sou · GMB323 · 1999-01-01 00:00:00 — I regioner längre bort från , som , och dominerar naturligen de större företa- gen. Exempelvis gick av de större företagens export till sasien, jämfört för de mindre. viktigaste exportvaror 1996 var verkstadsindustrivaror. Hit räknas personbilar och lastbilar mm, elektrovaror/datorer inklusive telefonutrustning, maskiner och metallarbeten. Maskiner är den domi- nerande delen i gruppen verkstadsindustrivaror (1995), följt av elektrovaror och datorer. Den näst viktigaste exportvarugruppen är skogsvaror som papper, pappersmassa och trävaror. Kemivaror som läkemedel och plaster kom på fjärde plats, följt av mineralvaror som järnmalm och stål. har sektorerna skog och mineralvaror minskat sin andel av exporten, medan verkstadsindustrin och kemivaror däremot har ökat sin andel. En förändring i exportsammansättningen har alltså skett från den traditionella basindustrin till verkstadsindu- strin. Läkemedel var den varugrupp som ökade mest både värde- och volymmässigt . 8 utgjorde läkemedel 1,av den svenska exporten och 1994 stod den för . Gruppen verkstadsvaror har också ökat . Den största ökningen står gruppen elektrovaror och datorer för, där telefonutrust- ning ingår. utgjorde gruppen elektrovaror och datorer av svensk export. var den främsta trenden verkstadsvarornas fortsatta ökning, och ett starkt bidrag till uppgången 7Små, medelstora och stora företag i svensk export, 1996, s. 8 8Långtidsutredningen , bilaga 15, s. 21 30 Finansiering av exporten var gruppen elektroindustriprodukter. stod gruppen för 18,av den svenska exporten. Tabell 2:4 viktigaste exportvaror, i % av totalexporten Källa: SCB, Statistiska meddelanden En branschuppdelning av de exporterande småföretagen visar att till- verkningsindustrin var den dominerande exportbranschen även bland småföretagen. Den svarade för av småföretagens export. Fördelningen på branscher inom tillverkningsindustrin visar enligt att verkstadsindustrin svarade för av exporten, kemiska industrin för , stålindustrin för , trävaruindustrin för och övriga branscher för . En märkbar tendens är att den s.k. projektex- porten har ökat. Den har ändrat karaktär i och med att det i ökande utsträckning är privata bolag, även vid infrastrukturinvestering- ar, som är beställare och/eller projektägare. Begreppet projekt avser ett komplett system eller anläggning som exportföretaget själv eller tillsammans med andra b ygger, installerar eller monterar i värdlandet. Projektet måste innehålla mer än vanliga produktleveranser eller installation av en enskild maskin. Det är viktigt att göra skillnad på projekt som utförs av fast etablerade dotterbolag i utlandet och projekt som planeras och finansieras från hemlandet, dvs. Projektexport bedrivs när företaget inte har någon fast etablerad verksamhet (produktion) i värdlandet. Allt i ett sådant projekt 9 //94, s. 27 Finansiering av exporten 31 är sällan export, utan en del utrustning och arbetskraft köps in på den lokala marknaden.10 I en studie om svenska företags projektverksamhet i utlandet gjord av ekon. dr. ingår olika beräkningar av bl.a. volym och fördelning av densamma. Sju stora svenska företag ingår i studien, bl.a. , ABB, Tetra och . Studien visar att den totala projektverksamheten uppgick till , vilket är drygt hälften av dessa företags totala utlandsförsäljning. Exportandelen från till projekten var dock eller . Sektorfördelningen för utlandsprojekt visar en dominans för energi, infrastruktur (främst telekommunikation) och tillverknings- och gru- vindustri. Fördelningen ser dock lite annorlunda ut om man delar upp de svenska företagens export till utlandsprojekt. Infrastrukturen domi- nerar då stort (), följt av energi () och tillverkningsindustri (). Projektens andel av totalförsäljningen till olika regioner visar att denna andel är klart högre för och än till exempel för industriländerna. Av de sju företagens försäljning till de förra marknaderna utgjorde projektens andel , medan andelen för den totala försäljningen uppgick till och för utlands- försäljningen till . Förklaringen är att många och länder i fortfarande har en outbyggd infrastruktur, energisektor och tillverknings- och gruvindustri och att det befintliga beståndet i dessa sektorer är i stort behov av förnyelse. Ländernas förmåga att genomföra projekten utan externt stöd är också begränsad. 