sou · GMB3113 · 1999-01-01 00:00:00 — Vill man tillämpa detta utvecklingspsykologiska resonemang på för- äldrar och barn inom de nyandliga rörelserna, då krävs av föräldrarna att de tillåter och i bästa fall uppmuntrar barnets kontakter med det om- givande samhället och inte minst den offentliga förskolan och försko- lan. (I gengäld krävs av förskolan/skolan att man där är lojal med för- äldrarna och respekterar deras uppfattningar på olika områden.) För föräldrarna handlar det om att kunna bejaka barnets inneboende nyfi- kenhet och lust att "utforska omvärlden". Då bör inte föräldrarna eller rörelsen framställa omvärlden som farlig, fientlig eller ond. Detta senare riskerar att leda till förvirring, otr ygghet och misstro hos barnet, till att det kanske avbryter sitt "utforskande" och därmed kanske befästs i en snäv eller rent av falsk verklighetsbild. Att man inte ger barnet en generellt negativ bild av omvärlden utan- för rörelsen utesluter inte att man tar tydligt avstånd från företeelser som våld, cynism, hänsynslöshet osv., vare sig dessa förekommer utan- för eller innanför rörelsen. Är religionen och gemenskapen i en nyandlig rörelse en central del i föräldrarnas liv, kommer det sannolikt att vara viktigt också för barnet som växer upp i rörelsen. I de fall där tonårens frigörelseprocess leder till att den unge omprövar sitt engagemang och sin tro och lämnar rö- relsen, kan detta vara mycket smärtsamt för föräldrarna men också för den unge själv. Det är i detta utvecklingsskede som religionsfriheten kommer in, rätten att själv välja tros- och livsåskådning liksom också rätten att inte mot sin vilja tvingas kvar i en religiös rörelse. Om föräld- rarna respekterar sin tonåring i dessa avseenden, behöver inte bryt- ningen med rörelsen kanske dessutom leda till en minst lika smärtsam brytning med föräldrarna. 248 Barn som växer upp i nyandliga rörelser 5.6Förhållningssätt som kan vara till hinder för barns utveckling och innebära risk för att barn far illa Förra avsnittet behandlade några relativt typiska uppväxtbetingelser för barn inom de nyandliga rörelserna. Det rörde sig om mera övergripande förhållningssätt till barn och syn på barnuppfostran bl.a. auktoritär fost- ran, föräldrarnas bortovaro från barnen och påverkan på barn. Strävan har varit att sätta in dessa företeelser i ett större sammanhang, att und- vika svart/vitt-tänkande och i stället tillämpa ett mera neutralt och ob- jektivt synsätt. De teoretiska utgångspunkterna har varit utvecklings- psykologin och socialpsykologin. En annan strävan har varit att inte dra alla uppväxtbetingelserna över en kam utan att i stället differentiera mellan å ena sidan det an- norlunda men kanske i sig inte särskilt önskvärda eller funktionella ur majoritetssamhällets perspektiv och å andra sidan det direkt oaccep- tabla och möjligen skadliga. De företeelser som skall behandlas är av det senare slaget, dvs. sådana som utvecklingspsykologiskt är mera entydigt betänkliga och innebär risk för skadliga påfrestningar på bar- net. Dessutom kommer de i en del fall i konflikt med den lagstiftning som gäller barn. -Att framställa omvärlden som underlägsen och föraktlig respektive farlig och ond. -Att disciplinera barn med aga, straffhot och skuldbeläggning. -Att utsätta barn för förödmjukande tillrättavisningar och kanske dessutom i föräldrarnas passiva åsyn. -Att låta barn vara åsyna vittne till att deras föräldrar tillrättavisas eller kränks. -Att vid en förälders utträde ur rörelsen svartmåla denna förälder in- för barnet och kanske dessutom hindra barnet från umgänge. -Att tvinga sig på och försöka utröna barnets tankar och därmed överskrida gränsen till barnets "inre värld". -Att framställa sjukdom, svaghet och olyckor åtminstone delvis som en följd av bristande tro, orätta tankar eller andra tillkortakomman- den. Barn som växer upp i nyandliga rörelser 249 I vilken omfattning sådana förhållningssätt kan förekomma inom de nyandliga rörelserna