sou · GMB395 · 1999-01-01 00:00:00 — Den skyddsanalys som beredningen baserar sina slutsatser på menar man är alltför avgränsad och verklighetsfrämmande som underlag för ställningstagan- den. Det finns följaktligen ingen saklig grund att föreslå och hävda att ca 600 000 ha produktiv skogsmark ska utgöra ett näringens åtagande. I denna del anger att man inte står bakom beredningen. anser att begreppet kortsiktigt behov är olämpligt och borde istället uttryckas som åtgärder på kort sikt för ett långsiktigt behov. SKS anser vidare att beredningens bedömning att åstadkomma nödvändiga åtgärder på kort sikt genom att näringen frivilligt skyddar mer än 2/3 av behovet är orealistisk. SKS och redovisar i rapport till regeringen en prognos för de frivilliga avsätt- ningarnas omfattning baserad på enkätuppgifter. Pr ognosen visar på ungefär 600 000 ha s kogsmark. SKS anser att beredningen tolkat och använt dessa uppgifter på ett delvis missvisande sätt. De friv illiga avsättningarna är enligt enkätsvaren motiverade av inte enbart dess naturvärden utan orsaken kan istället vara områdets kulturvärden. Områdena är vidare av okänd kvalitet och varaktighet. i framhåller att på regional nivå behöver ädellövskogen bättre skydd. i framhåller att det finns ett behov av att ytterligare stärka skyddet i fjällnära skog. ·Beredningen delar uppfattning att det är angeläget med en lagändring som innebär att civilrättsliga naturvårdsavtal medföljer fastigheten vid ägarskifte. Remissinstanserna: Denna punkt kommenteras endast av ett fåtal remissinstanser. De som har lämnat kommentarer är också positiva till förslaget. ·Myndigheterna på central och regional nivå behöver i än högre grad aktivt samverka i säkerställandearbetet för att minimera kost- naderna och maximera naturvårdsnyttan. Remissinstanserna: Denna punkt kommenteras mycket sparsamt av remissinstanserna men från myndighetshåll finns det en acceptans om behovet av ökad samverkan. ·En hög ambitionsnivå inom naturvårdsbiologisk forskning liksom fortlöpande inventering, uppföljning och m iljöövervakning är nöd- vändig för att ytterligare klarlägga var och hur naturvårds- insatserna gör mest nytta. Remissinstanserna: Ingen remissinstans är emot skrivningen. ·Ett positivt bidrag i arbetet med att klara skyddsbehovet vore om staten ej belastar naturskyddsanslag vid säker- ställande av skog på och innehav. Man bör också pröva i vilken utsträckning markägare kan erbjudas avverkningsrätter på mark som ersätt- ning vid inrättande av reservat i inland. Remissinstanserna: () anser att man inte ska särbehandlas som markägare och avvisar därför förslaget om att natur- skyddsanslaget inte ska belastas vid skydd av skogsmark på SFV:s mark. SFV ifrågasätter vidare starkt förslaget om ersättning till enskilda markägare i form av avverkningsrätter på verkets mark. (FortV) anger att deras markinnehav i första hand syftar till att tillhandahålla Försvarsmakten god övningsterräng. Detta syfte får inte överskuggas av naturskyddet. FortV bedömer dock intressekonflikten som låg. , , , , i , SNF, Skogs- industrierna, m fl ser fördelar med förslaget. · Ett antal alternativa finansieringsformer för sä kerstä llande av skogsmark har öve rvä gts. Slutsatsen ä r att för nä rvarande må ste finansieringen av sä kerstä llande med stö d av naturvå rdslagen ske till stö rsta delen inom ramen för det ordinarie arbetet med stats- budgeten. Remissinstanserna: Naturvå rdsverket, , Skogsindustri- erna, Skogsä garnas Riksfö rbund, , SNF m fl instä mmer i beredningens förslag. SNF anser att frågan om stiftelse bör utredas. Det rå der enighet om att må nga hotade skogsarter krä ver lå ng skoglig kontinuitet. Det rå der också enighet om att andelen mycket gammal skog har minskat i . Det ä r emellertid svå rt att få fram heltä ckande uppgifter om naturskogens utveckling bland annat på grund av definitionsproblem. Som underlag för analys av den hittillsvarande utvecklingen samt för att ge en prognos för framtiden har