sou · GMB345 · 1999-01-01 00:00:00 — En skor- stensfejare skall ha avlagt skorstensfejarexamen. får meddela när- mare föreskrifter om kraven för de personer som skall utföra sotningen och kontrollen enligt 17 § räddningstjänstlagen. Vid varje kontroll enligt 17 § räddningstjänstlagen skall protokoll föras över resultatet. Utbildning av personalen för sotningsverksamheten Behörig att antas till skorstensfejarlinjen är den som 1. är anställd inom sotningsverksamheten 2. har genomgått nationellt program i gymnasie- skolan eller har antagits till ett individuellt pro- gram i gymnasieskolan som innefattar yrkesut- bildning till skorstensfejare Behörig att antas till skorstensfejarlinjen är den som har genomgått nationellt program i gymna- sieskolan eller har antagits till ett individuellt program i gymnasieskolan som innefattar yrkes- utbildning till skortensfejare eller har förvärvat motsvarande kunskper på annat sätt. Behörig att antas till teknikerlinjen är den som 1. är anställd inom sotningsverksamheten 2. har lägst betyget Godkänd i kärnämnen svenska språket/svenska som andra språk och matema- tik efter genomgånget nationellt program i gym- nasieskolan eller har förvärvat motsvarande kun- skaper på annat sätt, 3. har avlagt skorstens- fejarexamen 4. har tjänstgjort i sot- ningsverksamheten därefter. Behörig att antas till teknikerlinjen är den som 1. har lägst betyget Godkänd i kärnämnen svenska språket/svenska som andra språk och matematik efter genomgånget nationellt program i gymnasieskolan eller har förvärvat motsvaran- de kunskaper på annat sätt, 2. har avlagt skorstensfejarexamen 3. har tjänstgjort i sot- ningsverksamheten därefter. Behörig att antas till ingenjörsexamen för skor- stensfejare är den som 1. är anställd inom sotningsverksamheten, 2. har avlagt tekniexamen 3. har tjänstgjort i sotningsverksamheten därefter. Behörig att antas till ingenjörsexamen för skorstensfejare är den som 1. har avlagt tekniker- examen 2. har tjänstgjort i sot- ningsverksamheten därefter. Särskilt yttrande om förslaget till avreglering av sotningsverksamheten av experten har haft i uppdrag att utarbeta förslag till förändringar av sotningsväsendet som befrämjar ökad konkurrens och utvecklar fastighetsägarens inflytande över sotningen utan att detta påverkar brandskyddet negativt. Förslagen skall utarbetas dels inom ramen för befintliga ansvarsförhållanden dels mot bakgrund av ett avreglerat sotningsväsende. Samhällets ansvar för brandskyddet har lång tradition i vårt land. Det har ansetts rimligt att samhället reglerar och kontrollerar att enskilda fastighets- och anläggningsägare vidtar tillräckliga åtgärder för att förebygga bränder. Sotning av eldstäder, rökkanaler och andra anord- ningar, där brandfarliga beläggningar uppstår, är ett viktigt led i det förebyggande brandskyddet i vårt land. Detta utgör bakgrunden till att det vuxit fram ett sotningsväsende, som regleras i lag och där de lokala myndigheterna, kommunerna, har ett avgörande inflytande på verksamheten och där arbetet med att sota och brandskyddskontrollera utförs av för uppgiften särskilt utbildad och kom- petent personal, skorstensfejarmästare och skorstensfejare. Motsvarande samhällsfunktioner finns i samtliga länder i vårt närområde samt i de flesta länder med klimatförhållanden och byggnads- bestånd liknande de i vårt land. Sotning och brandskyddskontroll har en avgörande betydelse för brandskyddet i . Re- dan det faktum att av alla insatser mot brand1, trots sotning och andra brandförebyggande åtgärder, ändå görs mot bränder som kan relateras till eldstäder, rökgångar eller liknande anord- ningar i fastigheter eller anläggningar, indikerar att behovet av brandskyddsåtgärder är stort. En försämring av brandskyddet skulle kunna resultera i en avsevärt högre brandfrekvens, mer omfat- tande bränder, större kostnader och ett ökat lidande för enskilda medborgare. uppdragsgivare har detta klart för sig och har i utredningens direktiv särskilt påpekat att de förslag som