sou · GMB36d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Mot betalning förstås, men som så ofta när och fattar sina beslut är det mer ekono- miskt att de arbetar med sina höga löner och betalar någon annan att göra andra saker. De köper hellre färdigberedd tandoori-chicken, klar för ugnen, än de lägger tid på att kladda med kycklingar och indiska kryddblandningar. Den lilla fritiden satsar de helhjärtat på och hur de skulle hinna med fler barn kan de bara inte föreställa sig. är dessutom lite allergisk och ägnar mycket tid åt att kontrollera innehållet i all mat familjen äter. Den miljövänliga sopsorteringen tar också tid. Det är viktigt, tycker , men ibland undrar hon hur mammor utan barnflicka hinner med allt. Allt oftare känner hon sig mycket trött. föräldrar börjar bli gamla och mamman har svårt att klara vardagen med den svårt Parkinson-sjuke fadern. Så länge hon är frisk får de ingen hjälp av kommunen och , som är enda barnet, är ju nästan aldrig hemma. försöker titta förbi då och då, men migränanfallen kommer allt tätare. Arbetsbördan är för stor. Nästa gång chef lägger på honom nya arbetsuppgifter för- handlar han upp sin lön ordentligt, och betalar den estniska barnflickans syster som kommer för att bli dygnet-runt-hjälp åt mamma. Det är henne kan få ordentliga besked av när han ringer från Singapo- re och . Själva har och investerat mycket pengar för att klara sin egen ålderdom. ska inte bli tvungen att ta ansvar för dem. Pensionsförsäkringar är bara basen, de sparar dessutom i olika internatio- nella fonder. SOU 1998:6 Betänkande från hoppas på ett jobb som platschef för företaget i . är inte fullt så entusiastisk – Vad händer med hennes jobb? Finns någon efterfrågan på högre ekonomer med erfarenhet av svensk offentlig sektor i ? – men visst ser hon att det skulle vara en möjlighet för . Och framtid är alltid den viktigaste. Får jobbet kommer hon att följa med. minns hur hon tänkte när hon gick sin undersköterskeutbildning. Hur hon skulle hjälpa människor som inte klarade sig själva, hur omtanke och tillit skulle vara basen i hennes vårdarbete. Hon var ingen stjärna i skolan, men alla har sagt att hon är en omtänksam och vänlig människa. Dessutom är hon fysiskt stark, och det är bra när man ska lyfta gamla och sjuka. tycker hon det är svårt att få göra ett bra jobb. Hur ska hon kunna hjälpa människor som hon aldrig får en chans att lära känna? Hur ska hon hinna när allt ska gå så fort? har aldrig varit fast anställd. En mindre grupp på sjukhuset är fast anställda, men de flesta lever på kortare eller längre inhopp. kunde vikariaten sträcka sig över . Ja, det första vikariatet fick var för en föräldraledig undersköterska och fick stanna , men har perioderna bara blivit kortare. tycker hon att hon tillbringar det mesta av sin tid hemma vid telefonen. Vikariaten brukade sträcka sig över några månader när föddes, och däremellan kunde hon stämpla eller gå på någon arbetsmarknadsut- bildning. (Ni anar inte vilken välutbildad människa ni ser framför er! brukar hon skoja med sina arbetskamrater, men de är alla ungefär lika utbildade och det är inte längre något roligt skämt.) När kom fick föräldrapenning. Det var en lyxig period. Pengarna kom med regelbundenhet och hon behövde inte bekymra sig för morgondagen. pappa försvann så fort han fick veta att var på gång, och det är lika bra, tycker . Visst händer det att hon träffar någon man, men hon är bränd och försiktig. Flytta ihop med någon skulle hon aldrig göra. Om inte annat så för bostadsbidragets skull. Hennes egen pappa var heller inte att lita på och bara en av hennes systrar lever i något som kan likna ett gott äktenskap. Även de förhållanden som från början varit hyggliga har nötts ner av dålig ekonomi, arbetslöshet och osäkerhet. Fem kvinnoliv – och syster förlovade sig redan i gymnasiet med som gick fordonsteknisk linje, men när sökt sitt femtiofjärde jobb och fått ett opersonligt stencilerat nej med vändande post, och blev utlyft ur KomVux på grund av för