sou · GMB3104 · 1999-01-01 00:00:00 — Anslutningsbehandling (AHA) betalas av pensionsförsäkringen. Perioden med arbetsoförmåga upphör och övergår i livränta - om arbets- förmågan är nedsatt med till följd av olycksfall. Storleken på livräntan beror på invaliditetsgrad och på årsinkomst. Utöver livräntan kan ett tillägg för gravt handikapp utbetalas. Vill- koret för detta tillägg är att arbetsförmågan ska vara nedsatt med minst Omvårdnadsförmåner eller omvårdnadsbidrag (Pflegegeld) kan ut- över livränta utbelas om personen som drabbats av olycksfall i arbetet eller arbetssjukdom bedöms behöva sådan vård. Alla arbetare, tjänstemän och lärlingar, som är obligatoriskt försäkrade i pensionsförsäkringen, är försäkrade mot invaliditet. Deltidsanställda, med månadslön under DEM 580 (1995), som arbetar mindre än 15 tim- mar omfattas inte av försäkringen. Personer som uppbär ersättning för förlorad arbetsinkomst – sjuk- penning, arbetslöshetsersättning, dagpenning vid arbetsskada och reha- 96 EG-rätten och internationella konventioner... biliteringspenning – är, om de var försäkrade innan förmånen började utbetalas, även obligatoriskt försäkrade i pensionsförsäkringen. Många grupper däribland egenföretagare (hantverkare, publicister etc.) är obli- gatoriskt även anslutna. Andra kan frivilligt ansluta sig. Pension på grund av arbetsoförmåga: Denna pension beviljas när en person på grund av nedsatt arbetsför- måga kan utföra ett regelbundet arbete eller endast klarar av ett arbete med låg arbetsinkomst (1995 under DEM 580 ). För att få pension måste man ha tillhört försäkringen under minst 60 avgiftsmånader (intjänandetid). Dessutom måste man under de fem se- naste åren innan arbetsoförmågan blev nedsatt ha betalt in den obligatoriska avgiften . kan förlängas med t.ex. arbetslöshetsperioder och perioder med vård av barn. Om den försäkrade blir arbetsoförmögen mindre än efter av- slutad utbildning gäller mindre stränga regler för intjänandetid. Pension på grund av yrkesoförmåga: En försäkrad betraktas som yrkesoförmögen, om arbetsförmågan är nedsatt till mindre än hälften av den arbetsoförmåga som en försäkrad med samma yrkesutbildning och likartade kunskaper och färdigheter har. I övrigt är villkoren för denna pension desamma som för pension på grund av arbetsoförmåga. 3.3.5Förebyggande insatser under framväxt inom sjukkassorna (Krankenkassen) Basen i sjukvården är de privatpraktiserande läkarna som utgör av den totala läkarkåren. har de i princip mono- pol på att ge öppenvård och på att remittera till sjukhus. Sjukhusvård innebär slutenvård. Sjukhusen ägs till av del- stater och kommuner, ägs av fria välfärdsorganisationer, Röda korset, kyrkor m.fl. och är privata. Via skatter finansi- eras sjukvårdsinvesteringar, medan pengar till driften finansieras av patienternas sjukkassor. Patienten betalar en egenavgift på , därefter är den kostnadsfri för patienten. För barn är den helt kostnadsfri. EG-rätten och internationella konventioner... 97 Det finns sju olika typer av sjukkassor (Krankenkassen). Två av de större kassorna är de allmänna sjukkassorna och företagskassorna. De allmänna sjukkassorna (AOK) är inrättade efter bostadsort och omfattar ett visst geografiskt område. Företagskassor (Betriebskraken- ) kan varje arbetsgivare med minst 450 försäkringspliktiga anställda inrätta. Till dessa kan också frivilliga försäkrade ansluta sig. De försäkrade personerna kan delas in i pliktförsäkrade, frivilligt försäkrade och familjeförsäkrade. Så gott som alla anställda har skyldighet att vara försäkrade i någon kassa. Det finns även kassor för vissa yrkesgrupper. Alla är lagreglerade och handhar förutom finan- siering av hälso- och sjukvården, även sjuk- och föräldraförsäkringen. Tjänstemän med höga inkomster kan stå utanför den lagreglerade försäkringen och teckna privat försäkring. omfattas av den allmänna försäkringen och har tecknat privat försäkring. Offentliga anställda står utanför sjukkassorna men omfattas i princip av samma