det generella direktiv (Dir. 1994:23) som gäller för kommittén om att pröva offentliga åtaganden skall i en sådan situation en bedömning göras av de kommunalekonomiska effekterna och om den s.k. finansieringsprincipen är tillämplig: Finansieringsprincipen innebär att kommuner och landsting inte skall åläggas nya uppgifter utan att de får möjlighet att finansiera dessa med annat än höjda skatter. Om , regeringen eller en myndighet fattar beslut som gör att den kommunala verksamheten kan bedrivas billigare, skall det ekono- miska utrymmet för kommuner och landsting minskas i motsvarande mån. Det generella kommittédirektivet med kravet att förutsättningslöst pröva offentliga åtaganden motiverades av den långsiktiga strategi, som beslutade om för att avskaffa det struktu- rella underskottet i de offentliga finanserna. ett led i denna långsiktiga ekonomiska politik. Dess tillämpning inne- bär att statsbidragsramen ökas eller minskas. Finansieringsprincipen har bekräftats vid överläggningar om rikt- linjer för den kommunala ekonomin, som senast hölls 1996 mellan regeringen och de båda kommunförbunden. fick en redovisning av finansieringsprin- cipens bakgrund, syfte och tillämpning. 123 Riktlinjerna för principens tillämpning utvecklades av i be- tänkandet ekonomi i samhällsekonomisk balans - statsbi- drag för ökat handlingsutrymme och nya samarbetsformer (SOU 1991:98). Enligt riktlinjerna skall staten minska statsbidraget om riks- dag och regering fattar beslut som gör att den obligatoriska verksam- heten kan bedrivas billigare: Bidraget bör också kunna minskas om staten genom att upphäva en avgiftsrestriktion ger nya möjligheter till avgiftsfinansiering av en viss verksamhet. godkände regeringens förslag till riktlinjer för tillämpningen av finansieringsprincipen. Vad nu gäller livsmedelstillsynen skall således finansierings- principen tillämpas, om - enligt kommitténs förslag till nytt avgiftssystem - ger kommunerna möjlighet att öka avgiftsintäkterna så att kommunernas budgetbelastning minskar. Uppgifterna om verk- samhetens kostnader är visserligen osäkra, men med utgångspunkt i kostnadsuppgifter har ovan (avsnitt 7.6) beräknats att behöver tas in för full kostnadstäckning. tar kommunerna in i avgifter för prövning och tillsyn (inbegripet de som förs över till Livs- medelsverket). Vidare har kommittén ansett att vissa delar av till- synskostnaderna även i fortsättningen behöver skattefinansieras; det rör sig om uppskattningsvis , som inte kan avgiftsfinansieras. Med dessa utgångspunkter har i beräkningen an- tagits att, vid oförändrade personalresurser (), kostnader för totalt ca inte behöver föranleda ökade avgifter och att således full kostnadstäckning kan leda till en minskad skattebelastning för kommunerna med ca . Kommunerna avgör själva hur stor del av kostnaderna för livs- medelstillsynen som ska skattefinansieras. Det är därför först i efter- hand möjligt att se vad det ändrade avgiftssystemet har inneburit för den kommunala ekonomin. En utvärdering av de ekonomiska effek- terna bör göras som underlag för de återkommande förhandlingarna om 123 /94:100 och 150, FiU19. statsbidraget mellan regeringen och företrädare för kommunerna. Tillämpningen av finansieringsprincipen torde komma att innebära att statsbidragsramen minskas med de ökade avgiftsintäkter, sannolikt 100 - , som de föreslagna avgiftsreglerna gör möjliga. För företagen innebär de föreslagna finansieringsprinciperna att ökade avgifter måste betalas som motsvarar den minskade skatte- belastningen för kommunerna. är ungefär 1 pro- livsmedelskonsumtionen som 1996 var drygt (exkl. alkoholhaltiga drycker). riskbedömning avgör hur kostnaderna fördelas på tillsynsobjekten, vilket avgör hur kostnadsökningen, i den mån den tas ut på priset, i sista hand drabbar konsumenten. Belastningen på statsbudgeten blir i den mån mindre som statsbidrags- ramen minskas till följd av kommunernas ökade avgiftsintäkter. Vad gäller anslagen till gör kommittén inga egna bedömningar utan redovisar de uppgifter som finns om nuvarande anslag och beräknade anslagsbehov. Kommitténs förslag till nytt finansieringssystem innebär att också kan ta ut avgifter för den direkta tillsyn som finansieras enligt samma generella regler