sou · GMB314 · 1999-01-01 00:00:00 — De tillämpningar som i vid mening kallas e-pengar återfinns, som framgått, på en glidande skala ända från auktorisation av kontobaserade överföringar till anonyma sedelliknande digitala värdeenheter som i allt väsentligt hanteras som om de vore kontanter. Bakgrunden är den övergång till IT och de satsningar på elektronisk handel som görs på bred front. Härvid ses betalningar som ett led i nya mönster för handel och administration, se t.ex. Europeiska Kommissionens dokument A European Initiative in Electronic Commerce 63 och arbetet inom FN:s () arbetsgrupp Electronic commerce. Europeiska Kommissionen har vidare föreslagit åtgärder rörande e- pengar64 och arbete pågår med ett förslag till direktiv om e-pengar (se vidare avsnitt 4.3). Dessa frågor behandlas också inom flera andra inter- nationella organ. Härvid har emellertid e-pengar i vid mening definierats och beskrivits på skilda sätt och frågan om vad som menas med e-pengar 63COM (97) 157, par. 64Communication to Parliament, to the Council, and the Economic and , Boosting Confidence in Electronic Means of Payment in the Single Market and a Commission Recommendation concerning Transactions Affected by means of an , in particular the relationship between issuer and holder. har delvis dolts bakom t.ex. slagordsmässiga analogier med mynt, sedlar och plånböcker. I det direktivförslag som kommissionen nu arbetar med definieras e- pengar som monetary value which is ·stored electronically on an electronic device such as a chipcard or a computer memory; ·accepted as means of payment by undertakings other than the issuing institution; and ·generated in order to be put at the disposal of users to serve as an electronic surrogate for coins and banknotes for the purpose of effecting electronic transfers of limited value payments. Kommissionen har dock utgått från skilda definitioner i olika samman- hang, beroende på syftet med arbetet. I ett sammanhang har en tydlig uppdelning gjorts mellan kontantkort och nätpengar, som det angivits att denna gräns kan komma att raderas ut. Dessutom har kort- pengar delats in i single-purpose, limited-purpose and multi-purpose prepaid cards, utifrån t.ex. sådana faktorer som i vilken omfattning varor och tjänster kan betalas med korten, antalet berörda parter och huruvida medel kan överföras endast till vissa säljställen eller i flera riktningar såsom mellan olika korthavare. I ett annat sammanhang har kommissionen, med hänsyn till den snabba utvecklingen av nya rutiner och önskemålet om globala lösningar, förklarat sig vilja undvika strikta klassificeringar och definitioner av vad som menas med vissa instrument eller tjänster för betalning och det har förekommit att e-pengar definierats så vitt att man innefattat Transfer, Electronic Purses (and) Electronic Cash. En analys av e-pengar har gjorts inom ")3, som är ett gemensamt organ för centralbankerna I en rapport förklaras att begreppet e-pengar ofta används lösligt med avseende på en rad betalmekanismer för detaljhandeln. E-money products definieras där som "stored-value or prepaid products in which a record of the funds or value available to a consumer is stored on an electronic device in the consumers possession. Därvid sägs bl.a. att e-pengar, till 65Jfr uttrycket Interchange () som egentligen står för överföring av meddelanden som har strukturerats så att datorer kan förstå/agera utan direkt mänsklig medverkan. I praktiken har termen dock kommit att användas som beteckning på allt möjligt som skall ges en klang av att vara nytt och bra, t.ex. i samband med marknadsföring. skillnad från single-purpose prepaid cards, är avsedda för generell användning och att sådana rutiner skiljer sig från produkter för åtkomst (access) till vanliga betaltjänster t.ex. att använda en PC för att göra en kreditkortsbetalning eller att överföra en order för överföring av medel mellan bankkonton.66 Detta bör jämföras med , , enligt vilken Funds or money includes credit in