sou · GMB3111 · 1999-01-01 00:00:00 — Här bör ett urval kunna accepteras. Som framgår av föregående avsnitt förekommer urval även i den nuva- rande pliktexemplarslagen. har rätt att kräva in av de privata lokalmedierna: närradio, privat reklamradio, lokal kabel-tv och radiosända taltidningar. Liksom tidigare utredningar finner jag övervägande skäl tala för ett urval baserat och bedömer att en total insamling av allmänt till- gänglig elektronisk information vid ett antal tillfällen är tillräck- Av kostnadsskäl är det i ett inledningsskede rimligt att tänka sig fyra gånger . Det är en fördel om urvalet samordnas med de väljer som urval för de privata lokalmedierna. Härigenom blir det möjligt för framtida forskare att få en mer komplett bild av me- dieutbudet i landet . Om tekniken utvecklas så att kostnaderna för insamlande, bevarande och migrering sjunker, finns det naturligtvis möjlighet att välja tätare intervall för u rvalet. Dessa notvarp måste kompletteras med ett mer fullständigt insam- lande av sådant material som är av särskilt intresse. Det kan t.ex. handla om elektroniska monografier och tidskrifter, dagstidningarnas webbplat- ser, vetenskapliga rapporter, företags och organisationers informations- material, radio- och tv-sändningar via nätet m.m. Jag förutsätter att uppbyggnaden av en nationell elektronisk kollektion måste ske successivt och stegvis. Högsta prioritet bör härvid ges de publikationer som fram- ställs av professionella utgivare och producenter. Det är dock inte till- räckligt. Insamlandet måste utsträckas till att gälla även sådant som inte är utgivet av förlag, tidnings- eller andra medieföretag. Detta förutsätter ett aktivt urvalsarbete hos de insamlande institutionerna, som måste sträva efter att ta fram enkla och väl definierade kriterier för vad som skall samlas in i urval respektive fullständighet. Som beskrivs i avsnitt 6.6.1 utgör länkningsmöjligheterna ett av de mer specifika karaktärsdragen hos den information som publiceras på www, vilket skiljer den från traditionell publicering. Länkarna medför stora svårigheter då det gäller insamlande och bevarande. Utan hänsyn till länkar blir webbsidorna ofullständiga, som det är praktiskt omöjligt att bevara samtliga länkade sidor. I mitt förslag skall all svensk, allmänt tillgänglig, elektronisk infor- mation som publicerats på www samlas in åtminstone . Jag föreslår också att vissa typer av www- publikationer bevaras mer fullständigt. För det material som bevaras mer fullständigt kommer län- karna att kunna peka på de svenska sidor i den form och med det inne- håll som de finns bevarade i den insamling som jag föreslår skall ske . Här finns således en tidsdifferens som kan innebära att länkade sidor har bytt adress, har förändrats eller helt har tagits bort. I genomsnitt ändras en webbsida . Det går således inte att med säkerhet säga att den tillgängliga länkade sidan ser likadan ut som när länken gjordes. Detta har stor betydelse för frågan om autenti- citet. Det finns inte någon lösning på det här problemet om man inte kontinuerligt samlar in alla webbsidor eller åtminstone ändringar i dessa. I detta skede måste vi därför acceptera att det i det material som samlas in kommer att finnas länkar som inte leder någonstans. För att nå länkar till utländska webbsidor, som helt lämnas utanför mina förslag, förutsätts ett motsvarande bevarande i andra länder. Det idealiska vore att varje land ansvarar för att bevara sina nationella elek- troniska online-publikationer, i likhet med den ansvarsfördelning som gäller för tryckta skrifter. Dit är emellertid steget långt, även om de and- ra nordiska länderna är på god väg. Länkproblematiken är således ett viktigt område för det fortsatta ut- vecklingsarbetet, även på ett internationellt plan. 11.4Ljud och rörliga bilder Jag delar uppfattning att typen av dokument inte skall ha betydelse då det gäller att bedöma värdet av information. Det är därför självklart att även inslagen av ljud och rörliga bilder