sou · GMB342 · 1999-01-01 00:00:00 — Med beaktande av statsmakternas förändrade inriktning för Försvarsmakten samt ovanstående utvecklingstendenser anser utredningen att utbildningen bör utformas för ett längre tidsperspektiv än vad som är fallet. Utbildningen måste lägga grunden för att officeren får tillräckliga baskunskaper för att kunna följa med i t.ex. den tekniska utvecklingen. Systemet med flera utbildningssteg bör dock behållas enligt nuvarande modell då fördelarna med ett sådant system är flera, bl.a. systematiska former för fortlöpande kompetensutveckling. Utredningens bedömning har varit att vid utformandet av en ny utbildningsstruktur är det även av intresse att jämföra och studera andra länders officersutbildningar. På uppdrag från utredningen har Försvarshögskolan begärt in information och sammanställt en redogörelse för vissa länders officersutbildningar. Följande länder valdes ut för studien: I det följande redovisas vissa generella observationer som utredningen gjort samt de slutsatser som dragits från den redovisning som Försvarshögskolan inkommit med. Utdrag från den skriftliga redovisningen återfinns i bilaga 2. Något som redan tidigare påpekats i betänkandet är att är förhållandevis unikt med sin tillämpning av ett enbefälssystem. Av de länder som finns med i studien är det endast som har ett befälssystem som kan jämställas med det svenska. Detta faktum försvårar givetvis en adekvat jämförelse med andra länders utbildningsstruktur eftersom skolsystemet i dessa länder bl.a. bygger på att respektive befälskategori erhåller sin speciella utbildning. Den gemensamma nämnare som är styrande för den svenska officersutbildningen finns således inte hos de länder som ingår i studien (undantaget ). Utredningen har vidare funnit, att den historia och de traditioner som format respektive lands utveckling är av stor betydelse för utformningen av officersutbildningen i respektive land. Dessutom har uppställda målsättningar, motiv och andra militärstrategiska förhållanden ett avgörande inflytande på respektive lands utformning av officersutbildningen. Sett utifrån ett internationellt perspektiv är det inte heller helt klart vad begreppet grundläggande officersutbildning innebär. I detta avseende har dock studien tagit fasta på den utbildning som ges före den första tjänstgöringen som officer. Dessa omständigheter är viktiga att beakta när jämförelser görs med andra länders officersutbildningar. Vad gäller den tidsmässiga längden på den grundläggande utbildningen har utredningen noterat att generellt sett har ett något kortare första utbildningsprogram än övriga länder. Det finns dock olika förklaringar till detta. Hos vissa länder finns inlagt ett längre praktiktjänstgöringsskede i utbildningstiden. Dessutom synes ett långt första utbildningssteg följas av ett betydligt kortare andra utbildningssteg. differensen tenderar att totalt sett minska om efterföljande utbildningsprogram inkluderas i den tidmässiga jämförelsen. Majoriteten av länderna tillämpar en försvarsgrensvis skolstruktur. Undantagen är och som inleder utbildningen med en treårig respektive tvåårig försvarsmaktsgemensam del. Utredningen noterar att också tillämpat en försvarsgrensvis/truppslagsvis skolstruktur men att statsmakternas intentioner nu verkar för en utveckling mot en försvarsmaktsgemensam utbildningsstruktur. Att så pass många länder fortfarande behåller en försvarsgrensvis utbildningsstruktur kan för vissa länder sannolikt förklaras av rationalitetsskäl medan historik, traditioner och övergripande målsättningar varit styrande för andra länders skolstruktur. Av de länder som studerats är den grundläggande officersutbildningen jämställd med akademisk utbildning i , , och , dvs. utbildningen ger motsvarande en fil. Strukturen för att erhålla examen är dock olika i dessa länder. I finns krav på civila högskolestudier före antagningen till officersutbildningen, medan de andra länderna erbjuder akademisk examen inom ramen