sou · GMB36d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Som bland annat denna utredning kunnat visa beror mycket av löneskillnaderna just på att kvinnor och män har olika befattningar, och att kvinnliga befattningar värderas lägre på grund av sin könsmärkning. Därför är det viktigt att man i kartläggningen jämför olika befatt- ningar. Det har varit lagstiftarens mening men lagtexten är till dålig hjälp även för ambitiösa arbetsgivare. Ett annat område där Jämställdhetslagen inte är tillräckligt tydlig är problemet kring hemliga löner. Om en verklig kartläggning av lönerna på en arbetsplats ska kunna göras måste de kartläggande parterna ha tillgång till alla löneuppgifter. är det inte självklart, lagen är otydlig. En tredje punkt där Jämställdhetslagen behöver preciseras gäller uppföljningen (11§). Att rapportera vad som gjorts för att rätta till föregående års skevheter och hur mycket pengar som lagts på att rätta till löneskillnader skulle medverka till att kartläggningens resultat verkligen används som lagstiftarna har tänkt. I direktiven till denna utredning får jag bland annat uppdraget att finna metoder för att synliggöra och följa utvecklingen av andelen kvinnor bland ekonomiska makthavare. Ett sätt är att komplettera Jämställdhetslagen så att den även innehåller en redovisning av andelen kvinnliga arbetsledare, på alla nivåer (t.ex. i 7 §). Ett annat sätt är att regelbundet redovisa andelen kvinnliga chefer i den offentliga delen av jämställdhetsmärkningen, som behandlas på annan plats. En annan kartläggningsnivå är den centrala, nationella. I skrivande stund sitter en annan utredning och funderar på olika sätt att förbättra lönebildningen i landet. De har bland annat lagt ett förslag om att SOU 1998:6 Betänkande från inrätta ett medlingsinstitut och metoder för att förbättra lönestatisti- ken. Jag föreslår att Jämställdhetslagen förtydligas på tre punkter, och kompletteras med en fjärde. Den första gäller att kvin- nors och mäns löner ska kunna jämföras oavsett om de avser olika befattningstyper. Det andra är fackliga företrädares rätt att få del av de löneuppgifter som behövs för det lokala kartläggningsarbetet. Det tredje är ett uppföljningskrav, att arbetsgivarna redovisar vad som gjorts för att rätta till de eventuella löneskillnader som upptäcktes vid föregå- ende kartläggning. Dessutom föreslår jag för det fjärde att Jämställdhetslagen kompletteras med kravet att redovisa andelen kvinnliga ar- betsledare . Jag föreslår att det nya medlingsinstitutet får som särskild uppgift att bevaka löneutvecklingen för kvinnor och män. Med tanke på de stora förändringar som pågår på lönebild- ningens område – från kollektivt till individuellt, från cent- ralt till lokalt – är det speciellt angeläget att studera utfallen för kvinnor och män just . Nya faktorer, till exempel an- ställningsförmånernas ökade betydelse, bör tas med i granskningen. En bra lönestatistik, uppdelad på kvinnor och män, är viktig. Utredningen om medlingsinstitutet vill höja kvaliteten på lö- nestatistiken, och även ge forskarna möjlighet att studera lö- ner i kombination med andra faktorer, som familjeförhållan- den, utbildning osv. Detta är förslag som jag stödjer. bör ha till uppgift att följa löneutveck- lingen för kvinnor och män, lämna regelbundna rapporter och diskutera metoder att komma åt omotiverade löneskill- nader mellan kvinnor och män. Ett resultat av de nya lönebildningsmodellerna är att det blir allt svårare att rätta till skevheter mellan arbetstagare inom olika fackliga organisationer. Även om den lokala lönepolitikens parter i stor enighet slagit fast principer som till exempel ska gynna lågavlönade kvinnor i vården finns allt mindre möjligheter att omfördela pengar mellan olika kollektiv. Varje facklig organisation bevakar sin egen pott, och samordning över de fackliga gränserna blir allt svårare. När man tidigare förhandlade kartellvis kunde viss omfördelning ske, från t.ex. SACO-gruppen jurister till SACO-gruppen arbetsterapeuter, men