sou · GMB343 · 1999-01-01 00:00:00 — Vad gäller åtgärder mot missbruk föreskrivs i 11 § bl.a. att social- nämnden skall arbeta för att förebygga och motverka missbruk av al- kohol och andra beroendeframkallande medel. Insatser för barn och ungdom bör därvid ägnas särskild uppmärksamhet. skall också (enligt paragrafens andra stycke) genom information till myndigheter, grupper och enskilda och genom uppsökande verksamhet sprida kunskap om skadeverkningar av missbruk och om de hjälpmöj- ligheter som finns. Vad gäller omsorger om barn och ungdom framhålls i 12 § att soci- alnämnden med särskild uppmärksamhet skall följa utvecklingen hos barn och ungdom som har visat tecken till en ogynnsam utveckling. I samma paragraf framhålls också bl.a. att socialnämnden i nära samar- bete med hemmen skall sörja för att barn och ungdom som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver och, om hänsynen till den unges bästa motiverar det, vård och fostran utanför det egna hemmet. Från gäller ett tillägg till 1 § socialtjänstlagen i syfte att stärka barnens ställning inom . Enligt detta tillägg skall, när åtgärder rör barn, särskilt beaktas vad hänsynen till barnets bästa kräver. Anledningen till tillägget är främst att har anslutit sig till FN:s konvention om barnets rättigheter (). Som nämnts under avsnitt 2 trädde denna konvention i kraft för del . I konventionen anges i artikel 3 punkten 1 att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, admi-nistrativa myndigheter eller lagstiftande organ skall barnets bästa komma i främsta rummet. I ett flertal bestämmelser i konventionen finns en mer eller mindre stark anknytning till socialtjänstområdet sett i ett folkhälsoperspektiv. Det kan nämnas att det i artikel 19 punkten 1 anges att konventionssta- terna skall vidta alla lämpliga lagstiftnings-, administrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i utbildningssyfte för att skydda barnet mot alla former av fysiskt eller psykiskt våld, skada eller övergrepp, vanvård eller försumlig behandling, misshandel eller utnyttjande, innefattande sexuella övergrepp, medan barnet är i föräldrarnas eller den ena föräl- derns, vårdnadshavares eller annan persons vård. Vidare kan nämnas att det i artikel 27 punkten 1 anges att konventionsstaterna erkänner rätten för varje barn till den levnadsstandard som krävs för barnets fy- siska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling. I artikel 33 anges att konventionsstaterna skall vidta alla lämpliga åtgärder, inne- fattande lagstiftningsåtgärder, administrativa och sociala åtgärder samt åtgärder i upplysningssyfte för att skydda barn från olaglig användning av narkotika och psykotropa ämnen såsom dessa definieras i tillämpliga internationella fördrag. Vad sedan gäller omsorgerna om äldre föreskrivs i 20 a § SoL att socialnämnden skall göra sig väl förtrogen med levnadsförhållandena i kommunen för äldre människor samt i sin uppsökande verksamhet upplysa om verksamhet på detta område. Vidare före- skrivs i paragrafen att kommunen skall planera sina insatser för äldre. I planeringen skall kommunen samverka med samt andra samhällsorgan och organisationer. En motsvarande paragraf finns vad gäller omsorger om människor med funktionshinder (21 a §). Från gäller en bestämmelse i socialtjänstlagen som anger att insatser inom skall vara av god kvalitet (7 a § första stycket). Bestämmelsen föreslogs av regeringen i pro- position 1996/97:124 Ändring i socialtjänstlagen. En av de former av insatser som betonas i propositionen är de tidiga insatserna (s. 54 ff) Social-tjänsten bör beakta behovet av tidiga insatser inom alla verksamheter för både vuxna, barn och ungdomar. Vidare skall nämnas att det finns två tvångslagar inom social- tjänstområdet. Den ena är lagen (1988:870) om vård av missbrukare i Den andra är lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. En särskild utredare har tillkallats för att analysera och lämna förslag som bl.a. berör socialtjänstlagens