som gäller för den kom- munala tillsynen. Däremot minskar anslagsbehovet med . s.k. indirekta tillsyn till stöd för kommunerna är uttryck för ett statligt åtagande, som enligt kommittén bör finansieras över statsbudgeten. Därmed ökar budgetbelastningen med ca . Vidare anser kommittén att stickprovskontroller av spannmål också bör anslagsfinansieras; kostnaden är ca 0,7 miljo- ner kronor . Totalt ökar anslagsbehovet med (14+0,7-3,6) . Tillkommande kostnader för två likartade cen- trala uppgifter - normerande inspektioner enligt livsmedelsförord- ningen 46 a §, som trädde i kraft , och restsubstans- kontroll till följd av att avgiftsdirektivet 96/43/EEG införlivas - har beräknat till 6,5 resp. . Enligt de beräkningar som redovisats ovan kan de ökade avgifts- intäkterna göra det möjligt att minska statsbidragsramen med i stor- leksordningen 100 - . Exakta uppgifter om avgift- intäkterna kan erhållas först i efterhand. Enligt kungörelse (SLV FS 1990:10) ska tillsyns- myndigheten fastställa kontrollprogram för alla verksamheter som be- drivs i livsmedelslokal. Sådana verksamheter är dock föränderliga över tiden och ansvaret för egenkontrollen åvilar primärt företagen. Tillsyns- myndighetens fastställande av egenkontrollprogram innebär en låsning vid verksamhetens utformning och fastställandet kan även leda till oklara uppfattningar om ansvarsförhållanden. Kom- mittén anser därför att tillsynsmyndigheterna inte bör fastställa före- tagens egenkontrollprogram. Något sådant krav finns inte heller uttalat i . 8.1Utvärdering av den obligatoriska egentillsynen 8.1.1Allmänt, metod och underlag I våra direktiv sägs bl.a. att kommittén skall utvärdera systemet med obligatorisk egentillsyn för företagen. Termen utvärdering kan ha olika innebörd. Den kan t.ex. innebära att en företeelse eller vara utvärderas utifrån om den uppfyller ett antal bestämda kriterier i en given kravspecifikation; den kan också innebära att man ställer utfallet av en förändring mot en given målsättning med förändringen, man talar ibland om grad av måluppfyllelse; den kan också innebära en mer allmän beskrivning av konsekvenserna av en förändring utan att ställa dem mot några kvantitativa mål eller en given målsättning, man talar ibland om en lägesbeskrivning eller med en engelsk term om att beskriva state of the art. Den utvärdering som beskrivs i avsnittet är exempel på den sista innebörden av termen utvärdering. Beskrivningen avser såväl kvantitativa som kvalitativa aspekter. 182 Tillsynsverksamheten SOU 1988:61 Underlag för utvärderingen har varit bl.a. kommunernas årliga rappor- tering till , några ytterligare rapporter och PM från samt rapporter från uppföljningar av egenkontrollen inom restaurangsektorn i och som gjorts på initiativ av miljöförvaltningarna där. Utvärderingen grundar sig även på iaktta- gelser som gjorts vid studiebesök vid miljöförvaltningarna i , , , , , och samt fakta och synpunkter som inhämtats . Utöver dessa studiebesök har intervjuer gjorts med företrädare för branschorgan och forskningsinstitut. Några av de experter i kommittén som företräder olika bransch- organisationer har skriftligen till kommittén delgivit sina erfarenheter av och synpunkter på företagens obligatoriska egentillsyn. Tanken om att införa egentillsyn inom livsmedelsområdet i framfördes ursprungligen i den s.k. be- tänkande . 124 Kommittén föreslog bl.a. att Innehavare av verk- samhet, där livsmedel hanteras, skall sörja för att verksamheten bedrivs i noggrann överensstämmelse med livsmedelsstadgan och dess tillämp- ningskungörelse. I sådant syfte skall han anordna en med hänsyn till livsmedelshanteringens art ändamålsenlig fortlöpande tillsyn av verk- samheten (egentillsyn). Kommittén framhöll även det ansvar som de enskilda företagarna själva måste ha för sina produkter och verksam- heter. Enligt kommittén skulle myndigheterna genom offentlig kontroll övervaka att företagen utövade egentillsyn. Däremot föreslog inte kommittén att tillsynsmyndigheten skulle fastställa egenkontroll- programmen. I den proposition,125 som följde på betänkande lämnades inte något förslag till föreskrift om obligatorisk egentillsyn. Däremot gav regeringen befogenhet att före- skriva om egentillsyn i vissa fall. I 29 § livsmedelslagen föreskrevs: Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får föreskriva att en näringsidkare inom livsmedelshanteringen skall utöva en efter verksamhetens art lämpad särskild tillsyn av hanteringen. Regeringen bemyndigade att föreskriva om sådan tillsyn. 