an account kept by a bank and includes credit denominated in a monetary unit of account that is established by an intergovernmental institution or by agreement of two or more States, provided that this law shall apply without prejudice to the rules of the intergovernmental institution or the stipulations of the agreement . Om e-pengar skulle definieras så att alla registreringar av betalningsmedel i elektronisk form innefattas mister termen sitt värde som sorteringsbegrepp. Detta gäller särskilt i anknytning till individualiserade konton hos finansiella institut. Dessa konton har förts med datorer och betalningar mellan finansiella institut har skett elektroniskt, utan att betecknas som e-pengar, digitala kontanter eller liknande. I och med att de finansiella instituten börjat kommunicera elektroniskt med sina kunder har en mer löslig användning av begreppet e-pengar dock uppkommit där ibland både bokpengar och digitala värdeenheter omfattas, trots de grundläggande skillnader som finns mellan sådana tillämpningar. 66Följande beskrivning ges under rubriken . Electronic money (e-money): monetary value measured in currency units stored in electronic form on an electronic device in the consumer's possession. This electronic value can be purchased by the consumer and held on the device and is reduced whenever the consumer uses the device to make purchases. This contrasts with traditional electronic payment transactions such as those with debit or credit cards which typically require on-line authorisation and involve the debiting of the consumers bank account after the transaction. There are two different types of electronic devices: prepaid cards and prepaid software products. With prepaid cards, the electronic value is stored on a computer chip (or integrated circuit) embedded in the card and value is typically transferred by inserting the card in a card reader. With software products, the electronic value is stored on the hard disk of a computer and is transferred over communication networks such as the Internet when payments are made. (Implications for central banks of the development of electronic money, Basle, October 1996). Vad som i första hand behöver avgränsas och definieras inom ramen för mitt uppdrag är sådana nya rutiner där värdeenheter i digital form förs från betalare till betalningsmottagare utan att traditionella bokpengar, kontanter eller värdepapper anses föreligga. Det är på detta område som nya rättsfrågor aktualiseras och som osäkerheten är särskilt påtaglig om hur tjänsterna bör sorteras in i regelverket. För bokpengarna finns däremot redan termer ¾ konton, betalningsorder, etc. ¾ och en jämförelse med urkunder ligger närmare till hands än en analogi med kontanter. Jag föreslår därför en definition av e-pengar som inte omfattar medel som är knutna till vanliga konton hos finansiella institut. Sådana digitala värdeenheter kan beskrivas som elektroniska registreringar av medel som kan användas för betalningar utan att finnas på ett individualiserat konto. 68 Denna avgränsning bygger på definition av för- betalda kort; se avsnitt 3.2.3. Mitt uppdrag är emellertid inte inskränkt till kortbaserade rutiner. Även digitala värdeenheter som förvaras av inne- havarna, t.ex. på hårddiskar, bör innefattas. Att mitt förslag till definition formulerats så att medlen kan användas för betalningar beror på att de digitala värdeenheterna kan användas också för transaktioner som inte utgör betalningar. Därutöver föreslår jag en avgränsning som enklast kan beskrivas genom en jämförelse med värdemärken , vilka kännetecknas av att instrumenten gäller endast vid betalning av vissa varor eller tjänster och vanligtvis förvärvas från den som tillhandahåller nyttigheten. I princip bör begreppet e-pengar begränsas till sådana tjänster som avses fungera mera allmänt för betalningar. Elektroniska motsvarigheter till t.ex. kuponger för kollektivtrafiken och kort för betalningar i telefonautomater bör alltså inte innefattas; jfr hur traditionella spårvägskuponger och polletter till varu- automater inte anses utgöra mynt och sedlar även om instrumenten till det yttre är av samma karaktär. Syftet med värdemärken är nämligen inte att mera allmänt ersätta mynt och sedlar och behovet av författningsreglering torde därmed bli försumbart. Vanliga förskottsbetalningar som kan spenderas med användning av digitala värdeenheter på t.ex. kort eller 67Därmed har inte sagts att de rättsfrågor som rör bokpengar redan skulle ha klarlagts; jfr avsnitt 1.3. 