sou · GMB3132d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Rådets samtliga medlemmar uppfattar att uppgiften, som beskriver den för dem, innebär att de ska arbeta sig fram till ett ställningstagande för att vägleda re- geringen inför beslutet om Estonia skall bärgas eller ej. De vet att regeringen även har annat underlag inför beslutet, så som tekniska undersökningar och den konsekvens- analys arbetar med parallellt. Eftersom frå- gan om vad som ska hända med Estonia inte bara påverkar de anhöriga utan hela nationen, anser ministern att det är viktigt att fördjupa tänkandet i etiska frågor och ha en be- redskap. Flera av medlemmarna uttrycker att de vill känna sig obundna i förhållande till uppdraget. Om man inte kan enas måste möjligheten finnas att lämna en avvikande uppfattning. Ledamöterna känner att de är fria att komma fram till vad de upplever är det rätta men de får också veta att det är bra om man är ense. Det visar sig snart att det kommer att bli bärgnings- frågan som sysselsätter , medan de andra de- larna av uppdraget, som de formulerats i regerings- beslutet, förbises. Man har kort om tid eftersom re- geringen vill komma fram till ett beslut helst . T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Etiska rådets första möte Efter de inledande orden från kommunikationsministern lämnar hon rådet och sammanträdet fortsätter. Samtliga ledamöter är närvarande och dessutom deltar som mötessekreterare, regeringens särskilde utredare och ambassadör i , . Under inledande samtal i rådet lyfter fram det faktum att haveriet inte enkom är en svensk ange- lägenhet. Han påminner om att inte heller de frågeställ- ningar som hör samman med haveriets konsekvenser är enbart svenska. förmedlar den estniska sidan av saken och berättar för rådet att de svårigheter de estniska myndigheterna och regeringen brottas med är annorlunda än de svenska. Esterna har lågt förtroende för statliga organ och misstänker att många uppgifter från of- ficiellt håll är falska. Föredragning om arbetet med konsekvensanalysen Inbjudna till denna första sammankomst i är också och några av de experter som han samarbetar med i arbetet med konsekvensanalysen. Till- sammans redogör de för hur arbetet med konsekvens- analysen framskrider. berättar om de betänk- ligheter han möter hos kollegor ute i landet inför bärgningsuppdraget, förklarar för att de svenska rättsläkarna inte ens räcker till för det dagliga arbetet. , som här företräds av Ro- land och ger sin syn på möjlighe- ten att identifiera de omkomna. Grundlig genomgång och bildvisning Fransons föredragning är grundlig. Han går igenom hur fartyget ligger på havsbotten och hur han tror att det ser ut inuti den sjunkna passagerarfärjan. Han markerar tydligt det som han enbart tror sig veta, vad som är hans egna funderingar och gissningar, eftersom inga uppgifter är be- kräftade. Bilder från skickas runt. De föreställer interi- örer från båten och de delvis uppsvällda kropparna av döda ombord. Skälet till att dessa bilder visas anges vara att de förhållanden som redovisas i bilderna är jämförbara med de som antas råda i Estonia. Efter föredragningen lämnar de sakkunniga rummet. För flera av de närvarande etsar sig denna föredrag- ning fast. har i efterhand sagt till analys- gruppen att hon drog slutsatsen att en bärgning inte skulle innebära det snabba avslut i Estoniafrågan som man efter- strävade. En av de närvarande uppger för analysgruppen att hans intryck från föredragningen var att de som höll i den var övertygade om att detta var ett företag som borde avstyras. Flera av Etiska rådets medlemmar har uttryckt för analysgruppen att de ansåg föredragningen relevant efter- som de tyckte det var viktigt att veta vilka de tekniska möj- ligheterna var vid ett lyft av fartyget. Innan Etiska rådets arbete inleddes hade flera av ledamö- terna uttalat sig om Estonia i medierna. man uttalar till exempel följande i : Det är bråttom att komma fram till ett