numera bevakar alla enskilda fackförbund sina egna intressen. Detta ställer till problem också för arbetsgivare som vill förändra lönebil- den i en mer jämställd riktning. Jag föreslår därför att regeringen inbjuder arbetsmarknadens parter till en diskussion om ovanstående problem, för att gemensamt hitta modeller att i lokala förhandlingar komma åt löneskillnader som saknar saklig grund. fungerar i alla formella avseenden könsneutralt. Kvinnor och män betalar lika mycket skatt, har samma pensioner och samma rätt till föräldraledighet och socialbidrag. Detta under förutsättning att deras verkligheter för övrigt är lika. Vilket de inte är. Vilket skapar stora olikheter. Ett exempel är pensionerna. Eftersom kvinnor tjänar mindre än män får de färre ATP-poäng och lägre pension. Kvinnors lägre lön beror bland annat på att kvinnor tar ansvar för det obetalda hemarbe- tet, vilket inte ger pensionspoäng. Män med en deltidsarbetande hustru kan arbeta mycket och få en hög pension. Om makarna fortsätter att leva tillsammans spelar det mindre roll, men om/när skilsmässan är ett faktum tar mannen med sig de pensionspoäng han tjänat in med hennes stöd, och kvinnan får klara sin ålderdom på en lägre ekonomisk nivå än om hon hade satsat på karriär. Avtalspensio- ner, som tillfaller fler män än kvinnor, förstärker mönstret. Kvinnor, män och inkomster. Jämställdhet och oberoende , SOU 1997:87.) Ett annat exempel är föräldraledigheten. Kvinnor och män har rätt till samma procentuella ersättning vid föräldraledighet, men eftersom män tjänar mer än kvinnor, och oftare passerar taket där ersättnings- nivåerna inte höjs längre, kommer det att drabba familjeekonomin hårdare att mannen är ledig. Om beslutet om vem som ska vara föräldraledig bara var en eko- nomisk fråga skulle en 100-procentig inkomstersättning vid föräldra- penning kunna vara en lösning – familjen skulle inte förlora på delad föräldraledighet – men forskningen visar att det inte är så enkelt. SOU 1998:6 Betänkande från mammorna i de flesta fall är hemma med barnen har även andra orsaker än de ekonomiska. (Se t.ex. Hemmet, barnen och makten: Förhandlingar om arbete och pengar i familjen , 1997:139.) Ett tredje, och lite mer svårförklarligt, exempel är socialbidragen. Män får socialbidrag över oftare än kvinnor. De får t.ex. mer pengar till möbelinköp. Varför det är så vet man inte. Är män mer påstridiga gentemot ? Slår de sönder sina möbler och måste ha nya? Är de frånskilda män som inte fått med sig några möbler vid separationen? De förändringar som pågår i kommunerna just , där ansvaret för social verksamhet flyttas från kollektiva system till de enskilda familjerna, får olika effekter för kvinnor och män. Gamla som har en dotter som bor i närheten riskerar att få sämre service av kommunen än de som har en son. Om en kommun slutar servera gratis lunch till gymnasieeleverna kommer många mammor (men inte pappor) att göra i ordning matlådor och smörgåspaket på morgnarna. Och om gamla krassliga mamma, som inte orkar städa själv, får sin hemtjänst indragen – vem kommer att städa hos henne? Om den enda busslinjen till stadsdelen dras in – vilka kommer att få minskad rörlighet? Männen eller kvinnorna? Effekterna är inte bara olika för kvinnor och män. Klasskillnader- na kommer också att öka när det kommunala/statliga/offentliga ansvaret försvinner. På arbetsmarknaden får besluten också olika effekt för män och kvinnor. Om sjukhuset eller affären lägger om sitt schema så att deltidstjänsterna blir kortare och timmarna mer utspridda över arbetsveckan – vilka kommer att drabbas? Även i de branscher där män deltidsarbetar visar forskningen att de har lättare att öka sin arbetstid. (Se Män passar alltid? Nivå- och organisationsspecifika processer med exempel från handeln , SOU 1998:4.) är neutralitet och likställighet honnörsord i svensk lagstiftning. Behovet av en faktisk neutralitet och likställighet ökar dessutom när resurserna minskar. I en hårt ansträngd budget är det ännu viktigare