68Att dessa digitala symboler för penningmedel kan utformas som ackumulerade saldon, fasta odelbara valörer eller hybrider härav har redan framgått. 69Se vidare fotnot nr 5 ovan. hårddisk eller motsvarande förfaranden baserade på krediter bör alltså undantas.70 Detsamma bör gälla för sådana betalningar som avses i 1 kap. 2 a § bankrörelselagen; se avsnitt 4.1.2.2. Hur denna avgränsning görs är emellertid till stor del en lagteknisk fråga. Antingen kan en vid definition av e-pengar införas i förening med en föreskrift om att de pollettliknande tillämpningarna de elektroniska värdemärkena undantas från tillämpningsområdet för en reglering av e-pengar, eller också kan ett sådant undantag tas in redan i själva definitionen. För att ta tillvara de associationer som en traditionell terminologi ger föreslår jag följande. Med e-pengar menas digitala värdeenheter som används som allmänna betalningsinstrument. Digitala värdeenheter är elektroniska registreringar av medel som kan användas för betalningar utan att finnas på ett individualiserat konto. Även med de föreslagna begränsningarna blir dock spännvidden stor mellan olika typer av e-pengar; jfr sådana ytterlighetsfall där betalningar ·är knutna till och helt kan följas via skuggkonton , eller ·är anonyma och kan cirkulera fritt mellan olika aktörer. Ytterligare uppdelningar kan därför behövas. Dessa skillnader får emellertid tas upp på varje område för sig, i den mån de visar sig vara av betydelse för den rättsliga bedömningen. Gränser mot kontanter, konton, värdepapper, m.m. Frågan är då hur de föreslagna definitionerna förhåller sig till kontanter och bokpengar m.m. Detta berörs dock endast översiktligt för att inte föregripa de civilrättsliga frågor som avses behandlas i utredningens nästa betänkande. 3.7.2.1.E-pengar respektive traditionella instrument En klar gräns bör kunna dras, mellan e-pengar å ena sidan och sedvanliga kontanter, skuldebrev och anvisningar å den andra, med stöd av de jämförelser som jag har gjort av traditionella instrument och digitala data 70Medlen är vanligtvis förbetalda i den meningen att innehavaren genom t.ex. överföring från sitt konto eller kontant betalning skall ha tillfört utfärdaren ett värde som motsvarar e-pengarna. Det är emellertid fullt möjligt att ge ut digitala värdeenheter mot ersättning i efterskott; jfr att låna ut mynt och sedlar. (se avsnitt 2.3 och 2.4). Medan e-pengar som instrument endast är ett originalinnehåll som representeras av data utgör mynt och sedlar unika fysiska föremål; originalexemplar . Samma skillnad finns mellan digitala dokument och traditionella urkunder. De digitala värdeenheterna bör därmed enkelt kunna skiljas från traditionella instrument. 3.7.2.2.Värdeenheter och andra digitala instrument Olika typer av digitala instrument behöver också kunna skiljas från varandra. Mitt förslag till definition av e-pengar innebär att de digitala motsvarigheterna till betalningsorder, anvisningar och andra dokument inte utgör e-pengar eftersom de inte representerar ett självständigt värde. De fungerar istället som underlag för transaktioner med medel som finns på individualiserade konton eller dokumenterar fordringsförhållanden som inte är knutna till vissa medel. Även denna gränsdragning bör kunna göras tydlig, om det kan anges vad som menas med ett konto och om e-pengar kan skiljas från värdepapper. Ett konto i en bank eller ett annat finansiellt institut är ett avräknings- förhållande som har tillkommit