förmåner som försäkrade. Sjukkassan står helt eller delvis för kostnader för kurortsvård, tand- vård, hushållshjälp, läkemedel, glasögon och andra hjälpmedel som bedöms vara nödvändiga. Sjukkassorna finansieras av arbetstagare och arbetsgivare gemensamt med hälften vardera. Avgifterna varierar mel- lan av bruttolönen. Den som går i pension är kvar i sin tidigare sjukkassa och betalar en avgift på av pensionen. Högsta avgifterna har de allmänna sjukkassorna. De försäkrar ungefär hälften av alla. Skillnaderna i avgif- ter påverkas av vilka risker man försäkrar, åldersstrukturen hos de för- säkrade, familjens storlek, kostnader för vården samt sjukvårdsambi- tioner (de följer en gemensam grundstruktur i socialförsäkringssys- temet men kassorna kan till del ha olika avgifter). En ny förebyggande orientering har börjat växa fram inom de all- männa sjukkassorna, som profileras med namnet Gesundheitskasse dvs. hälso- och friskhetskassan. AOK-kassorna satsar bl.a. på ett omfattande friskvårdsprogram. De vänder sig även till företagens personalavdel- ningar med personalvårdsprogram i syfte att förebygga sjukskrivningar. Inom ramen för folkhälsoarbetet kan kassorna, enligt lag, arrangera kurser och informera om olika riskfaktorer, däribland rökning och alko- hol, stress, utbrändhet och psykosociala frågor. Näringsrådgivning, vikt- minskning, idrotts- och rörelseträning, rygg- och löpskola är andra vik- tiga inslag i kassornas arbete. I deras arbete ingår även att uppmärk- samma de hälsovådliga konsekvenserna av den ökande biltrafiken. Den ökade företagsorienteringen innebär bl.a. att genomföra riktade pro- jektinsatser, hälsocirklar o.dyl. tillsammans med fackliga organisa- tioner och arbetsgivare. Vid avgiftsuttag och företagsrevision disku- teras omfattningen av inträffade skador, olyckor och sjukdomar. 98 EG-rätten och internationella konventioner... : Rapport från studieresor : /: "Rehabiliteringssystemen I och ", Rapport 1995:9 : Social dialog och rättigheter, 1997 Socialmedcinsk : 1995, häfte 10. "Rehabilitering i interna- tionellt perspektiv" U. . har liksom haft stora problem med sjukfrånvarons ut- veckling och ett ökande antal förtidspensionerade. Varje anställd rapporterades sjuk och , vilket sammantaget medförde en minskning av arbetstiden . Motsvarande siffra för var , för och för UK . De förtidspensionerade uppgick till 921 000 – en i europeisk jämförelse extremt hög siffra med tanke på att är ett litet land med en arbetskraft på drygt 7 miljoner. var nedsättningen i ar- betstid till följd av förtidspension i . Motsvarande siffra för var , för och för UK . Förtidspension utgår till dem som varit sjuk och inte kunnat återgå i arbete. övergår drygt 80 000 personer i förtids- pension. utnyttjades av BNP till sjuklön och förtids- pensionsersättningar, vilket motsvarade cirka 36 miljarder guilders eller . Mot denna bakgrund har en genomgripande reformering av social- försäkringssystemen ansetts nödvändigt. Därtill kommer att för att kvalificera sig till ett inträde i euron har stor press på sig att sänka utgifterna för socialförsäkringarna. En rad förändringar har införts bl.a. rörande förtidspensionering och arbetsgivarens ansvar för sjuklön och rehabilitering för sina anställda. Förtidspen- sioneringen var ett i stort sätt permanent tillstånd. Detta togs som indikator på en bristfällig stimulans till återgång i arbetet och ett passivt förhållningssätt från arbetsgivare och från sociala myndig- heter. 1 Avsnittet bygger på information som huvudsakligen inhämtats vid AGRA- utredningens studiebesök i , . EG-rätten och internationella konventioner... 