sou · GMB3165 · 1999-01-01 00:00:00 — Efter hand som erfarenheterna visar att vissa utbildningar/yrkeserfarenheter med god mariginal uppfyller de krav som ställs för motsvarande gymnasieutbildning, bör valideringen för dessa kategorier kunna göras utan krav på kompetensprov eller genom ett förkortat prov. De närmare detaljerna i innehåll, m.m., föreslår jag utreds i annan ordning. Godkänt kompetensprov dokumenteras genom ett kompetensbevis som utfärdas av det regionala kompetensrådet (se kap. 5). Som anförts ovan skall kompetensprövningen i förekommande fall ha gymnasieskolans styrdokument som utgångspunkt. Kompetensbeviset skall dokumentera samma nivå på yrkeskunskapen som ett slutbetyg från gymnasieutbild- ning inom yrkesområdet gör och alltså ha samma värde vid anställning som slutbetyget. När en person med utländsk utbildningsbakgrund fått sin yrkeskompe- tens validerad kan det fortfarande innebära vissa svårigheter att övertyga en presumtiv arbetsgivare om kvalifikationerna. Det kan därför vara en fördel att kompetensbeviset på ett systematiskt sätt kompletteras med andra handlingar, som stärker den sökandes meriter och underlättar för arbetsgivaren att bedöma hans/hennes kompetens. Ett sådant samlat me- ritdokument kallar jag här meritportfölj. Till skillnad från en vanlig meritförteckning, som upprättas av den enskilde och som kan ha mycket varierande utformning och innehåll, är det här fråga om en systematisk och enhetlig dokumentation av den en- skildes samtliga handlingar, erfarenheter och förmågor, m.m. Ett sådant dokument upprättat av den sökande tillsammans med valideringsorganet bör kunna stärka individens ställning och vara till hjälp särskilt vid de första anställningstillfällena. Behovet av denna typ av systematiserat meritdokument har förts fram från flera håll, bl. a. av . I sin senaste rapport Ingenjörer lyfter framhåller gruppen betydelsen för den enskilde av att det i utvecklas ett meritportföljsystem. Från LO är man också positiv till en meritportfölj och ser gärna att ett sådant system först prövas på försök för att möjlighet skall finnas att komma fram till rätt utformning. Jag föreslår att valideringsorganet också skall utveckla ett system för hur en meritportfölj bör utformas i syfte att tydliggöra individens kun- skaper och kompetens och underlätta för arbetsgivaren att bedöma ve- derbörandes förutsättningar för det sökta arbetet. Begreppet meritportfölj föreslår jag utvecklas i ett kommande bered- ningsarbete. Personer med lång yrkesverksamhet bakom sig och god kännedom om den svenska yrkesterminologin och om arbetsmarknaden kan förmodli- gen delta i kompetensprov utan någon särskild förberedelse i form av utbildning och/eller praktik. Andra däremot kan önska förbereda sig för provet. I prop 1997/98:16, framtiden och mångfalden, från invand- rarpolitik till integrationspolitik, tas förslaget till introduktionsprogram för vuxna invandrare upp. Innehållet i programmet avses utgå från indi- videns behov och förutsättningar och utformas tillsammans med veder- börande. I programmet ingår, enligt förslaget, bl.a. svenskundervisning i enlighet med varje individs behov, dvs. när så behövs även med inrikt- ning mot yrkesliv, och teoretisk och praktisk yrkesorientering. I proposi- tionen anges också att det är viktigt med en tidig kontakt med de instan- ser som värderar och bedömer i utlandet uppnådd kompetens. Jag har erfarit under hand att f.n. utarbetar måldokumentet för introduktionsprogrammet. Jag menar att introduktionsprogrammet bör kunna utgöra en god för- beredelse för genomgång av kompetensprov. Jag vill därför – utanför mina direktiv – framlägga följande. Inom introduktionsprogrammet bör, anser jag, en kartläggning göras tidigt av deltagarnas yrkesmässiga bakgrund. Information bör ges om möjligheten till validering av yrkeskompetens. Språkundervisningen i svenska bör omfatta relevant yrkesterminologi. Genom den teoretiska och praktiska yrkesorienteringen förmedlas kunskap om den svenska