124 Ny livsmedelsstadga m.m, SOU 1970:6 och 7 (betänkande) 125 Proposition 1971:61, Förslag till livsmedelslag m.m I kraft av detta bemyndigande föreskrev om egen- tillsyn vid leverans av dricksvatten samt framställnig av mögelgifter i nötter och fikon. föreskrev även att tillsynsmyndig- het skulle göra sig underrättad om omfattning och inriktning av frivillig egentillsyn samt anpassa den offentliga tillsynen därefter. tillsatte regeringen en ny utredning av livsmedelskontrollen med direktiv att bl.a. redovisa möjligheter till minskad resursförbruk- ning. Den s.k. (LKU) tog ånyo upp frågan om egentillsyn. LKU bedömde att livsmedelskontrollen borde kunna förstärkas genom samordning av befintliga resurser och därvid bl.a. utnyttja företagens egenkontroll 127. I LKUs betänkande, SOU 1986:25, vilket låg till grund beslut om livsmedelskontroll, sägs att det finns skäl att utnyttja företagens egentillsyn på ett mer systematiskt sätt inom den offentliga kontrollen. Enligt LKUs upp- fattning borde samhället ta en mera aktiv del av egentillsynen för att tillgodogöra sig dennna verksamhet i den offentliga kontrollen. LKU ansåg att den ordning som finns inom miljöskyddet med obligatorisk egentillsyn och fastställda kontrollprogram borde prövas även inom livsmedelskontrollen.128 Utredningen föreslog -att för i princip varje anläggning med livsmedelsproduktion före- skrivs en obligatorisk egentillsyn av verksamheten. -att för varje anläggning med föreskriven egentillsyn fastställs ett kontrollprogram. Genom beslut (prop 1988/89:68, JoU14, rskr 263) avsåg stats- makterna att ställa skärpta krav på livsmedelstillsynen i , bl.a. genom egentillsyn och egenkontrollprogram. I propositionen sägs att alla livsmedelshanterande företag måste ha någon form av egen- kontrollprogram och att företaget på egen bekostnad skall utarbeta för- slag till sådant program. Företagen är vid anfordran från tillsyns- myndigheten skyldiga att lämna förslag till egenkontrollprogram. har sedan att - med vissa undantag - fastställa kontrollprogram för alla verksamheter som bedrivs i livsmedelslokal. Att tillsynsmyndigheten - i analogi med vad som gjordes inom miljöområdet - skulle fastställa egenkontrollprogrammen var något nytt. 126Egentillsyn och egenkontrollprogram, PM . , Tillsyns- enheten 2, Per . 127Beträffande det växlande språkbruket av egenkontroll och egentillsyn. Se Bilaga 3 Egentillsyn - egenkontroll - egenkontrollprogram. 128Betänkande av livsmedelskontrollutredningen, SOU 1986:25, sid 158. 184 Tillsynsverksamheten SOU 1988:61 Enligt beslut omfattar egentillsynen både hygien och redlig- het. skulle som central tillsynsmyndighet admini- strera genomförandet av de förändringar som krävdes för en ökad egentillsyn i den offentliga livsmedelskontrollen. Med stöd av befintliga regler i 28 - 29 § livsmedelslagen och 53 § livsmedelsför- ordningen fick befogenhet att meddela föreskrifter om obligatorisk egenkontroll och om företagens skyldighet att upprätta och inkomma med förslag till kontrollprogram. I kungörelse med allmänna råd om livsmedelstillsyn (SLV FS 1990:10, ändrad 1996:15) anges det bl.a. att den som yrkesmässigt driver verk- samhet i vilken livsmedel hanteras är skyldig att utöva egentillsyn. 8.1.3Genomförande av egenkontroll och nuläge Enligt var den ursprungliga målsättningen att egen- kontrollprogram hos alla berörda företag skulle ha införts av räknat från . har utfärdat fem kungörelser 131 med allmänna råd om egenkontrollprogram för några olika livsmedelsverksamheter, t.ex. styckning, charkuterivarutillverkning, bagerier, storhushåll, livsme- delsbutiker, hantering av fisk och kräftdjur m.m. till ledning för företagen när de utarbetar förslag till egenkontrollprogram. De all- männa råden kan ses som ett slags standardförslag till egenkontroll- program och i råden sägs att eftersom riskerna varierar i olika verk- samheter måste kontrollprogrammen anpassas efter verksamhetens inriktning och omfattning.