10 , R; Svenska företags projektverksamhet i utlandet, NIR 1996 32 Finansiering av exporten Sammanfattande slutsatser av genomgången: -blir för sin välståndsutveckling allt mer beroende av ex- porten. -Internationalisering och marknadsorientering gör de stora export- företagen allt mindre beroende av som produktionsland. -är mycket beroende av några få stora exportföretag. -Små- och medelstora företag har i hög grad blivit beroende av ex- port och deras beroende av direktexport ökar. -Den andel av export som säljs till andra länder än indust- riländer ökar medan andelen export till industriländer minskar. -Projektexport dominerar särskilt de största exportföretagens export till och länder i . Finansiering av exporten 33 3 Finansiering av exporten 3.1Huvuddelen av exporten betalas kontant eller på korta kredittider Det normala är att export betalas kontant vid leverans eller finansieras med korta krediter, dvs. med högst kredittid. Detta gäller såväl vid export av projekt, nyckelfärdiga anläggningar och tyngre kapitalva- ror, som vid löpande export av t.ex. maskiner och fordon, men också av råvaror, konsumtionsvaror och insatsvaror. Kontantköpen finansierar köparen endera med hjälp av sin egen balansräkning genom att ta upp banklån, emittera obligationer m.m. på kapitalmarknaden eller genom att utnyttja sin egen likviditet. Det vanligaste är dock att säljaren be- köparen en kundkredit på kort kredittid. Av exporten på ca 1996 var uppskattningsvis eller 535 – 540 miljarder på kontantvillkor eller finansierades med korta krediter. Export på kredittider uppgår därmed upp- skattningsvis till 25 – 30 miljarder. Denna export omfattar försäljning av projekt och anläggningar och tyngre kapitalvaror. Den finansieras med hjälp av någon form av exportfinansiering endera genom att exportören själv beviljar köparen kredit eller att säljaren på annat sätt ordnar finansieringen. Det skulle innebära att ungefär hälften av pro- jektexporten, som i den tidigare nämnda rapporten port – en kraftsamling uppskattas till ca , behöver säljarfinansieras medan den andra finansieras av köparen. Av exporten utgör , enligt föregående kapitel, eller 290 – 295 miljarder företagsintern export där finansieringen blir en intern angelä- genhet. Av den företagsexterna exporten som inte finansieras med långa krediter (240 miljarder) torde endast en mindre del ske på kon- tantvillkor medan huvuddelen kreditfinansieras. De krediter exportö- rerna beviljar är korta leverantörskrediter med kredittider på upp till 60 Såväl små och medelstora som stora exportörer beviljar sådana krediter och de behålls vanligen i företagens egna böcker. Det uppstår därför mer sällan ett behov av att externfinansiera denna ex- 34 Finansiering av exporten Däremot finns det behov av att refinansiera dem och att riskav- täcka kreditriskerna. Projektexport och export av tyngre kapitalvaror inkl projekt och anläggningar utförs, som tidigare nämnts, främst av ett fåtal mycket stora exportörer och ett antal mindre som specialiserat sig på denna typ av export. Finansieringsbehovet blir helt annorlunda jämfört med den löpande export som finansieras med korta leverantörskrediter. De långa kredittiderna skulle innebära att exportören, om denne behövde agera kreditgivare, blev sittande med såväl den långfristiga utlåningen som riskerna . Eftersom det ofta rör sig om stora belopp skulle det belasta balansräkningen och begränsa företagens handlingsutrymme . Även för de allra största exportörerna skulle beloppen bli mycket stora trots att det rör sig om ett relativt litet antal affärer , kanske 200 stycken högt räknat. Företagen försöker därför att i första hand undvika säljarfinansiering. Lyckas det inte försöker expor- tören få externa finansiärer som t.ex. banker och andra finansiärer att bevilja lån till och ta risker på köparen eller köparens bank. Går inte detta p.g.a. exempelvis krav i köparlandet finansieras köpet via en leverantörskredit som exportören sedan försöker refinansiera i bank. Det kan också av t.ex. kapacitetsskäl hos finansiärer ibland vara omöj- ligt för exportörer att ordna extern finansiering. 