dåliga studieresultat, då gav hon upp. orkade inte med hennes sorg och oordningen hemma och flyttade hem till sin mamma. gjorde en abort som ingen känner till. Om varken dög som arbetskraft eller studerande, hur skulle hon då kunna duga som mamma? Och vad skulle hon och barnet leva på, utan studiemedel, A-kassa eller karl? Jämfört med sin syster har det ändå ganska bra, tycker hon. har alltid varit lite annorlunda. Att haft svårt att klara antällningsintervjuer förvånar därför inte , men att sådant märks redan i ansökningspapper? däremot, hon har en yrkesutbildning och hon är duktig på jobbet. Och fortfarande ringer dom då och då Hon har funderat på att skaffa mobiltelefon, för att inte vara så bunden hemma, men mobiltelefoner kostar pengar, och vad skulle hon göra av sin frihet – trava runt i centrum? har framför allt kontakt med fyra olika vårdavdelningar på det stora sjukhuset. Hon arbetar helst åt de geriatriska avdelningarna – det är de gamla hon tycker bäst om – men självfallet tackar hon ja vem som än ringer. har hela sjukhuset möblerat om, så att man kan hitta blöjor, nattskjortor, bäcken osv. på samma ställe på vilken avdelning man än arbetar. Det blir mindre spring och frågande på det sättet, antar . Det är få som känner sig helt hemma någonstans. Rutinerna har också samordnats. Den avdelning trivts bäst på har arbetat annorlunda än de andra, med möten där alla varit närvarande och nya samarbetsformer. De har fått sluta med det eftersom det så ofta är ny personal i tjänst och då är det bäst att alla avdelningar arbetar på samma sätt, så att alla hittar och förstår. Arbetspassen varierar också. arbetar , andra elva. Allt beror på vilket hål som ska fyllas. Nätterna är jobbigast, speciellt när hon blir inringd med kort varsel. Det värsta med alltihop är ändå inte den ekonomiska osäkerheten, eller väntan, tycker hon. Nej, det värsta är bristen på kamrater. När man nästan varje arbetspass kommer till nya grupper, med nya människor, blir en ny anspänning. Vad hette avdelningssköterskan nu igen? Patienterna blir inte heller människor, utan bara problem som ska SOU 1998:6 Betänkande från visste hon vad de hette – och fröken . Ett tag blev det bara gallan på fyran och magsåret på trean. orkar hon bara komma ihåg han på fyran och hon med alla blommorna på trean. borde vidareutbilda sig till sjuksköterska. Alla säger det, men det är en lång utbildning, med stora studielån, och hon har alltid haft svårt att plugga. Dessutom tycker hon att sjuksköterskejobbet, med medici- nansvar och administration, verkar jättetråkigt. Alldeles för långt ifrån patienterna. finns nästan inga undersköterskor kvar, förutom sådana som . De är de extra händer som kallas in när läget blir akut. I bästa fall ringer man i förväg så hinner ordna för . Han får inte längre gå på dagis . Kommunens regler innebär att barn till arbetslösa föräldrar inte har någon rätt till plats, men hade funderat på att låta honom sluta ändå. Det har helt enkelt blivit för dyrt. finns ett akut-dagis i förortens centrum dit hon kan ringa senast dagen före och berätta att hon fått jobb. Då får komma dit de dagar hon arbetar. Det har varit en hygglig lösning, tycker , men bråkar allt oftare de morgnar han ska dit. Han känner ingen, säger han. Det är inte sant, argumenterar . Han känner ju fröknarna. Men när hon tänker efter undrar hon om ens det är sant. Daghemmet har öppet dygnet runt, även för barn till nattarbetande föräldrar, och personalen arbetar i skift. Många fröknar är helt nya när kommer, och barnen är nya. Det är mycket bråk i barngruppen, det kan se när hon hämtar. vill inte gå dit, och när ibland får nattjobb försöker hon inte ens. Då ber hon om hjälp, eller mamma, eller den andra systern . Det blir visserligen jobbigt, eftersom hon måste hämta när hon borde gå hem och sova, men det är bättre än att lämna honom stortjutande på natt-dagiset. Sådana nätter är det svårt att göra ett bra jobb. När sjukhuset ringer får hon inte ens lämna honom på dagis – vi måste ha någon