måste samlas in och bevaras för framtiden. Om man bortser från enklare lju- dillustrationer och rörliga datoranimationer, är det unika online-utbudet av ljud och rörliga bilder relativt begränsat. Det som finns av någon omfattning är parallelldistribution av sådant AV-material som även offentliggörs i annan form. Så distribuerar t.ex. den privata reklamradiostationen sina sändningar både via etern och via Internet. nyhetssändningar finns tillgängli- ga på Internet med viss tidsförskjutning. De kontinuerliga utsändningar via webben av ljud och rörliga bilder som görs levereras som pliktexemplar på traditionellt sätt. De be- höver enligt min mening inte samlas in fullständigt även från webben, men det är naturligtvis av intresse för forskningen att även få ta del av hur sändningarna presenteras på www i form av omgivande texter m.m. Däremot är det av stor vikt att samla in och bevara sådant unikt ma- terial som beskrivs i avsnitt 6.3.5, exempelvis direktsända presskonfe- renser och liknande material. avvisade, i likhet med Biblioteksexemplarsut- redningen, tanken på pliktleverans av online-databaser. Skälen var att en sådan skulle medföra krav på framställning av en konstlad produkt en- bart för att tillgodose lagens föreskrifter. Produkterna skulle sannolikt inte komma att efterfrågas av bibliotekens kunder. Formen för leverans skulle bli problematisk och kostnaderna för långtidsbevarande höga. Den förstnämnda utredningen förutsåg vidare stora svårigheter med att precisera vilka databaser som skulle vara leveranspliktiga. En princi- piellt omfattande leveransplikt förenad med antingen en rekvisitionsrätt eller vida dispensmöjligheter fann utredaren inte tillfredsställande, efter- som bestämmanderätten i alltför stor utsträckning skulle komma att överlåtas till bibliotek och arkiv. Leveransplikten skulle inte bli tillräck- ligt förutsebar och rekvisitions- eller dispensförfarandet skulle kunna uppfattas som orättvist. Jag har i kartläggningsdelen redogjort för de speciella problem som rör pliktleverans eller annan form av insamling av online-databaser. Där framgår att det finns få internationella exempel där leveransplikt har an- vänts för en systematisk insamling av sådant material. Erfarenheterna är således begränsade. Min definition av databas framgår av avsnitt 4.2. Jag gör den bedömningen att ett insamlande och inte minst ett lång- siktigt bevarande av databaser kan komma att bli mer resurskrävande än insamlandet och bevarandet av övrig elektronisk online-information, ef- tersom de ofta innehåller mycket stora mängder information. Informationen som hålls tillgänglig i databaser kan existera i tre grundläggande former: som en online-databas, som ett fixerat elektro- niskt dokument (företrädesvis cd-rom) samt i pappersform. De två sist- nämnda formerna omfattas av nuvarande pliktexemplarslag. Utveckling- en går mot att publicering i form av cd-rom i många fall ersätts av dist- ribution via nät. Enligt min mening är det önskvärt att samhället bevarar även den in- formation som finns i dessa databaser. Detta gäller i synnerhet om in- formationen inte tillhandahålls i någon annan form. Jag finner det helt enkelt svårt att motivera varför en databas på cd-rom skall omfattas av pliktexemplarslagen, men falla utanför lagen om producenten väljer att enbart tillhandahålla den via online-förbindelse. Om databaserna inte samlas in och bevaras, riskerar vi en utveckling där den framtida forskningen inte kommer att kunna få tillgång till vär- defullt källmaterial. Insamling av samtliga i landet allmänt tillgängliga databaser torde dock medföra vissa hanteringsproblem vid den mottagande institutionen. Dessutom skulle en sådan totalinsamling sannolikt kräva tillskott av om- fattande ekonomiska resurser. Även här bör således ett urval komma i fråga. En gräns bör dras mot sådana databaser som faller inom arkivverkets område. Den information i form av allmänna handlingar som tillhanda- hålls via databaser som produceras av statliga