beslut för eller emot bärgning. Vilket beslut det blir gör det- samma. Det är förfärligt som det är . Människor går och väntar med sin sorg, de har gått i baklås i väntan på ett beslut. På frågan om han själv anser att Estonia ska bärgas svarar han: Nej, jag tycker inte att en bärgning är meningsfull, det verkar tekniskt och mänskligt omöjligt med en bärg- ning. Men det viktigaste är att det blir snabbt avgjort. Inom rådet kommer man nu överens om att enskilda ledamöter inte ska deklarera sina eventuella ståndpunkter eller lämna uppgifter om rådets ställningstagande i medi- erna innan man kommit fram till ett gemensamt sådant. Somliga av ledamöterna intervjuas i olika samman- hang i massmedierna som rådets arbete pågår. Detta är deras sätt att delta i det offentliga samtalet kring Estoniafrågan. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 I samband med detta kan nämnas att ärkebiskop i en intervju i , med , redovisar sin åsikt i bärgnings- frågan. Han säger att det är rimligt att Estonia får ligga kvar Det vore hyckleri att inte erkänna det. Vi präster har ju stor erfarenhet av detta med liv och död. I samma arti- kel citeras även tror att det här är en vanlig uppfattning inom kyrkan; att själen är hos och att en upptagning av kroppar kanske inte läker de sår man vill. Etiska rådets andra möte Vid Etiska rådets andra sammankomst lämnar bland andra och in promemorior i de etiska spörsmål som de anser viktiga för rådet att diskutera. Vid detta, och de följande mötena, deltar som mötessekreterare. Under mötet diskuteras bland annat den risk som finns för gravplundring om färjan inte bärgas. Alla i rådet redo- visar också sina kontakter och telefonsamtal med anhöriga och överlevande. Efter sammanträdet träffar rådet repre- sentanter för en anhörigförening från , som vill att fartyget ska bärgas. De träffar också en anhörig som motsätter sig bärgning. Etiska rådets arbete pågår under tidspress. Man förväntas komma med ett ställningstagande så att reger- ingen kan fatta sitt beslut före helgerna. Ovissheten om vad som ska hända i bärgningsfrågan innebär en stor be- lastning för de anhöriga. En viktig faktor som väger in i bedömningen är hur utdragen i tiden själva processen vid en bärgning förväntas bli. Ledamöterna anser det inte troligt att alla de omkomnas kroppar kan bärgas, även om man lyfter hela fartyget. Även arbetet med att omhänderta omkomna och bärga fartyget förväntas bli både mödosamt och tidskrä- vande. Dykningar efter omkomna bedöms inte kunna inledas och arbetet med bärgningen beräknas då pågå . Dessutom kan inte identi- fieringsarbetet påskyndas eftersom det begränsas av anta- let lämpliga rättsmedicinare i . För de anhöriga blir väntans tid outhärdlig vilket kan förstärka deras lidande. menar att ovissheten i sig bidrar till en polarisering mellan olika anhöriggrupper. Man antar att ett snabbt beslut underlättar sorgearbetets förlopp för de anhöriga. Inte minst de som vid motsätter sig en bärgning utsätts för en närmast outhärdlig påfrest- ning genom att tvingas vänta ytterligare om en bärgning skulle sättas igång mer än efter olyckan. Att inte få upp alla kroppar Även om man beslutar att bärga hela fartyget kan man inte vara säker på att alla de omkomnas kroppar kan omhän- dertas. Somliga kan antas bli saknade för alltid. Väljer man att omhänderta de omkomnas kroppar, utan att bärga far- tyget, kan fler kroppar bli kvar i fartyget, vilket kan inne- bära att familjer splittras, med stor besvikelse som följd. finns alla i en gemensam grav, resonerar man. Tillfälligheter, som exempelvis var någonstans i farty- get man befann sig vid haveriet, styr vilka som kan omhän- dertas. Ovissheten om vilka kroppar som påträffas och kan tas upp, tillsammans med den tid av ovisshet som detta innebär, utsätter de anhöriga för stor smärta. resonerar också om huruvida ovissheten möjligen kom- mer att bestå, kanske till och med öka för dem vars om- komna anhöriga inte återfinns. Det som kan skapa klarhet för de flesta är om fartyget får ligga kvar. Kontakter mellan anhöriga och medlemmar ur rapporterar till om sitt ar- bete på och om de in- tryck hon får från brev och samtal med anhöriga. För flera av rådets medlemmar är det framför allt genom dessa föredragningar som de får kännedom om anhörigas in- ställning i bärgningsfrågan. Alla ledamöterna får dock brev och telefonsamtal från anhöriga. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 själv får sina intryck såväl från tele- fonsamtal och brev som från massmedierna, precis som alla andra. Hon, liksom , tar starkt intryck av en skildring i ett reportage i om en familj som mist flera medlemmar genom Estoniahaveriet. Familjen oroade sig för att ett eventuellt omhänderta- gande av omkomna skulle kunna innebära att de om- komna splittrades, om man inte lyckades ta upp alla. berättar i rådet om mötet han var på efter fackeltåget . Då kritiserade anhörigrepresentanter den information man fått från bland annat om tillgängligheten för dykare att komma ner till Estonia, bland annat uppgiften om att det djup som fartyget vilade på var riskabelt och komplice- rat att gå ner till. Hans intryck var att många anhörigas uppfattning var att man borde gå ner för att ta upp så många kroppar som man hade möjlighet till. Under diskussionen vid detta möte kommer Etiska rå- det fram till att det vore fel att gå ner och ta upp en del kroppar medan andra inte kan tas upp. träffar företrädare för anhöriga efter sam- manträdet . Nästa möte i hålls . T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Anhörigas kamp för ett beslut om bärgning Anhöriga hör av sig genom samtal och brev till Kommunikationsdepartemen- tet och undrar varför ett beslut i frågan drar ut på tiden51. Också massmedierna trycker på för att få besked om hur det ska bli, vad regeringen ska göra, vad som ska ske och hur beredningen av ärendet ska fortsätta. Från sida besvarar man frågor men tar inga initiativ till att förklara vad som gör att beslutet dröjer. träffar ett antal anhöriga som önskar bärgning , och från regeringen, från samt och från den svenska . Vid mötet diskuteras tidsplanen för ett beslut i bärg- Synpunkter framförs från de närvarande an- höriga att frågan drar ut , utan att något besked lämnas. informerar om uppdrag och säger att det kan bli aktuellt med dykningar ned till fartyget. En av de anhöriga frågar vad som sker med hans fru om hon då påträffas. Han är upprörd över att man tänker gå ned för att dyka och eventuellt flytta krop- par utan att omhänderta dessa. svarar på detta att om dykarna kommer i kontakt med någon omkommen utanför fartyget, så kommer att kontakta regeringen beträffande vad som då måste göras. De anhöriga framför ett krav om att en enkät i bärgnings- frågan ska genomföras för att kartlägga vad anhöriga anser i frågan. Regeringens uppfattning är man inte kan till- mötesgå ett sådant krav. Man framför synpunkter på att en T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 enkät skulle bli svårtolkad och ser inte vad en sådan skulle leda till. En svår gränsdragning skulle bli att avgöra vem som ska anses vara anhörig och få svara på enkäten. menar att en enkät är ett alltför trubbigt instru- ment och att det skulle vara svårt att frångå dess resultat. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Föreningar för anhöriga och överlevande bildas Internationella och nationella föreningar uppstår som följd av Estoniakatastrofen. Regeringen beslutar om statliga medel för verksamheten. På olika håll i börjar det redan tidigt efter kata- strofen uppstå olika grupperingar med anhöriga och över- levande. En del av grupperna uppstår som ett resultat av verksamheten i olika kris- och terapicentra. Andra grup- per uppstår med arbetsplatser som gemensam nämnare eller lokalt på platser som är särskilt drabbade av olyckan. En av grupperna bildas för att medlemmarna framför allt gemensamt skall driva vissa frågor. Andra