går till följd av den bristande forskningen på om- rådet inte att uppskatta. Att de förekommer i viss omfattning finns dock knappast anledning att betvivla. Direkt brottsliga handlingar som barnmisshandel och sexuella över- grepp är inte medtagna bland ovan nämnda exempel. Detta eftersom det inte finns belägg för att sådana handlingar skulle tolereras och än mindre förespråkas inom de nyandliga rörelserna i . Miss- handel och övergrepp, som ju tyvärr förekommer trots kriminalisering, går inte att förlägga till några speciella samhällsgrupper vare sig socio- ekonomiska, kulturella eller andra. De kan ses som uttryck för någon form av psykisk störning hos förövarna. Föräldrar med psykiska störningar finns i alla samhällsgrupper. Därför finns heller ingen grun- dad anledning att anta att misshandel och sexuella övergrepp mot barn skulle vara vare sig över- eller underrepresenterade inom de nyandliga rörelserna satt i relation till gruppens storlek. Oavsett inom vilka grup- per och sammanhang som misstankar om sådana brottsliga handlingar uppstår, skall de givetvis anmälas och utredas. I det följande skall de uppräknade exemplen närmare kommenteras dels ur ett utvecklingspsykologiskt perspektiv med avseende på ris- kerna för barnets personlighetsutveckling och dels med avseende på hur svensk lagstiftning ser på dessa företeelser. 5.6.1Att framställa omvärlden som underlägsen och föraktlig respektive som ond och farlig Vid möten mellan minoritetsgrupper och majoritetsgrupper, dvs. ur ett kulturmötesperspektiv, är detta långt ifrån ovanliga s.k. gränsbevarande mekanismer. Betraktar man omvärlden som underlägsen frestas man inte att använda den som förebild och undviker därmed att utsätta sig för påverkan från majoritetskulturens värderingar, livsstilar, världsbild osv. Föreställningen om den egna överlägsenheten kan dessutom ses som ett motdrag och ett försvar mot den marginalisering, nedlåtenhet och förakt som minoritetsgrupper – de nyandliga rörelserna utgör här inget undantag – inte sällan utsätts för omgivningen. Det finns i den vetenskapliga litteraturen många exempel på det självförakt och rentav självhat som kan drabba de individer som börjar se på den egna mino- ritetsgruppen inklusive sig själva med omgivningens fördömande och kanske föraktfulla ögon. En sådan negativ självbild är givetvis destruk- tiv för den psykiska hälsan. 250 Barn som växer upp i nyandliga rörelser SOU 1998:113 För den händelse barnen inom de nyandliga rörelserna skulle be- mötas med nedlåtenhet av representanter för majoritetskulturen och i huvudsak betraktas som "stackars offer som det är synd om", är det därför inte enbart av ondo med en starkt positiv – om än något orealis- tisk – gruppidentitet som motvikt. är nackdelarna givna. Är bilden av omgivningen präglad av stereotypa föreställningar – dessutom ofta ömsesidiga – då kan bar- nen inom de nyandliga rörelserna få svårt att skaffa sig en egen mera förutsättningslös och realistisk uppfattning om omgivningens beskaf- fenhet. Ett någotsånär konstruktivt samspel med omgivningen försvåras därmed. Ännu mer problematiskt för barnen inom de nyandliga rörelserna kan det vara om omvärlden uppfattas som ond och farlig. Ur ett kulturmötesperspektiv kan man se en sådan uppfattning av omvärlden som ännu en variant på relativt typiska gränsbevarande me- kanismer. Framställs majoritetskulturen som ond och farlig leder det logiskt till att man undviker onödiga kontakter. Därmed kan påverkan därifrån minimeras och den egna världsbilden skyddas. Det som speci- fikt utmärker relationerna mellan majoritetskulturen – mest utpräglat via antikultrörelsen – och de nyandliga rörelserna är den ömsesidiga demoniseringen. Båda parter ser "den andre" som underlägsen, ond och farlig, något som med viss rätt skulle kunna beskrivas som en symbios med negativa förtecken. För barnen inom de nyandliga rörelserna är det inte svårt att tänka sig att denna demonisering kan leda till ängslan och