99 Den reformering som genomförts av socialförsäk- ringssystemet hade framförallt sin utgångspunkt i hur arbetsgivarna och arbetstagarna berördes av de ekonomiska konsekvenserna av sjuklön och förtidspension. Den tidigare kollektiva dimensionen kom att ersät- tas av ett system som mer direkt baseras på arbetsgivarnas och de för- säkrades egna ansvar. En sorts privatisering i verkställigheten blev i stor utsträckning vägledande för reformeringen. Förändringarna har medfört en större koncentration på arbetsförmågebegreppet och arbetsgivarens ekonomiska ansvar, men även på rehabilitering och företagshälsovård. I förhållande till har arbetsgivarnas ekonomiska ansvar för sjukersättningar blivit myck- et stort. Lagstadgat krav på anslutning till en kvalitetssäkrad företags- hälsovård föreligger. Det finns lagstadgat förbud att göra medicinska undersökningar vid rekrytering av personal. Under anställningstid får sådana undersökningar endast utföras av företagshälsovården. De förändringar som införts -har mindre betoning på inkomstsäkring -arbetar med finansiella stimulanser -ställer krav på arbetsgivarnas aktiva förhållningssätt -medför att arbetsgivarna har ett mycket långtgående kostnadsansvar vid sjukdom och förtidspension -delegerar och "individualiserar" kostnadsansvaret -går från statlig/kollektivistisk verkställighet till "privat" -ställer krav på samarbete från offentliga myndigheter Arbetsgivaren -är ansvarig för de anställdas sjuklön (ingen skillnad mellan små och stora) är underställd lagstadgat krav på anslutning till företagshälsovård -ska utarbeta en rehabiliteringsplan senast efter att en anställd varit sjuk -ansvarar för att den anställda som efter 52 veckors sjuklön bedömts behöva övergå i förtidspension får sådan ersättning upp till 5 år -får ej otillbörligt avskeda anställda 100 EG-rätten och internationella konventioner... har ansvar för såväl sociala frågor som arbetsmark- nads-, arbetsmiljö- och företagshälsovårdsfrågor. Socialförsäkringsbanken (SVB) har ansvar för ålders- och efterle- vandepensioner, familjestöd samt vissa frågor rörande bidrag till in- vandrare och behandling av kroniska sjukdomar. SVB är den äldsta socialförsäkringsinstitutionen i och star- tade sin verksamhte 1901. Då antogs Act, vilken inne- höll en rollfördelning mellan staten, arbetsgivarna och arbetstagarna. Denna rollfördelning finns fortfarande kvar i SVB genom att styrelsen för SVB innehåller dessa tre parter samt en opartisk ordförande. SVB ger service till ca 1 miljon ålderspensionärer, ca 200 000 personer med efterlevandepension samt ca 1,8 miljoner föräldrar. Man utbetalar årli- gen ca 180 miljarder SKR. Antalet anställda uppgår till ca 3 500. ygghet (Lisv) är ett trepartsorgan som har till uppgift att föreb ygga att människor får behov av förmåner på grund av att de inte kan utföra avlönat arbete. Personer som ändå tvingas att uppbära bidrag ska hjälpas tillbaka till arbete. För att uppnå detta prioriteras samarbete mellan vissa administrativa organ, arbetsför- medlingar och kommunernas socialtjänst. Lisv har sitt säte i Amster- dam. utses av regeringen. Styrelsen har en oberoende ordfö- rande, tre företrädare vardera från arbetsgivarsidan respektive fack- föreningssidan och tre statliga företrädare. Lisv fastställer policyn för aktiviteterna inför varje verksamhetsår. Policyn fastställs efter samråd med Social- och arbetsdepartementet. College van toezivcht sociale verzekeringe, Ctsv, är en statlig tillsynsmyndighet som utövar tillsyn inom socialförsäkringsområdet. Ctsv utövar bland annat tillsyn över den verksamhet som Lisv bedriver. Lisv ansvarar för verkställandet av lagarna om förmåner vid förtids- pensionering, arbetslöshet respektive sjukdom. Administrationen har genom kontrakt lagts ut på fem administrativa organ som fungerar som centrala socialförsäkringsinrättningar och representerar olika sektorer av arbetsmarknaden. Det innebär att Lisv sluter avtal med särskilda organisationer, som sköter kundkontakter, utbetalningar, rehabilitering m.m. Under de administrativa organen finns lokala socialförsäkrings- kontor. Vid dessa kontor finns bland annat ca 700 försäkringsläkare och ca 700 arbetsmarknadsexperter. De sistnämnda har till uppgift att passa ihop arbetstagaren med arbete som är lämpligt med hänsyn till EG-rätten och internationella konventioner... 