genom avtal mellan kontohavaren och det kontoförande institutet. Avtalet innebär att alla betalningar som görs till det kontoförande institutet och som är avsedda för insättning på kontot räknas kontohavaren till godo medan alla utbetalningar från kontot avräknas. Insättningar och uttag kvittas; se vidare bankrörelselagens definitionen av bankrörelse (avsnitt 4.1.2.1) och följande uttalanden i lagmotiven.71 Med inlåning avses redan enligt gängse språkbruk någon form av insättning av medel som insättaren ensam, eller tillsammans med annan kontohavare, förfogar över. Det är således fråga om en deposition av pengar på vilka insättaren har krav på återbetalning. Vidare förutsätts någon form av kontoförhållande, dvs. ett ramavtal enligt vilket kontohavaren får göra fortlöpande insättningar. Storleken på de insatta beloppen har inte bestämts på förhand. ... behållningen är nominellt bestämd, Insatta medel är disponibla genom att de i normalfallet är tillgängliga för uttag 1995/96:74 s. 97. Detta moment i inlåningsavtalet gör kontot särskilt ägnat att anslutas till ett eller flera generella betalningsinstrument. I detta sammanhang är det tillräckligt att slå fast att ett inlåningskonto är något annat än det finansiella institutets räkenskapsmaterial 72 och att e- pengar har fört med sig en ny tredje kategori, skuggkonton, som avses ge det underlag som behövs för att skydda transaktioner med e-pengar från manipulationer och missbruk.73 I anknytning till e-pengar förekommer också termen floatkonto eller samlingskonto för att beteckna utgivarens registrering av medel som ingår i den egna förmögenhetsmassan men som motsvaras av utgivna e-pengar. Dessa uppgifter preciseras i vissa system genom nämnda skuggkonton. En avgränsning av e-pengar bör härvid i huvudsak kunna göras utifrån rutinerna för betalning. Om betalaren förfogar över medlen utan att identifiera sig eller annars så att det helt saknas sådana betalningsorder, anvisningar eller liknande digitala instrument varigenom kontobaserade förfoganden sker, bör det ¾ för att undvika komplicerade teoretiska överbyggnader och pressade tolkningar ¾ redan av praktiska skäl undvikas att behandla medlen som bokpengar. I övrigt bör denna gränsdragning ske utifrån civilrättsliga överväganden som jag återkommer till i ett senare betänkande. Redan den omständigheten att registreringar på skuggkonton kommer att ske och att det därefter blir möjligt att i huvudsak följa transaktionerna bör dock inte göra medlen till bokpengar. Detta kan jämföras med en hantering av kontanter där samma uppgifter antecknas som vid betalningar via ett inlåningskonto. Att transaktionerna finns noterade gör naturligtvis inte mynt och sedlar till bokpengar. 72Betaltjänstutredningen har anfört att begreppet konto utgår från den betydelse som följer av bokföringslagen och avser en avräkning som fortlöpande avspeglar de ekonomiska förhållandena mellan kontohavaren och kontohållaren (SOU 1995:69 s. 307). Andra har hävdat att detta skulle vara fel och att ett bankkonto i grunden skulle vara någonting helt annat än ett konto i redovisningssammanhang (Lehrberg, Moderna betalningsformer, s. 26 not 3). Därvid har anförts bl.a. följande. Ett bankkonto är ett avtalsförhållande, inte en plats i bankens bokföring, och redovisningen för kontot avspeglar inte de ekonomiska förhållandena mellan kontohavaren och kontohållaren utan visar endast ett saldo som hänför sig till det specifika avräkningsförhållande som det aktuella kontot representerar. 