3.2Orsaker till att exportören behöver erbjuda exportkrediter En orsak till att exportkrediter används har traditionellt varit att köpa- ren har svårt att själv ordna krediter och för att kunna genomföra affären krävs därför medverkan från säljaren. Köparen har t.ex. inte tillgång till de internationella kapitalmarknaderna, eller så är markna- derna inte villiga att finansiera köpet med säkerhet i (enbart) köparens balansräkning. Köparlandet kan också anses vara för riskfyllt för att köparen skall kunna finansiera affären på de internationella markna- derna. En annan anledning kan vara att köparlandets kredit- och kapi- talmarknad inte är så utbyggd att det går att finansiera affären på den. Det kan endera förklaras av att beloppet är för stort eller att den lokala marknaden inte kan erbjuda de kredittider som behövs för att motsvara affärens/investeringens avkastningsförmåga. Köparlandets valuta kan också vara icke-konvertibel. En ytterligare orsak kan vara att köparen i och för sig har möjlighet att själv finansiera affären men av olika skäl väljer och har ett sådant förhandlingsläge att denne kan kräva att säljaren ändå ordnar finansie- Finansiering av exporten 35 Det har blivit allt vanligare att köparen ställer krav på att exportfinansiering skall vara ett (av flera) finansieringsal- ternativ och att köparen fastställer villkoren. 3.3Det är många organ som arrangerar exportfinansiering Företagen är, genom sina korta leverantörskrediter, i praktiken den största gruppen finansiärer av export. De står, som tidigare nämnts, för krediter på upp emot . Av den säljarfi- nansierade export på 25 – som finansieras på kreditvillkor dominerar bankerna med 16 – 20 miljarder. AB och Sidas så kallade u-krediter står för ca 5 mil- jarder. Exportföretagen själva bedöms stå för 4 – 5 miljarder . De stora exportföretagen har succesivt b yggt ut sin kompetens inom exportfinansieringsområdet och har en hög kompetens att struktu- rera sådan finansiering. Det har delvis lett till en rollförändring mellan exportörer och långivare. Exportören strukturerar i högre grad än tidigare finansieringen av exportaffärer och överlåter sedan åt kreditgi- varen att genomföra den. , särskilt sedan bankkrisen i , har de stora internationella bankerna kraftigt ökat sin närvaro och erbjuder de största svenska exportföretagen finansiering av deras exportaffärer. Tendensen är, så vitt jag har kunnat fastställa, att de stora internatio- nella bankerna arrangerar en allt större andel av de långsiktiga export- krediterna. Även de svenska bankerna erbjuder inte bara exportkrediter på den nationella (svenska) marknaden utan de arbetar också interna- tionellt. Utvecklingen mot att kreditgivningen vid export blir alltmer internationell och handhas av ett mindre antal stora internationella banker är densamma i alla de länder jag besökt. Särskilt markant är detta i de mindre industriländerna. I , , och är flera av de stora internationella bankerna etablerade och marknadsför sig direkt mot de största exportörerna. Förklaringen ligger bl.a. i den internationalisering som ägt rum bland de stora industrifö- retagen. Nya finansieringslösningar påverkar också konkurrensen till de internationella bankernas fördel. Export finansieras också av de speciella multilaterala finansierings- organ som satts upp, exempelvis Världsbanksgruppen inkl. och , Europeiska (), Europeiska Utvecklings- banken (EIB) inkl. Europeiska investeringsfonden (EIF) och Nordiska Investeringsbanken (NIB) inkl. NDF, men