arbetsmarknaden som också är av värde för provet för kompetensbevis. I slutet av den praktiska och/eller teoretiska yrkesorienteringen bör en bedömning göras av deltagarnas yrkeskompetens i syfte att förse dem som önskar genomgå kompetensprov med underlag att avgöra om de har behov av kompletterande – teoretisk och/eller praktisk – utbildning och, om så är fallet, vägledning om vilka möjligheter som finns. För de personer som inte deltar i introduktionsprogrammet bör en be- dömning göras och vägledning ges genom t.ex. arbetsförmedlingens för- sorg. Förslag om för invandrare framfördes av i dess delbetänkande Arbete till Invandrare (SOU 1995:76). 1997/98:16 understryks vikten av att deltagarna i introduktions- programmet ges möjligheter att etablera ett svenskt nätverk och skaffa sig strategiska kontakter som kan underlätta inträdet på arbetsmarkna- den eller som på annat sätt kan vara av värde . Jag vill gärna kommentera förslaget, som jag anser vara, även det, av stort värde som förberedelse för en validering av yrkeskompetensen. En mycket viktig åtgärd är, enligt min uppfattning, att varje deltagare i introduktionsprogrammet för invandrare, som så önskar, bereds möj- lighet till kontakt med en . Mentorn kan vara samtalspartner, kontaktbyggare, inspiratör och stöd i olika situationer och bör mot bak- grund av detta engageras i ett mycket tidigt skede och för den tid det tar intill dess att deltagaren fått fotfäste på arbetsmarknaden. Mentorskapet bör vara ett frivilligt, oavlönat åtagande. En får förmånen att möta en medmänniska från ett annat land och därigenom också möjligheten att lära känna en ny kultur, andra sedvänjor och att kanske lägga grunden till en vänskap som varar även efter det invandra- ren blivit etablerad i det svenska arbetslivet. En bör antagligen helst vara en yrkeskollega, gärna en person, t.ex. pensionär, med anknytning till det företag , som den praktiska yr- kesorienteringen förläggs till, men även andra personer bör givetvis komma ifråga i enlighet med de önskemål som framställs. Ett genomgånget kompetensprov dokumenteras, som nämnts, genom ett kompetensbevis. Kompetensbeviset är då kvittot på att den som prö- vats är, ifråga om yrkeskunskap, jämställd med den som erhållit ett slut- betyg från gymnasieskolan. För vissa yrkesområden är detta tillräckligt, för andra inte. Vi måste i det här sammanhanget vara klara över att gymnasieskolans yrkesprogram är yrkesförberedande och således inte ger en färdig yrkesutbildning. Inom vissa yrkesområden tar man konsekvenserna av detta genom att anställa elever från berörda yrkesförberedande program som lärlingar och låta dem göra sin färdigutbildning i företaget. Det är då ofta fråga om en mer eller mindre styrd utbildning som är densamma oavsett före- tag, t. ex. för elinstallatörer. Framför allt inom byggsektorn är det van- ligt med en färdigutbildning i företag som är branschgemensam och styrd genom kollektivavtal mellan berörda parter. Som framgår av avsnitt 3.3 pågår en utveckling av prov/yrkesexamen efter avslutad färdigutbildning i företag För andra yrkesområden, där kompetensbehovet är knutet till det en- skilda företagets produktion, som t. ex. inom tillverkningsindustrin, finns ingen branschgemensam styrd färdigutbildning. Där anställs eleven från berört yrkesprogram i gymnasieskolan direkt av företaget och inlärning- en är då individuellt utformad efter det enskilda företagets behov. Efter vad jag erfarit ökar intresset inom den svenska arbetsmarkna- den för den typen av prov/yrkesexamen efter en tids färdigutbildning i företag. Flera andra branscher är i färd med att planera för och ut- veckla sådana prov. Därför tror jag att den här typen av prov kommer att bli ganska vanliga på den svenska arbetsmarknaden, i synnerhet som, som nämnts, de svenska yrkesprogrammen är yrkesförberedande. Även om dessa prov är en angelägenhet för de enskilda branscherna att genomföra och ha ansvaret för, vill jag ta med denna typ av branschprövning i värderingssystemet. Detta för att ge en fullständig bild av hela processen från det att invandraren får uppehållstillstånd i till dess att han/hon är förberedd för inträde på den svenska ar- betsmarknaden. 