101 Lisv uppmuntrar konkurrens mellan de administrativa organen för att höja kvaliteten på tjänsterna som utförs och för att pressa priset. Inför upphandlingen av socialförsäkringstjäns- terna konsulterar Lisv så kallade branschråd som inrättats av fackföre- ningarna och arbetsgivarorganisationerna gemensamt. Branschråden avger också synpunkter inför fastställandet av arbetsgivarnas avgifter till arbetslöshetsfonden. Arbetsgivarna betalar avgifter som avsätts till fonder som Lisv an- svarar för. Lisv föreslår hur stor avgiften ska vara och rege- ringen fattar beslut i frågan. Fondmedlen kan bland annat användas till rehabiliteringsåtgärder och projekt för arbetstagares återgång i arbete. Särskilda fonder finns för finansiering av sjuklön till vissa arbetstagare som inte omfattas av de förmåner som utges av arbetsgivarna eller till arbetstagare vars arbetsgivare har försatts i konkurs. De administrativa organen ska tillhandahålla Lisv uppgifter om antal bidragstagare, kost- nader och ekonomiska rapporter. För att få råd och stöd vid tecknande av kontrakt finns "branschråd", vilka består av representanter för arbetsgivare och arbetstagare. Dessa samarbetar Lisv med för att få råd i sin beställar- och uppföljningsverk- samhet. Lisv har också ansvaret för avgifts- finansierings- och fondför- valtningsfrågor vad gäller sjukersättningar samt arbetslös- hetsersättningar. Det holländska socialförsäkringssystemet består av följande delar: sjukförsäkring, ålders- och efterlevandepension, familjeförsäkring och arbetslöshetsförsäkring. Någon arbetsskadeförsäkring finns inte. Arbetsskada ersätts på sam- ma sätt som annan sjukdom eller skada. skiljer sig de holländska inkomstersättningarna vid arbets- nedsättning till följd av sjukdom eller handikapp från flertalet andra europeiska länder. Framför allt är det följande aspekter som skiljer de holländska regelsystemen från många andra länder. I har man övergivit orsakskriterierna vid hälso- relaterade ersättningar. Ingen skillnad görs mellan arbetsrelaterade och icke arbetsrelaterade skador och sjukdomar. Rätten till ersättning, ersätt- ningsnivå och tidsutsträckning är densamma oavsett orsak. De bakom- liggande skälen anses vara likaberättigande och jämställdhet, som utgör centrala inslag i den holländska kulturen. För det andra baseras inte sjukersättningar på någon allmän sjukför- säkring och ersätts ej från någon sjukfond. Vidare ingår inte förtids- 102 EG-rätten och internationella konventioner... pension som en del i ålderspensionssystemet. Förtidspension utgör ett uppföljningsarrangemang som utgår till dem som varit sjuk och inte kunnat återgå i arbete. Både sjukersättning och förtidspension administreras av fem verk- ställande "agencies" som är kontrakterade av 19 industriförbund – med obligatoriskt medlemskap av alla arbetsgivare. Dessa "agencies" har även till uppgift att utbetala arbetslöshetsersättning. Arbetsgivar- och arbetstagarorganisationerna ingår i styrelserna för dessa industriför- bund och är på så sätt ansvariga för hur systemet tillämpas. För det tredje utgick sjukersättning av arbetsoförmåga, de flesta kollektivavtal hade upphävt karensdags- systemet. Sjukersättningen motsvarade i de allra flesta fall av lönen. Vanligtvis blev arbetstagaren konfronterad med viss nedsättning i ersättningen först vid arbetsoförmåga längre än , då förtidspen- sionering aktualiseras. De ekonomiska konsekvenserna av hög sjuk- frånvaro och förtidspensionering hade en svag och indirekt återkopp- ling till arbetsgivarna och arbetstagarna. har ett system varit i tillämpning som tillmätte klien- tens egna ansvar stor vikt. Inom de givna riktlinjerna för hur regel- verket skulle tolkas gavs stort utrymme för hur verkställigheten av be- slut och positionering av den försäkrade kom att utfalla. Dessutom tog man vid bedömningen av förtidspension hänsyn till förhållandena på arbetsmarknaden. Vid sjukanmälan intog medicinsk expertis en mindre framträdande roll än i många andra länder. Kontrollen av sjukfrånvaron skedde genom "lay inspectors" (korta samtal) och genom medicinska undersökningar av socialförsäkringsläkare. Även vid bedömningen av förtidspension har den medicinska expertisen haft mindre framträdande roll. Vanligtvis gjordes bedömningen av ett tvärvetenskapligt team bestående av socialförsäkringsläkaren, en s.k. "labour consultant" ("ar- betskonsulter") och en juridisk expert. 