också de regionala utveck- 36 Finansiering av exporten lingsbanker som inrättats för att finansiera investeringar i och stödja utvecklingen av medlemsländerna. Exempel på sådana är Asiatiska och . Uppskatt- ningsvis finansieras export för c:a 1-1,denna väg. Utvecklingsbankerna har i förhållande till exportfinansieringsor- ganen olika roller. De senare finansierar primärt en särskild exportaffär och arbetar, åtminstone traditionellt, för exportören. Utvecklingsban- kernas uppgift är att finansiera en investering och de agerar därför för investeraren/köparen. De kommer därmed in tidigare i processen än vad exportfinansiären, , har gjort. Det kan därför vara svårt att ordna samfinansiering mellan exportfinansiären och utvecklingsban- kerna. Förhållandet är detsamma i alla de länder jag besökt. 3.4Kapitalmarknadernas förändring har lett till att fler affärer kan köparfinansieras har genom avregleringar och globaliseringen både de nationella och internationella kapitalmarknadernas kapacitet vuxit kraftigt. Nationella och regionala kapitalmarknader har vidare vuxit fram i flera länder i t.ex. , men också i . Nya instrument som värdepapperisering och olika former av derivat har utvecklats, vilket gör att finansieringar har kunnat paketeras så att de bättre motsvarar såväl låntagarens som långivarens riskkapacitet och förutsättningar. Genom att man med hjälp av de nya medlen kan anpas- sa finansieringslösningarna till finansiärernas önskemål och förmåga har fler aktörer tillkommit vilket ytterligare ökat kapaciteten på mark- naderna. Inflationsbekämpning och strama offentliga budgetar för att uppnå budgetbalans i flertalet av världens länder medför att behovet att låna upp för att täcka budgetunderskotten minskar. Allt flera valutor har blivit konvertibla för handelsrelaterade transaktioner. Minskande utlåning bl.a. för att täcka budgetunderskott leder till att investerare har behov av att hitta alternativa placeringar. har, till följd av marknadens ökade kapacitet, analysförmågan och kredit- prövningskompetensen byggts upp, vilket medfört att man bättre kan bedöma investeringsobjekt i riskfyllda länder. Det har lett till att in- vesteringar i andra länder än de med högsta kreditvärdighet blivit möjliga att finansiera via kapitalmarknaderna. Finansiering av investe- ringar i mer riskfyllda länder har blivit intressantare . Allt fler länder, även mer riskfyllda, är kreditvärderade. Utvecklingen har gjort det möjligt för länder och köpare i länder som inte kunde finansiera sina investeringar på kapitalmarknaderna Finansiering av exporten 37 att göra det. Förändringarna på de olika kapitalmarknaderna har sålun- da ökat möjligheterna att köparfinansiera exportaffärer även på risk- fyllda marknader. Utvecklingen har endast varit tydlig varför jag har svårt att uttala mig om hur genomgripande den kommer att bli och hur pass uthållig den är. Den pågående finansiella krisen i har inte, enligt de bedömare jag talat med, förändrat den redovisade bilden. Däremot har investerarnas vilja att ta risker minskat och priset för risktagandet ökat. Ett antal faktorer talar också emot att viljan att finansiera investeringar i andra riskfyllda marknader än de krisdrabba- de kommer att minska drastiskt. En sådan faktor är att den totala mark- nadskapaciteten ökat dramatiskt – den samlade kapaciteten överstiger världens samlade BNP. Analyskapaciteten och de nya instrumenten gör att riskprofilerna kan tillpassas till investerarnas olika riskvilja. Men inte minst torde utbudet hållas uppe av att alternativa placeringsmöjlig- heter minskar till följd av att staterna fortsätter att sätta inflationsbe- kämpning och balanserade budgetar i första rummet. I sammanhanget kan det vara värt att notera att den svenska kapi- talmarknaden fortfarande koncentreras på stats- och bostadsobligatio- ner. Industriobligationer eller motsvarande är alltjämt mycket sällsynta. Näringslivets långsiktiga finansiering sker således huvudsakligen utomlands. Även när det gäller en del nya instrument utnyttjar svenska företag dessa i första hand i utlandet. Det gäller t.ex. värdepapperise- ringar. I saknas fortfarande särskild lagstiftning rörande värde- papperisering. Det innebär att sådana program inte kan finansieras på den svenska marknaden utan har måst genomföras i utlandet. 