och kommunala myndig- heter omfattas av 2 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) och arkivlagen (1990:782). Exempel på sådana databaser är Rixlex, Libris, Spar och bilregistret. Ansvaret för att bevara informationen i dessa databaser bör även i fortsättningen åvila med landsarkiven och de kommu- nala arkivmyndigheterna. Vissa av de databaser som produceras av stat- liga och kommunala myndigheter är dock av sådan karaktär att de bör insamlas inom ramen för pliktexemplarssystemet. Jag avser här främst sådana databaser som med traditionell teknik hade producerats som leve- ranspliktiga dokument. Beträffande de databaser som faller utanför 2 kap. TF och arkivla- gens område gör jag den bedömningen att de bör samlas in om de inte publiceras i en sådan form att de omfattas av pliktexemplarslagen, exempelvis som cd-rom eller som tryckt skrift. Det bör påpekas att jag här åsyftar själva den allmänt tillgängliga databasen, inte den utgivning i annan form som eventuellt gjorts av de enskilda posterna eller bidragen. Exempelvis bör databaser som Medie- arkivet och PressText, vilka innehåller tidningsartiklar, kunna bli före- mål för insamling eftersom dessa databaser inte tillhandahålls på något annat sätt. Att själva artiklarna varit publicerade i olika dagstidningar och därmed levererats som pliktexemplar saknar här betydelse. När det gäller frågan om vilka databaser som skall vara föremål för insamling har jag ovan redogjort för min uppfattning att de databaser som faller inom ansvarsområde i huvudsak bör exkluderas, liksom de baser som redan är föremål för leverans som dokument i fixe- rad form, exempelvis cd-rom eller disketter. Av de databaser som återstår sedan dessa båda kategorier har exklu- derats bör den mottagande institutionen, i enlighet med de övergripande målen för pliktleverans, sträva efter att samla in sådana baser som kan anses utgöra yttringar av svenskt liv, svenskt samhälle och svensk kul- tur. I (avsnitt 7.2.1) redovisas olika huvudsakliga am- bitionsnivåer när det gäller bevarande av informationen i databaser. Författarna anser att online-databaser i princip bör samlas in med så- dan frekvens att all information som funnits i publikationen under dess livslängd kan bevaras. Om kostnaderna för detta visar sig alltför stora, bör ett urvalsförfarande användas, som möjliggör ett bevarande av den första och sista versionen av publikationen. Man kan skilja mellan databaser som förändras enbart genom att ny information läggs in och sådana databaser där den existerande informa- tionen dessutom ändras eller raderas. Ett fullständigt bevarande av de sistnämnda databasernas innehåll skulle innebära att den mottagande institutionen regelbundet erhöll all ändringsinformation. Jag bedömer att ett sådant bevarande skulle vara alltför resurskrävande, i synnerhet som de allra flesta databaser torde inrymmas i den kategorin, och föreslår därför att en insamling görs med glesare intervall. Jag är inte beredd att förespråka att man nöjer sig med att bevara den första och sista versionen av en databas, eftersom ingendera av dessa förmodligen ger en representativ bild av databasens innehåll. Den första versionen kan vara alltför rudimentär för att ha något större värde. Be- träffande den sista versionen kan det bli problematiskt att samla in den på grund av att databasens ägare kan ha gått i konkurs eller på annat sätt blir svår att nå. Dessutom är risken stor att databasens kvalitet för- sämrats under den sista delen av sin livstid. I stället föreslår jag att de databaser som det är önskvärt att bevara samlas in i sin helhet en gång , i den form och med det innehåll de har . Beträffande övrig elektronisk information som den som nås via Usenet, BBS:er, e-postbaserade sändlistor m.m., dvs. sådan information som varken är tillgänglig via www eller är sådana databaser som åsyftas i avsnitt 11.5 gör jag följande bedömning. Informationen är ofta framställd i , den är allmänt tillgänglig här i landet och den