otr ygghet. En viss risk kan föreligga att detta kan fortplanta sig till en allmän främlings- rädsla. En logisk lösning på detta kan bli att barnet inte bara isoleras på initiativ av rörelsen och föräldrarna utan även själv aktivt isolerar sig. Den för ett barn naturliga nyfikenheten på det nya och okända och lus- ten att utforska omvärlden kan därmed starkt hämmas. Bl.a. kan barnet få svårt att lära sig de olika koder som är nyckeln till eller redskapen för att kunna klara sig i skiftande sociala sammanhang. De allvarligaste konsekvenserna riskerar sålunda att bli en bristande kompetens när det gäller att kunna förstå, tolka och förhålla sig till det omgivande majori- tetssamhället. Detta kan i sin tur mer eller mindre inskränka barnets framtida valmöjligheter när det gäller utbildning, yrkesliv och delta- gande i medborgerliga angelägenheter i det demokratiska samhället. Även barnets vidare världsbild kan bli snäv, vilket kan innebära svårig- heter att förhålla sig till mångfald och mångtydighet. Barn som växer upp i nyandliga rörelser 251 5.6.2Att disciplinera barn med aga, straffhot och skuldbeläggning I är kroppslig bestraffning av barn, dvs. aga, förbjudet (6 kap. 1 § FB). Lagen om förbud mot aga har haft en viktig atti- tydskapande effekt såtillvida att få föräldrar numera anser att aga är en lämplig eller i vissa lägen oumbärlig uppfostringsmetod. Självklart händer det att trötta, irriterade och pressade småbarnsföräldrar kan tappa självkontrollen och daska till sitt barn. Men de flesta föräldrar ser det i så fall som ett misslyckande, ångrar sig och ber kan- ske barnet om ursäkt. I åtminstone någon av de nyandliga rörelserna ställer man sig öppet kritisk och avvisande till agaförbudet. Man ser vad man kallar "kärleksfull aga" som i vissa fall nödvändig i föräldrarnas fostrande uppgift. Alla former av aga omfattas givetvis av förbudet. Men frågan är om inte den "kärleksfulla agan", sett ur barnets perspektiv, är den mest obegripliga och därmed mest förvirrande varianten. Barn kan i viss mån förstå att föräldrar under stark press och i upprört tillstånd kan göra saker som de i normala fall tar avstånd ifrån. Att en förälder under full känslokontroll tillfogar barnet smärta kan däremot framstå som mycket svårbegripligt och därmed som sär- skilt kränkande. Risken finns att barnet upplever att det är fråga om ren maktutövning. Även ur inlärningssynpunkt är aga en dålig metod. Bästa sättet att klargöra för barnet var gränsen går för det tillåtna respektive det oac- ceptabla är att på ett respektfullt sätt vara tydlig och konsekvent och vara beredd att ta konflikter. En av riskerna med aga däremot är att den bestående lärdomen främst blir att det är den starkares privilegium att använda tvång och våld. De långsiktiga riskerna för personlighetsut- vecklingen kan bli att barnet inte styrs av en egen inre kompass, en egen moraluppfattning om rätt/orätt, gott/ont utan i stället av rädsla för upptäckt och straff. En annan diskutabel men inte desto mindre effektiv metod att dis- ciplinera barn är att framkalla skuldkänslor . Detta kan bl.a. leda till att barnet avstår från olika uttryck för sund självhävdelse, avstår från ett barns fundamentala rättigheter att i vissa lägen "vara besvärligt" för att i stället bli överdrivet hänsyns- och ansvarstagande till men för sin egen utveckling. Risk kan finnas att barnet utvecklar ett så kallat "falskt själv", dvs. barnet vet inte vad som egentligen är dess egna behov och önskningar, dess egen vilja eller personlighet. Barnets alltför stora ly- hördhet utåt gentemot omgivningens förväntningar och krav gör såle- des att det inte förmår vara lyhörd inåt mot sig själv. 