konstruktion och struktur, finansiering, uppgift att främst bistå vid tillfälliga sociala eller ekonomiska problem samt formerna för tillsynen över (dir. 1997:109). Utredningsarbetet skall vara avslutat . Inom socialförsäkringen finns bl.a. sjukförsäkring, rätt till förtidspen- sion och en arbetsskadeförsäkring. Dessa försäkringsformer har som syfte att kompensera den enskilde för inkomstbortfall på grund av ned- sättning av arbetsförmåga till följd av sjukdom/funktionshinder. Före- komsten av socialförsäkringen bidrar till tr yggheten i samhället som indirekt på ett positivt sätt bör avspegla sig i ett folkhälsoperspektiv. Försäkringskassorna utgör de administrativa organ som tillsammans med () handhar socialförsäkringen. RFV är också tillsynsmyndighet. Ett närmare samband mellan socialförsäkringen och folkhälsoarbetet kan ses i det rehabiliteringsansvar som har. Försäk-ringskassan skall enligt 22 kap. 5 § första stycket lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) samordna och utöva tillsyn över de insatser som behövs för rehabiliteringsverksamhet enligt denna lag. Utifrån re- habiliteringsansvaret samt även av andra skäl (bl.a. intresset av att hålla nere kostnaderna för sjukförsäkringen i stort) finns det skäl för social- försäkringen att verka för att förebygga sjukdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i en rapport till regeringen med rubriken till regeringen om ohälsan och insatser mot den (RFV anser 1990:5). Det har alltså gått rapporten lämnades men den är enligt uppgifter från RFV fortfarande aktuell. RFV har enligt rapporten valt att dela upp åtgärderna mot ohälsan i fyra grupper. En av dessa grupper är föreb yggande insatser. Socialför- säkringen gör enligt rapporten insatser genom att manuellt eller genom egna ADB-system samlar statistiska uppgifter om sjukskrivning, arbetsskador och förtidspensioner för anställda hos en viss arbetsgivare. I samverkan med arbetsförmedling och Yrkesinspek- tionen, som på liknande sätt gör sammanställningar om arbetsgivaren, kan sedan myndigheterna tillsammans presentera sitt underlag för ar- betsgivaren. En sådan genomgång avser att informera arbetsgivaren om 306 "ILAGA SOU 1998:43 situationen och få till stånd en diskussion om de åtgärder arbetsgivaren kan vidta för att begränsa de fysiska och psykiska hälsoriskerna på ar- betsplatsen. kan också enligt rapporten föra ut goda exempel på samarbetsformer mellan de aktörer som arbetar för att förebygga ohälsa och utslagning från arbetslivet och kan även förmedla goda exempel på insatser som arbetsgivare gjort och som kan tillämpas av flera. Som en bekräftelse på socialförsäkringens roll i folhälsoarbetet kan framhållas att det i budgetpropositionen för (prop. 1997/98:1, volym 6, s. 11) framhålls att socialförsäkringsadministrationen skall verka för att bl.a. förebygga och minska ohälsa. I proposition 1997/98:41 om socialförsäkringens administration, m.m., vilken överlämnats till , föreslår rege- ringen att det i 18 kap. 2 § AFL skall föreskrivas att den allmänna för- säkringskassan bl.a. skall vidta åtgärder för att föreb ygga och minska ohälsa i syfte att minska de långa sjukperioderna samt aktivt arbeta med rehabilitering enligt vad som närmare anges i 22 kap. Skyldigheten för att verka föreb yggande och att försöka minska ohälsa föreslås alltså bli lagreglerad. Dessa bestämmelser föreslås träda Slutligen skall här nämnas att det finns vissa ersättningsbestämmel- ser i AFL som är av direkt betydelse i förebyggande sammanhang. Den som genomgår medicinsk behandling eller medicinsk rehabilitering kan enligt AFL ha rätt till sjukpenning. Som förutsättning gäller att behand- lingen eller rehabiliteringen syftar till att föreb ygga sjukdom eller att förkorta sjukdomstid eller att helt eller delvis förebygga eller häva ned- sättning av arbetsförmågan. Arbetsförmågan skall anses nedsatt i den mån den försäkrade på grund av behandlingen eller rehabiliteringen är förhindrad att förvärvsarbeta. Bestämmelserna härom finns i 3 kap. 7 b § AFL. Vidare kan rehabiliteringsersättning utges när en försäkrad, vars arbetsförmåga till följd av sjukdom deltar i arbetslivsinriktad reha- bilitering som avser att förkorta sjukdomstiden eller att helt eller delvis förebygga eller häva nedsättning av arbetsförmågan. D essa bestämmel- ser finns i 22 kap. 7 §. 