läggs fram ej får påverka brandskyddet negativt. Utredaren föreslår i sitt huvudalternativ att kommunernas ansvar för sotningen skall upphöra. Sotning av eldstäder och andra fasta förbränninganordningar, utom sådana som uteslutande eldas med gas, och därtill hörande rökkanaler skall emellertid också fortsättningsvis utföras. Sot- ning skall utföras av någon som har tillräcklig kompetens för uppgiften utom i enfamiljsfastigheter, där vem som helst får sota. Ansvaret för att initiera och utföra eller låta utföra åvilar enligt försla- get fastighetsägaren. I författningstexten finns dock inte någon grund för att kräva att sotning utförs regelbundet. Fastighetsägaren avgör själv om, när och hur det skall sotas. Ingen myndighet får enligt förslaget bemyndigande att föreskriva att sotning skall verkställas, hur sotning skall utföras eller om sotning skall utföras med vissa intervaller. föreslås dock få meddela råd och anvisningar om hur ofta sotning bör ske. Utredaren föreslår ej heller någon direkt kontroll från samhällets sida att sotning utförs. Inte heller föreslås några sanktioner om en fastighetsägare väljer att inte sota. Utredaren framför inga motiv för att sotning skulle vara obehövlig. Sotning, i den omfattning som motiveras av kravet på fullgott brandskydd, kommer att vara nödvändig också i fortsättningen om brandskyddet skall kunna hållas på nuvarande nivå. Det blir enligt förslaget helt på fastighet- sägarens ansvar som sotning skall utföras. Fastighetsägaren skall värdera behovet, välja den som skall utföra den sotning han anser behövlig eller själv utföra den, kontrollera effekten samt ansvara för de följder som ett misslyckande kan få. Något stöd från samhället kommer inte att kunna påräknas och samhället kommer inte att kunna utöva någon effektiv kontroll av att sotning utförs. Den medvetna, upplysta, kunniga och välbeställda fastighetsägaren kommer sannolikt att kunna uppfylla kravet och hålla ett gott brandskydd. Många kommer emellertid inte att nå upp till de krav som samhället ställer. Utredaren föreslår inte heller att samhället vidtar några extraordinära åtgärder för att på- verka fastighetsägarna att sota. Det är min uppfattning att risken är mycket stor att förslaget att överföra ansvaret från samhället till den enskilde fastighetsägaren kommer att resultera i ett avse- värt försämrat brandskydd. Någon direkt kontroll från samhällets sida av att fastighetsägarna låter rensa bort brandfarliga beläggningar från eldstäder och rökkanaler m.m. föreslår således inte utredaren. Samhället skall dock enligt förslaget ha ett ansvar för att övervaka att fastighetsägaren låter utföra en kontroll från brandskyddssynpunkt, som skall omfatta aktuella sotningsobjekt samt gaseldade förbrännings- anordningar. Kontrollen skall initieras av fastighetsägaren och utföras av en auktoriserad kontrol- lant vars verksamhet i sin tur skall kontrolleras dels av auktorisationsorganet dels av den ansvariga kommunala nämnden. Enligt förslaget skall varje kommun avgöra om och hur kommunen skall meddelas att en kontroll enligt 17 a § utförts. Brandskyddskontrollen föreslås utföras avsevärt mer sällan än enligt nu gällande bestämmel- ser, vilket bl.a. innebär att kontrollen inte kan innefatta om sotningsobjekten rensas i tillräcklig omfattning. Brandskyddskontrollen föreslås vidare ej omfatta imkanaler, vilket innebär att regelbunden brandskyddskontroll i fortsättningen ej skulle krävas i landets samtliga eluppvärmda småhus eller fastigheter med fjärrvärme. Totalt kommer mer än 5 miljoner boende att berövas en viktig säkerhets- motiverad samhällskontroll. kontrollerar sotningsväsendet brandskyddet i de flesta fastigheter i vårt land. Endast de hus som inte har någon eldstad eller köksventilation är undantagna. De flesta av landets invånare får sin fastighet regelbundet kontrollerad vad avser skydd mot brand i anslutning till eldstäder eller imkanaler. utfärdar sotningsväsendet mer än 50 000 anmärkningar mot brandskyddet i våra