3.4.4Den nu gällande lagstiftningen – PEMBA- lagen PEMBA-lagen , som trädde i kraft , 1998 innehåller följande: -Alla arbetsgivare måste betala ut ersättning för alla anställda som under sin anställning hos arbetsgivaren får nedsatt arbetsförmåga längre än dvs. de som blir förtidspensionerade. -Alla arbetsgivare betalar dels en basavgift, dels en diffrentierad av- gift för att täcka kostnaderna för förtidspensionering. EG-rätten och internationella konventioner... 103 -Basavgiften, som procentuellt är lika för alla arbetsgivare, ska täcka kostnaderna för ersättning till dem som får sin arbetsförmåga ned- satt . -Basavgiften är obligatorisk. -Alla arbetsgivare betalar dessutom en differentierad avgift. Den dif- ferentierade avgiften ska täcka kostnaderna för förtidspension . Avgiften är beroende på hur många av de an- ställda som under anställning hos arbetsgivaren ifråga får nedsatt ar- betsförmåga (helt eller delvis). Det innebär att de arbetsgivare som har en större andel än det nationella riskgenomsnittet dvs. fler än förväntat riksgenomsnitt med nedsatt arbetsförmåga, betalar en hög- re avgift till försäkringen (förutsatt att arbetsförmågan nedsatts un- der anställning hos arbetsgivaren). Den arbetsgivare som har färre anställda med nedsatt arbetsförmåga än riksgenomsnittet betalar en lägre avgift. -Den differentierade avgiften är inte obligatorisk. En arbetsgivare kan välja att bära risken själv. I detta fall måste arbetsgivaren själv, , stå för kostnaden för den anställde som blir förtidspensionerad. Väljer den enskilde arbetsgivaren att själv bära risken kan han/hon välja att bära risken via en privat försäk- ring. Bankgaranti krävs i detta fall, som täcker dessa kostnader om företaget eller verksamheten skulle drabbas av konkurs eller lik- nande. I de företag eller verksamheter som har inrättat s.k. "works council" ska dessa ge sitt samtycke till att arbetsgivaren själv bär risken.Arbetsgivaren kan även välja att betala den differentierade avgiften till en av de fem administrativa sociala försäkringskontoren som nationellt täcker olika delar av arbetsmarknaden. -Alla arbetsgivare måste vara anslutna till en certifierad företags- hälsovård. Företagshälsovården ska ha tillgång till olika typer av ex- perter i arbetsmiljöfrågor. FHV ska ge råd och stöd i arbetsmiljö- frågor och i frågeställningar rörande återgång i arbete för en anställd med nedsatt arbetsförmåga. FHV ska medverka i framtagning av ar- betsgivarens rehabiliterings- och sjukfrånvaropolicy; i rådgivning och undersökningar av de anställda som blir sjuka; utföra periodiska hälsoundersökningar; inventera och utvärdera arbetsplatsförhållan- dena samt undervisa arbetsgivaren i hur man arbetar med personer som drabbats av sjukdom eller fått sin arbetsförmåga mer eller mindre varaktigt nedsatt. FHV ska utgöra en resurs för de anställda och arbetsgivaren, och även garantera att ett informationsutbyte sker mellan FHV och den allmänpraktiserande läkaren och primärvården. -Alla arbetsgivare måste efter att en anställd varit sjuk , utveckla en plan för återgång i arbete ("reintegretion"). Planen ska innehålla konkreta åtgärder för att möjliggöra att den anställde som 104 EG-rätten och internationella konventioner... drabbats av nedsatt arbetsförmåga kan återvända till ett arbete i företaget. Åtgärderna kan variera från enkla förändringar på arbets- platsen till träning och utbildning. En arbetsgivare som anser att han gjort allt han kan för att göra det möjligt för den anställde att åter- vända till ett arbete hos arbetsgivaren men trots detta misslyckats kan anhålla om hjälp från det social