för medborgarna att veta att pengarna faktiskt används på rätt sätt, och går till dem som bäst behöver dem. Statens och kommunernas främsta uppgift är att, så rättvist som möjligt, använda och fördela våra gemensamma medel. Att så mycket av den fördelningen sker utan analys av effekterna är inte bra. Effekterna handlar både om pengar och om tid. Att städa hos gamla mamma eller göra smörgåspaket till gymnasisten kanske inte kostar så mycket pengar, men en ökad arbetsbelastning i hemmet påverkar också kvinnornas ekonomi, det har belagts gång på gång i denna utredning. Det är svårt, kanske olämpligt, att statligt styra kommunala beslut. Men staten kan påverka normer och regelverk i landsting och kommuner. Det är viktigt att kunskapen om mäns och kvinnors olika villkor genomsyrar dessa regelverk. För kommuner och landsting borde det dessutom vara viktigt att göra en ordentlig könsanalys inför viktiga beslut. gör kommunerna miljögranskningar, t.ex. inför större trafik- eller exploateringsbeslut. Att göra en analys av hur nedskärningar inom t.ex. barnomsorg, skola eller äldrevård drabbar män och kvinnor, föräldrar och barn, borde vara lika viktigt. Det är en kvalitetsfråga för det kommunala beslutsfattandet, och något som skulle öka medbor- garnas insikter om hur de knappa resurserna fördelas. De insatser som redan gjorts, t.ex. i JämKom-projekt, är värda uppmärksamhet och stöd. har alla statliga utredningar och kommittéer i uppdrag att granska de effekter som deras förslag kan få för kvinnor och män. Mitt förslag är därför att beslut som berör eller statlig verksamhet föregås av en granskning av hur kvinnor och män påverkas. Konsekvensanalysen bör göras på alla nivåer i samhället, från barnomsorgsföränd- ringar i enskilda kommundelar till beslut om statsbudgetens fördelning. Kunskap som kan underlätta granskningen finns bland annat i denna utredning. Som människor kan vi utöva makt i olika roller; som medborgare, som anställda eller företagare eller som påtryckare via organisationer. En allt viktigare maktposition är rollen som konsument. På miljöområdet är konsumentmakten oomtvistad. Ett vanligt exempel är det klorblekta papperet som lagstiftare länge försökt komma åt när konsumenterna, genom att konsekvent välja oblekt papper, i princip lade ner all klorblekning i . I allt större utsträckning handlar svenska konsumenter med hjärtat. Vi köper miljövänliga produkter, undviker sportskor som tillverkats av barnarbetare och sparar i etiska aktiefonder. Min övertygelse är att många – både manliga och kvinnliga – konsumenter skulle vara intresserade av att låta sina värderingar styra konsumtionen även när det gäller jämställdhet. SOU 1998:6 Betänkande från Att till exempel vara den jämställda banken borde innebära en konkurrensfördel om bankkunderna kunde vara säkra på att epitetet hade täckning i verkligheten, att certifieringen betydde att banken uppfyllt vissa grundkrav, och att banken hade förbättrad jämställdhet bland sina mål. Både bankkunder, aktieägare och arbetssökande inom banksektorn skulle kunna fatta sina beslut med ledning av certifieringen. Bankfö- retag skulle kunna slå på stora trumman för att locka jämställdhetsin- tresserade kunder, och på köpet få ett mer rationellt företag där både kvinnors och mäns kompetens tas till vara. Ett kvalitetshöjt företag som bättre utnyttjar sina resurser. Det är svårt att komma åt företagsinterna kulturer som drabbar kvinnor. Lagar och avtal täcker en bit, men inte hela vägen. Jäm- ställdhetslagens regler om aktiva åtgärder fungerar bra på de arbetsplatser som redan vill, men bara marginellt mot de arbetsgivare som struntar i jämställdhet. uttalar sig ledande företagsledare ointresserat eller nonchalant, till exempel vad gäller andelen kvinnliga chefer (se Ledare, makt och kön , SOU 1997:135). Min tro är att en jämställdhetsmärkning av företag och organisa- tioner skulle kunna skapa det konsumenttryck som får fler att inse värdet av lika villkor för kvinnor och män. Hur jämställdhetsmärkningen