252 Barn som växer upp i nyandliga rörelser Paradoxalt nog kan en sådan manipulativ skuldbeläggning av ett barn motverka en äkta moralutveckling. En väsentlig del i utvecklingen mot att bli "en riktig människa" är att kunna känna skuld i de situationer när man faktiskt bör göra det. T.ex. om man svikit någon som litat på en, om man visat hänsynslöshet eller hjärtlöshet etc. En viktig förutsättning för att kunna känna äkta, befogad skuld är att man som barn blivit "sedd", lyssnad till, respekterad och accepterat som just den unika individ man är. Likaså är grundförutsättningen för att man skall kunna visa aktning och respekt för andra att man själv som barn blivit bemött på samma sätt. 5.6.3Att utsätta barn för förödmjukande tillrättavisningar och kanske dessutom i föräldrarnas passiva åsyn I 6 kap. 1 § FB sägs att "Barn skall behandlas med aktning för sin per- son och egenart och får inte utsättas för kroppslig bestraffning eller an- nan kränkande behandling". Förödmjukande tillrättavisningar av barn, som ibland beskrivs som förekommande inom de nyandliga rörelserna, är sålunda inte tillåtna enligt lagen. Att kränka och förödmjuka ett barn riskerar att få destruktiva följder för barnets personlighetsutveckling. Om ett barn upplever att en vuxen begagnar sitt otvetydiga överläge inte till att beskydda, ge ledning och uppmuntran utan till att kränka, trycka ner och förminska, då kan detta hos barnet skapa en stark känsla av otrygghet, utsatthet och maktlöshet. Att bli utsatt för kränkning kan också leda till att barnet tvivlar på sitt eget inneboende värde och i stället känner skam och i värsta fall själv- förakt. Om kränkande tillrättavisningar av barnet utdelas av t.ex. någon inom rörelsens ledning och föräldrarna är närvarande utan att ingripa till barnets skydd, då kan de hela bli ännu mera destruktivt. I situationer som ett barn upplever som svåra och hotfulla, måste det få uppleva att föräldrarna villkorslöst står på dess sida och är redo att ingripa till dess beskydd och försvar. Hur skall barnet annars kunna tro på sitt oavvis- liga värde för föräldrarna? Barn har givetvis också rätt att av föräldrarna få mera långsiktig hjälp att reda ut knepiga situationer och konflikter och där barnets del i och ansvar för det inträffade måste diskuteras under ordnade och re- spektfulla former. Barn behöver hjälp med gränssättning av föräldrar och andra vuxna. Men det tillhör ett barns grundläggande rättigheter att få testa gränser och att få göra misstag. Därefter behöver det hjälp att på ett värdigt och konstruktivt sätt få dra lärdom av detta. Barn som växer upp i nyandliga rörelser 253 5.6.4Att låta barn vara åsyna vittne till att deras föräldrar kränks Att utsätta ett barn för detta innebär ett dråpslag mot barnets trygghet, som i hög grad är kopplad till att barnets kan betrakta sina föräldrar som starka, kloka, kompetenta och därmed värda respekt och aktning. En viktig föräldrauppgift är att vara en förebild och att genom sitt ex- empel visa vad vuxenhet innebär inte minst när det gäller sådant som integritet och autonomi. Om föräldrarna kränks av t.ex. rörelsens ledning utan att kunna för- svara sig, riskerar barnets bild av föräldrarna som beskyddare och före- bild att raseras. Om föräldrarna behandlas respektlöst, hur hanterar då barnet sitt behov av att kunna vara stolt över sina föräldrar? Risken finns att detta påverkar även barnets självbild negativt. 5.6.5Att vid en förälders utträde ur rörelsen svartmåla denna förälder inför barnet och kanske dessutom hindra barnet från umgänge I förarbetena till ändringarna i FB (prop. 1981/82 – 168) framhävs när det gäller barns grundläggande behov att "Barn har behov av samhö- righet med båda sina föräldrar. Föräldrar bör respektera att barnet kän- ner lojalitet och samhörighet med båda sina föräldrar även om dessa är i konflikt med varandra. Särskild uppmärksamhet bör ägnas de situa- tioner där föräldrarna står i motsatsförhållande till varandra och håller på att skiljas från varandra. Barnet skall inte behöva välja sida och ta ansvar i dessa konflikter." Båda föräldrarna har en lika stor och grundläggande betydelse för sitt barn och barn behöver därför ett varaktigt och stabilt förhållande till båda. Ett barns lojalitet gentemot