10 Livsmedelslagen (1971:511) Livsmedelslagen har som syfte att skydda konsumenterna mot skadliga eller på annat sätt från hälsosynpunkt otjänliga livsmedel (prop. 1971:61, s. 179). SOU 1998:43 "ILAGA 307 I 5 § föreskrivs att livsmedel som saluhålls inte får ha sådan sam- mansättning eller beskaffenhet i övrigt att det kan antas vara skadligt att förtära, smittförande eller eljest otjänligt till människoföda. Angående hantering av livsmedel anges i 8 § att vid hantering av livsmedel skall sådana försiktighetsmått iakttas och i övrigt förfaras så att fara inte uppkommer för att livsmedlet förorenas eller blir otjänligt till människoföda. Angående saluhållande föreskrivs i 16 § bl.a. att livsmedel får inte saluhållas om det kan antas vara otjänligt till människoföda. Angående personalhygien anges i 21 § första stycket att i livsme- delshantering får inte vara sysselsatt person som har eller kan antas ha sjukdom eller smitta, sår eller annan skada som kan göra livsmedel som han hanterar otjänligt till människoföda. utövar den centrala tillsynen över efterlev- naden av lagen och de föreskrifter som har meddelats med stöd av la- gen. utövar den närmare tillsynen inom länet. Den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälso- skyddsområdet utövar tillsynen inom kommunen om regeringen inte har föreskrivit att tillsynen skall utövas av . Före- skrifterna härom finns i 24 §. En kommitté har enligt beslut av regeringen tillkal- lats med uppgift att göra en översyn av livsmedelstillsynen (dir. 1997:25). Kommittén skall särskilt utreda fördelningen mellan stat och kommun vad gäller ansvaret för livsmedelstillsynen, föreslå lämpliga former för tillsynen liksom för systemet med tillsynsavgifter. Kommittén skall redovisa sitt uppdrag . Livsmedelslagen kompletteras med livsmedelsförordningen (1971:807). 11 Tobakslagen (1993:581) Tobakslagen trädde i kraft . I den har samlats så gott som alla lagregler som gäller tobaksbruk. En samlad lag har ansetts göra regleringen överskådlig och lättillgänglig. Reglerna om beskatt- ning av tobaksvaror finns dock i en särskild lag, lagen (1961:394) om tobaksskatt. Ändringar av mera omfattande slag har gjorts i tobakslagen med ikraftträdande . Bakgrunden till tobakslagen är de hälsorisker som tobaksbruket in- nebär. () har rekommenderat rege- ringar och hälsovårdsmyndigheter att vidta åtgärder för att bl.a. få till stånd rökfria miljöer. Även EU har engagerat sig i arbetet mot tobak. I 1 § tobakslagen anges att det på grund av de hälsorisker och olä- genheter som är förbundna med bruk av tobak meddelas bestämmelser i denna lag om -begränsning av rökning i vissa lokaler och utrymmen samt på vissa områden utomhus -varningstexter och innehållsdeklaration på förpackningar till tobaksvaror -begränsningar av handeln med och rätten till införsel av tobaksvaror -marknadsföring av tobaksvaror samt -produktkontroll m.m. av tobaksvaror. I 2 § anges att rökning är förbjuden i vissa lokaler. Det gäller lokaler av gemensamhetskaraktär, t.ex. skollokaler, lokaler för hälso- och sjuk- vård, kommunikationsmedel, lokaler där allmänna sammankomster eller offentliga tillställningar anordnas och andra lokaler som allmän- heten har tillträde till. I 8 § finns bestämmelser om rökfri arbetsmiljö. Arbetsgivaren skall med vissa undantag svara för att en arbetstagare inte mot sin vilja ut- sätts för tobaksrök i den arbetslokal eller det liknande utrymme där ar- betstagaren är verksam. Härefter följer i lagen ett avsnitt om varningstexter och innehålls- deklaration på tobaksvaror (9–11 §§). Det föreskrivs bl.a. i 10 § att till- verkaren eller importören