fastigheter. Utöver det så utför sotningsväsendet c:a 75 000 kontroller av nybyggda eller ombyggda eldningsanläggningar samt mer än 80 000 kontroller av eldningsanläggningar som be- ställts av fastighetsägare2. Om antalet kontroller skulle minska, om kontrollerna skulle göras med längre mellanrum och av personal där vissa kommer att ha sämre kompetens än , kommer standarden på landets brandskydd att kraftigt reduceras och resultatet blir att antalet bränder ökar. Erfarenheterna från samhällskontroller som organiserats på liknande sätt som utredaren före- slår indikerar att effektiviteten i det föreslagna systemet kommer att bli avsevärt lägre än sotnings- väsendet uppvisar3. Den föreslagna ordningen kommer med stor sannolikhet att leda till ett avsevärt försämrat brandskydd. I och med att ansvaret för sotning ej längre skall åvila kommunen samt att sotningen ej regleras blir marknaden för sotningstjänster helt beroende av om fastighetsägarna anser sig behöva sota eller snarare om de anser sig behöva uppdra åt någon att sota. Uppdraget att närmare precisera kraven på de som skall utföra sotning föreslås åläggas Rädd- ningsverket. Vem som helst skall dock i fortsättningen tillåtas utföra sotning i enfamiljshus. Utreda- ren har föreslagit ett system med fri konkurrens men har marknaden reducerats till en obetydlighet av den som finns . Det är därmed tveksamt om en fungerande konkurrens för sotningstjänster kommer att kunna etableras rikstäckande. Sannolikt kommer det att uppstå en brist på personal med tillräcklig ut- bildning och erfarenhet i små orter och glesbygd. Konkurrens kan sannolikt endast etableras i större samhällen där underlag finns för att flera sotningsföretag skall kunna vara verksamma. Med dagens krav på sotning och brandskyddskontroll finns flera sotningsföretag endast i 34 av landets 288 kommuner. I det föreslagna systemet kommer antalet sotningsobjekt att minska kraftigt, främst genom att sotning av imkanaler i fortsättningen ej skall erfordras. Underlaget minskar ytterligare genom att kontrollintervallen förlängs. Underlaget för sotningsverksamheten minskar med de föreslagna för- ändringarna till mindre än en tredjedel av nuvarande omfattning, vilket också minskar möjligheten till effektiv konkurrens. Brandskyddskontroll skall utföras av certifierade kontrollanter. Eftersom kompetenskraven för att erhålla certifikat som kontrollant ej redovisas är det svårt att med utgångspunkt från förslaget avgöra hur kontrollantgruppen kommer att förändras. Till skillnad från dagens regler kommer dock kontrollanterna i fortsättningen att kunna konkurrera med varandra, något som också inom dagens system lätt skulle kunna åstadkommas genom att ta bort indelningen av landet i sotningsdistrikt. Vilka faktiska effekter förslaget kommer att ha för det praktiska utförandet av brandskyddskont- rollen är således svår att bedöma. Om dagens kompetenskrav bibehålls eller skärps, vilket utreda- ren förutsätter, kommer det sannolikt att bli svårt att etablera en fungerande konkurrens i stora delar av vårt land bl.a. på grund av att antalet kontrolltillfällen avsevärt minskar. Det är också troligt att antalet av de yrkesverksamma skorstensfejarna, som enbart ägnar sig åt sotning och brandskyddskontroller, kommer att minska främst på grund av att dessa arbets- uppgifter minskar. Skorstensfejarna kommer då att kompensera den minskade arbetsvolymen med andra arbetsuppgifter, främst sådana som de med hänsyn till förvaltningslagens jävs- bestämmelser är förhindrade att utföra som t.ex. reparationer av sotningsobjekt, försäljning och installation av eldningsanläggningar etc. Sannolikt kommer sotning och brandskyddskontroll också att utföras av sådana som ej är verksamma huvudsakligen med dessa uppgifter och således ej kom- mer att ha tillräcklig erfarenhet av de problem som kan uppstå i samband med eldning. Därmed försvinner också en av de viktigaste fördelarna med dagens system, nämligen att skorstensfejaren är välutbildad, erfaren, opartisk och