sina föräldrar är praktiskt taget gränslös. Detta oavsett och i stort sett oberoende av föräldrarnas för- tjänster respektive tillkortakommanden i föräldrauppgiften eller i övriga sammanhang. Om barnets föräldrar kommer i svår konflikt med varandra, kanske plågar, skadar och slutligen lämnar varandra – eller den ena av föräld- rarna lämnar den nyandliga rörelse som familjen tillhör – då har ingen av föräldrarna rätt att använda barnet för egna syften i en kanske fort- satt kamp mot den andre. Barnet måste ha en ovillkorlig rätt att i fort- sättningen få tycka om, respektera och träffa båda föräldrarna. Genom ändringarna i 6 kap. FB, som trädde 1993, kom den tidigare ganska ensidiga föräldrarätten till umgänge att ersättas av 254 Barn som växer upp i nyandliga rörelser bestämmelser som i stället betonar att det är barnet som har rätt till um- gänge med sina föräldrar. Den förälder som använder sitt eventuella överläge till att hindra barnet från att träffa den andra föräldern, gör sig därmed skyldig till ett brott mot barnets rättigheter enligt lagen. Men föräldern bidrar också till att tillfoga barnet sorg och smärta som följd av saknaden efter den frånvarande föräldern. Att inte besinna sitt vuxenansvar utan tillåta sig att inför barnet ned- värdera och svartmåla den andra föräldern är – oavsett dennes kvalite- ter eller brist på kvaliteter – att göra sig skyldig till ett allvarligt psy- kiskt övergrepp på barnet och dess fundamentala behov av att kunna identifiera sig med, respektera och hysa tillgivenhet för båda sina för- äldrar. Skulle föräldern gå ytterligare ett steg och pressa barnet att själv i ord och kanske i handling ta avstånd från den andra föräldern, då är de fråga om ett oförlåtligt våldförande på barnet. Barnet riskerar att hamna i plågsamma inre lojalitetskonflikter och i ohanterbara känslor av eget svek och skuld, vilket kan få svåra skadeverkningar. 5.6.6Att tvinga sig på och försöka utröna barnets tankar och därmed överträda gränsen till barnets "inre värld" Sådana förhållningssätt verkar i viss utsträckning förekomma inom de nyandliga rörelserna. Strävan efter någon slags kontroll över barnets tankar kan ta sig mer eller mindre handfasta respektive subtila uttryck. En handfast variant är om man, som det finns exempel på, systematiskt använder något tekniskt hjälpmedel med ungefär samma syfte som en så kallad lögndetektor. Såväl i förarbetena till FB som i FNs barnkonvention finns barns och ungdomars behov av respekt för den egna integriteten med som viktiga underliggande värden. Till respekten för integriteten hör barnets behov av att bli behandlat med aktning för sin person och egenart. internationella konvention om medborgerliga och politiska rättigheter betonas tankefriheten liksom också friheterna vad gäller samvete, religion, åsikt och yttrande. När det gäller barn och utifrån ett utvecklingspsykologiskt perspek- tiv kan detta med integritet liksom också tankefrihet sägas ha sina all- deles särskilda och komplicerade betydelser. Det lilla barnet kan ännu inte göra klar åtskillnad mellan den inre och yttre verkligheten, där den inre handlar om barnets tankar, fanta- sier, drömmar etc. Barnet upplever sig i någon bemärkelse som "genomskinligt" och hyser diffusa föreställningar om och kanske för- Barn som växer upp i nyandliga rörelser 255 väntningar på att de omnipotenta vuxna, främst föräldrarna, har förmå- gan att vara "tankeläsare". En avgörande vändpunkt i barnets utveck- ling – och därmed i barnets självförståelse och förståelse av andra – inträffar när barnet en bit upp i förskoleåldern börjar inse att utom- stående inte kan se igenom en och därmed inte läsa ens tankar. Att inse att man – om man så vill – kan ha hemligheter, ger barnet en befriande och utvecklingsfrämjande känsla av autonomi. Det är sålunda upp till en själv om man vill dela med sig och vad man vill dela med sig av till andra när det gäller ens tankar, fantasier, förhoppningar, känslor