svarar för att förpackning till tobaksvara för- ses med varningstexter och innehållsdeklaration. För försäljning av tobaksvaror har införts en åldersgräns. Tobaksva- ror får inte säljas eller på annat sätt lämnas ut i näringsverksamhet till den som inte har fyllt (12 §). Vidare gäller enligt paragrafen att den som lämnar ut tobaksvaror skall förvissa sig om att mottagaren har uppnått . Det anges också i samma paragraf att om det finns särskild anledning att anta att en tobaksvara är avsedd att lämnas över till någon som inte har fyllt får varan inte lämnas ut. En näringsidkare som marknadsför tobaksvaror till konsumenter får inte använda kommersiella annonser i periodiska skrifter eller i andra jämförbara skrifter på vilka tryckfrihetsförordningen är tillämplig. Det får inte heller vid sådan marknadsföring användas kommersiella an- nonser i radio eller TV. Detta gäller även sådana TV-sändningar över satellit som omfattas av radio- och TV-lagen. Dessa bestämmelser finns i 14 § första stycket. Tobakslagen innehåller ett avsnitt om tillsyn (19–24 §§). Det finns flera tillsynsorgan. Det är Arbetarskyddsstyrelsen, , , den eller de nämnder som kommun bestämmer och länsstyrelserna. En tämligen omfattande redogörelse skulle behövas för att även på ett enkelt sätt försöka beskriva detta regelsystem. i stället hänvisas till tobakslagen. Det kan dock nämnas att det finns en uppdelning mellan central tillsyn och omedelbar tillsyn. Den centrala tillsynen utövas av Arbetarskyddsstyrelsen och . Den omedelbara tillsynen utövas av de övriga organ som nämnts. 12 Alkohollagen (1994:1738) Alkohollagen trädde i kraft . Den kompletteras med alkoholförordningen (1994:2046) och förordningen (1994:2047) med instruktion för Alkoholinspektionen. med de nya författningarna trädde ett nytt avtal mellan staten och i kraft, vilket tillkännagivits i Svensk för- fattningssamling (1994:2049). För alkoholpolitiken gäller det alkoholpolitiska beslut som riksda- gen antog . antog detta år under bred enighet ett samlat alkoholpolitiskt program med tonvikt på socialpolitiska insatser i vid mening och ökade resurser till föreb yggande åtgärder och upplys- ningsverksamhet. Målsättningen var att begränsa den totala, alltför höga alkoholkonsumtionen och komma till rätta med alkoholmissbruket (källa; Alkohollagen, En kommentar, m.fl., 1995). Lagens första kapitel upptas till stor del av definitioner av olika ut- tryck som används i lagen. Alkohollagens andra kapitel innehåller regler om tillverkning och tillstånd därtill. Sprit och spritdrycker får inte tillverkas utan tillstånd (1 §). Vin, starköl eller öl får inte tillverkas utan tillstånd om det inte gäl-ler tillverkning i hemmet för eget behov (2 §). Alkohollagens tredje kapitel innehåller allmänna bestämmelser för försäljning. Det gäller all slag av försäljning inkl. servering. I 3 kap. 8 § föreskrivs att vid detaljhandel med spritdrycker, vin och starköl får va-ror inte säljas eller annars lämnas ut till den som inte har fyllt . Motsvarande gäller vid detaljhandel med öl och servering av alko- holdrycker i fråga om den som inte har fyllt . Vidare föreskrivs i paragrafen bl.a. att alkoholdrycker inte får lämnas ut om det finns sär- skild anledning anta att varan är avsedd att olovligen tillhandahållas någon. I 9 § anges att det är förbjudet att som ombud eller på därmed jämförligt sätt anskaffa alkoholdrycker till den som enligt 8 § inte har rätt att få sådan vara utlämnad till sig. Det är också enligt 9 § förbjudet att i större omfattning tillhandagå annan med att anskaffa alko- holdrycker. Det sjätte kapitlet innehåller regler om servering. I kapitlets första paragraf föreskrivs bl.a. att servering av spritdrycker, vin och starköl får ske endast om tillstånd har meddelats. På serveringsställe där serve- ringstillstånd gäller skall tillståndshavaren eller av honom utsedd serve- ringsansvarig person utöva tillsyn över serveringen och vara närva- rande (3 §). I 7 kap. 1 § föreskrivs bl.a. att