sou · GMB380 · 1999-01-01 00:00:00 — Reglerna om vårdplikt beträffande lös pant gäller även för in- nehavare av pantbrev i fast egendom (se t.ex. prop. 1970:20 del B s. 305, , , Jordabalken 6 kap., 1977, s. 244 f., och , , Panträtt i fast egendom, 3 uppl., 1991, s. 130). De utredningar som föregick JB hade också en bestämmelse där man hänvisade till de allmänna bestämmelserna i handelsbalken. 1970:20 del B angavs att ett sådant stadgande var överflödigt genom den utformning panträtten hade erhållit i departementsförslaget (s. 305). Några ytterligare kommentarer lämnades inte. Antagligen avsågs det förhållandet att pantbreven gjordes till lös egendom. När det gäller pantbrev handlar vårdplikten mer om plikter gentemot andra borgenärer och ägaren av panten, än vården av själva pantbrevet. Jämfört med andra lösa saker kräver ju pantbrevet inte särskilt mycket vård. Det handlar mest om att se till att det inte kommer bort. Datapantbrev är, som tidigare nämnts, endast en registrering. Något pantbrev finns inte. Därför finns en särskild bestämmelse beträffande bl.a. pantbrevshavarens skyldigheter. I 16 § lagen (1994:448) om pantbrevsregister, som innehåller bestämmelser om datapantbrev, anges att pantbrevshavaren har samma rättigheter och skyldigheter som innehavaren av ett skriftligt pantbrev. I förarbetena angavs följande om pantbrevshavarens skyldigheter (prop. 1993/94:197 s. 68). Det sakrättsliga skyddet 181 Av paragrafen framgår också att pantbrevshavaren har samma skyldigheter som innehavaren till ett skriftligt pantbrev. I detta ligger bl.a. att han har en "vårdplikt" avseende datapantbrevet. Som innehavare av pantbrevet är han sålunda skyldig att se till att fastighetsägarens rätt till pantbrevet inte träds för när. Det innebär också att han kan bli skadeståndsskyldig om han inte förmår att ge fastighetsägaren möjlighet att förfoga över pantbrevet när denne har rätt att få tillgång till det. Pantbrevshavaren kan sålunda bli skyldig att betala skadestånd till fastighetsägaren enligt kontraktsrättsliga regler om han har medverkat till att någon helt utomstående har blivit registrerad som ny pantbrevshavare och detta innebär skada för fastighetsägaren. Vi anser att inteckningshavaren bör ha samma skyldigheter som innehavaren av ett skriftligt pantbrev och som pantbrevshavaren. En innehavare av en pant har regelmässigt också vissa rättigheter. Beträffande datapantbrev angavs följande i förarbetena (prop. 1993/94:197 s. 68). Pantbrevshavaren har sålunda de rättigheter som följer med innehavet av ett skriftligt pantbrev. Hans samtycke är nödvändigt för att en inteckningsåtgärd skall få vidtas (se 22 kap. 7 - 11 §§ jordabalken). I vissa fall av nedsättning och relaxation får han själv behörighet att ansöka om åtgärden (se 22 kap. 9 § fjärde stycket och 11 § första stycket jordabalken). Han blir vidare behörig att begära innehavsanteckning i inskrivningsregistret (se 22 kap. 12 § jor- dabalken). Det bör dock betonas att registreringens legitimerande verkan inte är starkare än den legitimation som följer av ett skriftligt pantbrev. Att pantbrevshavaren inte nödvändigtvis har panträtt i fastigheten har framhållits i tidigare sammanhang. Vi anser att inteckningshavaren bör ha i huvudsak motsvarande rättigheter som en innehavare av pant beträffande fast egendom. Rättigheterna framgår direkt av våra författningsförslag. Exempelvis har vi i avsnitt 5.6 föreslagit vissa inteckningsåtgärder. För sådana åtgärder bör inteckningshavarens medgivande krävas, vilket bör anges i respektive lagrum. Vi föreslår att en registrering av ett förvärv eller av en inteckning eller inteckningsåtgärd skall föregås av en formell prövning. Pröv- ningen skall vara ungefär densamma som den för fast egendom. En ansökan om registrering skall kunna vilandeförklaras. Vi föreslår också att viss utredning skall kunna göras med anledning av en ansökan om registrering. När det gäller registrering av inteckningshavare föreslår vi att endast bostadsrättshavaren skall