kommer till med det uttalade syftet att medlemmarna skall stödja var- andra på ett praktiskt, medmänskligt och psykologiskt plan. Vissa av de mindre grupperna upplöses efter hand som medlemmarnas behov av stöd och gemenskap i denna form minskar men några av dem formaliseras och blir regelrätta föreningar med styrelse och stadgar. Några exempel på orter där olika grupper uppstår: , , , , , Bor- länge, , , , , Fellings- bro, , , . I uppstår flera grupperingar bland annat kring arbets- platser som /Förbundet, Stock- holmspolisen och Statoil. Två större föreningar bildas: Den internationella stöd- gruppen () är baserad i och leds från början av . Stiftelsen och Anhö- riga (SEA) leds av och är baserad i Bor- . Medlemmar i dessa föreningar kommer från olika delar av och från andra drabbade länder. Båda för- eningarna har haft framträdande ledargestalter som väckt blandade känslor bland såväl medlemmar som svensk all- mänhet. och har ingått i den referensgrupp som bi- stått analysgruppen i arbetet. lämnade dock gruppen , efter att ha framställt ett ultimativt krav om att T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 analysgruppen skulle framställa en begäran till regeringen om att låta utföra nya dykningar vid Estonia under som- . Arbetet i referensgruppen beskrivs när- mare i avsnittet som behandlar analysgruppens arbets- process, under rubriken med referensgrupp av anhöriga och överlevande. Det klart uttalade syftet med föreningen har varit att verka i frågan om skadereglering. I föreningens stadgar står att man även skall försäkra sig om att alla efterle- vande och anhöriga får stöd, hjälp och information samt uppföljning av de anhörigas och efterlevandes hälsa. Un- der senare år har föreningen riktat in sig på att finna möj- ligheter att driva en internationell skadeståndstalan bl.a. mot Estonias tillverkare och aktuellt klassningssällskap. Kritik mot föreningen har framförts till analys- gruppen, från både svenska och estniska medborgare som är eller har varit medlemmar i . Kritiken handlar om misstankar om oegentligheter och förskingring av fören- ingens medel. Många anhöriga, även i , har ställt medel till förfogande för att för deras räkning skall driva nämnda skadeståndsprocesser. Man säger att fören- ingens ledning är svår att få tag i och att de inte sett någon redovisning av de medel som föreningen mottagit. skriver ordföranden i estniska Memento Mare52 till ordförande och framför två krav: dels en fullständig rapport från styrelsen rörande för- eningens ekonomi och disposition av medel dels val av ny styrelse. Brevet besvaras inte. inkommer en formell protest till Statsrådsberedningen, från en tidigare DIS-medlem, mot att föreningen inbjuds att delta i möten som rör Estoniakatastrofen. Som skäl för protesten uppges att föreningen har upphört med sin verksamhet och därför inte har mandat att i offentliga sammanhang företräda någon, angående Estoniakatastrofen. I protesten hänvisas till att av medlemmarna, i enlighet med förut- sättningarna i föreningens stadgar, begärt ett extra års- möte för att välja ny styrelse, men att begäran ignorerats. Det nämns vidare att ordföranden i föreningen meddelat att anhörigarbetet inskränker sig till att stödja advokaterna i processarbetet och att alla medel överförts till advokaters klientkonton i detta syfte. Slutligen hänvisas till att stadgeenligt årsmöte inte hållits eller . Analysgruppen har, efter det att föreningen lämnade arbetet i referensgruppen, sökt företrädare för den inter- nationella stödgruppen för att få förstahandsinformation om föreningens nuvarande verksamhet men inte fått nå- got svar. Stiftelsen och anhöriga riktade redan tidigt in sig på att arbeta för ett omhändertagande av de omkom- nas kroppar, alternativt en bärgning av fartyget, för att därmed uppnå det föreningen menar vore ett värdigt av- slut av katastrofen. Man har i detta arbete konsekvent på- pekat att myndigheterna begått stora misstag under