icke bunden till enskilda tillverkare eller motsvarande. Kommun- invånarna kommer inte längre att ha tillgång till en opartisk och obunden sakkunnig för byggnads- ärenden som rör eldstäder, rökkanaler och ventilationsanordningar4. Utredaren har prioriterat konkurrensfrågorna före brandskyddet. Det har varit viktigare att åstadkomma konkurrens än att säkerställa ett gott brandskydd. Kostnaderna för rensning och kontroll De sammantagna kostnaderna per objekt för sotning och brandskyddskontroll kommer om försla- gen genomförs att öka bl.a. på grund av att fler aktörer blir inblandade i processen. Fastighetsäga- ren kan behöva anlita någon som kan hjälpa till att rensa och han måste beställa en brandskydds- kontrollant. Protokollet från brandskyddskontrollen skall lämnas till kommunen, som skall bearbeta underlaget, eventuellt vidta åtgärder och följa upp dessa. Skall något fel rättas till kan det bli nödvändigt att anlita ytterligare personer. Kostnadsökningarna för den enskilde fastighetsägaren kommer inte att kunna kompenseras av den eventuella prispress som kan uppkomma genom en möjlig ökning av konkurrensen. Fastighetsägaren kommer i det föreslagna systemet att fritt kunna välja vem som skall utföra sotning och brandskyddskontroll i hans fastighet. Därmed försvinner möjligheten för de som utför verksamheten att planera genomförandet i en ordning där verksamheten genomförs i närliggande fastigheter, den s.k. pärlbandsprincipen. Endast för de stora fastighetsägarna som är verksamma i större, tätt bebyggda orter kan den föreslagna ordningen möjligen innebära att fastig- hetsägaren kan förhandla fram avtal om sotning som blir mer ekonomiskt gynnsamma än i dagens system. Men den enskilde ägaren av ett småhus i mindre orter eller i glesbygd får i det föreslagna systemet ingen frihet att välja mellan ett lägre pris eller friheten att själv bestämma vem som skall utföra uppgiften och när. De blir helt utlämnade till marknadskrafterna och får fullt ut ta de ekonomiska konsekvenserna av samhällets reducerade ansvar. I och med att kommunerna fråntas ansvaret för sotningen kommer den prisreglering som finns att försvinna. Därmed försvinner också den utjämning av kostnaderna som tillämpas i dagens system och varje sotningsobjekt kommer i princip att få bära sina egna kostnader. Kostnads- utjämningen i dagens system innebär att fastighetsägarna solidariskt delar på samhällets kostnader för det eldstadsrelaterade brandskyddet. Fördyringarna drabbar i första hand de som är bosatta i mindre samhällen och i glesbygd. Kostnaderna för att få sotning och brandskyddskontroll utförd kommer att öka drastiskt för avlägset belägna fastigheter. Beräkningar som SSR har gjort pekar på flerdubblingar av kostnaderna för fastigheter i inland. Fastighetsägarna kan också komma att drabbas av indirekta kostnader som ett resultat av de föreslagna förändringarna. I och med att samhället släpper kravet på regelbunden sotning kan för- säkringsbolagen komma att höja kraven på säkerhetshöjande åtgärder i försäkringsvillkoren. En ökad brandfrekvens, som blir ett naturligt resultat av ett försämrat brandskydd, kommer försäk- ringsbolagen att kompensera med ökade försäkringspremier. Ett av utredarens uppdrag har varit att föreslå hur fastighetsägarens inflytande över sotningen skall ökas. Bakgrunden till detta har bl.a. varit att fastighetsägaren med nuvarande regelverk har varit hänvisad endast till en skorstensfejarmästare och ej fritt kunnat välja förrättare eller tid- punkt för sotningsförrättningens genomförande. Detta förhållande är emellertid inte unikt vad gäller kommunala tjänster. Man har ingen frihet att välja vilken räddningstjänst som skall släcka en brand i ens hus och är hänvisad att acceptera sophämtning från det företag kommunen har tecknat avtal med. Utredaren föreslår att ansvaret för sotning i fortsättningen skall läggas helt på fastighetsäga- ren. Denne får då ett fullständigt inflytande över sotningen men blir också skyldig att initiera och vidta