kunna begära detta, om någon sådan registrering inte finns. Finns en registrerad inteckningshavare skall normalt endast denne kunna begära en ändring av uppgiften om inteckningshavare. Vi föreslår slutligen att registrering av själva bostadsrättslägen- heten skall ske på grundval av uppgifter som skall lämnas i samband med att en bostadsrätt har tillkommit genom en upplåtelse och ansökan görs om registrering av förvärvet. Anmälan skall göras till registret när en bostadsrätt har upphört. I det föregående avsnittet tog vi ställning för vilken verkan registrering i bostadsrättsregistret bör ha. Här skall vi diskutera vilka prövningar som bör göras inför en registrering. Det är alltså frågan om vilka prövningar som bör göras inför en registrering av en upplåtelse eller övergång av en bostadsrätt. När det gäller inteckningarna är det i huvudsak fråga om vad som bör gälla för beviljande av inteckning och för de olika inteckningsåtgärderna. Registrering av inteckningshavare ges särskild uppmärksamhet. I avsnitt 11.2.3 föreslår vi bl.a. att uppgifter som identifierar den lägenhet som har upplåtits med bostads- rätt skall finnas i bostadsrättsregistret. Slutligen diskuterar vi därför här vad som bör gälla för registrering av själva bostadsrättslägenheten och vad som bör gälla när man önskar genomföra förändringar som rör lägenhetens yta. Utgångspunkten att registreringen saknar materiell rättsverkan leder till att ganska låga krav skulle kunna ställas på prövningen. Det finns dock skäl som talar för att trots allt ha relativt höga krav. Vårt förslag är att registreringen skall ha rättsverkningar i vissa avseenden, t.ex. vid godtrosförvärv och dubbelöverlåtelse. Det innebär vidare att principen att registreringen saknar materiell rättsverkan inte bör omfatta inteckningsförfarandet. Ett ytterligare skäl för att inte ställa för låga krav är att alltför många materiellt felaktiga uppgifter i registret påverkar registrets trovärdighet. Det skulle i sin tur motverka ambitionen att förbättra bostadsrätterna som kreditobjekt. Felaktigheter kan också ge upphov till rättsförluster, vilket på många olika sätt är olyckligt. Det sakrättsliga skyddet 183 Den bakomliggande materiella regleringen är av naturliga skäl intressant för bedömningen vilka prövningar som bör göras. För övergång av bostadsrätt gäller i stora delar detsamma som för ägarbyten beträffande fast egendom. De olika typerna av universalfång behöver inte kommenteras närmare. När det gäller överlåtelse, t.ex. köp, kan följande nämnas. Det finns formkrav för köpeavtalet, 6 kap. 4 § BRL. I avtalet kan finnas villkor som köpet är beroende av. Inskränkningar i förfoganderätten på grund av t.ex. testamente kan gälla för överlåtaren. Överlåtelsen kan kräva samtycke från säljarens make eller sambo, 7 kap. 5 § och 17 § lagen (1987:232) om sambors gemensamma hem. Samma regler gäller för homosexuella som har registrerat sitt partnerskap eller är sambor, 3 kap. 1 § lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap och 1 § första stycket 1 lagen (1987:813) om homosexuella sambor. Tillstånd kan behövas från förälder eller förvaltare (13 kap. 10 § och 14 kap. 11 § ). Dessa materiella förutsättningar är i stort desamma som beträffande fast egendom. Vi har svårt att se något skäl till varför dessa förutsättningar inte skall prövas inför en registrering av ett förvärv av en bostadsrätt, när detta skall göras beträffande fast egendom. Det skulle ju innebära att en likartad materiell reglering i praktiken fick mycket mindre tyngd vad gäller bostadsrätterna. Formkrav gäller även vid upplåtelse. Vi ser inget skäl till varför de inte skulle kontrolleras på samma sätt som vid övergång av bostadsrätt. En del avvikelser bör dock göras som vi ser skäl till att kommentera här. I 20 kap. 6 § 3 JB finns en bestämmelse som tar sikte på avslag på grund av vissa s.k. svävarvillkor. Vid köp eller byte av fast egendom får överlåtelsens fullbordan eller bestånd inte göras beroende av villkor . Om har avtalats, är