dock Riksskogstaxeringen få tt i uppdrag att ta fram uppgifter om äldre skog och skog utan sentida påverkan . Slutsatsen är att a ndelen naturskog uppskattas omfatta (ca ) av produktiva skogsmark utanför skyddade områ den och den fjä llnä ra skogen. Frå n 1983 till 1993 har, enligt Riksskogstaxeringens material, arealen naturskog minskat i norra med . Minskningen ä r stö rst på lä gre boniteter och i granskogar. I söd ra har istä llet en markant ökning skett. Ö kningen i söd ra har dock skett frå n lå ga vä rden och anses kunna bero på ett skogsfattigt tillstå nd i bö rjan av seklet och en skö tsel som gå tt frå n husbehovsav- verkning till produktion av industrived med mellan ingreppen. Naturvå rdsverket menar att naturskogsminskningen i norra ä r ett reellt problem och en framskrivning av utvecklingen ger vid handen att arealen gammal, föga på verkad skog i norra halveras inom 20 å r. Miljöv å rdsberedningen anger emellertid att mot detta stå r det faktum att skogsnä ringen enligt undersökning frivilligt avsatt betydande arealer skog samt att må nga markä gare inte har för avsikt att avverka naturskog eller nyckelbiotoper. Effekten av dessa avsä ttningar har ä nnu inte hunnit ge utslag i Riksskogstaxeringens material. 3.4 Aktuella områden för reservatsbildning Arbetet med reservatsbildning bedrivs i Naturvå rdsverket och lä nsstyrelserna. utgå ngspunkt frå n mationen om skyddsvä rda skogstyper och områ den utarbetas å rsvisa skyddsprogram dimensionerat efter de medel som tilldelats. lä nsplanet fö rekommer i fall ett fruktbart samarbete med markä garfö reträ dare, den naturvå rden, skogsvå rdsorganisatio- nen, kommunekologer m fl. I det följ ande beskrivs kort det praktiska naturskyddsarbetet avseende samarbetet mellan lä nsstyrelserna och . å rligen öve rlä mna sammanvä gda avgrä nsningar och prioriteringar av reser- Markå tkomst för n aturreservat sker som köp eller genom intrå ngsersä ttning enligt naturvå rdslagen, NVL, (1964:822). av arealen kö ps, sä kras med intrå ngsersä ttning. Kö pen sker på marknadsmä ssiga villkor. Intrå ngsersä ttning bestä ms enligt ersä tt- ningsbestä mmelserna i NVL. Intrå ngsersä ttning ä r ersä ttning för den befogenhetsinskrä nkning som fö reskrifterna för naturreservatet innebä r. Ersä ttningen innebä r så ledes inte nå got fö rvä rv av skog eller avverk- ningsrätt eller motsvarande. Beslut om reservat fattas normalt efter avslutade fö rvär v eller ut- betalade intrå ngsersä ttningar. Efter lä nsstyrelsens inledande infor- mation till markä garen och fö rhandling om reservatsbildning anlitas expertis för skogsvä rdering i samrå d med berö rda markä gare. För efterkommande fö rhandlingar om priser och avtal anlitas sä rskild Förhandlingar med de större bolagen sköts normalt direkt av . Beträffande de länsvisa naturskyddsplanerna måste framhållas att de är dynamiska av sin karaktär. När ny kunskap kommer fram revideras planerna och prioriteringarna ändras. Den nya kunskapen kommer från olika källor inom regionen. Den pågående nyckelbiotopinventeringen är ett exempel på ny kunskap som kommer fram kontinuerligt. Bolags- skogsbruket framhåller även att inom ramen för de pågående landskap- sekologiska planeringsarbetet tillkommer fortlöpande kunskap om naturvårdsintressanta områden. Denna dynamik gör det är svårt att ge en exakt lägesbeskrivning över de aktuella naturskyddsplanerna. Inom ramen för den här utredningen uppdrogs t ill att via en enkätundersökning till länsstyrelserna söka urskilja omfattningen av de områden som är aktualiserade för reservatsbildning. Undersökningen syftade bl a till att få en bild över hur aktuella reservatsområden fördelar sig på olika markägarekategorier. Natur- vårdsverket uppger att genomgången har skett snabbt och med ett översiktligt angreppssätt, vilket påverkar noggrannheten i redovisning- en. Även om det finns brister i underlaget påverkar det emellertid inte de allmänna slutsatser som kan dras ur materialet. Grundmaterialet omfattar 