sou · GMB361d1 · 1999-01-01 00:00:00 — När en tillsynsmyndighet konstaterar att bestämmelserna inte följs och att det finns risk att konsumenterna drabbas, blir det nödvändigt att inspektera mera. Hela kostnaden för en sådan utökad tillsyn ska enligt kommitténs förslag betalas av företaget. Förelägganden och förbud kan enligt livsmedelslagen förenas med viten. Denna möjlighet används dock som regel endast vid upprepad försumlighet. Vidare kan konsumenter utnyttja produktansvarslagen, om de råkar ut för skador på grund av en produkts skadebringande egenskaper. Denna lag är avsedd att fungera även förebyggande. En förutsättning är dock att konsumenterna känner till vad som gäller, både i fråga om vilka krav som kan ställas på produkterna och möjligheterna att kräva skadestånd. Traditionen att begära skadestånd är dåligt utvecklad i jämfört med t.ex. . Negativ publicitet för näringsidkarna kan också få ekonomiska kon- sekvenser. Den konsument som drabbas av en produkt som inte håller måttet sprider ofta det budskapet vidare. Myndigheterna har större möjligheter än tidigare att ge offentlighet åt resultat från tillsynen. fick inte uppgifter från tillsynen som rörde enskildas affärs- förhållanden lämnas ut, om det kunde antas att detta skulle medföra skada för näringsidkaren. görs en avvägning mot allmänhetens intresse att få ta del av uppgifterna. En vanlig situation där allmän- hetens intresse kan väga tyngre än ett företags är då brister i hygien eller redlighet kunnat konstateras vid inspektion. Genom att resultaten kan ges offentlighet ökar företagens intresse av en hantering som fyller de krav som ställs i lagstiftningen. Detta har lett till att vissa tillsyns- myndigheter regelbundet lämnar ut listor över resultaten från inspektio- ner bl.a. på restauranger och i detaljhandeln. Samtliga dessa faktorer bör öka företagens motivation att följa gällande lagstiftning. Kvar kommer sannolikt ändå att finnas några företagare som inte lever upp till lagstiftningens krav. I sådana fall måste det i sista hand finnas sanktioner att ta till, när informationen inte visar sig ha effekt. Sammanfattningsvis anser kommittén det viktigt att framhålla som ut- gångspunkt för livsmedelstillsynen att det är ett gemensamt intresse för myndigheter och näringsidkare att konsumenterna erbjuds bra livs- medel och att reglerna för hanteringen av livsmedel följs. Företagen har det primära ansvaret för att lagstiftningens krav på hygien och redlighet i handeln iakttas. Avgörande för om reglerna följs är att företagen har kännedom om vilka krav som ställs. Myndigheterna har ett ansvar för att information om reglerna förmedlas till företagen inom livsmedels- området, där mängden regler gör det svårare än på många andra om- råden att få överblick och följa med i strömmen av ändringar. I det här perspektivet är information viktigare än sanktionsmedlen i livsmedelstillsynen, även om sanktioner måste finnas att ta till, när in- formation inte visar sig ha effekt. Kommittén föreslår att anslås för särskilda insatser i syfte att höja kunskapsnivån hos tillsyns- myndigheter, företag inom livsmedelssektorn och konsumenterna. Insatserna bör omfatta kartläggning av fortbildningsbehov, utveckling av metoder för förmedling av information, arbetsformer och resultat- värdering samt utbildning. Kostnaderna för den föreslagna utvecklingsinsatsen, som motsvarar av livsmedelstillsynens årliga kostnader, finansieras genom det ökade avgiftsuttaget i de kommunala tillsynen (enligt den s.k. finan- sieringsprincipen). Kommitténs förslag till nytt avgiftssystem syftar till en effektivare livsmedelstillsyn som kan anpassas till de resursbehov som följer av riskerna i livsmedelshanteringen. Syftet är att höja ambitionsnivån i livsmedelstillsynen. Sambandet mellan betalning och prestation kom- mer att bli tydligare med den föreslagna finansieringen - den som betalar kommer att ställa tydligare krav på myndigheterna att informera om de krav som lagstiftningen ställer (och att i sista hand vidta sanktioner mot den som illojalt överträder bestämmelserna). Det nya finansieringssystemet kan därför komma att leda till att företagen tydligare