rör svenska förhållanden. I analogi med vad jag fö- reslår beträffande www-information i stort anser jag inte att informa- tionsintresset för var och en av dessa kategorier motiverar ett fullständigt bevarande. Enligt min bedömning är det tillräckligt att med hjälp av stickprov bevara ett begränsat urval av dessa kommunikationsformer. I propositionen 1993/94:10 om pliktexemplar av dokument (s. 20) före- slog regeringen att datorprogram såsom operativsystem, kompilatorer, textbehandlingsprogram och administrativa program inte skulle omfattas av leveransplikt, eftersom de inte kan definieras som ett dokument som innehåller information av det slag som är av intresse i denna lag, nämli- gen för senare läsning, avlyssning eller visning. De måste i stället ses som redskap, med vars hjälp man utnyttjar datorn eller behandlar infor- mationen. Ett datorprogram är egentligen en logisk följd av instruktioner som talar om för datorn hur den ska behandla inmatat material. Lagen utformades i enlighet med regeringens förslag. Genom ändring i 32 § pliktexemplarslagen 1995 klargjordes att vissa datorprogram i maskinläsbar form omfattas av leveransplikt, nämligen de som kan fordras för att användaren skall kunna tillgodogöra sig inne- hållet i ett dokument för elektronisk återgivning. I propositionen 1995/96:71 som låg t ill grund för lagändringen uttalade regeringen att det enligt dess mening inte fanns skäl att utvidga leveransplikten så att datorprogram skulle omfattas av sådan plikt så snart de behandlas i t.ex. en manual som utgör en tryckt skrift. Teknikutvecklingen har emellertid medfört att det är svårt att upp- rätthålla klara gränser mellan sådana dokument som innehåller program- vara och sådana som innehåller information som är avsedd för senare avläsning, lyssning eller visning. Beträffande video- eller dataspel hävdade att dessa inte är att betrakta som dokument som innehåller information som är avsedd för senare läsning, avlyssning eller visning, utan snarare som ett slags tidsfördriv, om man så vill som leksaker (s. 82). Innehållet i och utformingen av dessa spel har förändrats så att det numera ofta är svårt att skilja mellan sådana spel som innehåller infor- mation i lagens mening och spel som enbart kan anses vara leksaker. Det finns därför enligt min bedömning anledning att samla in och be- vara fler dokument ur dessa båda kategorier än vad som varit fallet. Någon lagändring behövs inte, eftersom dokumenten torde rymmas under pliktexemplarslagen. När det gäller datorprogram är detta helt i linje med den internatio- nella utvecklingen. Som framgår av redovisningen i avsnitt 7.2.1 re- kommenderas i att sådana datorprogram som inne- håller information skall inkluderas i pliktexemplarssystemet, vilket också är vad som föreslås i . I har börjat samla in vissa datorprogram. 11.8Elektroniska förlagor till tryckta skrifter Direktiven ger i uppdrag att utreda om elektroniska förlagor t ill tryckta skrifter bör vara leveranspliktiga. Avsikten skulle vara att möjliggöra för KB att bygga upp fulltextdatabaser för att därigenom väsentligt öka sökbarheten för visst material. De elektroniska förlagorna är i sig inte utgivna. De kan ses som för- beredande led till den färdiga tryckta produkten. En lagreglering skulle således strida mot en av de ovan redovisade grundläggande utgångs- punkterna, nämligen att materialet skall ha gjorts allmänt tillgängligt här i landet. Jag föreslår därför inte att elektroniska förlagor skall omfattas av lagstadgad leveransplikt. Även prövade frå- gan och kom till samma slutsats. Däremot anser jag att KB aktivt bör undersöka möjligheterna att få in sådant material genom frivilliga överenskommelser med producenterna. Särskilt gäller detta dagstidningar, där leveranser av elektroniska förla- gor skulle kunna ersätta dagens omfattande och resurskrävande mikro- filmning, vilket kan medföra en omfattande kostnadsbesparing. Vid samtal med företrädare för Tidningsutgivarna () angående förut- sättningarna för att generellt ersätta mikrofilmningen med sådana elek- troniska förlagor har framförts att tiden ännu inte är mogen för en sådan reform, i första hand hand på grund av bristande standardisering av lag- ringsformat. KB bör dock undersöka möjligheten att ingå överenskommelser på frivillig väg med några tidningar i syfte att inleda en försöksverksamhet. 