tillverkningstillstånd, partihandelstill- stånd och inköpstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och om- ständigheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Vid till- ståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökanden är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det allmänna. Till- ståndsprövande myndighet är Alkoholinspektionen. Serveringstillstånd får meddelas endast den som visar att han med hänsyn till sina personliga och ekonomiska förhållanden och omstän- digheterna i övrigt är lämplig att utöva verksamheten. Vidare gäller bl.a. att vid tillståndsprövningen skall särskild hänsyn tas till om sökan- den är laglydig och benägen att fullgöra sina skyldigheter mot det all- männa (7 kap. 7 §). Enligt 7 kap. 19 § skall kommunen återkalla severingstillstånd bl.a. om tillståndshavaren inte följer de för servering eller serveringstillstånd gällande bestämmelserna i alkohollagen eller föreskrifter eller villkor meddelade med stöd av lagen. Angående tillsynen över efterlevnaden av alkohollagen finns be- stämmelser 8 kap. 1 §. I denna paragraf föreskrivs följande. Alkoholinspektionen utövar central tillsyn över efterlevnaden av denna lag och kan meddela allmänna råd till vägledning för tillämp- ningen av lagen. utövar tillsyn inom länet. Länsstyrel- sen skall också biträda kommunerna med råd i deras verksamhet. Den omedelbara tillsynen över efterlevnaden av bestämmelserna om servering av spritdrycker, vin och starköl utövas av kommunen och av polismyndigheten. Kommunen och polismyndigheten utövar också tillsyn över servering av och detaljhandel med öl. En särskild utredare har tillkallats för att göra en översyn av be- stämmelserna om marknadsföring av alkoholdrycker (dir. 1996:33). Utredaren skall se över nuvarande marknadsföringsregler bl.a. utifrån de förändringar som skett på alkoholpolitikens område i och med anslutning till EU och utforma förslag till de författningsregle-ringar som bedöms nödvändiga mot bakgrund av utredningsuppdraget. är enligt förordningen (1995:868) med instruktion för central förvaltningsmyndighet för konsumentfrå- gor med huvudsansvar för att genomföra den statliga konsumentpoliti- ken. Övergripande mål för verksamheten skall vara att bl.a. skydda konsumenternas hälsa och säkerhet (1 §). I föreliggande avsnitt redogörs för konsumentköplagen (1990:932) och konsumenttjänstlagen (1985:716). ansvar inne- bär ett ansvar även för dessa lagars tillämpning på konsumentområdet. 13.2Konsumentköplagen (1990:932). Flera av konsumentköplagens bestämmelser handlar om vad som skall avses med fel på en vara. Ur folkhälsosynpunkt är bl.a. 18 § av intresse. I 18 § punkten 1 sägs således att varan är felaktig om den säljs i strid mot ett förbud enligt 6 § produktsäkerhetslagen (1988:1604) eller 17 § marknadsföringslagen (1995:450) eller mot ett annat försäljnings- förbud som har meddelats i författning eller av en myndighet väsentli- gen i syfte att förebygga att den som använder varan drabbas av ohälsa eller olycksfall eller för att annars hindra användning av en vara som inte är tillförlitlig från säkerhetssynpunkt. I 18 § punkten 2 konsumentköplagen föreskrivs att varan är felaktig om den är så bristfällig att dess användning medför påtaglig fara för liv eller hälsa. I 18 § punkten 1 ovan nämns 6 § produktsäkerhetslagen. Denna paragraf innehåller ett säljförbud. Där föreskrivs att om en närings- idkare tillhandahåller en vara eller en tjänst som medför särskild risk för skada på person eller egendom kan förbjuda honom att fortsätta med det. Förbudet får även avse annan liknande vara eller tjänst med samma skaderisk. Som angetts ovan är en vara felaktig enligt konsumentköplagen om den sålts i strid mot ett förbud enligt 6 § produktsäkerhetslagen. I 18 § punkten 1 ovan nämns också 17 § marknadsföringslagen. Där föreskrivs i första stycket att en näringsidkare som marknadsför sådana produkter som är avsedda att användas av konsumenter för privat bruk