köpet eller bytet ogiltigt, 4 kap. 4 och 28 §§ JB. Motivet till bestämmelsen är att lagstiftaren har ansett att frågan huruvida köpet skall stå fast inte bör hållas öppen för länge (prop. 1970:20 del B s. 153 ff. och Grauers, , Fastighetsköp, 13 uppl., 1994, s. 63). Även vid gåva finns vissa begränsningar, 4 kap. 30 § JB. För bostadsrätter finns inte motsvaran- de bestämmelser. Införandet av bostadsrättsregistret motiverar inte i sig en sådan regel. Vi anser därför att någon motsvarighet inte heller bör införas. En annan sak är att när ett förvärv på grund av överlåtelse är beroende av villkor endast vilande registrering av förvärvet bör kunna fås. Däremot anser vi att ett krav bör ställas upp på att sådana villkor måste anges i köpehandlingen för att vara giltiga. I annat fall finns ingen möjlighet att inför registreringen av förvärvet kontrollera saken. Ett för den registrerande osynligt men ändå giltigt, avtalat villkor som ger rätt till hävning skulle, enligt vårt förslag om godtrosförvärv, annars kunna möjliggöra godtrosförvärv av en panträtt som upplåtits av förvärvaren. Beträffande fast egendom krävs för beviljande av lagfart efter en överlåtelse att fångeshandlingen är styrkt av två vittnen. I annat fall kan endast vilande lagfart fås. Denna bestämmelse infördes . Beträffande införandet av regeln bör följande nämnas. tillbaka hade ett krav på bevittning av fångeshandlingen funnits, även om följden av avsaknad av detta hade varierat. Avsikten var att trygga omsättningen. Lagberedningen hade föreslagit en än mer långtgående formalisering av köpet med sitt förslag om medverkan vid köpet av ett offentligt organ. Departementschefen ansåg i lagstiftningsärendet att varken sådana bestämmelser eller en regel om solennitetsvittnen - dvs. utan vittnen är köpet ogiltigt - borde införas. Han var emellertid inte beredd att föreslå att vittneskravet helt skulle avskaffas och anförde därvid (prop. 1970:20 del B s. 140): Ett skäl härtill är att en sådan åtgärd skulle föra med sig att man borde ompröva ett stort antal andra fall i vilka i lagstiftningen uppställs krav på vittnen. Tiden är troligen inte mogen för ett ställningstagande av detta slag. Under alla förhållanden förutsätter en omprövning av vittneskravet för skilda rättshandlingar över- väganden som inte lämpligen sker i detta sammanhang. I det aktuella lagstiftningsärendet var frågan alltså om ett av omsätt- ningsskyddet motiverat befintligt krav på bevittning skulle tas bort eller ändras. Det kan tilläggas att lagrådets inställning var att "några nämnvärda betänkligheter skulle... ett slopande av föreskriften i 7 § punkt 1 och de därmed sammanhängande reglerna i 8 § ej ingiva". Något bevittningskrav vid överlåtelse av en bostadsrätt finns inte. De ändringar som föreslås beträffande det sakrättsliga systemet för överlåtelse av bostadsrätter eller införandet av ett bostadsrättsregister anser vi inte innebär något särskilt skäl för att nu införa ett krav på bevittning. Vi anser inte heller att ett bevittningskrav skulle vara ett särskilt verkningsfullt sätt att öka skyddet för omsättningen. Tendensen numera är dessutom snarare att man försöker gå ifrån bevittningskrav än tvärtom. Det sakrättsliga skyddet 185 Vi föreslår ett inteckningssystem. Vårt förslag innebär att det i väsentliga delar har samma utformning som det för t.ex. fastigheter och företagshypotek. Det framstår därvid som naturligt att prövningen i allt väsentligt bör vara densamma. Detta gäller inte minst mot bakgrund av vad som sades i det föregående avsnittet om verkan av registrering av en inteckning. Samma sak gäller beträffande registrering av inteckningshavare. Ett par avvikelser som här skall kommenteras bör dock göras. När det gäller registrering av inteckningshavare bör följande sägas. Vi har i avsnitt 6.5.2 tagit ställning för att inteckningshavaren bör ha samma rättsliga ställning som en innehavare av ett skriftligt pantbrev. Detta i kombination med att prövningen bör vara ungefär densamma som