ska gå till är en stor och svår fråga som just nu är föremål för en förstudie på uppdrag av statsrådet . I väntan på förstudiens resultat vill jag bara peka på några möjligheter. Märkningen kan läggas på olika nivåer, riktad mot olika företag och organisationer. Att jämställdhetsmärka enskilda produkter är antagligen svårt, men företag och arbetsplatser kan certifieras som . Detsamma gäller universitet och andra offentliga institutioner. Modeller för att jämställdhetsmärka kommuner kan se delvis annorlunda ut. Där kan jämställdheten studeras både ur medborgarnas och de anställdas perspektiv. Kriterier för att bli certifierad som jämställt företag eller arbets- plats kan bland annat vara: små eller inga löneskillnader mellan kvinnor och män, och en plan för hur eventuella skevheter ska rättas till kvinnliga chefer i relation till andelen kvinnliga anställda jämställda utvecklingsmöjligheter för de anställda t.ex. i form av vidareutbildning blandade arbetslag och grupper möjligheter att förena yrkesarbete med föräldraskap (upp- muntran av pappaledighet t.ex.)och åtgärder mot sexuella tra- kasserier kompetensutveckling för företagsledning och alla arbetsledare i ämnet jämställdhet klara och mätbara mål för jämställdhetsarbetet och en utveck- lingsplan för att nå målen Viktigt är också att kraven höjs år . Den som certifierats 1999 måste genomgå en ny prövning , och då har ribban höjts. Jag tänker mig att jämställdhetsmärkningen sker på två nivåer: 1)På företagets eget initiativ. Förhoppningen är att certifieringen ska bli ett så starkt kommersiellt argument att företagen själva anmäler sig för att bli kartlagda och certifierade, på egen bekostnad. 2)Genom fri granskning av tillgängliga källor. Denna kan inte bli lika detaljerad som den frivilliga certifieringen, där företagen hjälper till med all information. Viss information finns i årsredovisningar och andra öppna källor, granskningen kan också ske i samarbete med de företag som är villiga att lämna ytterligare uppgifter. En sådan granskning kan t.ex. ske branschvis. Avsikten bör vara att ge offentlighet åt uppgifterna i populär och lättillgänglig form. En utkommande bok kan peka ut de mest – och minst – jämställda företagen. (Boken finns redan i .) Press, radio och TV skulle säkert intressera sig för en sådan lista. Med hjälp av ny teknik kan man t.ex. uppdatera och förändra listan när något händer. Kommuner, landsting och länsstyrelser kan genom sina priorite- ringar och beslut bidra till eller försvåra jämställdhet. Kommunerna och länen skulle kunna utvärderas med avseende på jämställdhet med ledning av offentliga uppgifter och egen medverkan (vilket inte hindrar att enskilda kommunala och statliga arbetsplatser också kan ansöka om certifiering). Faktorer som påverkar medborgarna i jämställdhetshänseende i en kommun är barnomsorgens och äldreomsorgens utbyggnad, fördelningen av kultur och fr itidsutgifter, hur skolan arbetar (se avsnittet Skolan), andelen kvinnliga politiker och företagare, andelen kvinnor och män i köns-otypiska yrken, fördelningen av arbetslöshet, inkomster och förmögenheter mellan kvinnor och män osv. Av artikel Rulltrapperegioner och social infrastruktur i rapporten makt och kön – i spåren av offentliga organisationers omvandling , SOU 1997:83, framgår att kommuner och regioner i fungerar mycket olika för kvinnor i olika delar av . SOU 1998:6 Betänkande från Arbetet med kommunala eller länsvisa jämställdhetsstrategier skulle på detta sätt kunna stramas upp och förses med enhetliga frågescheman som sedan värderas och belönas. En utmärkelse till Mest jämställda kommun eller Mest jäm- ställda län skulle kunna fungera som konsumentinformation till de människor som tänker flytta eller byta jobb, och utgöra ett stöd för jämställdhetsarbetet i regionen. Det skulle också kunna användas av kommunerna och länen i arbetet med att dra till sig nya företag och investeringar. Ett centrum för att driva detta arbete behöver skapas, till att börja med statligt stöd. Det