603 objekt med en totalareal på drygt 148 000 ha. Av totalarealen i materialet utgör ca 10 000 ha impedi- ment. Genomsnittsarealen är 245 ha/objekt. För de olika landsdelarna har objekten i genomsnitt följande areal: 114 ha; 321 ha och 430 ha. Av nedanstående tabeller framgår fördelning mellan olika ägarekategorier. Tabell 1: Områden som är aktualiserade för reservatsbildning enligt enkätundersökning till länsstyrelserna . Fördelning på ägarekategori, hela landet. Areal (ha) Tabell 2: Områden som är aktualiserade för reservatsbildning enligt enkätundersökning till länsstyrelserna . Fördelning på ägarekategori, olika landsdelar. Areal i hektar. Totalt berörs 3635 fastigheter fördelade på 1629 i , 1314 i och 692 i . Av materialet framgår vidare att antalet berörda fastigheter per objekt i genomsnitt är 6,0 med endast en liten variation mellan landsdelarna. Enskilda ägare finns i av objekten, bolag i , kommuner i , kyrkan i och staten i av objekten. Enskilda ägare minskar norrut i landet. För bolagen gäller det omvända. Skogslevande vä xt- och djurarter som ä r skyddsvä rda å terfinns ofta i små men viktiga biotoper (livsmiljö er). För att skydda dessa biotoper infö rdes å r 1991 bestä mmelser i 21 § naturvå rdslagen om sk biotopskydd. Skogsvå rdsstyrelsen beslutar om biotopskydd på skogsmark för o mrå den som utgö rs av nå gon av 19 angivna bio- toptyper. De 19 biotoptyperna ä r: brandfä lt, löv brä nnor, ä ldre naturskogsartade löv skogar, ä ldre naturä dellöv skog, ö rtrika allun- dar, ravinskogar, ö rtrika bä ckdrog, urskogsartade barrskogar, ä dellöv sumpskogar, ö rtrika sumpskogar, ä ldre skogsbeten, å sgran- skogar, kalkbarrskogar, rik- och kalkkä rr, alkä rr, gamla hassel- lundar, kä llor med omgivande vå tmark, myrholmar samt ras- och bergsbranter. var antalet biotopskydd 690 st omfatt- ande en areal på 1721 ha vilket ger en medelareal per objekt på 2,5 ha. Medelersä ttningen per hektar var . Av antalet bio- topskydd å terfinns i urskogsartad barrskog. Skogs- styrelsen anger i sitt meddelande 1-1997, Naturskydd och natur- hänsyn i skogen , att totalt berä knas ca 15 000 områ den i landet under 5 ha vara lä mpliga för biotopskydd. Arealen bedö ms uppgå till 25 000 - 30 000 ha. Sammanfattning av kapitel 4. ·Skydd av skogsmark kan ske på olika sätt och med ökad grad av säkerhet och långsiktighet från frivilliga avståenden via natur- vårdsavtal och till biotopskydd och naturreservat. ·Certifiering av skogsbruk innebär att någon intygar att skogs- bruket följer en överenskommen standard. Två typer av standarder är på väg att införas i skogsbruket, miljö- ledningssystem och nivåstandarder. Ett brett genomslag för en miljöcertifiering av det svenska skogsbruket kommer att medföra att betydande arealer skog skyddas. ·Omfattande inventeringar för att urskilja naturvårdsintressanta områden genomförs . Enligt bedömning kommer nyckelbiotopinventeringen att urskilja 60 000 - 80 000 nyckelbio- toper omfattande av den produktiva skogsmarksarealen. Sumpskogsinventeringen bedöms identifiera cirka 1 milj ha varav bedöms hamna i den högsta naturvärdeskla ssen. ·Flera markägareföreträdare och skogsvårdsorganisationen ut- trycker en positiv syn på de gröna skogsbruksplanerna som ett funktionellt instrument för naturvård på fastighetsnivå. En konsek- vent skogsbruksplanläggning enligt denna modell kommer sannolikt att ha ett betydande värde för den biologiska mångfa lden. ·Naturvå rdsavtalen kan ses som ett komplement till frä mst naturreservat, biotopskydd och generell naturhä nsyn. Den fö rä nd- ring i jordabalken som infö rs innebä r att om avtalen tecknas mellan markä gare och stat eller en kommun så betraktas de som nyttjanderä tter med möjligh et att bli gä llande mot ny ä gare. Natur- vå rdsavtalen bejakas av så vä l markä gare, skogsvå rdsorganisatio- nen som andra intressenter. · I syfte att fö rbä ttra möjligh till optimal naturvå rdsplanering ä r det av stor vikt att informationsutbytet mellan olika parter på det regionala planet underlättas. 