formulerar sina krav på att genomföra inspektioner samt på information och stöd från myndigheterna för att förbättra egen- kontrollen och höja kvaliteten på livsmedelshanteringen. bedrivs den kommunala tillsynen under mycket varierande förutsättningar. De större kommunerna har olika slag av specialiserad livsmedelskunskap och tillräckliga personalresurser för att upprätthålla planerad verksamhet när sjukdom eller något annat oförutsett inträffar. Det kan vara svårare i de mindre kommunerna. I flertalet kommuner finns högst en årsarbetskraft för livsmedelstillsyn. nivå kräver enligt kommitténs mening särskilda insatser för fort- bildning av kommunernas personal och för utveckling av arbetsformer som tar vara på de nya möjligheterna till samverkan mellan kommunerna. I annat fall finns det risk för att övergångsperioden för anpassning till ett finansieringssystem med full kostnadstäckning och utbyggd samverkan blir onödigt utdragen och därmed kostsam. Den omfattande lagstiftningen på livsmedelsområdet ställer särskilda krav på kännedom om ofta detaljerade föreskrifter men också på att tillämpningen sker inom de generella rättsliga ramarna. Av rätts- säkerhetsskäl kringgärdas användningen av offentligrättsliga avgifter, som tas ut tvångsvis, av strikta regler med grund i regeringsformen. Viktig lagstiftning är bl.a. förvaltningslagen och bestämmelserna om uppbörd. I svaren på en enkät till kommunernas livs- medelsinspektörer om utbildningsbehov efterlystes främst kunskap om rättssäkerhetskrav och allmän juridik. Därnäst prioriterades tre gene- rella aspekter på tillsynsarbetet: kvalitetssäkring/egenkontroll/HACCP, riskanalys och tillsynsmetodik/dokumentation/kommunikation. Metodik för kvalitetssäkring finns för provtagning och analys, medan det som utgör tillsynens kärna - inspektionerna - är svårare att precisera i kontrollrutiner som garanterar att en viss kvalitet på livsmedelshanteringen uppnås. Tillsynsmyndigheter, företag och konsumenter har samma intresse av en hög och jämn säkerhetsnivå. Det är också det mål som har angivits för lagstiftningen inom EU om hälsa, säkerhet och miljö- och konsumentskydd. För företagen är det viktigt att lika behandlas lika, dvs. att myndig- heterna har samma grunder för att bedöma risk och att riskbedömningar leder till likartade åtgärder. För myndigheterna och konsumenterna är det viktigt att företagens egenkontroll är tillförlitlig, med hänsyn till både hygien och redlighet. Konstaterade brister leder till fler inspektioner och ökade kostnader. Kommittén utgår från att det bör finnas ett gemensamt intresse hos tillsynsmyndigheterna och näringslivets branschorganisationer att med- verka till att tillsyns- och kontrollmetoder utvecklas, som ger företagen incitament att eftersträva en god livsmedelshantering. Offentlig tillsyn bör så långt möjligt ske genom systemtillsyn. I företag med en väl fungerande egenkontroll enligt mätbara kriterier kan behovet minska av myndighetsutövning i form av inspektioner och av offentlig prov- tagning. Tillsynen kan i högre grad inriktas på information och väg- ledning. Till stöd för genomförandet av kommitténs förslag föreslås att i anslagsmedel ställs till förfogande för att höja kunskapsnivån hos tillsynsmyndigheter, företag inom livsmedels- sektorn och konsumenterna. Det är fråga om åtgärder med större bredd än som normalt ryms i program för utbildning och information. Genomförandet har inslag av kartläggning vad gäller behovet av utbildning och information, av utredning för att utveckla arbetsmetodik och av praktiska försök med nya (sam)arbetsformer. Åtgärderna för genomförande bör syfta till -att fortbilda kommunernas personal inom livsmedelsområdet och att skapa förutsättningar för en enhetlig resultat- och kostnadsredovis- ning -att kartlägga företagens behov av stöd för fortbildning eller andra åt- gärder för att stärka egenkontrollen som underlag för den offentliga tillsynen -att ta fram metoder för kontinuerlig förmedling av information från forskningsorgan och myndigheter till företag och konsumenter om livsmedel, lagstiftning och tillämpning -att utveckla former för samarbete mellan näringslivets