framförhållning förstår du väl? – utan då är det systrarna och mamma som återstår. är visserligen ledig, men hon är ofta så ledsen att har börjat vägra gå dit också. Över huvud taget har svårt att förstå varför måste jobba. Det är väl bättre att vara hemma? Fem kvinnoliv – och som älskar sitt vårdarbete minns hur bra trivdes på sitt gamla dagis. Om hon trodde att hon kunde få ett fast jobb om hon bytte yrke skulle hon göra det, för att skulle få en tr ygg dagisplats. Men var finns det fasta jobbet? hör i TV hur man debatterar vårdpersonalens arbetslös- het och låga löner. Det brukar alltid vara med någon karl i sidenslips eller kvinna i diskret dräkt som säger att problemet är monopolarbetsgivare och att det finns för lite konkurrens på kvinnors arbetsmarknad. Då tänker på sin syster . Hon är affärsbiträde och har en fast deltidstjänst på Systembolaget. Där arbetar hon och . Inför större kallas hon in även . I hennes bransch finns hur mycket konkurrens som helst och ibland kombinerar sitt fasta jobb med deltidsvikariat på Åhléns, ibland på . Från Hennes & ringer de allt mer sällan. tror att hon blivit för gammal. situation är identisk med . De väntar och kombinerar sina inhopp med arbetslöshetsersättning och socialbidrag. grälar systrarna om fackföreningen. menar att en effektiv stoppkloss för hennes inträde på arbetsmarknaden är facket. De värnar om jobben för sina medlemmar som och och struntar i dem som är utanför. Har man inte kvalat in på arbetsmarkna- den har man ingen chans, brukar säga. och hennes systrar bor i samma förort. De har små lägenheter i nybyggda hus. Dyrt, men bostadsbidragen räddar dem. Deras gårdar och hus är lika, liksom grannarna. De är arbetslösa eller lågavlönade, invandrare och svenskar. Egentligen vet de inte så noga, systrarna, de gissar mest. De känner inga av sina grannar och är misstänksamma mot de flesta. En gång fick sin cykel stulen i loftgången och det talar hon ofta om. tror hon vet vilka snorungar som gjorde det. Den iranska kvinnan som verkar studera på (Det är förstås vi som betalar!) har en besvärlig pojke som nästan är lite rädd för. misstänker hon hela grannskapet, speciellt de mörkhyade män som har stora täckjackor. Sådana dyra jackor har dom minsann råd med, vad har jag råd med! två barn går i skolan i centrum. Det är en dålig skola, med mycket bråk och vandalism. Några få eldsjälar till lärare orkar inte hålla standarden uppe och om en tredjedel av föräldrarna kommer till föräldramötena är det bra. brukar aldrig gå och hon har inte ens SOU 1998:6 Betänkande från kommit på tanken att hennes man skulle göra det. Själv har dålig erfarenhet av sin egen skoltid och de klagomål hon fått från sonens klassföreståndare har inte gjort henne vänligare stämd. Dom är bara ute efter såna som oss. Pengar har de nästan aldrig, och hennes systrar. In i det sista undviker de – det är inte värt slantarna att tvingas redogöra för sitt liv – men ibland finns inga andra alternativ. Innan föddes var på semester i . Hon har bilder från den resan och brukar visa . kanske vi kan få råd att åka. Tid har de däremot ofta gott om. De kokar inte långkok eller bakar bröd men så långt möjligt löser de varandras barnvaktsproblem och mamma får hjälp med den tunga städningen av sina döttrar. tror systrarna att det kommer att finns offentlig vård den dag mamma blir gammal och sjuk på allvar, men när de värsta larmrap- porterna kommer tänker : Vi får nog dela på morsan för ingen annan kommer att bry sig. Det blir inte kul, varken för henne eller för oss, men på en del av de ställen jag jobbar skulle jag inte vilja ha henne. Då tar jag hellre hem henne. tilltro till samhället är över huvud taget liten. Hade hon bara råd skulle hon spara till sin ålderdom och framtid, men kanske skulle hon stoppa pengarna i madrassen. Banker är tjuvar, politiker ljuger och utbildning är inget för sådana som oss. Hon tänker inte rösta i nästa val. har inrett lekstugan på gården till souvenirbutik. målade ett plakat som de satte upp vid vägen