5Förslag till organisation för validering I kapitel 4 föreslog jag ett system för värderingsverksamhet som i sin helhet omfattar bedömning, validering – för erhållande av kompetens- bevis – och branschprövning. Bedömningen avses innebära en förbere- delse för valideringen och branschprövningen genomgås i förekommande fall för erhållande av branschcertifikat efter erhållet kompetensbevis. Inom ramen för systemet skall också ingå möjligheten att få vägledning om kompletterade teoretisk och praktisk utbildning. I det följande koncentrerar jag mig på valideringen. Jag lägger här ett principförslag för en valideringsorganisation, vilken omfattar verksam- het på såväl central, som regional nivå. Det närmare innehållet i valideringsorganisationens verksamhet anser jag får preciseras i ett eventuellt fortsatt utredningsarbete. Ett grundläggande villkor för att en valideringsorganisation skall få legitimitet på arbetsmarknaden är att den har förankring hos avnämarna. De måste kunna lita på att innehållet i de kompetensprov som anordnas inom valideringsorganisationen överensstämmer med aktuella arbetslivs- krav inom respektive bransch. En absolut förutsättning för att detta skall kunna uppnås är ett mycket aktivt deltagande på de olika nivåerna från arbetslivets sida. Som framgår i kapitel 4 har jag tagit intryck av det system med yr- kesexamina och de däri ingående fristående yrkesproven, som man har i . I detta system bedöms yrkeskompetensen, varvid bedömning av eventuell yrkesutbildning på ett naturligt sätt integreras med bedömning av yrkeserfarenhet. Detta, tillsammans med vad som kommit fram i öv- rigt i den kartläggning som genomförts, ligger till grund för den valide- ringsorganisation som jag föreslår i det följande. I mina förslag tar jag också hänsyn till de skillnader i åtagande från statens sida som finns mellan olika länder. T.ex. gäller för den bran- schprövning, som ingår i mitt förslag till värderingssystem (avsnitt 4.3.4), att den i är ett ansvar för och bekostas helt av respektive branschorganisation, medan i exempelvis staten tar det ekono- miska ansvaret – bortsett från en i sammanhanget mindre avgift som examinanden erlägger – för motsvarande prövning i form av fristående yrkesprov. Principskiss: av utländsk yrkeskompetens. Mål, utveckling, uppföljning, utvär- med styrelse bestående av: LO samt SAF med branschvisa yrkesnämn- Insamlar/ger information om berörda myndigheter: AMS, Integrations- verket, , , Svenska Mål/Riktlinjer för kompetensprov Nämnder bestående av resp yrkesnämnd, motsv, och de experter Utarbetar riktlinjer för genom- Bedömer och planerar för de regio- nala behoven av kompetensprov () i resp län Sluter avtal med kompetensprovs- Utfärdar kompetensbeviset (under- tecknat av RK och rektor, motsv) Enligt avtal med RK. Gymnasieskola, komvux, AmuGruppen, Ger vägledning om prov På central nivå bör inrättas ett centralt valideringsorgan, CV. Inom CV tillsätts branschnämnder. CV bör knytas till en befintlig myndighet och bli ett komplement till myndighetens verksamhet. I detta kapitel benämns denna värdmyndig- heten. tillhandahåller kansliresurser för det centrala kompe- tensvärderingsorganet. Den utfärdar erforderliga föreskrifter för valide- ringsverksamheten samt avger anslagsframställning för verksamheten. Förslag till värdmyndighet ges i kapitel 6. 