är viktigt att Märkningscentrum blir tro- värdigt och utan bindningar. borde Märkningscentrum kunna bli självförsörjande, genom att ta betalt för de frivilliga certifieringar- na, konsulthjälp, utbildning osv. Kopplingar till andra kvalitetssystem som ISO 9000 och ISO 14000 bör undersökas, liksom de kvalitetsmodeller som utarbetats inom EU. Ett mer jämställt arbetsliv är ett kvalitetshöjt arbetsliv. Möjligheten att styra med hjälp av offentlig upphandling i stat och kommun bör också undersökas. vill kommun se jämställdhetsplanerna från de företag som vill göra affärer med kommunen. Vissa kritiker säger att lagen om offentlig upphandling förbjuder alla andra hänsyn än rent affärsmässiga eller tekniska. Om så är fallet bör lagen skrivas om. Hela samhället går mot mer av etiska principer i affärslivet. Det vore olyckligt om inte samhällets organ kunde stödja en sådan utveckling. Utvecklingen – lärandet, processen – har en viktig roll vid utfor- mandet av kriteriekraven. Det viktigaste är inte att vara utan fel utan att veta hur man ska rätta till de fel som uppstår. Mot bakgrund av ovanstående föreslår jag att regeringen tar initiativ till jämställdhetsmärkning av företag, organisationer och regioner i . Försöksverksamheter och den nu på- gående förstudien kan, tillsammans med de principer jag skissat ovan, ge underlag för beslutet. Jämställdhet i skola och högskola En orsak bland många till den starkt segregerade arbetsmarknaden är att pojkar och flickor redan tidigt väljer olika utbildningsvägar. Skolan skall enligt skollagen och läroplanerna främja jämställdhet mellan könen. Det arbetet har ofta fokuserat på de starkt könsuppde- lade ämnesvalen. Åtskilliga försök har gjorts för att påverka ungdomars, framförallt flickors, programval, men effekterna har blivit kortvariga. Utbildningsvalen i skolan är i stort sett lika könsuppdela- de som . Det bäddar för en fortsatt könssegre- gerad arbetsmarknad. Min uppfattning är att en könsneutral skola är en könsblind och därmed könsdiskriminerande skola. Tar vi inte hänsyn till flickors och pojkars skilda erfarenheter och intressen riskerar vi att det ena könet gynnas på det andras bekostnad. Liksom arbetslivet i övrigt behöver skolan genomsyras av ett genusperspektiv. Det gäller såväl organisatoriskt som kunskaps- och innehållsmässigt. Skolans sätt att organisera inlärningen, med strikt tids- och äm- nesinriktad undervisning, skiljer sig allt mer från det moderna arbetslivet, där flexibilitet, kreativitet och självständighet värderas högt. Eleverna och läroprocessen bör vara utgångspunkten för skolans organisation. Med ett mer flexibelt arbetssätt får skolan och lärarna bättre möjligheter att hantera pojkars och flickors skilda och lik- värdiga behov och därmed fullfölja sitt samhällsuppdrag i jämställd- hetens tjänst. Det är viktigt att skolans personal är medveten om att barn och ungdomar formar sina könsidentiteter och därmed sina uppfattningar om kvinnligt och manligt i skolan. De föreställningarna sätter gränser för den egna utvecklingen, t.ex. vilka yrkesval som sedan framstår som möjliga. Skolan är inte en könsneutral arbetsplats, vare sig för elever eller lärare. Åtskillig forskning har visat att flickor och pojkar behandlas olika, att skolans arbetsformer, läromedel och undervisningens uppläggning privilegierar pojkar och att flickors erfarenheter under- värderas. Jämställdhet i skolan är en pedagogisk fråga. Därför behöver varje lärare kunskap om flickors och pojkars olika förutsättningar. Endast genom insikt och erkännande av att könsskillnader existerar, att lärandet inte är en könsneutral process och att kunskapsinnehållet inte kan betraktas som könsneutralt kan läraren motverka diskriminering i undervisningen. SOU 1998:6 Betänkande från Universitet och högskolor bör sträva efter att genusperspektiv integreras i alla utbildningar. Speciellt bör detta beaktas i de program som utbildar studenter för en yrkesverksamhet som är inriktad mot personal och organisation. I den pedagogiska