organisa- tioner och myndigheterna för uppföljning och utvärdering av livsmedelstillsynen. Den senare uppgiften bör syfta till att mäta resultat inom den svenska livsmedelstillsynen, så att det blir möjligt att jämföra mellan olika kommuner och med andra länder. Det sammanfattande målet med utvecklingsinsatserna bör vara att åstadkomma ökad livsmedelssäkerhet och ökad redlighet i handeln med livsmedel. Efter en engångsinsats bör arbetet utvärderas och kvarvarande medel tillföras statsbudgeten. När det står klart vilka medel som kommer att stå till förfogande för det fortsatta föränd- ringsarbetet, bör i ett första steg de utgångspunkter och mål fastställas, mot vilka utvärderingen efter treårsperioden ska ske. Kommittén har förordat en ansvarsfördelning som b ygger på att den kommunala tillsynsorganisationen utvecklas så att den kan ta tillvara de vidgade möjligheterna till samverkan. Det ankommer givetvis på kommunerna själva att finna lämpliga former för samverkan. Kommittén har i kapitel 6 föreslagit att direkta tillsyn tydligt skiljs från normgivning, uppföljning och utvärdering. En särskild organisationsutredning bör se över verkets organisation och därvid behandla hela verksamheten, inbegripet de delar som inte har berörts av kommitténs uppdrag. Frågan om en kartläggning av möjlig- heterna att förenkla regelsystemet, som tagits upp i kapitel 9, kan behandlas i anslutning till organisationsutredningen eller i en särskild utredning. Kostnaderna för livsmedelstillsynen i har i kapitel 7 beräknats vara . Kommitténs förslag till nytt finansieringssystem medför att belast- ningen på kommunerna minskar med . Belastningen på statsbudgeten förändras både positivt och negativt: - ökade kommunala avgiftsintäkter till full kostnadstäckning innebär att den s.k. finansieringsprincipen kan tillämpas vilket minskar belastningen på statsbudgeten med motsvarande 100- -samma tillämpning av principen full kostnadstäckning i Livs- medelsverkets direkta tillsyn innebär en minskad belastning på statsbudgeten med -anslagsfinansiering av s.k. indirekta tillsyn, som finansieras av medel som överförs från kommunerna till verket, ökar anslagsbehovet med -anslagsfinansiering av spannmålskontrollen i likhet med andra stickprovskontroller ökar anslagsbehovet med onor. Dessa kostnader avser verksamhet som har bedrivits talet. har också börjat beräkna kostnader för s.k. normerande inspektioner enligt livsmedelsförordningen 46 a § och för restsubstanskontroll, totalt (6,5 resp. 4,0) . Dessa kostnader är av den arten att de bör anslagsfinansieras. Kommittén tar inte ställning till storleken av anslagsbehovet - frågan om anslagsbe- hovet för de centrala myndighetsuppgifterna inom livsmedelsområdet bör behandlas i organisationsutredningen. Förslaget att förstatliga gränskontrollen medför inte några konsek- venser för statsbudgeten: har uppgifter inom sitt ansvarsområde som avser gränskontrollen, bl.a. registrering och rapportering till Europeiska kommissionen samt utbildning och förordnande av gränskontrollpersonal. Avgifter för gränskontrollen kommer även i fortsättningen att tas ut som täcker den operativa verk- samhetens kostnader. Åtgärderna för att genomföra en höjning av ambitionsnivån i livsmedelstillsynen har av kommittén föreslagits få Det är fråga om en kunskapsinvestering som i den delen i princip kan jämföras med det program till stöd för investeringar för en ekologiskt hållbar samhällsutveckling, 183 som håller på att genomföras. Det syftar till att påverka investeringar i kunnande och realkapital. Ökade avgiftsintäkter leder till minskad ekonomisk belastning för kommunerna i storleksordningen . Motsva- rande minskning i statsbidragsramen kan göras enligt finansierings- principen (kapitel 7), vilket innebär att kommitténs förslag ur stats- budgetsynpunkt är finansierad med råge. 183 beslutade i samband med budgetpropositionen 1998 om lokala inves- teringsprogram för att främja en ekologiskt hållbar utveckling. Totalt har 5,4 mil- jarder kronor avsatts för . En lägesbeskrivning lämnades (regeringens skrivelse 1997/98:13). Vidare har regeringen föreslagit att stödet utökas med för (prop. 1997/98:150 s. 28).