5.2.2Centralt valideringsorgan med branschnämnder Centrala valideringsorganet bör utgöras av en styrelse och bransch- nämnder. I styrelsen bör ingå representanter för dels arbetslivet, dels myndig- heter med ansvar för uppgifter som direkt berör eller ligger nära valide- ringsverksamheten. Jag föreslår följande styrelsesammansättning: Från arbetslivet: (), , () samt Svenska Kommunförbun- det med de till varje organisation hörande branschvisa yrkesnämnderna. Myndigheter: (), , Integ- rationsverket, , . Det kan vara av vikt för CV att få direktinformation om verksamheten inom CEDEFOP8. Hur detta görs bäst får lösas efter hand. För de arbetsuppgifter som CV skall utföra, kommer att behövas sär- skilda kansliresurser. bör ges i uppdrag att tillhanda- hålla detta kansli och tillsätta erforderliga tjänster, däribland en 8 Européen de Development et Evaluation de la Formation Professionnelle – EU:s yrkesutbildningscenter i i , som skall verka för utveckling av den grundläggande yrkesutbildningen i EU- länderna. kanslichef att leda CV:s verksamhet. Kanslichefen är föredragande i sty- relsen. CV skall svara för planering, verksamhetsutveckling, uppföljning och utvärdering. Mål för verksamheten bör utarbetas i samråd med branschnämnderna (se nedan) och mål och riktlinjer för kompetenspro- ven fastställas på förslag av nämnderna. CV bör alltså ha bemyndigande att utfärda nödvändiga föreskrifter. CV utarbetar därutöver underlag för anslagsframställning för valideringsverksamheten åt värd-myndigheten. CV bör, vidare, ha ett centralt informationsansvar för validerings- verksamheten. Såväl avnämare, som framtida examinander skall ges information om vad kompetensbevisen står för. I den mån det inte åligger annan myndighet bör CV lämna information om svensk yrkesutbildning på gymnasial nivå till utländska organisationer, arbetsgivare, m.fl., som efterfrågar sådan. Vidare bör CV bygga upp dokumentation om utländ- ska yrkesutbildningar på gymnasial eller angränsande nivå och förmedla denna information på lämpligt sätt. Beträffande kompetensbevisen bör CV fastställa blankett för dessa samt föra register över utfärdade bevis. För provverksamheten bör CV ha bemyndigande att tillsätta särskilda branschnämnder. har jag anfört examenssystem som ett bra exempel att utgå från. Där har man utsett särskilda utbildnings- och examenskommissioner bestående av företrädare för arbetsgivare, arbetstagare och utbildnings- väsendet med uppgift att utreda och att planera för yrkesexamina för vuxna. I finns ett väl utbyggt system med yrkesnämnder eller mot- svarande inom dels det privata LO-/SAF-området, dels det offentliga kommun- och landstingsområdet. Istället för att bygga upp helt nya or- ganisationer, anser jag att befintliga yrkesnämnder, motsvarande, med fördel bör kunna användas som branschnämnder, eventuellt komplette- rade med ytterligare expertis. Jag är övertygad om att yrkesnämnderna kommer att vitaliseras av dessa nya uppgifter. De olika branschnämnderna – en för varje bransch – bör således be- stå av yrkesnämnden, eller dess motsvarighet, för respektive bransch och av de experter som tillkallas särskilt. För några branscher finns inte någon yrkesnämnd. I sådana fall beslutar CV om hur förslag till leda- möter skall inhämtas – t.ex. från arbetsgivarorganisation/er och facklig/a organisation/er. Branschnämndernas uppgift är att utarbeta förslag till mål och riktlinjer för de branschvisa kompetensproven, att konstrurera kompetensproven samt att utarbeta förslag till riktlinjer för anordnandet av dem. Mål och riktlinjer, kompetensprov samt riktlinjer för anordnan- det fastställs därefter av CV. I olika sammanhang har regeringen betonat vikten av förenklade regler och flexiblare arbetssätt för att ge regionerna möjligheter att åstadkom- ma problemlösningar som är anpassade till regionala behov och förut- sättningar. Detta gäller bl.a. ifråga om sysselsättningsskapande Bland regeringens förslag till åtgärder kan nämnas inrättandet av regionala kompetensråd (proposition 1997/98: 62). I avsnittet Regionala kompetensråd ovan ges en kort redogörelse för rådens uppgifter och sam- mansättning. En annan åtgärd är införandet av regionala tillväxtavtal (proposition 1997/98:62) (se avsnittet Regionala tillväxtavtal ovan). I mina överväganden kom jag tidigt fram till att en organisation för kompetensvärdering måste finnas på regional nivå för att vara maximalt effektiv och ha förutsättningar att bli accepterad