för officersutbildningen. I genomförs akademisk utbildning direkt efter officersutnämningen. och främjar och tillåter alla officerare att avlägga akademisk examen antingen med eller mellan de olika skolstegen. och ger akademisk utbildning enbart till ett fåtal specialister. Utredningen noterar de olika synsätt som finns på om officersutbildningen skall betraktas som akademisk eller inte. Intressant är t.ex. att i vissa länder betraktas den militära utbildningen helt och hållet som akademisk medan det i andra länder sker inom ramen för studier vid det allmänna högskoleväsendet. Förutom rent militära utbildningsämnen består de olika ländernas utbildningsprogram av ett flertal olika ämneskombinationer. I vissa fall fokuseras t.ex. intresset mer på internationella relationer medan det i andra fall koncentreras till ledarskap och rena specialistämnen. För svenskt vidkommande kan utredningen konstatera att jämfört med andra länder synes den grundläggande utbild- ningen innehålla en lämplig kombination av olika utbildningsämnen. Som grund för utformningen av den svenska officersutbildningen har studien av andra länders officersutbildningar varit intressant i flera avseenden. Olika länders försvarsmakter och deras respektive utbildningssystem är dock i hög grad beroende på ett antal faktorer som är specifika för det enskilda landet. Att dra några konkreta och specifika slutsatser för utformningen av den svenska officersutbildningen blir därför svårt att göra. Jämförelsen får dock sägas ha fyllt sitt syfte eftersom den visat vilka element som i ett internationellt perspektiv är lika respektive olika i officersutbildningarna. Utredningen har funnit att eventuella beröringspunkter och andra intressanta uppslag bör hanteras med återhållsam- het eftersom det är en mycket långtgående uppgift att kvalitetsgranska de olika ländernas utbildningsprogram. Ett sätt att hantera denna fråga skulle t.ex. kunna vara att inom ramen för PFF-övningar eller motsvarande försöka härleda olika länders förmågor och kunskaper till utbildningssystemet i dessa länder. Ett intressant perspektiv på samordning av olika länders officersutbildningar är huruvida t.ex. NATO utarbetat några riktlinjer inom utbildningsområdet. Vid de efterfrågningar som gjorts har utredningen emellertid inte funnit att så skulle vara fallet. Detta förhållande bekräftas även av de skillnader som föreligger mellan de i studien ingående ländernas officersutbildningar, där flera av dem är NATO-medlemmar. Utredningen noterar med anledning härav att det inte finns någon sådan samordning utan att en eventuell koordinering istället sker genom integrerade övningar, t.ex. inom ramen för PFF. Förslag till ny utbildningsstruktur En förutsättning för ett flexibelt utbildningssystem är att det inte får uppfattas som stelt i bemärkelsen att vissa delar måste passeras för att officeren skall betraktas som färdigutbildad. Enligt utredningen bör utbildningssystemet istället ses som en mångfald av möjligheter för utveckling av individer och därmed breddad kompetensförsörjning för Försvarsmakten. Framtidens befälssystem måste enligt utredningen i större utsträckning bygga på individuell utveckling. Begrepp som tidigare användes för att beskriva utbildningssystem i militära organisationer, dvs. en-, två- respektive flerbefäls- system, återger inte längre tillräckligt väl de framtida utbildningsbehoven. En bidragande orsak härtill är att dessa utbild- ningssystem kan tillgodose de kompetensbehov som är nödvändiga för att möta en alltmer svårförutsägbar framtid. Den utbildningsstruktur som föreslås nedan kan därför inte benämnas i dylika termer. Den modell för styrning av den utbildning som Försvarsmakten tillsammans med Försvarshögskolan tillämpar, bygger i likhet med det civila högskolesystemet på fastställda examensmål och tilläggsmål för utbildningen. Den myndighet eller organisationsenhet som ansvarar för utbildningen ges därmed betydande frihet att välja metod och medel för att