12 Metoder för insamlande Mitt förslag: Allmänt tillgänglig online-information skall samlas in av Kungl. och Arkivet för ljud och bild med hjälp av robottek- nik. Ett urval av allmänt tillgängliga online-databaser skall efter anmo- dan levereras till KB eller . Den elektroniska publiceringen befinner sig fortfarande i ett skede av snabb utveckling. Marknad och utbud förändras från dag till dag och det är mycket svårt att göra en framtidsprognos ens . Som framgår av avsnitt 6.7 pågår arbete, både i och interna- tionellt, för att strukturera och systematisera elektronisk information framför allt på webben. Ett aktivt arbete bedrivs för att utveckla inter- nationella standarder på området. Förhållandena kommer därför med stor sannolikhet att utvecklas och förändras då det gäller systemen för adressering, identifikation och be- skrivning av elektronisk information, vilka kan komma att påverka för- utsättningarna för insamlingsmetoder, urval och lagstiftning. Alltför pre- ciserade förslag angående vilket material som skall samlas in och beva- ras kommer troligen snabbt att behöva revideras. Även tekniken för insamling, lagring och migrering befinner sig ännu i ett tidigt skede. Olika format och standarder avlöser varandra i snabb takt. Metoder för avsökning, insamling, indexering, lagring och bevaran- de utvecklas och förfinas. Alla försök att ange detaljerade tekniska före- skrifter och anvisningar om hur insamlingen skall gå till, eller på vilken typ av bärare informationen bör lagras, är sannolikt dömda att bli föråldrade. Ambitionen bör därför vara att få en så öppen lösning som möjligt. Det är önskvärt att undvika detaljreglering och i stället ge mer allmänna riktlinjer och rekommendationer för insamling och bevarande enligt de grundläggande förutsättningar som gäller för leveransplikt. Utrymme måste därefter lämnas åt ansvariga institutioner att i takt med utvecklingen ta fram väl definierade urvalskriterier, anpassa rutiner och system för ett effektivt insamlande, bevarande och tillhandahållande samt att vid behov utfärda föreskrifter. KB driver ett, även med internationella mått, avance- rat utvecklingsarbete i projektet för att samla in och bevara den elektroniska information som publiceras på Internet. I ett första ske- de har man uteslutande ägnat sig åt att samla information från webben. I kommande faser av projektet avser man att utveckla metoder och rutiner för återvinning av den insamlade informationen, tillhandahållande och det långsiktiga bevarandet. Erfarenheterna från detta projekt har varit vägledande för mina fortsatta överväganden. av de olika kategorier av elektronisk information som behandlats i föregående avsnitt kan tre huvudsakliga metoder identi- fieras, vilka beskrivs nedan. För enkelhetens skull har jag i detta sam- manhang valt att använda ordet leveranspliktig som beteckning på den som är rättsligt ansvarig på producentsidan, trots att det inte alltid är fråga om leveranser i de alternativ som redovisas. 1Leveransalternativet, dvs. pliktleverans på traditionellt sätt. Det in- nebär när det gäller sådan information som enbart tillhandahålls via online-förbindelse att den leveranspliktige åläggs att fixera informa- tionen på en bärare (diskett, cd-rom, magnetband), som skickas in till den mottagande institutionen. En modifierad variant innebär att den leveranspliktige skickar in informationen via filöverföring. 2Rekvisitionsalternativet, dvs. den leveranspliktige skickar in infor- mationen efter rekvisition, antingen som ett fixerat dokument eller via fil-överföring. Den leveranspliktige är den som ombesörjer leveransen på uppmaning från myndigheten. 