beträffande fast egendom gör att principerna för möjligheterna att begära registrering av inteckningshavare också bör hämtas från JB. innebär vårt förslag att skriftliga pantbrev inte skall användas. JB:s reglering blir därför inte helt överförbar. Innehavaren av ett skriftligt pantbrev kan, enligt 22 kap. 12 § JB, begära att han antecknas som innehavare av det. Normalt sett behöver inskrivningsmyndigheten inte undersöka om sökanden innehar pantbrevet. Men om anledning föreligger att anta att sökanden inte innehar pantbrevet kan föreläggande meddelas honom att visa upp det. När det gäller datapantbrev kan ingivaren (alltså inte fastighetsägaren) begära att bli registrerad som pantbrevshavare. En pantbrevshavare har, enligt 16 § lagen om pantbrevsregister, samma rättigheter och skyldigheter som en innehavare av ett skriftligt pantbrev. Det innebär bl.a. att denne kan ansöka om att bli antecknad som innehavare i in- skrivningsregistret. Vid nyinteckning får denna inteckning registreras i pantbrevsregistret endast om ansökan också anger en pantbrevshavare. Detta är möjligt med det dubbla system som man har för fastigheter. Skall någon pantbrevshavare inte registreras kan det bara bli aktuellt med ett skriftligt pantbrev. Vid byte av pantbrevshavare skall den som är registrerad begära bytet. Maskinella kontroller görs beträffande t.ex. att det är rätt kreditinstitut som begär bytet. Eftersom pantbrev inte skall finnas för bostadsrätter måste bo- stadsrättshavaren ha möjlighet att begära en bostadsrättsinteckning utan att någon registreras som inteckningshavare. När någon registrerad inteckningshavare inte finns, bör rätten att begära en sådan registrering, formellt sett, vara förbehållen bostadsrättshavaren. Det är motsvarigheten till att han överlämnar pantbrevet. När någon är registrerad som inteckningshavare bör denne förfoga över bostadsrätts- inteckningen på samma sätt som när det gäller datapantbrev. Det innebär att huvudregeln bör vara att endast denne kan begära att han skall strykas eller ersättas av en annan. Det bör dock finnas en öppning så att även någon annan kan begära detta. När det gäller datapantbrev krävs ett särskilt tillstånd för att få registreras som pantbrevshavare. skall bl.a. göra en lämplighetsprövning. Vårt förslag innebär emellertid att vem som helst skall kunna registreras som Öppningen behövs därför som en gardering mot olika illojala förfaranden. En särskild fråga är om ett krav på samtycke från make eller sambo för att inteckna, motsvarande det som gäller beträffande fast egendom, bör ställas upp. Vi behandlar detta i avsnitt 6.7.3. Regleringen i JB och lagen om företagshypotek är sådan att det relativt uttömmande anges vilka prövningar som skall göras. En sådan reglering blir relativt omfattande. Den skulle i och för sig kunna ersättas av en betydligt mer kortfattad reglering av den typ som finns för aktiekontosystemet. Där anges endast att en begäran om en registre- ringsåtgärd skall avslås, om förutsättningar för registrering saknas och det - enkelt uttryckt - inte är möjligt att lösa problemet med komplette- ringar eller liknande (4 kap. 8 § aktiekontolagen). Förhållandena är dock mer komplexa när det gäller överlåtelse av fastigheter och bostadsrätter. Vi anser därför att fördelarna väger över med att ange i författning vilka prövningar som bör göras. Bl.a. bör det minska risken för förbiseenden och skapa bättre förutsättningar för att lika fall behandlas lika. Den typ av prövningar som vi här förordar innebär att registrering av ett förvärv inte kan medges, t.ex. om ett villkor inte är uppfyllt eller makens samtycke saknas samt att en inteckning inte kan beviljas om t.ex. sökanden inte är registrerad som bostadsrättshavare. Vi har i avsnitt 6.1 föreslagit att avtalsprincipen bör vara utgångs- punkten vid överlåtelse av bostadsrätt. Ett av de skäl som vi anförde till stöd för denna lösning är att den ger förvärvaren möjlighet att avvakta med ansökan om registrering tills förvärvet av