4.1 Skydd och ersättning Den skogspolitik som lade fast 1993 jä mstä ller miljö må let med produktionsmå let, dvs markä garen skall sä kra att skogen uthå lligt ger en god avkastning som den biologiska må ngfalden behå lls. Detta innebä r att det ligger ett krav på att markä garen vid sitt brukande ä ven ska ta hä nsyn till bevarande av den biologiska må ngfal- den. Ansvaret ä r dock inte oä ndligt utan det finns en brytpunkt då samhä llet skall ersä tta markä garen för d e kostnader som bevarandet kan innebä ra. I lagens mening, inklusive grundlagen, ligger denna grä ns då på gå ende markanvä ndning avsevä rt fö rsvå ras inom berö rd del av fastigheten, dvs den del som ä r fö remå l för skogsbrukså tgä rder. Var denna grä ns ligger ä r inte entydigt. I praktiken ä r grä nsen för ersä ttning ä n mer otydlig eftersom den nya skogsvå rdslagen ä r en ramlag som ger stor frihet under ansvar till markä garen. Det ä r otvivelaktigt så att de skogspolitiska må len för miljön ä r stö rre ä n de krav skogsvå rdslagen uttryckligen stä ller men hä nsyn utöver lagkraven i strikt mening ä r frivilliga å tagande. blir dä rför behovet av statliga insatser för ersä ttning till markä gare i hög g rad beroende av graden av frivilliga å taganden frå n markä garnas sida. Miljövårdsberedningen definierade skydd som naturvård som främsta markanvändning, dvs fri utveckling eller åtgärder som enbart syftar till bevarande av skogens biologiska mångfald. Detta kan ske på olika sätt och med ökad grad av säkerhet och långsiktighet vilket visas schematiskt i nedanstående figur. Figur 1: Schematisk bild över långsiktighet och säkerhet för olika former av skydd av skogsmark för naturvård. Skydd med lagstöd, naturreservat och biotopskydd, ger det säkraste och långsiktigaste skyddet. Naturvårdsavtalen ger ett tidsbegränsat skydd medan rent frivilliga åtaganden utan avtal är beroende av markägarens vilja och möjligheter att avstå från ekonomisk kompensation för de kostnader som skyddet innebär. Det bör i detta sammanhang framhållas att andra åtgärder inom skogsbruket än direkt skydd är nödvändiga för att nå bevarandemålen, t.ex. skapa spridningskorridorer, lämna död och döende ved etc. Vid reservatsbildning ersätts markägaren antingen för ett intrång, dvs skogsägaren kvarstår som markägare, eller för köp av fastigheten. Skall skogen lämnas till fri utveckling, dvs inget skogsbruk får bedrivas, är skillnaden mellan intrångsersättning och förvärvskostnad normalt vilket motsvarar ägarens rätt till övrigt nyttjande t.ex. jakt, fiske etc. Vid förvärv överförs fastigheten till naturvårdsfonden och staten genom blir markägare. Biotopskydden ersätts som intrång och ersättningsbeloppets storlek beräknas på virkesvärdet. Vid såväl biotopskydd som ersättning för reservatsbildning betalar staten hela beloppet . Ersättningar vid statens markåt- komst är belagd med realisationsvinstskatt. Bland annat av denna anledning är det inte ovanligt att markägare vid större förvärv eller intrångsersättningar önskar genomföra markbyte. Ett annat viktigt skäl är naturligtvis att skogsägaren önskar fortsätta bedriva skogsbruk. Sökandet efter ersättningsmark för markbyte innebär att säkerställandet av ett objekt kan vara en ganska långdragen process. Ersättningsnivåerna för naturvårdsavtal varierar stort, alltifrån en symbolisk summa upp till en kostnad mellan per ha. Även i dessa fall ersätts markägaren vid det tillfälle då avtalet skrivs. Beträffande det framtida anslaget för reservat och biotopskydd är det endast möjligt att ge en bild av . I regering- ens ekonomiska vårproposition (prop. 1997/98:150) aviseras höjda budgetramar för skydd av skogsmark för de kommande tre åren. Detta ger möjlighet för att förstärka skyddet med totalt . Höjda ramar för Näringsdepar- tementet gör att anslagen till biotopskydd och naturvårdsavtal samt rådgivning till skogsägare också kan höjas med totalt för de kommande tre åren. I regeringens