nå upp- ställda mål. Utredningen har ingen avvikande uppfattning i frågan utan anser att det konkreta utbildningsinnehållet bör faststäl- las av den utbildningsansvarige i enlighet med fastställda övergripande mål. Detta förhållande utgör även grunden för ett flexibelt utbildningssystem som kontinuerligt kan anpassas till förändrade förutsättningar eller krav på utbildningen. För utredningens vidkommande har detta inneburit att det i första hand är utbildningsstrukturen som behandlats. Det mer konkreta utbildningsinnehållet, såsom ämnen och detaljerad poänguppdelning, kommer endast att belysas i mer övergripande termer och utan att några direkta förslag lämnas. Vad gäller utbildningsstrukturen har betydande vikt lagts vid de två första officersutbildningsprogrammen, dvs. motsvarande dagens officers- och krigshögskoleprogram. Utredningen har emellertid inte utelämnat mellanliggande och efterföljande utbildningsprogram i sitt arbete. Tvärtom har tillvägagångssättet att först analysera den grundläggande utbildningen medfört att väsentliga slusatser kunnat dras även för övrig utbildningsverksamhet. Utredningen har /98 gett Försvarsmakten och Försvarshögskolan i uppdrag att analy- sera olika problemställningar och tänkbara utvecklingsmöjligheter för utbildningsverksamheten. Dessa uppdrag har base- rats på relativt väl avgränsade riktlinjer för vad som skulle analyseras och sedermera utgöra grunden för de svar som skulle inges till utredningen. I det följande redovisas utredningens förslag avseende en ny officersutbildningsstrukur. Förslagen bygger i allt väsentligt på det skriftliga grundmaterial som inkommit från de tillfrågade myndigheterna. Inrätta ett yrkesofficersprogram för den grundläggande yrkesofficersutbildningen. Programmet föreslås vara tvåårigt (motsvarande 80 poäng) och ersätta det nuvarande officershögskoleprogrammet. Programmet konstitueras enligt följande: En försvarsmaktsgemensam termin, motsvarande 20 poäng, En försvarsgrensgemensam termin, motsvarande 20 poäng, Två befattningsutbildningsterminer, motsvarande 40 poäng. Inom ramen för yrkesofficersprogrammet inrättas individuella s.k. specialkurser motsvarande av utbild- ningstiden (i normalfallet 10 poäng per läsår, totalt 20 poäng). Som utredningen tidigare anfört har kraven på officeren förändrats och breddats både uppgifts- och kompetensmässigt. finns inga tecken som tyder på att denna utveckling kommer att förändras i annan eller motsatt riktning. En viktig utgångspunkt har varit att ett flexibelt kompetensförsörjningssystem bör inrättas för att möta de krav och förväntningar som ställs och kommer att ställas på den svenske officeren. Med anledning härav anser utredningen att målsättningen med den grundläggande utbildningen i större utsträckning bör vara, att officeren skall ges en bred kunskapsbas, vilken i sin tur kan möjliggöra fortsatt långsiktig kompetensutveckling. Enligt utredningen är detta fullt möjligt, bl.a. med beaktande av statsmakternas nuvarande inriktning för Försvarsmakt- ens verksamhet. Detta betyder att officersaspiranten inledningsvis måste ges en lämplig kombination av bred och grund- läggande kompetens och en mer specialinriktad yrkesutbildning, som motsvarar ovan angivna inriktning. En första viktig fråga som utredningen i detta sammanhang tagit ställning till är om officeren direkt efter den första utbildningen skall vara krigsplaceringsbar i den position som den mer specifika befattningsutbildningen avser. Frågan är egentligen tudelad eftersom den dels berör den tidsmässiga längden på det grundläggande utbildningsprogrammet, dels förhållandet mellan en mer allmän och kompetenshöjande utbildning och en mer specifik befattningsutbildning. Utredningen har i första hand funnit att kravet på krigsplaceringsbarhet inte nödvändigtvis måste vara styrande för tidsomfånget på det grundläggande utbildningsprogrammet. Ur ett tidsmässigt perspektiv är krigsorganisationens krav inte längre lika bindande för utbildningens