3Robotalternativet, dvs. den mottagande institutionen samlar själv in informationen, t.ex. genom sökrobotar. Den som tillhandahåller in- formationen kan förhålla sig passiv. Ansvaret åvilar helt den insam- lande institutionen. 12.2.1Alternativ 1: Leveransalternativet Leverans enligt alternativ 1 har den fördelen att man inlemmar det nya materialet i ett traditionellt och etablerat system. Av rättssäkerhetsskäl måste lagtexten klart ange vilka förpliktelser som drabbar en enskild. All information som publiceras på www kan i princip sägas vara likartad ur teknisk och formell synvinkel. Jag har inte hittat några enkla kriterier som särskiljer det privata materialet från det professionellt framställ- da. Stora informationsdatabaser och tonåringars hemsidor kan vara upp- byggda på samma sätt och ha samma sorts nätadress osv. I ingendera fallet ställs heller krav på att ange utgivare eller liknande. Det skulle där- för stöta på stora svårigheter att i lagtext definiera vad som skall lever- eras mer fullständigt och för vilka kategorier som det räcker med ett ur- val. Som framgår av föregående avsnitt anser jag att ett urval bör kom- ma i fråga för den elektroniska information som är allmänt tillgänglig via Internet. Då måste det av lagen klart och entydigt framgå, vilken infor- mation ett sådant urval avser. Eftersom det inte finns klart avgränsande formella eller tekniska kriterier uppstår här problem. En lösning skulle kunna vara att leveransplikten görs generell för allmänt tillgänglig information. Den skulle då behöva kombineras med en omfattande dispensering från lagen, vilket inte är tilltalande från prin- cipiella utgångspunkter. En annan lösning kan vara att i lagen specificera exakt vilken infor- mation som skall levereras. Följden blir en detaljerad lagreglering, som med all sannolikhet snabbt kommer att bli föråldrad. Den publicering som sker på Internet skiljer sig på ett avgörande sätt från den traditionella publicering som sker i form av tryckta skrifter i den meningen att antalet potentiella utgivare är större. Även om ny teknik har medfört att många andra än etablerade tryckerier kan framställa skrifter så krävs ändå en sådan maskinell utrustning att privatpersoner endast i undantagsfall har möjlighet att själva ge ut tryckta skrifter. Med Internetpubliceringen förhåller det sig annorlunda. I princip kan vem som helst etablera sig på nätet, till en kostnad som är låg och som kan förväntas sjunka. Förändringen kan uttryckas genom att det finns mellan 3 000 och 4 000 producenter av tryckta skrifter enligt uppgift från KB. Antalet kan tyckas stort och kräver också stora informationsinsatser om pliktex- emplarssystemet från KB:s sida. Men antalet tryckerier är ändå blyg- samt mot antalet producenter av information på www . KB har vid den insamling av webbsidor som gjordes hittat ca 30 000 webbservrar som rör svenska förhållanden. Enligt uppgifter från några av de större s.k. webbhotellen uppgår antalet svenska personliga hemsi- dor till över 225 000 54. Att kräva in leveranser från alla dessa producenter skulle kräva mycket stora insatser från de mottagande institutionernas sida. Även om man begränsar sig till de professionella och semiprofessionella pub- 54 Pitkänen, S., Egen sida en ny folkrörelse. - Metro, , s. 14 likationerna, vilka dessutom blir svåra att identifiera, blir det här fråga om en mycket stor mängd presumtiva leverantörer. Det är heller inte sannolikt att täckningsgraden, dvs. mängden insamlad information i för- hållande till den totala mängden allmänt tillgänglig information, skulle bli så hög som önskvärt. Alternativet traditionell leverans skulle också innebära att den leve- ranspliktige, till skillnad från vad som gäller för övrigt leveranspliktigt material, tvingas framställa ett särskilt exemplar enbart för att uppfylla lagens föreskrifter. Detta kan medföra krav på särskild utrustning och särskilda rutiner, vilket kan innebära att den leveranspliktige drabbas av extra kostnader.