alla de åtgärder som är förknippade med ett väl avvägt brandskydd. Han får inte längre det stöd som samhället erbjudit genom sotningsväsendets verksamhet och han blir skyldig att utföra åtgärderna till den kostnad som han själv kan förhandla fram. Med den föreslagna ordningen får fastighetsägaren onekligen ett avgörande inflytande på sotningen och brandskyddskontrollen. Man kan dock med fog anta att en betydande andel av fastighet- sägarna kommer att välja att inte låta utföra vare sig sotning eller kontroll i den omfattning som myndigheterna förväntar sig och som motiveras av brandskyddstekniska skäl. I andra obligatoriska system där fastighetsägarna själva skall initiera verksamheten, t.ex. OVK, genomförs verksamheten i avsevärt lägre grad än myndigheterna föreskrivit. Det finns goda möjligheter att inom nuvarande ansvarsförhållanden åstadkomma en ordning som ger fastighetsägaren ett större inflytande över sotningen utan att han för den skull behöver avstå från samhällets stöd. Möjligheten att fritt få välja skorstensfejare bland samtliga i landet yrkesverksamma skulle utan större komplikationer kunna införas i dagens system. Möjligheten att välja förrättningstid inom ramen för de föreskrivna fristerna finns redan i dagens system och skulle kunna få en utökad tillämpning. Sotning och brandskyddskontroll av imkanaler Utredaren föreslår att sotning och brandskyddskontroll av imkanaler skall upphöra. Detta trots att de undersökningar som utredningen refererar i betänkandet pekar på ett brandskyddsmotiverat behov av rensning. Utredaren anför att det inte finns några uppgifter om imkanalbränder i tillgäng- lig statistik. En sammanställning av de uppgifter sotningsdistrikten sänder in till sina kom- muner indikerar att det har inträffat ett hundratal bränder i imkanaler i Sverige5. Någon mer djupgående analys av behovet av rensning av imkanaler har inte gjorts utan utreda- ren utgår felaktigt från att behovet av att ta bort brandfarliga beläggningar uppfylls genom den Enligt Lagen om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk m.m6. skall ventilationsanläggningar funktionskontrolleras med regelbundna intervaller (OVK). Funktionskontrollen motiveras av kra- ven på ett bra inomhusklimat och lägre driftskostnader. Funktionskontrollen innebär emellertid inte att kanalerna oundgängligen rensas från beläggningar. Om kraven på acceptabel ventilations- funktion uppfylls erfordras ej rensning även om det skulle finnas brännbara beläggningar i kana- lerna. Sotning och brandskyddskontroll av imkanaler utförs jml. räddningstjänstlagen i de flesta fastigheter i vårt land. Det är den enda formen av regelbunden brandskyddskontroll som utförs i huvuddelen av fastigheterna. OVK utförs enligt nu gällande regler endast i daghem, skolor och vårdlokaler samt i flerbo- stadshus samt en- och tvåbostadshus med FT-ventilation, dvs endast i en del av de fastigheter där obligatorisk brandskyddskontroll utförs. I Byggkvalitetsut-redningens betänkande7 föreslås för övrigt att OVK i fortsättningen ej skall omfatta småhus, vilket ytterligare minskar antalet fast- igheter där ventilationskontroll skall utföras. Vidare är genomförandegraden av OVK betydligt sämre än sotningen. Sotning och brandskydd- skontroll utförs i nära nog av de sotningspliktiga fastigheterna. De erfarenheter från OVK som redovisas i visar att av de fas-tigheter som skulle ha kontrollerats minst en gång senast vid utgången av 1995 hade kontrollerats . I merparten av de fastigheter där sotning och kontroll av imkanaler utförs, kommer enligt utredningens förslag ingen rensning att utföras . Inte ens för anläggningar med hög brandrisk, som t.ex. imkanaler från restaurangkök (som med nu gällande krav skall rensas ) föreslår utredaren obligatorisk rensning. Vidare skulle ett stort antal bostäder undantas från all form av regelbunden brandteknisk tillsyn om enbart OVK-kraven skulle ligga till grund för rensning och kontroll. Det är uppenbart att förslaget innebär en mycket allvarlig