omfattning. förekommer en relativt ansenlig befattningsutbildning för flera officerskategorier efter avlagd officer- sexamen. Den kompletterande utbildningens omfattning är beroende dels på den enskilde officerens kompetens, dels på organisationens krav. Detta förhållande kommer även att vara bestående. Mot denna bakgrund har utredningen övervägt följande alternativ vad gäller den tidsmässiga längden på den grund- läggande officersutbildningen: utbildningstid kortare är , utbildningstid längre än , En kortare utbildningstid resulterar i att en större del av utbildningen och kompetensutvecklingen måste förläggas till olika fack- och befattningskurser utanför den för alla officerare obligatoriska utbildningen. Den totala utbildnings- volymen kommer således inte att minska genom detta förfarande. En annan viktig aspekt är, att tidigare erfarenhet visar att en viss sammanhållen och skolbunden utbildningstid är nödvändig för att kunna lära upp en officer till de värderingar och förhållningssätt som är utmärkande för den svenska försvarsmaktens officerskår. En kortare obligatorisk utbildningstid skulle också innebära en tidigare anställning som officer trots att utbildnings- tid kvarstår. Sett utifrån ett ekonomiskt perspektiv skulle detta kunna bli mindre kostnadseffektivt eftersom nuvarande värnpliktsförmåner skulle ersättas av de lönevillkor som följer med anställning som officer. En längre utbildningstid, t.ex. , skulle medföra att en större del av olika fack- och befattningskurser inkludera- des i den obligatoriska utbildningsdelen. Ur ett ekonomiskt perspektiv skulle detta i vissa avseenden bli mer kostnadsef- fektivt eftersom motsatt resultat skulle erhållas jämfört med en förkortning av utbildningstiden. Nackdelen med en förlängning av utbildningstiden är emellertid att ett antal olika officerskategorier skulle bli skol- bundna än vad som är nödvändigt. Ett sätt att motverka just denna effekt vore att inkludera ytterligare praktik- tjänstgöring i den obligatoriska utbildningen. Utredningen anser emellertid att en sådan åtgärd inte är relevant för att uppnå en viss på förhand fastställd utbildningstid. En förlängning går också emot de propåer som framförts från statsmakterna om kortare skolbunden tid till förmån för förbandsutbildningen. Alternativet med grundläggande utbildning motsvarar dagens utbildningstid för officershögskoleprogrammet. Att även fortsättningsvis behålla denna tidsomfattning skulle således innebära både för- och nackdelar i enlighet med vad som redovisats för de två andra alternativen. Utredningen har dock funnit att ett bibehållande av nuvarande utbildningstid är ändamålsenlig ur flera synvinklar. Eftersom den grundläggande utbildningen måste kompletteras med annan fack- och befattningsutbildning i olika omfattning, kommer den obligatoriska utbildningen att efterhand alltmer återspegla en tidmässigt lämplig och tillika relevant minsta gemensamma nämnare för olika officerskategorier. Detta förhållande bedömer utredningen vara ekonomiskt rationellt eftersom tidigare erfarenhet visat att tilldelad utbildningstid fylls ut oavsett om detta är av absolut vikt för att officeren skall kunna utöva sin yrkesroll. Kostnaden för bl.a. elevförmåner och lärarlöner kommer härmed att motverka onödigt skoltidsuttag. Enligt utredningen påverkar denna omständighet också argumentet att en senarelagd anställningstidpunkt skulle vara ekonomiskt motiverad. Utredningen konstaterar vidare att en förändring av utbildningstiden för den obligatoriska delen inte kommer att innebära någon skillnad för den sammanlagda utbildningstiden eftersom fack- och befattningsutbildning i likhet med kommer att förläggas efter avlagd yrkesofficersexamen. Detta har lett till slutsatsen att synes vara en lämplig gemensam utbildningstid för alla yrkesofficerare, både utbildnings- och kvalitetsmässigt men även vad gäller de ekonomiska konsekvenserna. I detta sammanhang är det också viktigt att betona att det inte är enbart