och stannar en turist och kommer in. Det är roligt att få sälja en smörkniv eller någon av grannens fina jaktknivar med skaft av horn, men ibland undrar om det var mödan värt. Knivarna är billiga och inkomsten betalar knappt materialet. Men det kan få någon turist att minnas deras bygd och kan sådant löna sig. och hoppas mycket på turismen, även om deras an- strängningar ger mycket små inkomster. Istället försörjer de sig på en blandning av jordbruk, eget företagande och kortare anställningar. Då och då någon arbetsmarknadspolitisk åtgärd. serverar på hotellet , påsk och sportlov, och har snöröjningen på entreprenad. När något vägbygge kommer igång får han Fem kvinnoliv – och städar i skolan, men där har man sparat så mycket att det bara ger några timmars jobb . Och så är det getosten, och smörknivarna. Många bäckar små eller det gäller att inte ha alla ägg i samma korg brukar och säga, och för det mesta menar de vad de säger. De får ju bo kvar i bygden och gamla pappa som blev ensam härom året kan få hjälp med att handla och hugga ved. Jakt och fiske fyller frysboxen och potatisland försörjer helt släkten. Bygemenskapen är mycket värd och sedan handlaren i byn skaffat parabol vet de att många TV-kanaler inte heller är något att sakna. och har aldrig haft mycket pengar. har de levt långt under socialbidragsnormen, men det har de inte känt till och det har inte bekymrat dem. Man rättar munnen efter matsäcken och eftersom huset är ärvt och obelånat och mat alltid funnits på bordet har bristen på nya vinterjackor eller utlandsresor varit ett mindre problem. har naturligtvis bekymrat sig när skolan ska på skridskoutflykt och barnen definitivt vuxit ur det största paret skridskor och inga andra finns att låna, men sådant är nu en gång livet. Man kan inte ha allt. Det som smärtar är att barnen längtar bort. Visst inser hon att de måste utbilda sig, och att det måste ske någon annanstans, men det borde väl finnas möjlighet att komma tillbaka sedan? Äldste sonen försvann efter gymnasiet. Han jobbar på dagar- na och studerar i storstan, och åker på semester till så fort han kan. Hans dröm är att få ett fint, välbetalt jobb och tjäna mycket pengar så han kan resa och sitta vid poolkanter med långa drinkar. förstår inte hur sådana värderingar kunnat födas hos dem, och varför han tjatar om att soffgruppen är gammal så fort han kommer hem. Han har också börjat prata om exportindustrin, att det är dit han ska för det är där framtid finns och att det arbete och utför bara är en del av en rundgång. – Ni skottar snö åt grannarna och städar skolan åt grannarnas ungar och säljer då och då nån hemslöjd, brukar han säga. Hur ska kunna växa och utvecklas om fler blir som ni? Vi måste sälja oss på världsmarknaden, annars kan vi hälsa hem! Det finns unga män som stannat i byn, men kan hålla med om att de inte är några förebilder. Nästan ingen av dem har ett vanligt jobb, och vissa jobbar svart så fort tillfälle ges. För övrigt lever de på A- kassa eller samhällets stöd. Unga kvinnor finns nästan inte alls. SOU 1998:6 Betänkande från kommer fortfarande hem, åtminstone till älgjakten, men för varje gång blir han allt mer främmande. Sist han ringde berättade han om en ny flickvän, en nybliven sjuksköterska som vuxit upp i en större stad i . Först blev glad för skull, men sedan blev hon rädd. Vad skulle den nya tycka om deras by, och souvenirbuti- ken, och getterna, och soffgruppen? Vad kostar en ny soffa om man beställer den från ? tycker hon är fånig. Den nya får väl ta det som dom har det. Han har dessutom alltid tyckt att fjäskat för ungarna, försökt sticka åt dem pengar och uppmuntrat konstigheter. Som matlagningsidé- er. Att beställa kokosmjölk för från storstan bara för att använda halva burken i nån konstig maträtt som inte ens var god!? Nej, någon måtta får det vara. och fördelning av arbetet har alltid varit klar. Allt inomhus (förutom proppskåpet och den vedeldade pannan) har varit ansvar. Allt utomhus har varit . Ladugården har de delat på. Barnen