och som är uppenbart otjänliga för sitt huvudsakliga ändamål får för- bjudas att fortsätta med det. I paragrafens andra stycke föreskrivs att om det behövs för att motverka marknadsföring som avses i första stycket får också en näringsidkare som tillverkar, importerar eller an- nars marknadsför produkten till andra näringsidkare förbjudas att fort- sätta med det. 13.3Konsumenttjänstlagen (1985:716) I konsumenttjänstlagen meddelas föreskrifter om avtal om tjänster som näringsidkare i sin yrkesmässiga verksamhet utför åt konsumenter huvudsakligen för enskilt ändamål. I 9 § första stycket 2 föreskrivs att tjänsten skall anses felaktig om resultatet avviker från sådana föreskrifter eller myndighetsbeslut som väsentligen syftar till att säkerställa att föremålet för tjänsten är tillför- litligt från säkerhetssynpunkt. I 9 § andra stycket föreskrivs att tjänsten skall också anses felaktig bl.a. om den utförts i strid mot förbud enligt 6 § produktsäkerhetslagen eller 17 § marknadsföringslagen (ang. dessa paragrafer se under 13.2). 14.1Miljöskyddslagen (1969:387) Miljöskyddslagen är tillämplig på utsläppande av avloppsvatten, fast ämne eller gas från mark, byggnad eller anläggning i vattendrag, sjö eller annat vattenområde. Lagen är vidare tillämplig på användning av mark, byggnad eller anläggning på sätt som eljest kan medföra förore- ning av mark, av vattendrag, sjö eller annat vattenområde eller av grundvatten. Lagen är också tillämplig på användning av mark, b ygg- nad eller anläggning på sätt som kan medföra störning för omgivningen genom luftföroreningar, buller, skakning, ljus eller annat sådant, om störningen inte är helt tillfällig. De här nämnda föreskrifterna finns i I 5 § föreskrivs att den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet skall vidta de skyddsåtgärder, tåla den begränsning av verksamheten och iaktta de försiktighetsmått i övrigt som skäligen kan fordras för att förebygga eller avhjälpa olägenhet. Skyldigheten att av- hjälpa olägenheter kvarstår även efter det att verksamheten har upphört. Enligt 9 § kan på ansökan av den som utövar eller ämnar utöva miljöfarlig verksamhet lämna tillstånd till verksamheten efter prövning enligt denna lag. I ett tillståndsbeslut skall noggrant anges den miljöfarliga verksam- het som tillståndet avser och de villkor som skall gälla. SOU 1998:43 "ILAGA 313 skäl föreligger får tillstånd lämnas för begränsad tid (18 § första stycket). I 10 § finns bestämmelser om att regeringen får meddela föreskrifter om att t.ex. avloppsvatten av viss mängd, art eller sammansättning inte får släppas ut och att vissa slag av inrättningar eller deras användning inte får ändras på ett sätt som kan medföra ökad eller ny olägenhet eller som i annat avseende är av betydelse från störningssynpunkt. I 38 § första stycket föreskrivs att , länssty- relserna samt den eller de kommunala nämnder som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet utövar tillsynen över miljöfarlig verksamhet. I paragrafens andra stycke anges att har den centrala tillsynen, samordnar tillsynsverksamheten och lämnar vid behov bistånd i denna verksamhet. utövar tillsyn över sådan miljöfarlig verksamhet som kräver bl.a. tillstånd enligt 10 §. Vidare finns i 38 § föreskrifter om tillsyn på lokal nivå som utövas av nämnd eller kommunala nämnder. 14.2Hälsoskyddslagen (1982:1080) Med hälsoskydd avses enligt 1 § hälsoskyddslagen åtgärder för att hindra uppkomsten av sanitära olägenheter och för att undanröja sådana olägenheter. Med sanitär olägenhet avses i lagen en störning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är ringa eller helt tillfällig. Av förarbetena till lagen (prop. 1981/82:219, s. 55) framgår att samtliga åtgärder som har till syfte att förhindra att en sanitär olägenhet uppkommer eller att undanröja en sådan olägenhet faller under begrep- pet hälsoskydd. Med åtgärder avses såväl ett aktivt handlande som en underlåtenhet att handla eller en inskränkning i ett handlande.