skogspolitiska proposition (prop. 1997/98:158) framgår att de ytterligare medel som t illförs Näringsde- partementet kommer att kunna användas för biotopskydd och naturvårdsavtal. Nedan ges en översikt över anslagsnivåerna samt . De höjda budgetramarna som aviserats i vårpropositionen för de kommande tre åren har i nedanstående tabell fördelats jämnt . Det är inte möjligt att i skrivande stund bedöma nivån på de medel som kan tillföras från mer än för innevarande samt nästkom- mande år. Tabell 3: Översikt över medel för reservat och biotopskydd (milj kr). + 20 sä rskilt tillägg + 45 Under de senaste å ren har certifiering av skogsbruk varit under intensiv diskussion. Certifiering innebä r att nå gon intygar att skogsbruket bedrivs i enlighet med en viss standard. ä r två principiellt olika typer av standarder (system) på vä g att infö ras i skogsbruket nä mligen: standarder för miljöledning, sk miljöledningssystem och nivåstandarder. Miljöl edningssystemen reglerar fö retagens sä tt att arbeta med miljö- frå gor på ett strukturerat sä tt men saknar egentliga kravnivå er fö rutom ren lagefterlevnad. Fö retagen sä tter sjä lva sina miljö må l och fö rsöker sedan med hjä lp av miljöl edningssystemet att nå d essa må l. Ett miljöledning ssystem anvä nds inte som grund för produktmä rkning. ISO 14001 () och EMAS (Scheme) ä r exempel på standardiserade miljöledningssystem som flera företag nu arbetar med att införa. En nivå standard stä ller specifika, i fö rvä g, öv erenskomna krav. De nationella lagarna utgör no rmalt grunden men ofta ä r standardens krav hög re. Eftersom standarden innehå ller specifika kravnivå er utgör den ofta en grund för produktmä rkning och blir på så sä tt ett medel för kommunikation med marknaden. Exempel på nivå standard ä r den FSC- standard () som fö reträ dare för ekonomis- ka- sociala- och miljöin tressen tagit fram. Andra aktuella nivå standar- der är de som är under utveckling hos flera skogsägareföreningar, ofta kopplade till sk gröna skogsbruksplaner. Formellt sett har miljöledningssystem och nivåstandarder inte något med varandra att göra men i praktiken kan de komplettera varandra. Ett miljöledningssystem kan användas som ett stöd för företagen att uppfylla miljökraven i nivåstandarden. Flera företag arbetar med att införa både ett miljöledningssystem och en nivåstandard. Själva certifieringarna utförs av ackrediterade certifierare vilka agerar som en oberoende tredje part. Den frivilliga certifieringen avses att kunna användas för marknads- och omvärldskommunikation antingen via produktmärkning eller på annat sätt. En certifiering är helt och hållet ett frivilligt åtagande av markägaren. Inom både den svenska FSC-standarden och de nivåstandarder som är under utveckling i skogsägareföreningarna återfinns, förutom övriga skogsbruksriktlinjer, vissa delar om bevarande och återskapande av skogsmark för naturvården. FSC-standarden anger att: ·Olikåldriga naturskogar, nyckelbiotoper och impediment undantas andra åtgärder än skötsel som är påkallad för att bevara och främja biotopens naturliga biologiska mångfald. ·Förutom detta ska av den produktiva skogsmarksarealen avsättas för bevarande och återskapande av naturvärden. I dessa får de olikåldriga naturskogarna och nyckelbiotoperna räknas in. Samtliga stora skogsbolag har redan ett miljöledningssystem eller är på väg att införa det. Huvuddelen av bolagen har valt ISO 14001. Bolagen har också anpassat sitt skogsbruk enligt den svenska FSC-standarden. Majoriteten av bolagen har också beslutat sig för att även FSC- certifiera sitt skogsbruk. Ett antal enskilda markägare samt medelstora markägare har också beslutat att FSC-certifiera sitt markinnehav under en paraplyorganisation, sk gruppcertifiering. Samtliga skogsägareföreningar har beslutat att införa miljölednings- system enligt ISO 14001 eller EMAS. Inom ramen för m iljölednings- systemet kommer föreningarna att upprätta nivåstandarder som med- lemmarna erbjuds teckna ett avtal