försäkringsorganet ("social insurance agency"). Om arbetsgivaren misslyckas med att visa att han/hon gjort sitt yttersta riskerar att drabbas av en straffavgift på 25 000 guilders dvs. -Om en arbetsgivare anställer en person med nedsatt arbetsförmåga kan han/hon beviljas en avgiftsnedsättning. Om av arbetsgivarens totala lönekostnaden går till lön till personer med nedsatt arbetsförmåga behöver arbetsgivaren inte betala basavgiften för täckning av förtidspensionskostnaderna för dessa personer. Ar- betsgivaren får även en reduktion av basutgifterna för sina andra anställda – maximalt 15 gånger medelinkomsten per anställd. En ny lag avseende "återintegrering" (reintegration) är under framtag- ning. Den ska tillhandahålla enkla och mer effektiva sätt att arbeta med att återföra anställda med nedsatt arbetsförmåga i arbete. infördes i en sjuklöneperiod på 2 alternativt . Små arbetsgivare med 15 anställda eller färre fick 2 veckors sjuklöne- period. Större arbetsgivare fick . Genom en frivillig överenskommelse med staten kunde arbetsgi- varna dessutom ta ansvaret för sjuklönen under , vilket kompen- serades med lägre avgift. Några företag exempelvis flygbolaget gjorde en sådan överenskommelse. fick arbetsgivarna ansvar för sjukkontroll och rehabilite- ring. Kravet var dock att dessa uppgifter skulle utföras av en auktori- serad företagshälsovård. Ett kvalitetssäkrings- och auktorisations- system börjades att b yggas upp. ansvarade för uppb yggnaden av auktorisationssystemet. 1994 var 5 företagshälsovårdsorganisationer auktoriserade och man beräknade då att skulle ca 100 organisationer ha auktoriserats. infördes en arbetsgivarperiod för alla arbetsgivare. Därefter tar det offentliga systemet över ansvaret för utbetalning av ersättning och för rehabiliteringsinsatser. infördes differentierade arbetsgivaravgifter i det offentliga ersättningssystemet. Ju fler av arbetsgivarens anställda som uppbär er- EG-rätten och internationella konventioner... 105 sättning ju högre avgift får arbetsgivaren betala. Differentie- ringen avser kostnaderna för ersättning upp till . Kostnaderna för längre ersättningsperioder finansieras genom en enhetlig arbetsgivarav- gift. Arbetsgivarna kan själva ta över utbetalning av ersättning under och därmed slippa den differentierade avgiften (sjuklöneperioden omfattas inte). En stor försäkringskoncern har ingått ett sådant avtal. Detta innebär att det inte finns någon offentlig sjukförsäkring för de anställda, utan arbetsgivarna bär själva detta ansvar fullt ut . Arbetsgivarna kan försäkra sig via privata försäkringsbolag. av de arbetsgivare, som har färre än 10 anställda, har en så- dan försäkring. Premien för att försäkra sig mot sjuklönekostnader un- der är ca 6–av lönesumman. En offentlig försäkring finns för tillfälligt anställda, arbetslösa, gravida kvinnor m.fl., vilka inte kvalifi- cerat sig för sjuklön. Denna administreras av Lisv. Kostnaden för den- na försäkring finansieras av staten. Enligt lag är sjuklönens kompensationsnivå efter två karens- dagar. Normalt finns dock kollektiv- avtal, som istället ger kompensation under hela sjuklöneperio- den och utan karensdagar. I den offentliga försäkringen, som träder in är ersätt- ningsnivån beroende av: grad av arbetsförmåga, aktuell inkomst och ål- der. Efter denna första period med ersättning kan man få fortsatt ersätt- ning. Periodens längd bedöms individuellt. Ersättningsnivån är bero- ende av ålder, aktuell inkomst och minimilönen i . Arbetsgivaren betalar sjuklön i sjukperioden. Förmånen är enligt lag av lönen men kollektivavtal ger ofta 90– ersättningsnivå. Sjuklön utges från och med första sjukdagen. Vid tvist om sjuklön kan socialförsäkringskontoret avge konsultativt råd om sjuklön ska utges eller ej. Om arbetsgivaren ändock inte vill betala sjuklön kan tvisten prövas av domstol. Den arbetstagare som inte kan återgå i arbete kan därefter erhålla förtidspension eller arbetslöshetsersättning. Arbetsgiva- ren finansierar indirekt förtidspensionen .