bostadsrätten är klart. Därigenom undviker man normalt ett dubbelt ansökningsförfarande. kan förvärvaren ha ett intresse av att ansöka direkt efter förvärvet, bl.a. med hänsyn till bestämmelserna om godtrosförvärv och dubbelöverlåtelse. Motsvarande kan vara fallet även vid en pantför- skrivning. Vilande registrering bör därför kunna medges. Denna möjlighet har också ett särskilt intresse i förhållande till ansökan om medlemskap vid förvärv. Mera om detta i avsnitt 7.2. När det gäller fast egendom finns möjligheter för inskrivnings- myndigheterna att göra viss utredning, även om detta i praktiken torde vara mycket sällsynt. Om det av någon särskild anledning finns skäl att anta att ett förvärv inte kan göras gällande eller kränker någon annans rätt, skall inskrivningsmyndigheten bereda den vars rätt berörs tillfälle att yttra sig (19 kap. 10 § JB). Även annan kan höras. Uppstår tvistigheter kan föreläggande meddelas att väcka talan vid domstol. När det gäller lagfart kan också lagfartssammanträde sättas ut, bl.a. om den som påstår sig ha förvärvat fast egendom inte kan visa upp en fångeshandling. Dessa bestämmelser är ett utslag av att JB bygger på tanken om en obruten fångeskedja. Den tanken anser vi att bestämmelserna för bostadsrätterna också måste bygga på. Därför måste möjligheter finnas att utreda för- Det sakrättsliga skyddet 187 Vi förordar att regleringen ges en utformning som motsvarar den för fast egendom. Motsvarigheten till lagfartsammanträ- de bör benämnas registreringssammanträde. Det bör än en gång fram- hållas att beträffande fast egendom tillhör det undantagen att ut- redningar behöver göras. Vår bedömning är att utredningarna bör bli lika sällsynta vad gäller bostadsrätter. Registrering av själva bostadsrättslägenheten i bostadsrättsregistret är en given förutsättning för att uppgifter om bostadsrättshavare och bostadsrättsinteckningar skall kunna registreras där. I avsnitt 11.2.3 diskuterar vi vilka uppgifter som bör registreras om en bostadsrätt. Redan här kan dock nämnas att vi föreslår att endast lägenheter som är upplåtna med bostadsrätt skall finnas i bostadsrättsregistret samt att beträffande varje sådan lägenhet skall anges endast fastighetsbeteck- ningen på det hus där lägenheten finns, lägenhetens adress och lägenhetsbeteckningen. Registreringen av dessa uppgifter måste föregås av en prövning. Det som i förevarande avsnitt skall diskuteras är vilka prövningar som bör göras och vem som bör vara skyldig att initiera den aktuella typen av ärenden. När det gäller inskrivningsregistret är den grundläggande uppgiften om fastigheten oproblematisk. En fastighets existens, förändringar i denna osv. bestäms genom fastighetsbildningsåtgärder. Uppgifter om detta förs in i inskrivningsregistret från fastighetsregistret. Någon motsvarighet till fastighetsbildningsåtgärderna finns inte när det gäller bostadsrättslägenheter. En bostadsrätt "tillkommer" när föreningen upplåter en lägenhet med bostadsrätt. När en bostadsrätt upplåts är det aktuellt med registrering av förvärvaren. På grund av upplåtelsen finns ett upplåtelseavtal eller, vid omregistrering av bostadsföreningar till bostadsrättsföreningar, ett bostadsrättsbevis. En enkel ordning är därför att en lägenhet registreras i samband med att förvärvaren ansöker om att registreras som bostadsrättshavare. I och för sig kan detta dröja något eftersom förvärvaren normalt kan förväntas avvakta med begäran om registrering tills han har blivit medlem, se avsnitt 7.2. Vi ser dock inte någon direkt olägenhet med detta. Det övergripande syftet med registret är att registrera bostadsrättshavare och pantsätt- ningsförhållanden för att förbättra bostadsrätterna som kreditobjekt. Lägenheten är därför inte intressant så länge någon bostadsrättshavare inte är registrerad. I upplåtelseavtalet eller bostadsrättsbeviset finns den nödvändiga uppgiften om vilken lägenhet som avses. Den föreslagna ordningen kan framstå som något osäker. Exempelvis kan lägenhetsbeteckningen vara