om att följa. Några skogsägareföre- ningar har valt att kalla de avtal som de tecknar med markägarna för en certifiering. Andra skogsägareföreningar kallar det för miljöavtal eller motsvarande. Eventuellt kommer de sistnämnda skogsägareföreningarna att kalla dessa miljöavtal för en certifiering av markägarna. Det skulle föra för långt att gå in på alla de nivåstandarder som är upprättade eller under utveckling. Ett exempel på nivåstandard är Södra skogsägarnas. Beträffande be- varande och återskapande gäller i Södras standard att: ·I nyckelbiotoper och biotoper som uppfyller kriterierna för biotopskydd får skötsel utföras i enlighet med skriftliga anvisningar efter samråd med . ·Minst av den produktiva skogsmarksarealen lämnas orörd eller undantas andra åtgärder än de som behövs för att främja den bio- logiska mångfalden. Nivåerna för bevarande och återskapande kan skilja mellan olika skogsägareföreningars nivåstandarder. Certifieringen innebär ett frivilligt åtagande av markägaren. Inom ramen för certifieringen avsätter markägaren frivilligt områden för be- varande och restaurering. Omfattningen av dessa områden är svår att uppskatta främst beroende på att certifieringen är i inledningsfasen. var arealen FSC-certifierat markinnehav cirka 3,7 milj ha produktiv skogsmark varav cirka 96 000 ha mindre markägare gruppcertifierats. S kogsägareföreningarnas certifieringspro- cesser, vare sig man har valt att kalla det för certifiering av markägaren eller tecknande av miljöavtal, är i skrivande stund i huvudsak i uppstartsfasen. Inom en skogsägareförening har emellertid tecknats miljöavtal omfattande 100 000 ha. En grov uppskattning av vad certifieringarna ger i form av frivilligt områdesskydd är att cirka 185 000 ha avsätts inom ramen för FSC-certifieringen (av 3,7 milj ha). Som tidigare nämnts är skogsägareföreningarnas certifieringsar- beten i uppstarten men överslagsmässigt kan sägas att cirka 5000 ha borde kunna betraktas som frivilligt områdesskydd inom ramen för miljöavtal eller certifiering. betena på respektive skogsägareförening att öka väsentligt. En bedömning av den framtida potentialen för certifieringen är svår att göra. Det beror på hur många markägare som är intresserade av en certifiering vilket i sin tur är beroende på hur standarderna uppfattas av markägarna. En annan viktig aspekt är även hur marknaden och andra intressenter uppfattar det certifierade skogsbruket. Genom att ny kunskap och information fortlöpande kommer fram samt att förutsätt- ningar fortlöpande ändras, kommer standarderna att revideras för att möta dessa nya förutsättningar. Hur ofta standarderna kommer att revideras går inte att avgöra men torde vara rimligt. Genom att standarderna revideras gör det också att bedömningen av omfattningen försvåras ytterligare. För att ändå göra en grov uppskattning över en mö jlig utveckling för certifieringen kan sägas att det inte är orealistiskt att anta att borde cirka 8 milj ha produktiv skogsmark kunna vara FSC- certifierad. Denna skattning grundar sig på uttalanden från flera bolag samt en bedömning av att arealen mark i gruppcertifiering borde kunna dubbleras . Detta skulle i sådana fall generera cirka 400 000 ha frivilligt avstående inom ramen för FSC-certifieringen. Beträffande skogsägareföreningarnas certifieringsarbeten har två föreningar formulerat mål för den framtida omfattningen. Södra anger att målet är att halva medlemsarealen dvs 870 000 ha ska vara certifierad . Mellanskog anger att målet är att miljöavtal motsvarande av medlemsarealen dvs ca 600 000 ha ska vara tecknade . Det är sa nnolikt att motsvarande mål även kommer att utvecklas för de andra skogsägareföreningarna med början . Sammanfattningsvis kan det konstateras att ett brett genomslag för en miljöcertifiering av det svenska skogsbruket kommer att medföra att betydande arealer skog skyddas från skogsbruk. Förhoppningsvis fångar också den frivilliga avsättningen den ur bevarandesynpunkt mest värdefulla skogen.