den utbildning som sker inom ramen för den obligatoriska utbildningen, som kan kvalitetssäkras och meritvärderas. Ovanstående ställningstagande utgör ett viktigt ingångsvärde för den andra frågeställningen som utredningen tagit ställning till. Fram till nu har utbildningen i många avseenden varit styrd av att officeren skall kunna fullgöra sina första officersuppgifter direkt efter avslutad utbildning (jmf. krigsorganisationens krav). Utredningen anser mot bakgrund av vad som tidigare anförts att detta förhållande är lika påtagligt och styrande för utbildningens tidsmässiga omfatt- ning. Delar av utbildningen kommer liksom att förläggas efter uppnådd yrkesofficersexamen, vilket innebär att det finns potential för att förskjuta tyngdpunkten på den obligatoriska utbildningen mot en inriktning som i högre grad betonar vikten av att ge officersaspiranten en bred och grundläggande kompetens. Detta skulle enligt utredningen ge officeren förutsättningar att verka och inte enbart till nästkommande utbildningssteg. Denna förskjutning innebär emellertid inte en undanträngning av mer specifik befattningsutbildning utan endast att utbild- ningen inom ramen för den obligatoriska delen kan fokuseras till ämnen och andra utbildningsmoment som lägger grunden till en långsiktig kompetensutveckling. 8.2.2 Terminsindelning och innehåll Med utgångspunkt från utredningens delbetänkande skall ett försvarsmaktsgemensamt utbildningsskede inkluderas i den grundläggande utbildningen. Detta innebär i sig en väsentlig skillnad mot dagens officershögskoleprogram som inte innehåller någon sådan utbildningsform. Utbildningen skall bedrivas vid enheter. En ytterligare utgångspunkt för arbetet har varit, att en försvarsmaktsgemensam utbildningsstruktur skall inrättas. Med detta avses att övergripande målformuleringar, terminsindelning och riktlinjer för utbildningens innehåll skall vara gemensamma för hela Försvarsmakten. Baserat på de slutsatser som låg till grund för utredningens delbetänkande samt på nu utförda analyser föreslås att försvarsmaktsgemensam utbildning införs. För detta ändamål har en termin bedömts utgöra en relevant tidsomfattning. Av bl.a. pedagogiska skäl har det visat sig att den försvarsmaktsgemensamma terminen bör inleda utbildningsprogrammet. Syftet med utbildningen är att ge officeren en god grund för såväl efterföljande försvarsgrensvisa studier som för den specifika befattningsutbildningen, men även för efterföljande utbildningsprogram. Utbildningen skall vara så utformad att den är tillämplig och anpassad för alla officerare, oavsett framtida roll och uppgift inom Försvarsmakten. Den därpå följande terminen föreslås bestå av försvarsgrensgemensam utbildning. Denna utbildning kräver per definition inga specifika utbildningsanordningar utan kan bedrivas vid enheter. Syftet med utbildningen är att ge en helhetsbild av försvarsgrenens specifika roll. Utbildningen innebär med naturlig- het en uppdelning på tre olika utbildningar som tar hänsyn till respektive försvarsgrens behov. Den tredje och fjärde terminen föreslås innefatta s.k. befattningsutbildning. Med detta avses olika utbildningar som kräver särskild kompetens, förband eller miljö. Utbildningen bedrivs uppdelad inom de olika försvarsgrenarna. Härav följer att utbildningen inte kommer att bedrivas vid enheter utan vid befintliga fack-, funktions- och/ eller stridsskolor. Syftet med utbildningen är att ge officeren förmåga och kompetens att hantera kvalificerade system i sin rätta miljö och under olika förutsättningar. Av betydelse är även att officeren får lära sig att utbilda och leda värnpliktiga under ändamålsenliga former, t.ex. vad gäller tillämpningen av säkerhetsbestämmelser etc. Ovanstående terminsindelning innefattar i realiteten ytterligare en form av utbildning, nämligen försvarsgrensspecifik utbildning. Skillnaden mellan denna och den försvarsgrensgemensamma utbildningen utgörs av att utbildningen ställer krav på speciella yttre