73På samma sätt som kontanter och bokpengar kompletterats med en ny kategori, e- pengar, har alltså konton som hör till räkenskapsmaterialet och inlåningskonton kompletterats med skuggkonton. Vid överväganden av instrumentens karaktär bör vidare beaktas att skillna- derna mellan traditionella fordringsbevis och kontanter inte är så stora. Detta gäller särskilt för sådana skuldebrev där fordringar har knutits till dokumenten så att ett godtrosförvärv utsläcker andras rätt. Ett traditionellt sådant dokument kan visserligen omsättas som en lös sak men det är ett fordringsbevis till sin karaktär och inte, som mynt och digitala värde- enheter, ett betalningsmedel som representerar ett självständigt värde. Vid en närmare jämförelse av sådana fordringsbevis och kontanter är det dock inte lätt att finna hållbara skiljelinjer. Visserligen är endast mynt och sedlar lagliga betalningsmedel men därutöver synes skillnaden mellan dessa objektkategorier, inom ramen för säkra rutiner, bestå endast i att kontanter är allmänt accepterade och därmed hanterbara rent praktiskt. Skulle t.ex. i lämpliga valörer ge ut löpande skuldebrev ställda till innehavaren, som blir allmänt accepterade, är skillnaderna i förhållande till sedlar inte lätta att ange. Dessa frågor avses behandlas senare i anknytning till den civilrättsliga bedömningen av betalningar med e- pengar. Inom den finansiella sektorn finns ett antal etablerade verksamhetsformer. Dessa omges av ett omfattande regelverk, som i huvudsak motiveras utifrån tre grundläggande skyddsintressen; stabilitet, sundhet och effektivitet. Av särskild betydelse är den inlåning , som har förbehållits de verksamheter som bedriver bankrörelse . Som skäl för en särreglering av sådan verksamhet har i första hand anförts det s.k. systemskyddsintresset, dvs. behovet av att säkerställa ett stabilt betalningssystem. Det har härvid ansetts särskilt viktigt att värna sådana kontoformer som är ägnade att integreras i betalningssystemet, t.ex. transaktionskonton som är samman- länkade med någon form av generell betalningsrutin; jfr e-pengar. Ett annat skäl för särskilda skyddsregler på bankområdet är det rena konsu- mentskyddsintresset. Instabilitet i de verksamheter som förvaltar hushållens transaktions- och sparmedel skulle kunna få allvarliga konse- kvenser för berörda hushåll. Med utgångspunkt från vår nationella reglering aktualiseras utöver banker kreditmarknadsföretag och värdepappersbolag som tar emot medel på konto. Vidare har ett system införts för garanti beträffande insättningar , för att stärka konsumentskyddet och komplettera den övriga skyddsreglering som omger banker. Dessa bestämmelser har nära anknytning till EG-rätten . I finns dock ingen skillnad mellan banker och kreditmarknadsföretag de utgör s.k. kreditinstitut. Inlånings- och kreditgivningsverksamhet behandlas i bl.a. de första (77/780/EEG) och andra (89/646/EEG) banksamordningsdirektiven. även i direktivet (93/22/EEG) om investeringstjänster inom värdepappersområdet (investeringstjänstdirektivet). Frågan är nu hur olika tillämpningar av e-pengar förhåller sig till den svenska regleringen av bankinlåning, upplåning och insättning och till EG- direktiven rörande credit institutions. Bankrörelse (inlåning) Bankrörelse omges av särskilt stränga regler. Sådan verksamhet får drivas endast efter tillstånd (oktroj) av regeringen. Med bankrörelse avses enligt 1 kap. 2 § bankrörelselagen (1987:617) verksamhet i vilken ingår sådan inlåning som ·är nominellt bestämd, och ·hålls tillgänglig för insättaren med kort varsel. Inom ramen för vårt uppdrag ställs det inte på sin spets vad som menas med att behållningen är nominellt bestämd och tillgänglig med kort varsel75. Möjligen kan nya valutor tillskapade just för elektroniska betalningsrutiner behöva övervägas i anknytning till e-pengar. Här är emellertid främst frågan om kontoförhållande av intresse. Ett konto beskrivs i lagmotiven som ett ramavtal enligt vilket kontohavaren får göra fortlöpande insättningar, där storleken 76 på de belopp som sätts in inte har bestämts på förhand. Där diskuteras vidare om inlåning bör anses kännetecknad av att ·insättaren får ränta eller annan avkastning på insatta medel ·inlåningen erbjuder insättarna likalydande villkor ·inlåningen inte innebär några skyldigheter för insättarna. Dessa kriterier har dock inte kommit att användas för att avgränsa vad som är bankförbehållen inlåning. 