av avnämarna. En så- dan organisation bör kunna vara en naturlig del av de sysselsättnings- och tillväxtfrämjande åtgärder som vidtas i regionerna på initiativ av de regionala kompetensråden mot bakgrund av bl.a. tillväxtavtalen. Mitt förslag är att det i varje län inrättas ett regionalt valideringsorgan, RV, som ingår i det regionala kompetensrådet, RK, i länet. Det kan synas vanskligt att inordna den regionala kompetensvärde- ringsorganisationen i en verksamhet som ännu bara är under uppbygg- nad och där man nått olika långt i de olika länen med att inrätta råden. Förutsatt att de regionala kompetensråden byggs upp i enlighet med regeringens intentioner om ett väl utvecklat samspel mellan utbildnings- väsende och arbetsmarknad i nya samverkansformer, kommer det att i dessa råd ingå regionens främsta företrädare för verksamheter där be- dömningar görs av kompetens och kompetensbehov. Det är mycket som talar för att den resurs, som detta råd utgör, också tas tillvara i samband med validering av yrkeskompetens. Jag anser det därför vara naturligt att de regionala valideringsorganen inordnas i dessa kompetensråd och att man samutnyttjar personal. Jag har på regional nivå heller inte funnit något annat organ – eller annan myndighet – med långsiktig verksamhet i kombination med erforderlig näringslivsförankring. RK:s uppgift skall vara att bedöma och planera för de regionala be- hoven av kompetensprov. RK ingår avtal med provanordnare och ansva- rar alltså för att proven kommer till stånd och att de anordnas i enlighet med de av CV/utfärdade riktlinjerna och ev övriga föreskrifter. RK har bemyndigande att utfärda – tillsammans med pro- vanordnaren – kompetensbevisen för sin region och lämnar uppgifter till CV:s register över utfärdade bevis. RK bör också sörja för att möjligheter finns till studievägledning och kompletterande utbildning. Detta bör ges av en institution som är fristå- ende från provverksamheten. En institution som är provanordnare bör nämligen inte vara utbildningsanordnare vad gäller komplette- rande utbildning som förberedelse för proven. Om det av praktiska skäl inte är möjligt att skilja dessa uppdrag åt, bör det vara RK:s ansvar att säkerställa att inte undervisande lärare också deltar i anordnandet av proven. Inom det regionala kompetensrådets kanslifunktion bör det finnas en tjänsteman med särskilt uppdrag att fullgöra RV:s uppgifter. Hur RV i övrigt skall knytas organisatoriskt till kompetensråden anser jag vara en fråga som bäst löses regionalt. Efter en upphandling som garanterar såväl viss långsiktighet, som kva- litet ifråga om anordnandet av kompetensproven, tecknar RK årliga avtal med lämpliga provanordnare.Till provanordnare kan utses gymnasie- skola, komvux, AmuGruppen, m.fl. utbildningsanordnare. Rektor, mot- svarande, vid provanordnande institution undertecknar – tillsammans med RK – kompetensbevisen. Som framgått ovan skall i systemet för värdering av yrkeskompetens inte bara omfatta provverksamhet utan också möjligheter till vägledning och kompletterande studier. Provanordnarna bör i dessa hänseenden ge vägledning ifråga om proven, t.ex. information om hur yrkeskompeten- sen mäts och bedöms. 6Anknytning till en befintlig myndighet Av mina direktiv framgår att det organ för bedömning och värdering, som jag har i uppdrag att föreslå, kan knytas exempelvis till en myndig- het som redan nu har anknytning till organets uppdrag. Organet behöver inte vara bundet till endast en ort utan det kan, framgår det, vara en för- del att det finns en inom olika regioner. Dessa regionala institutioner bör antingen tillhöra organets värdmyndighet eller samverka med en annan passande myndighet på orten. 