etc. Denna insikt är en milstolpe på vägen mot vuxenheten, valfriheten och därmed ansvarstagandet. Det är därför djupt olyckligt och otillbörligt om föräldrar och andra vuxna – i ett behov av att kontrollera barnet – försöker vidmakthålla barnets omogna vanföreställningar om att de vuxna kan läsa barnets tankar. Därmed kan barnet inte undkomma att bli avslöjat om det hyser "orena", otillåtna eller enligt omgivningen på annat sätt förgripliga tan- kar. Minst lika otillbörligt och olyckligt är det om föräldrar eller andra vuxna i kraft av sitt överläge och med användande av skuldbeläggning, straffhot eller "tekniska hjälpmedel" envetet pressar det något äldre barnet att "avslöja" vad det tänker och känner. Sådana förhållningssätt är uttryck för djup respektlöshet gentemot barnets behov av och rätt till integritet. Föräldrar har både rätt och skyldighet att hålla uppsikt över barnet och att sätta gränser för barnets handlande. Men de har ingen rätt att försöka forcera och överskrida barnets gränser till sin "inre värld". Alla – barn såväl som vuxna – be- höver en frizon, ett fredat rum för sina egna, innersta tankar och käns- lor. I annat fall riskerar livet bli en mardröm. Att inte respektera barns behov av "tankefrihet" i denna bemärkelse är att våldföra sig på barnet och att utsätta barnet för svåra psykiska påfrestningar och därmed risk för att fara illa. 256 Barn som växer upp i nyandliga rörelser 5.6.7Att framställa sjukdom, svaghet och olyckor som åtminstone delvis en följd av bristande tro, orätta tankar eller andra personliga tillkortakommanden Ur ett utvecklingspsykologiskt perspektiv och med hänsyn till sina möjliga verkningar på barnet är detta djupt problematiska föreställ- ningar. Det som kännetecknar framför allt den tidiga barndomens alldeles egna och specifika existentiella villkor är barnets litenhet, utsatthet och beroende med åtföljande oro och ångest för att bli övergiven och där- med risk att bli förintad. Det som nästan från början erbjuder barnet "existentiella problem" är att starka och motstridiga känslor av t.ex. kärlek och hat, generositet och avund kan rymmas inom bar- net. Det blir inte lättare av att den person barnet älskar intensivt och är mest beroende av, nämligen föräldern, i en del situationer också kan framkalla besvikelse, raseri, hämndbegär. Att träna sig i att härbärgera, hantera och integrera sådana både/och- känslor, dvs. ambivalens, är en svår men för barnet viktig utvecklings- uppgift. Det som bl.a. är plågsamt för barnet under de första levnads- åren, som kännetecknas av ett utpräglat magiskt tänkande , är barnets föreställningar om och ångest för att det med sitt raseri, sina hämnd- fantasier och ibland "onda" önskningar kan skada och rentav förgöra föräldern eller andra för barnet betydelsefulla personer. Om sålunda en mamma blir sjuk, ett syskon omkommer i en olyckshändelse eller en pappa lämnar familjen, ligger det nära till hands att det lilla barnet kopplar detta till sina egna genomlevda känslor av ilska, avund, svartsjuka etc. mot dessa. Barnet upplever sig alltså som vållande till dessa katastrofer men kan inte själv förmedla dessa känslor till omgivningen. Om ett barn drabbas på detta sätt är de därför oerhört viktigt att uttryckligen försäkra barnet att det inte på något sätt har skuld i det inträffade. Att sålunda förklara för barnet att alla – barn såväl som vuxna – ibland känner raseri, avund, hämndbegär osv., att sådana känslor är en oundgänglig del av livet men är ofarliga och inte kan orsaka vare sig små eller stora katastrofer. Lyckligtvis slipper de flesta barn att under sina första levnadsår med dess magiska tänkande behöva uppleva att närstående råkar ut för svåra olyckor eller sjukdomar. Under barnets fortskridande utveckling ersätts detta magiska tänkande av ett alltmera rationellt tän- kande och en mera realistisk uppfattning om orsak och verkan. Barnets utsatthet minskar därmed. Barn som växer upp i nyandliga rörelser 257