han- teringen av katastrofen och även verkat för att söka utröna ansvarsfrågan. SEA har även varit drivande i arbetet med att få andra föreningar i att samverka i dessa intressefrågor. På föreningens initiativ bildas en samverkanskommitté. Även mot denna förening har det till analysgruppen framförts kritik från anhöriga. Denna har handlat om att arbetet för ett omhändertagande av Estoniaoffren har be- drivits så ihärdigt att många anhöriga upplevt att det inte funnits rum för någon avvikande uppfattning. En utförligare presentation av föreningen och dess verksamhet följer i en bilaga till denna rapport. Beslut om ekonomiskt stöd till anhörigföreningarna fattar regeringen ett beslut om att bevilja ekonomiskt stöd till anhörigföreningar. I regeringsbeslutet sägs att högst skall användas för stöd till anhörigföreningar med anledning av passagerarfartyget förlisning. Stödet skall utgöra ett bidrag till administrativa kostnader och för att det skall utgå gäller att ansökan kommer från en bildad förening, med styrelse, stadgar och vald revisor för att granska räkenskaperna. Ett brev med information om T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 möjligheten att ansöka om stöd sänds ut av kommunika- tionsministern . När ansökningstiden är över, , beslutar regeringen att ett stöd till administra- tiva kostnader skall utbetalas till ett antal föreningar och stiftelser. Föreningen i med omnejd begär anstånd med ansökan till den 30 ja- nuari 1995 och meddelar att det finns intresse för att bilda en anhörigförening samt ansöka om bidrag. Dessa ansökningar inkommer senare och stöd beviljas för saknade och om- komna från Estonia vilka var anställda av samt för krisgruppen i . Stödet avser och det fördelades omkomna från Estonia vilka var anställda Från kooperationens anhöriggrupp kommer en ansökan in . Ansökan beviljas inte och som skäl uppges dels att ansökan kommit in efter ansökningstidens utgång, dels att de 3 miljonerna redan fördelats. I besluten om stöd anmodas föreningarna att , , före lämna en redovisning för hur de statliga medlen utnyttjats. inkommer med en ansökan om yt- terligare 1 500 000 i ekonomiskt stöd. SEA inkommer med en ansökan om 785 000. Ansök- ningarna gäller . I regeringens be- slut av avslås båda dessa ansökningar. Skä- len som anges är att det stöd som utbetalats varit en extra- ordinär åtgärd till följd av den akuta situationen och katastrofens omfattning. inkommer med en ansökan som avslås med hänvisning till regeringsbeslutet . vänder sig SEA till Styrelsen för psykologiskt försvar för att anhålla om för en utredning om orsaken till förlisning. Denna anhållan överlämnas till regeringen som i ett beslut meddelar SEA att ingen åtgärd vidtas med anledning av framställningen. inkommer SEA med en anhållan till regeringen om ett bidrag för verksamheten 1997. Anhål- lan avser . Något besked har ännu ej läm- nats när denna rapport skrivs (). Av de olika grupperna och föreningarna som uppstod un- der 1994 återstår i huvudsak sju föreningar 1998: inom Kooperationen, Den interna- stödgruppen för anhöriga och överlevande i Esto- niakatastrofen, saknade och omkomna från Estonia, vilka var anställda i , Stiftelsen och Anhöriga, för Estoniaoffren i län, i , . En närmare presentation av förening- arna återfinns under avsnittet Bilagorna. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Ytterligare underlag för konsekvensanalys Dykningar genomförs inuti Estonia. Utredning genomförs om psykisk påverkan på sök- och identifieringspersonal. Utöver den rättsmedicinska och kriminaltekniska utredning som och uppdra- git åt den att utföra, skall dykningar i och utanför Estonia bidra till helhets- synen på frågan om en bärgning av omkomna är möjlig eller ej. På uppdrag arbetas även fram en analys av hur personal inblandad i en sådan eventuell ope- ration, kan tänkas påverkas psykiskt. Denna rapport görs av den norske psykiatern och presenteras nedan. lägger Rockwaters dykeriplattform 