1995/96:74 s. 91 ff. 157 och 252. Bankrörelse definierades före som verksamhet i vilken ingår inlåning från allmänheten på sådan räkning som bank [cirkel] allmänt använder. 75I lagmotiven sägs bl.a. att tiden från uppsägning till dess att medlen kan disponeras inte får vara längre än en månad (a. prop. s. 97). 76Härigenom skiljer sig inlåning från bl.a. utgivning av obligationer (a. prop. s. 97). 4.1.2.2.Undantag för kundmedel, m.m. Från bankrörelselagens tillämpningsområde undantas ·mottagande av medel på vissa s.k. kundmedelskonton för framtida betalningar av varor eller tjänster (1 kap. 2 a §), och ·inlåningsverksamhet som bedrivs i vissa mindre s.k. sparlåne- föreningar (1 kap. 2 b §). Undantaget för ekonomiska föreningar 77 torde vara av begränsat intresse för frågan om e-pengar medan detaljhandelsföretagens mottagande av kundmedel på konto ofta tar sikte på kortbaserade rutiner för betalningar. Undantaget för kundmedel gäller dock endast om behållningen ·för varje kund uppgår till högst , och ·är tillgänglig för kunden endast för betalning av varor och tjänster som framställs eller säljs av företaget eller av ett annat företag som ingår i samma koncern eller i samma företagsgrupp med nära ekonomisk samhörighet, eller i samband med att kontoförhållandet upphör. I motiven till denna bestämmelse beskrivs hur kundmedelskonton delvis kan fungera som ett sparkonto i bank: På behållningen utgår vanligtvis ränta och någon skyldighet att betala med insatta medel brukar inte förekomma utan kunden kan när som helst avsluta kontot och få ut sin behållning. Vidare finns en praxis om s.k. kontantavrundning , vilket innebär att kunderna kan få direkt i handen i samband med att kontot belastas vid betalning av ett företags produkter. företer kundmedelskontona betydande likheter med en vanlig förskottsbetalning genom att insättningarna ·är ägnade att användas för betalning av vissa företags varor och tjänster, och ·brukar göras i anslutning till sådana betalningar. Kortbaserade rutiner för e-pengar kan antas komma att fungera på motsvarande sätt så att löpande betalningar och en rationell kassahantering 77Bankrörelse enligt 2 § första stycket skall inte anses föreligga, när en ekonomisk förening bedriver inlåningsverksamhet, om föreningen 1.tar emot insättningar endast från de egna medlemmarna, 2.har till ändamål endast att med användande av medlemsinsättningar tillgodose finansieringsbehov hos medlemmarna, 3.antar endast fysiska personer till medlemmar, samt 4.har högst 1 000 medlemmar (1 kap. 2 b § bankrörelselagen). Det blir emellertid inte fråga om några allmänt gångbara betalningsinstrument när de elektroniska betalningarna avses ske endast till ett visst företag eller en viss företagsgrupp. Skillnaden är alltså densamma som mellan sedlar användbara i alla sammanhang och värde- märken såsom polletter eller kort för betalning av en viss vara eller tjänst. 4.1.2.3.Insättningsgaranti (insättningar) Enligt lagen (1995:1571) om insättningsgaranti skall insättningar i bank ersättas om bankinstitutet går i konkurs. ·tillgängliga för insättaren med kort varsel. Av lagmotiven framgår att definitionen av bankrörelse (1 kap. 2 § första stycket bankrörelselagen) lagts till grund även för avgränsningen av insättningsgarantin. 79 En skillnad är emellertid att det inte krävs att medlen finns på konto. Detta har motiverats med att medlen kanske inte finns placerade på kundens konto, exempelvis under en övergångstid i samband med någon transaktion, och att även sådana tillgodohavanden bör omfattas av garantin, om övriga förutsättningar är uppfyllda. Detta exempel är av intresse för behandlingen av t.ex. sådana e-pengar som registreras på ett skuggkonto hos kortutgivande bank. Behållningen på skuggkontot reduceras när säljföretag löser in de e-pengar som kort- havaren fört över till säljföretagets terminal. Detta kan något förenklat formuleras som en fråga om inlåning enligt insättningsgarantin skall anses föreligga medan bankinlåning inte skulle föreligga eftersom skuggkontot inte utgör kundens vanliga konto.