3.5Privata lösningar börjar konkurrera med statliga Avregleringar och andra ändringar på kapitalmarknaderna och de olika instrument vilka som en följd av detta har utvecklats kan också använ- das för exportkreditgivning. Exempelvis har de olika formerna av derivat och värdepapperiseringar utnyttjats av några stora svenska exportörer. har man använt sig av dessa möjligheter i begränsad utsträckning genom utländska aktörer. Instrumenten har gjort det möjligt för andra aktörer än banker och de särskilda exportfinansie- ringsorganen att delta i exportkreditgivningen. har därför exportfinansiering ordnats via kapitalmarknaderna utan direkt deltagande av de traditionella aktörerna. Exempel på nya aktörer är pensionsfonder, försäkringsbolag och andra institutionella placerare. 38 Finansiering av exporten Vanligen används vid sådana lösningar en mellanhand, t.ex. en ut- ländsk investmentbank. För de största exportörerna är det inte något problem att arbeta med utlandsbaserade aktörer. För gruppen exportö- rer som i storlek ligger strax under de allra största och som skulle kunna använda sig av värdepapperisering är det en begränsning att det saknas en svensk lagstiftning om detta. Dessa företag utnyttjar i hög grad svenska finansiärer och avsaknaden av en speciallag förhindrar att sådana program genomförs från . Också etablerade instrument som t.ex. forfaiting, dvs. refinansiering av exportkrediter utan regressrätt på säljaren, har kommit att användas på fler exportmarknader och beloppen som aktörerna kan ta på sig har ökat väsentligt. Forfaiting konkurrerar främst med statliga garantier vid traditionella exportkrediter och används inte vid projektrisker. Även andra aktörer som t.ex. den privata försäkringsmarknaden för politiska risker, traditionellt förknippad med Lloyds, har återkommit efter några svåra år och har ökat sin kapacitet och villighet att ta längre risker . Likaså är de privata kreditförsäkringsföretagen beredda att ta risker på längre risktider än . Enligt aktörer på denna marknad är man beredd att gå upp mot risktid vid kom- mersiella risker på privata köpare i industriländer. Vidare tar man risker på privata köpare på mer riskfyllda marknader, t.ex. i vissa länder i och i . För både etablerade och tillkommande aktörer gäller att de b yggt upp sin analyskapacitet och därmed tycks de i motsats till tidigare ha för avsikt att långsiktigt stanna på marknaden. saknade vissa aktörer egen sådan kapacitet och förlitade sig på andras bedömning. Det finns sålunda jämfört med fler alternativ på den privata marknaden för att finansiera exportaffärer som kräver långa krediter. Det är dock för tidigt att uttala sig om hur stor andel av marknaden dessa alternativ kan ta och hur pass uthålliga de är. 3.6Exportkrediter har främst finansierat offentliga investeringar i infrastrukturen Exportkrediter beviljas till köparen eller till köparens bank (motsv) och kan ha formen av traditionella lån eller av andra upplägg, t.ex. leasin- gupplägg. Oavsett hur krediten utformats har bedömningen av låntaga- rens allmänna förmåga att betala och erbjudna säkerheter avgjort villkoren. Det innebär att återbetalningen vanligtvis inte kopplats till den exporterade anläggningens avkastning eller den takt som de in- köpta varorna kan säljas vidare till slutkund etc. Finansiering av exporten 39 Köparen har vidare traditionellt varit en offentlig institution eller ett offentligt ägt bolag som genomfört en investering i utb yggnad av infrastrukturen. För svensk del har därför exportkrediter främst använts för att finansiera investeringar i områden som telekommunikation, kraftgenerering och kraftöverföring, samt transportsystem. Denna kreditgivning