försämring av brandskyddet. I ett särskilt avsnitt redogör utredaren för konsekvenserna av de föreslagna förändringarna med hänsyn till avtalen mellan kommunerna och respektive skorstensfejarmästare. Utredaren redogör där för förutsättningarna som i stort är detsamma som redovisats i tidigare utredningar nämligen att det vid en ensidig uppsägning av avtalen föreligger risk för att den uppsägande parten blir skadeståndsskyldig. Storleken av ett skadestånd får bedömmas i domstol från fall till fall och någon bedömning av kostnaderna för att säga upp avtalen gör inte utredaren. Det är min uppfattning att en upplösning av avtalen utgör en mycket svårlöst komplikation vid en eventuell av- eller omreglering av sotningsväsendet. Det är inte uteslutet att avsevärda be- lopp kan komma att utdömas i en eventuell rättsprocess. Ett beslut om införande av de av utreda- ren framlagda förslagen bör fattas utgående från en uppskattning av den tänkbara kostnaden för skadestånd. I flera avseenden har konsekvenserna av utredarens förordade förslag ej utretts tillräckligt. De förväntade effekterna på brandskyddet av de föreslagna förändringarna har ej närmare analyseras och kostnadseffekterna har endast belysts i övergripande termer. Vidare har frågan om hur den kompetens som finns samlad inom sotningsväsendet skall kunna bibehållas i det föreslagna systemet och användas i samhällets brandförebyggande arbete ej närmare analyserats. Konsekvenserna för glesbygden har endast berörts ytligt. Utredaren pekar dock på att kostna- derna för boende i glesbygd kommer att öka. Sammanfattningsvis anser jag att de föreslagna förändringarna i utredarens huvudförslag all- varligt försämrar brandskyddet och ökar kostnaderna för fastighetsägarna och kommunerna utan att en fungerande konkurrens säkerställs. Vidare anser jag att fastighetsägarna kan få ett avsevärt större inflytande på sotningsverksamheten än de har även med de ansvarsförhållanden i stort som gäller . Särskilt yttrande av experten , Jag stödjer utredningens förslag att reformera sotningsverksamheten enligt de principer som fram- går av betänkandet. Utredningen har dock arbetat under stark tidspress, varför avtalsfrågan – kan- ske den avgörande frågan i utredningen – inte har behandlats så fullständigt som jag anser erforder- ligt. Utredningen tar inte ställning till frågan om kommunerna eller staten kan bli ersättnings- skyldiga i samband med avvecklingen av sotningsmonopolet utan nöjer sig med allmänna uttalan- dena i frågan. Detta bäddar för ett osäkert rättstillstånd och risk för framtida processer mot både stat och kommun. Ett sådant läge bör undvikas. Det osäkra tillståndet beror ju på att en avveckling av nuvarande monopol föreslås. Det är därför en uppgift för lagstiftaren att i möjligaste mån undanröja detta osäkra tillstånd. I fråga om kommunernas eventuella skadeståndsansvar bygger utredningens bedömning av rättsläget enligt min mening på en felsyn. Man kan inte – som utredningen gör – sära på civilrätts- liga och offentligrättsliga bedömningar. Rättssystemet utgör en helhet och indelningen i civilrätt och offentlig rätt har främst systematiska och möjligen vetenskapliga syften. Man måste göra en helhetsbedömning där man väger in både offentligrättsliga och civilrättsliga aspekter. Det mesta som sägs om civilrättsliga effekter i utredningen saknar direkt relevans i detta fall. I motsats till vad utredningen synes anse råder inte kommunen över avtalet vid en avveckling. Kommunen kan inte fullgöra sina avtalsenliga åligganden på grund av ändrad lagstiftning. Avtalsrättens princip om att avtalsfrihet råder mellan parterna gäller endast i mycket begränsad omfattning i fråga om sotningsavtalen. Till att börja med kan enbart kommun och skorstensfejarmästare vara avtalspar- ter. Innehållet i avtalen styrs i hög grad av den bakomliggande offentligrättsliga lagstiftningen. Sotningsavtalen utgör i detta fall endast ett komplement och ett medel för att fullgöra offentlig- rättsliga förpliktelser.