1 till vid . Ombord på platt- formen finns en besättning på mellan 80 och 100 personer, bland andra dykare, räddningsexperter samt representan- ter för organisationer i berörda länder. Franson och samt och från polisen. Anhöriga har, genom sina fören- ingar, begärt att få närvara på fartyget men fått avslag. En representant för dykföretaget har det juridiska an- svaret för dykningarna. Dykledare skall från plattformen dirigera dykarna och övervaka deras parameters, tiden och det arbete som skall utföras. Detta görs för att säkra säker- heten. Det är ingen som vet vilka risker dykarna kommer att möta inuti Estonia. Med hjälp av en datorstyrd undervattensfarkost, en s.k. , kan Rockwater undersöka förhållandena utanför Estonia, hur fartyget är beläget på sjöbottnen samt ska- dorna på delar av skrovet. Genom att sända in dykare inuti Estonia kan man få reda på förhållandena där samt göra sig en bild över möjligheterna att omhänderta omkomna. diskuteras det arbete som skall utföras. T I D E N F R Å N D E N 7 O K T O B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 1 5 D E C E M B E R 1 9 9 4 Dykningarna följs via en TV-skärm Mellan arbetar mättnadsdykare i olika arbetslag . Två dykare befinner sig utanför dykarklockan, medan en tredje av säkerhetsskäl, för att kunna bistå sina kollegor vid behov, stannar kvar i dykarklockan. Deras tillstånd kon- trolleras noggrant dygnet runt. En mättnadsdykare kan arbeta under det erforderliga trycket , förutsatt att vädret är bra och utrustningen ombord felfri. Arbetet följs av de ombordvarande via en TV-skärm. Dykarna tar sig runt Estonia, går ovanpå babords sida och tittar in i hyttfönster. Estonia ligger med vin- kel så dykarna kan mer eller mindre promenera på farty- gets ena sida. Trots att dykarna är försedda med starka lampor är sikten för det mesta så dålig att det är omöjligt att se hyttdörren på andra sidan. De som ser bilderna i TV-monitorerna ser bättre vad som finns där nere än dykarna. Dykarna går in i Estonia. De går längs mörka, trånga korridorer och öppnar de hyttdörrar som går att öppna. För att komma in på vissa ställen slår dykarna sönder fönster eller skär upp hål i skrovet. På däck 4 och 5 söker dykarna igenom de områden som är möjliga att nå utan att alltför mycket arbete krävs med att plocka bort farliga föremål. Alla sektioner vid taxfree butiken har kollapsat ner mot styrbordsidan där det är en röra av stål, trä och annat. flyter mjuka saker omkring. Vissa delar av taket har också kollapsat och elledningar hänger ned. Detta gör det svårt för dykarna att röra sig säkert och det hindrar dem från att genomsöka alla områden. Mängden omkomna gör att arbetet känns psykiskt be- lastande för flera av dykarna. Någon blir påverkad av att se saker som påminner honom om barn. En annan reagerar när en kropp som han passerar följer efter honom i suget som uppstår. Han tycker det känns kusligt. För att kunna bedöma kropparnas tillstånd filmas en omkommen. En dykare tar tag i kroppen och lyfter den så att den andre dykaren kan filma kroppen framifrån. 125 kroppar, men de ser fler. Troligen har många om- komna förts ned på styrbords sida. Det bedöms att alla däck, utom bildäck, är tillgängliga för dykare. Rockwater försöker skicka in en på bil- däck men misslyckas. Dykarna undersöker vissa instru- ment på bryggan och tar med sig några av dem enligt in- struktioner. Bogporten och bultarna undersöks. Delar från Estonia som tas upp vid dykningarna läggs på däck utan att registreras. Vissa större delar av det som togs upp kastas tillbaka i havet. , som följer arbetets gång från TV- monitorerna på dykfartyget, skriver stora delar av konsekvensanalysen ombord. Slutsatsen från dykningarna är att Estonia i princip är bärgningsbar. Endast mättnadsdykning kan ge ett bra re- sultat vid ett omhändertagande av omkomna genom dykningar. Babords sida är åtkomlig för dykare, men inte styrbords. All information som inhämtas vid dykningarna lämnas till .