sou · GMB341 · 1999-01-01 00:00:00 — En utgångspunkt för dessa förslag var varje förskrivares ansvar för att – inom ramen för inomprofessionellt kvalitetsarbete 3 – känna gränserna för sin kompetens och endast förskriva läkemedel som denne har tillfredsställande kunskap om. Eftersom den enskilde förskrivaren 3 föreskrifter om kvalitetssäkring i hälso- och sjukvården har gjort kvalitetsarbete till en del av vårdpersonalens yrkesansvar. "ILAGA 4IDIGARE UTREDNINGAR 111 inte kan ha tillräcklig kunskap och tid för att värdera alla relevanta fakta om läkemedel, skulle bästa kompetens ifråga om läkemedel och läkemedelsterapi, förenade i en läkemedelskommitté, bistå med terapirekommendationer och informationsspridning. En annan utgångspunkt var erfarenheten att frivilliga läkemedels- kommittéer inte kunnat påverka läkemedelsanvändningen och balansen mellan industrins läkemedelsinformation och producentoberoende information. Det ansågs bero på att landstingen inte givit kommittéerna de ekonomiska resurser och den status som krävs. HSU 2000 förutsatte att situationen härvidlag skulle förändras väsentligt till följd av lands- tingens kostnadsansvar för läkemedel och lagstadgade läkemedels- kommittéer. En tredje utgångspunkt var att framtagande av terapirekommenda- tioner och informationsspridning skulle styras av förskrivarnas behov och arbetsförutsättningar, inte av informationsgivarnas behov av att sprida information. Förskrivarna måste känna tillit till informationen. Det förutsätter att de känner till läkemedelskommitténs kriterier och vilka skäl som i det enskilda fallet avgjort dess ställningstagande. Vidare måste läkemedelsinformationen var lättillgänglig. Ifråga om terapiprogram 4 skulle läkemedelskommittén tillse att de innehöll tydliga rekommendationer om bruk och val av läkemedel. skulle initiera framtagning av terapiprogram om inte uppdragit detta till annat organ. Ett sådant vittgående mandat skulle bli möjligt genom att grupper med företrädare för olika specialiteter knyts till kommittén. HSU 2000 påtalade bristen på kunskap om effektiv informationsverk- samhet och framhöll att den offentliga informationen måste ges en mer kraftfull profil för att kunna konkurrera med industrins information. En tydlig brist i den offentliga informationen är att det ofta saknats mål som underlag för utvärdering av dess genomslagskraft. Läkemedels- kommittéerna borde utveckla modeller för informationsgivning. I kvalitetsarbetet skulle ingå att avläsa vilka modeller som fungerar mer eller mindre bra. HSU 2000 inventerade de centrala myndigheternas författnings- och kompetensmässiga förutsättningar att ta på sig ansvar för centralt stöd till läkemedelskommittéerna, dvs. att ta fram och kodifiera ett natio- nellt kunskapsunderlag. Sammanfattningsvis föreslogs i betänkandet att skulle ges ökat ansvar för läkemedelsinformation och att skulle ha ansvar för en IT-baserad kunskaps- 4 Vårdprogram och vårdkedjestrukturer är andra begrepp som avser ungefär detsamma som terapiprogram. 112 "ILAGA 4IDIGARE UTREDNINGAR Kommittén tog inte ställning till vilken institution som ska ha det övergripande ansvaret ifråga om hälsoekonomiska studier. I den efterföljande propositionen 5 föreslogs att i samverkan med skulle följa upp läkemedelskommittéernas arbete med att säkra kvaliteten på läkemedelsförskrivningar. Beträffande de regionala läkemedelsinformationscentralerna vid universitetsjukhusen föreslogs i betänkandet att samarbetet dem emellan skulle förstärkas och att verksamheten skulle finansieras genom överenskommelser mellan landstingen. 5 Proposition 1996/97:27