har dessutom ofta krävt säkerheter från importlandets regering, finansministerium eller centralbank. Kreditrisken har därmed i första hand legat på landet och inte direkt på köparen. Vid sidan om detta har exportkrediter också använts för att finansie- ra svensk export till privata köpare. Export av tunga fordon men också av industrianläggningar och -utrustning inom skogs- och gruvnäringar- na m.m. har finansierats med exportkrediter. har långiv- ningen inte riktats till köparen utan till köparens bank. Långivaren har därför ofta tagit risken på en etablerad bank i köparlandet. Köparen och/eller banken har värderats av lån- och garantigivaren innan man beviljat finansiering. Exportfinansieringen och dess villkor har utformats utifrån dessa utgångspunkter. Exportkrediter riktade mot etablerade köpare och/eller banker och andra kreditinrättningar dominerar fortfarande. har förändringarna i omvärlden dock medfört att privata köpare dominerar i motsats till tidigare. Vid investeringar i stora (nya) anläggningar inkl investeringar i infrastrukturen ökar användingen av s.k. projektfinansiering dvs. villkor som kredittid och räntor bestäms utifrån det kassaflöde som investeringen bedöms kunna generera. 3.7Projektfinansiering används i ökad grad vid exportfinansiering Det finns flera förklaringar till den ökande användningen av projektfi- nansiering vid investeringar i infrastrukturen. En förklaring är privati- seringar inom olika segment av infrastrukturen. Bekämpning av bud- getunderskott har i flertalet länder medfört att den offentliga sektorn sett sig tvungen att överlämna åt privata aktörer att finansiera investe- ringar i infrastrukturen. De offentliga budgeterna har inte haft kapacitet att klara den upplåning som varit nödvändig för att motsvara (det stora och växande) behovet av investeringar i infrastrukturen. tekniska monopol har upphört, t.ex. inom telekommunikationssektorn vilket lett till privatiseringar och konkurrens mellan flera operatörer. Dessa nya (privata) aktörer har behövt projektfinansiering för att kunna ordna finansieringen av investeringen. I flera fall, som inom telekom- munikationssektorn, är det också fråga om helt nyetablerade företag 40 Finansiering av exporten som inte har någon tidigare verksamhet att hänvisa till och falla tillbaka på vid långivningen. Även inom tillverknings- och processindustrin har efterfrågan på projektfinansiering ökat. Det finns flera fördelar för såväl finansiär som gäldenär att utnyttja projektfinansiering vid investeringar, särskilt i nya men också i om- och tillb yggda anläggningar. En sådan är att det klarare framgår vilka kassaflöden som skall bära amorteringar och räntebetalningar. En annan är att möjligheterna för ägarna att styra över investeringens kassaflöden för att täcka andra behov minskar. En ytterligare fördel är att riskerna med projektet framstår klarare genom att de inte blandas med risker från andra verksamhetsgrenar etc. För att genomföra en projektfinansiering bildas normalt ett särskilt projektbolag. Bolaget har vid starten inga andra tillgångar än aktieka- pitalet och de ev nödvändiga avtal, licenser eller rättigheter som behövs för att driva den tänkta verksamheten. Riskkapitalet (aktiekapitalet) har satsats av huvudmännen och ev externa investerare. Bolaget har när investeringen påbörjas ingen verksamhet att referera till och kassaflödet blir inledningsvis negativt. I inledningsskedet är bolaget sålunda inte kreditvärdigt ur banksynpunkt och det har därmed inte möjlighet att finansiera, utom möjligen till mindre del, det externa kapitalbehovet via banklån. Leverantörerna och entreprenören får därför i detta skede en viktig del i finansieringen av investeringen, endera genom att erbjuda leverantörskrediter eller genom att ordna annan extern finansiering. Köparen ställer också allt oftare krav på att leverantören skall ställa upp med eller ordna del av ägarkapitalet (equity). Detta eftersom projektbolagen kan ha svårt att attrahera ägarkapital.