har ingått i ansvarsområde. När de var små tog jordbruket mer tid, så hemmafru i någon traditionell mening har aldrig varit, men det var bara hon fick sin första egna regelbundna lön. Det bekymrar henne en del när hon tänker på pensionen. kommer inte heller att få någon hög pension. Han har visserligen alltid arbetat, hårt, men allt har inte varit kopplat till inkomster och lön. Om hjälpt grannen med höet så har grannen reparerat traktor. Tjänster och gentjänster, och en god grannsämja. Men har grannen flyttat och ingen annan i byn är lika bra på traktorer, och traktorverksta- den inne i stan vill ha pengar, plus moms, och inte byta tjänster alls (har försökt). Över huvud taget har och inte behövt så mycket hjälp av samhället. Skolan förstås, och när byskolan lades ner deltog de i protesterna, men något daghem har aldrig funnits i byn och det viktigaste just nu är att få bygga ett , så att de gamla slipper flytta. I den frågan har de engagerat sig, via byalaget. Över huvud taget har mycket hänt i byn tack vare frivilliga insatser och sammanhållningen är stark. minns med glädje den vår alla byborna renoverade skolan. Man tiggde ihop färg och virke och ägnade de allt ljusare kvällarna åt reparationer. Det blev så fint! Fem kvinnoliv – och startade tillsammans med några andra slöjdare ett kooperativ som hyrt ett obebott hus där de ställt in de vävstolar som stod och samlade damm i olika uthus och murat en ugn för brödbak. Folk kommer från grannbyar långt borta för att sätta upp sina vävar och baka. Att ta saken i egna händer passar , men kommunalpolitiken ger hon inte mycket för. Där är det mest käbbel. läser i tidningen om distansarbete och visar artikeln för 18- åriga dottern . går i gymnasiet i huvudkommunen och bor inackorderad . Kunde inte distansarbete vara något? Att få använda sin utbildning och ändå kunna bo kvar i byn. är om möjligt ännu mer negativ än sin storebror. I byn händer ingenting, ser inte att alla unga människor som vill något flyttar, och hur ska man kunna bo här som ung familj utan barnomsorg (Jag kanske kunde ta hand om säger ), och det finns ju inget att göra, dessutom vill bli kock och jobba på en spännande internationell restaurang. Hon vill minsann ge sina barn vidare vyer än man får i den här byn. hoppas att barnen kommer på bättre tankar när de själva får barn. Hon kan inte tänka sig en bättre uppväxtmiljö än byn för sina kommande barnbarn, men inser att hon inget kan göra. Dessutom förstår hon att de regler om att ta hand om sina gamla som gällt i hennes familj, alltid, och som just nu praktiseras när hugger ved och skottar snö åt farfar, inte gäller längre. och , i sina fjärran storstäder, kommer inte att kunna (eller vilja?) ta hand om sina föräldrar när den dagen kommer. Och faktum är att de flesta av grannarna är äldre. Om de inte kan få servicehuset byggt kommer de att tvingas flytta. Och om man själv måste betala för framtidens åldringsvård, vem ska betala då? Pensionsförsäkringar har och knappt hört talas om, och den vanliga pensionen kommer inte att räcka långt. Kanske är det bäst att och satsar på sina karriärer, ändå. Men den sortens ekonomiska beroende av sina barn hade aldrig trott hon skulle hamna i. Att få hjälp med matlagning och vedhuggning är bra. Att få pengar av sina barn för att betala någon tredje person som hugger ved och lagar mat, det är svårt. Nytt från blir i alla fall odlingen av röd solhatt, den nya naturmedicinen som säljs som smör. var på med EU- information och fick veta att man kunde få bra bidrag för solhattsodling så han och bestämde sig. har tänkt lägga undan en SOU 1998:6 Betänkande från del av de pengarna för framtiden och pensionen. Det blir ingen ny soffgrupp heller. Men stannar en bil på gårdsplanen. Kanske är det någon som vill köpa en smörkniv. sänker värmen under ärtsoppekoket och går ut. Hon har samma namn som sitt land, . När hon var liten var hon mycket stolt över det. , här i , är det mest komplicerande. – Vad sa du att du hette sa du? Kommer du från ? Men varifrån kommer du då? gick i skolan i . Hon var duktig och började läsa littera- turvetenskap på . Hennes föräldrar var inte religiöst aktiva och fast och andra kvinnor enligt lag var tvungna att bära slöja i offentligheten har hon aldrig gjort det hemma eller tillsammans med goda vänner. Hela hennes familj har befunnit sig i tyst opposition mot den hårda islamiska regimen i landet, så det var inte konstigt att hon fattar tycke för sin lärare på , den äldre politiskt radikale Iraj. är en begåvad och vacker student som stått emot sina föräldrars försök att arrangera ett äktenskap. Hon blir förälskad. föräldrar samtycker till äktenskap och Iraj och gifter sig enligt regler, men vid en västerländskt inspirerad ceremoni. Det dröjer inte länge innan väntar sitt första barn och när sonen föds säger hon upp sin assistenttjänst på . För barnens skull. De behöver sin mamma hemma. kommer nästa barn, en dotter. Iraj är en man med status i samhället och är stolt över honom. Med en hög akademisk examen åtnjuter han allmänt förtroende, även om politiken börjat ställa till problem i karriären. och Irajs äktenskap är inte komplikationsfritt. De grälar ibland och det händer att tar barnen med sig och åker hem till sina föräldrar. Men konflikterna är aldrig långvariga. Iraj slåss inte, och han tar ansvar för sin familj. har haft tur, tycker hon. Dessutom är det knappast möjligt att skilja sig, utan förvärvsarbete och med två små barn. tänker inte ens tanken. Regeringen ökar trycket på universiteten och får Iraj veta att han kan jobba kvar, på grund av sina politiska åsikter. Han försöker försörja familjen genom att köra taxi och ägna sig åt lite affärsverksamhet, men ekonomin är ett problem. Fem kvinnoliv – och politiska engagemang och säkerhetspolisen börjar intressera sig för honom. Familjen gör ett försök att flytta till en annan stad och Iraj lever halvt underjordiskt, dyker bara upp hemma hos och barnen då och då. Trycket ökar och Iraj blir allt mer övertygad om att han måste fly. är mer tveksam, hon vill inte lämna sin släkt och allt som betyder något för henne, men för hans skull ger hon med sig. Hon ser hur han plågas av att leva jagad. Familjen får tillbringa närmare i en svensk flyktingförläggning. Det är en svår tid. Först och främst chocken att möta det nya landet. Det är inte bara vädret som är fruktansvärt, människor är kalla, tysta och stängda. och Iraj får ingen kontakt med omvärlden. Andra flyktingar på förläggningen kommer direkt från krigszoner, många mår mycket dåligt och det är mycket bråk. och Iraj är inte lyckliga och undrar om de verkligen gjort rätt. är mest kritisk och tycker att Iraj lurat henne till något hon aldrig önskat. De grälar mycket. Båda längtar hem, men att vända tillbaka är inte möjligt, det inser båda. Iraj skulle mötas av säkerhetspolisen redan på flygplatsen. Kritiken mot svenska kvinnor är också gemensam. De korta kjolarna, urringningarna, sminket. Visserligen har Iraj offentligt opponerat sig mot de lagar i hemlandet som gör det brottsligt med synligt hår och make up, men detta är ändå för mycket. Iraj kallar de svenska kvinnorna skamlösa och som en gång för alla lagt ifrån sig slöjan delar ändå många av hans åsikter. Till sin förvåning konstaterar att när paret besöker talar socialassistenten lika mycket med henne som med Iraj, och de har rätt till samma summa i socialbidrag. När det gäller barnen vänder sig assistenten och personalen på flyktingsförläggningen alltid direkt till henne. Varken eller Iraj behandlas särskilt väl, det är tydligt att ingen har någon status, men det är ingen skillnad mellan dem båda. Insikten gör henne allt mer intresserad. Hon konstaterar också att svenska kvinnor och män umgås i alla sammanhang, utan att någon verkar tycka att det är något problem. I hemlandet var den kvinnliga och manliga sfären utanför hemmet helt åtskilda. Varken Iraj eller är troende muslimer – snarare är de motståndare till islams politiska kraft i sitt hemland – men de kulturella föreställning-