6.1Kriterier vid val av myndighet Såom tidigare framgått anser jag att en organisation för validering måste finnas på regional nivå för att vara maximalt effektiv. Min uppfattning är den, att den regionala organisationen måste ha väl etablerade närings- livskontakter för att ha förutsättningar att accepteras av avnämarna. I de kontakter, som jag i enlighet med mina direktiv haft under utredningsar- betet med olika parter, har detta också varit en genomgående synpunkt som betonats kraftigt. Erfarenheterna från Yrkesprövning för invandrare (avsnitt 3.3.3) visar också den stora vikten såväl av regional lokalise- ring, som av en stark näringslivsförankring. Andra faktorer vid val av myndighet kan vara kunskap om gymnasie- skolans styrdokument, deltagande i internationella nätverk, kunskap om värderingsarbete, m.m. De myndigheter i dagens myndighetsstruktur, som jag från olika ut- gångspunkter anser kunna vara värdmyndighet för valideringsorganet är (i bokstavsordning) följande: (), , och . Följande faktorer kan exempelvis anges för de olika myndigheterna,: -Svarar för arbetsmarknadsåtgärder. -Är anslagsmyndighet för resurser för arbetsmarknadsåtgärder. -Ingår i en central/regional organisation bl.a. länsar- betsnämnderna. -Länsarbetsnämnderna beslutar, efter uppdrag av regeringen genom AMS, tillsammans med beröda parter vilken av dessa som skall samla relevanta aktörer till regionala kompetensråd och, enligt rege- ringens intention, svara för det regionala kompetensrådets kansli- funktion. Länsarbetsnämnderna är, enligt rapport, i många län en central aktör i bildandet av länets kompetensråd. -Har en organisation för erkännande av utländsk högre utbildning (värdering baserad på dokument). -Ingår i internationella nätverk. -Verksamheten omfattar inte gymnasienivån. -Saknar regional organisation. -Svarar för gymnasieskolans styrdokument. -Har en utvärderande/granskande och utvecklande funktion gentemot gymnasieskola och komvux. -Har en regional organisation med 11 fältkontor. -Avser utveckla validering som grund för antagning till och tillgodo- räknande inom betygsgivande studier inom vuxenutbildningen enligt Plan för utvecklingen av vuxenutbildningen. -Har kompetensutveckling/validering i sitt program. -Verksamheten primärt inriktad mot EU. -Har en regional organisation (på 23 platser) med en samordnare och i storstadslänen även en handläggare. -I varje län finns ett regionalt partnerskap med arbetsmarknadens parter som främsta aktörer. -Permanent myndighet med både tidsbegränsade och löpande uppdrag. -Ingår i ett europeiskt nätverk. Jag lägger stor vikt vid att valideringsorganet bör befinna sig i en stark regional organisation med väl etablerade näringslivskontakter. Det inne- bär att den myndighet organet skall inrymmas i behöver finnas på både central och regional nivå. har en regional förankring genom det s.k. partnerskapet. Dessa regionala partnerskap är tillsatta inom ramen för Växtkraft Mål 4, som är avgränsat i tiden. En fortsätt- ning av nuvarande mål 4 är f.n. föremål för utredning (Dir 98:76). och saknar, som framgår ovan, regional organisation med näringslivskontakter. Däremot har dessa myndigheter stor betydelse som samarbetsorgan vid utvecklingen av valideringsverk- samheten på central nivå (se avsnitt 6.2). Den myndighet som uppfyller kravet på såväl central, som regional etablering är AMS. i perspektivet av regeringens nya tillväxt- och sysselsättningspolitik är AMS dock inte i sin nuvarande form organiserat för de krav, som denna innebär. Mot bakgrund av att , tillsammans med Inrikes-, Kommunikations- och Närings- och handels- departementet, uppgår i det nya , förutsätter jag att AMS får en mer näringslivsinriktad roll i förverkligandet av regeringens intentioner med t.ex. tillväxtpolitiken. Av den anledningen föreslår jag att AMS blir värdmyndighet för den föreslagna valideringsorganisationen, som ett komplement till verkets verksamhet. 6.4Samverkan med andra myndigheter och organ Jag har i det föregående (avsnitt 5.2.2) angivit vilka myndigheter och organ som jag menar har kunskaper och erfarenheter som är viktiga att tillföra en valideringsorganisation, så viktiga att myndigheterna bör ingå i styrelsen för det föreslagna centrala valideringsorganet. I avsnitt 6.2 framgår också några av skälen för detta.