förutsättningar. Dessa återfinns t.ex. på befintliga stridsskolor, ombord på fartyg eller i särskild övningsterräng. Utredningen har dock valt att inte särskilja denna utbildningsform från de övriga eftersom utbildningen antingen kan bedrivas inom ramen för den försvarsmaktsgemensamma utbildningen eller inom ramen för befattnings- utbildningen. Som tidigare påpekats kommer utredningen inte att i detalj lämna förslag avseende det konkreta utbildningsinnehållet. Emellertid torde det vara väsentligt, att för helhetens skull åskådliggöra tänkbart kursinnehåll i den försvarsmaktsgemensamma terminen då denna del är helt ny i förhållande till dagens utbildning. Figur 8.1 Exempel på möjligt kursinnehåll i den försvarsmaktsgemensamma terminen. Utveckling Grupp Ledare (UGL) Totalförsvarets organisation och uppgifter Krigets lagar och internationell rätt Stöd till civila samhället Försvarsmaktens organisation och uppgifter Principer för Försvarsmaktens verksamhet PC-kunskap, IT, Försvarsmaktens applikationer Personaltjänst krig/fred, rättstjänst, arbetsrätt Även om ovanstående figur endast åskådliggör exempel på tänkbart kursinnehåll visar den, att officersaspiranten under den försvarsmaktsgemensamma terminen kommer att ges möjlighet att tillgodogöra sig grundläggande kompetens inom en rad olika områden, vilket dessutom är det primära syftet med utbildningen. Vad gäller den försvarsgrensgemensamma terminen, kommer utgångspunkten att utifrån ett försvarsgrensperspektiv vara, dels att bygga vidare på de kunskaper som inhämtats under den försvarsmaktsgemensamma terminen, dels att lägga grunden för den efterföljande befattningsutbildningen. Således torde kursutbudet i många avseenden följa det som karak- täriserar den försvarsmaktsgemensamma terminen. Utredningen konstaterar att ovanstående exempel mycket väl återspeglar utredningens intentioner med en försvarsmaktsgemensam utbildning och att detta dessutom är fullt genomförbart. Genom en flexibel styrning kan kurs- utbudet modifieras fortlöpande för att täcka de behov och utvecklingstendenser som kan aktualiseras . För att tillmötesgå behovet av ett mer flexibelt och anpassningsbart utbildningssystem föreslår utredningen en ökad individualisering av utbildningen. Officeren måste tidigt ges möjlighet att inrikta sin karriärsutveckling i enlighet både med egna intressen och med Försvarsmaktens behov. Ett sätt att åstadkomma ett mer flexibelt och individuellt anpassat utbildningssystem är att låta delar av yrkesofficersprogrammet vara avdelat för individuella studier i form av s.k. specialkurser. Denna individuella anpassning är även en naturlig följd av att de framtida officerarna rekryteras från samtliga 16 nationella gymnasieprogram. En av fördelarna med individrelaterad utbildning är att den ökar effektiviteten i utbildningssystemet. relativt olika utbildningsbakgrund kan ges en utveckling som är bättre anpassad till elevens specifika förutsättningar. Individen ges härigenom även möjlighet att själv välja ambitionsnivå. I takt med personlig utveckling kan sedan individen beredas möjlighet att växla ambitionsnivå. Systemet torde vidare motverka den konkurrens som finns i dagens system genom att eleven tidigt kan välja inrikt- ning på sin kompetensutveckling. Grunden för att underlätta framtida yrkesväxling kan läggas genom att kompetens- utvecklingen bättre anpassas till individens ambition och intresseinriktning. Införandet av individuell utbildning får trots allt inte förhindra växling mellan olika inriktningar allt eftersom officeren utvecklas. Vad gäller det tidsmässiga omfånget av specialkurser föreslås att (motsvarande 20 poäng) av yrkesofficers- programmet avdelas för denna utbildningsform. Utredningen har även bedömt att en lämplig fördelning är att tio poäng förläggs till respektive läsår. Yrkesofficersprogrammet kan därmed åskådliggöras enligt nedan: Figur 8.2 Yrkesofficersprogrammets uppläggning Varav specialkurser 20 poäng Fack-, funktions- och/eller stridsskolor