fel. Det är emellertid svårt att uppnå en större säkerhet. Alternativet är att hämta uppgiften om lägenhetsbeteckningen direkt från föreningen. Men föreningen är ju den ena parten i upplåtelsesituationen. När det gäller risken för fel är alltså dessa alternativ neutrala i förhållande till varandra. Vi ser det också som ofrånkomligt att registret inte innebär någon ökad säkerhet jämfört med när det gäller frågan huruvida en lägenhet verkligen existerar. Dessa frågor beror på beslut från föreningen. Vill man ha en större säkerhet än , är någon form av motsvarighet till fastighetsbildningsåtgärder nödvändig. Att införa något sådant anser vi emellertid vara uteslutet, inte minst med hänsyn till de kostnader en sådan ordning skulle föra med sig. Vi ser inte heller någon avgörande nackdel med detta. Det man uppnår med ett register är en ökad säkerhet när det gäller innehavar- och pantsätt- ningsförhållanden. De bestämmelser vi föreslår om godtrosförvärv m.m. avser företrädesordningen mellan olika aktörer på samma plan. Den lösning vi föreslår innebär i praktiken inga ytterligare förpliktel- ser för förvärvaren. Genom den av oss föreslagna ordningen är denne skyldig att begära registrering av sitt förvärv. I samband med det skall fångeshandlingen ges in. Härigenom får registret det underlag som behövs för att registrera uppgifter om den lägenhet som upplåtelsen avser. Vilka uppgifter som skall registreras bör slås fast på förordningsnivå. En bostadsrätt kan upphöra. Visserligen sägs i 1 kap. 4 § BRL att en upplåtelse av en bostadsrätt skall ske utan tidsbegränsning. Det avser dock endast förhållandet mellan föreningen och bostadsrättshavaren. Dessutom finns, som skall framgå, inskränkningar även i principen om tidsobegränsade avtal. En bostadsrätt kan övergå till bostadsrättsföreningen. I avsnitt 3.1.3 har angetts i vilka fall detta kan ske. Föreningen kan då på förenings- stämma besluta att bostadsrätten skall upphöra, 6 kap. 11 § första stycket BRL. Vissa begränsningar finns dock i den paragrafens andra stycke för det fall bostadsrätten är pantsatt. Föreningen har möjlighet att i samband med en om- eller tillbyggnad ta i anspråk en bostadsrätt i dess helhet, 9 kap 16 § första stycket 2 BRL. Då upphör bostadsrätten. Förutsättningarna för ett beslut om detta är desamma som när en bostadsrätt delvis skall tas i anspråk för om- eller tillbyggnad. Om det hus i vilket en bostadsrättslägenhet finns överlåts eller säljs exekutivt, upphör bostadsrätten, 7 kap. 33 § BRL. En bostadsrätt kan också tas i anspråk genom expropriation. Bostadsrätt är nämligen en sådan särskild rätt som enligt 1 kap. 1 och 2 §§ expropriationslagen (1972:719) kan exproprieras. Att själva bostadsrätten exproprieras är i praktiken ovanligt. Men när en fastighet exproprieras med äganderätt medför detta som regel att även bestående särskild rätt till egendomen upphör att gälla, s.k. osjälvständig expropriation. (Se m.fl., Expropriationslagen, 2 uppl., 1989; s. 23.). Även andra tvångsförvärv kan påverka bostadsrätten. Det sakrättsliga skyddet 189 Vi föreslår att föreningen ges skyldighet att anmäla till registret när föreningen, enligt 6 kap. 11 § BRL, har beslutat att bostadsrätten skall upphöra, när den helt har tagit en bostadsrätt i anspråk för om- eller tillbyggnad samt när den har överlåtit det hus där bostadsrätten finns. Vid exekutiv försäljning bör kronofogdemyndigheten ges en underrät- telseskyldighet. Slutligen kan en bostadsrätt upphöra på grund av expropriation. I det fallet bör fastighetsdomstolen vara skyldig att anmäla att bostadsrätten har upphört. När det gäller fastigheter kan fastighetens yta ändras genom fastig- hetsbildningsåtgärder. Exempelvis kan en del av en fastighet avstyckas eller två fastigheter sammanläggas till en fastighet. Finns det in- teckningar kan man enkelt uttrycka saken så att panthavare måste medge åtgärder som innebär försämringar av panten och intecknings- bilden måste ordnas till. Något motsvarande finns inte för bostadsrätter.