utbildning som erbjuds högskolans lärare bör likaså genusperspektiv integreras. Kurserna bör ges ett meritvärde vid rekrytering till lärartjänster. Jag stödjer förslag (SOU 1997:121) att av- skaffa timplan och införa garanterad undervis- ningstid. Kunskaper om hur manligt och kvinnligt konstrueras i vårt samhälle, om pojk- och flickkultur, bör därför spridas till skolornas personal. Jämställdhet som pedagogik bör finnas med i all lärarutbild- ning. Skolorna bör ge utrymme för reflektion och utvärde- ring av det pedagogiska jämställdhetsarbetet. Även på högskolenivå bör genusperspektivet finnas med i all utbildning. Det finns knappast något annat samhällsområde där man i debatten kan möta så många personliga invändningar och märkliga reaktioner som i diskussionen om kvinnors och mäns villkor (Det behöver du inte berätta för mig, hemma hos oss är det jag som dammsuger). När det gäller jämställdhet är det accepterat att vara privat och oreflekterad. Vem skulle i en diskussion om skattesatser säga Min fru tycker inte vi ska höja kommunalskatten? Sådant händer ideligen i jämställdhetsdiskussioner. Jämställdhet är inte bara en åsiktsfråga utan i hög grad en fråga om kunskap. Det finns mängder av forskning och kunskap som skulle kunna göra verkligheten mer begriplig, både i hemmen och på arbetsplatserna. Kunskap som skulle kunna användas för att förutse effekterna av planerade politiska eller andra beslut, och i efterhand analysera vad som hände. Till denna utredning har ett hundratal forskare bidragit med nära hundra kortare eller längre rapporter i sammanlagt 13 volymer. uppfattning är att denna resurs borde användas på ett genomtänkt och systematiskt sätt för att höja kunskapsnivån. Det finns olika metoder att sprida kunskap, allt fler i vårt medie- intensiva samhälle. Det viktiga är att mediet och budskapets utformning passar dem som ska nås av informationen. Därtill behövs en genomtänkt kommunikationsstrategi. Mitt förslag är att regeringen, med utgångspunkt från det forsk- ningsmaterial som finns i denna utredning, gör en plan för spridande av kunskap om kvinnors och mäns ekonomiska makt och ekonomiska resurser. Planen bör innehålla följande frågor: 1)Vilka grupper efterfrågar kunskap och information? 2)Vilka grupper efterfrågar inte, men skulle för att kunna agera mer rationellt och jämställt behöva kunskapen? 3)Vilka skulle efterfråga kunskapen om den var tillgänglig och praktiskt orienterad? 4)Vilka sätt finns att nå allmänheten? 5)Hur kommunicera med dessa olika grupper? Svaren kan tänkas bli ungefär: 1)Kvinnogrupper, fackförbund, eldsjälar, politiska partier osv efterfrågar information. Detsamma gäller i viss mån medierna. Problemet gentemot den gruppen är inte att övertyga dem om värdet i informationen, utan att sammanfatta och översätta forskningsmaterialet så att det blir lätt att förstå och ta till sig. 2)Enkönade manliga grupper står inte i kö för jämställdhetskun- skap. Stora delar av det privata näringslivet har till exempel visat ett måttligt intresse. skulle näringslivet, vilket inte minst denna utredning visat, kanske ha mest att vinna på ny kunskap som kan leda till nya strategier. Att kvinnors kompetens konsekvent underutnyttjas är misshushållning med resurser - och okänt för många. Här krävs andra modeller för överförande av kunskap, speciella kommunika- tionsstrategier för att nå in i den manliga maktens slutna rum. etablerades Stiftelsen demi som ett resultat av betänkandet Mäns föreställningar om kvinnor och chefskap, SOU 1994:3. Stiftelsens ändamål är att ge kunskap om organisations- och ledarskapsfrågor ur ett makt- och könsperspektiv, genom informationsspridning, opinionsbildning och förändringsarbete. Verksamheten är under upp- och utb yggnad och kan aktivt bidra med kunskapsförmedling till viktiga makthavare. 3)Många vill agera jämställt, men kan inte riktigt. Med denna utrednings förslag att införa till exempel konsekvensanalyser av politiska beslut följer nya kunskapsbehov. Forskningen kan hjälpa till