sou · GMB366d2 · 1999-01-01 00:00:00 — –information skall ges såväl till vårdnadshavare som lärare och annan personal inom skola/barnomsorg medan fortbildning endast skall riktas till lärare och annan personalsamt endast i de fall den inte kan ges lokalt eller regionalt. 158Uppföljningsbara verksamhetsmål för de statliga specialskolorna jämte uppgifter och utvecklingsinriktning för resurscentren; . 159Uppgifter och utvecklingsinriktning för resurscentren vid , och Åsbackaskolan samt för Tomtebodaskolans resurscenter - Redovisning av uppdrag enligt regleringsbrev; 1996-03- Det senare innebär ett förslag till begränsning vad gäller centrens ansvar i förhållande till barnens/elevernas vårdnadshavare. I nuva- rande lydelse omfattas även dessa av åtagandet om utbildning och fortbildning. Enligt bör resurscentren också ha ett informations- ansvar gentemot övriga former av samhällets pedagogiska stöd, genom att utgöra en kunskapsbank i specialpedagogiska frågor för konsulenter och personal i barnets/elevens närmiljö. Vidare konstaterade att resurscentrens verksamhet i högre grad bör koncentreras på centerverksamhet. Därför föreslogs att resurscentrens reselärarverksamhet avvecklas. Detta då denna del av verksamheten sedan sin tillkomst har ersatts med andra stöd- funktioner som bättre svarar upp mot kraven på närhet och tillgäng- lighet, t ex konsulentverksamheten. Undantag bör dock, enligt , göras för den verksamhet som är riktad till elever med Spielmeyer Vogts sjukdom och dövblindfödda vid resurscenter. För elever med Spielmeyer Vogts sjukdom har och dess resurscenter tagit på sig ett särskilt och livslångt åtagande. Arbetet bedrivs i nära samarbete med i . Spielmeyer Vogts sjukdom är en sällsynt, progredierande sjukdom. Stor variation finns avseende överlevnad - de svårast drabbade kan avlida redan i de övre tonåren, medan andra kan uppnå 30 - . På regeringens uppdrag har fastställt resultatmått för special- skolorna och deras resurscenter samt för Tomtebodaskolans re- surscenter. En särskild frågeställning avseende resurscentren för synskadade, som togs upp redan av , är om det bör finnas ett eller två resurscenter för synskadade . Man konstaterade att gruppen synskadade är så liten att en samordning av de få resurser som finns förefaller naturlig. Trots detta kom man till den bestämda slutsatsen att det bör finnas två center- inriktad mot elever som utöver synskadan har ytterligare något allvarligare handikapp och Tomtebodaskolan inriktad mot elever som enbart är synskadade eller som utöver synskadan har ett lindrigare tilläggshandikapp. Motivet var att man ansåg att den pedagogik som måste tillämpas för elever i väsentliga hänseenden är skild från den som gäller för Tomtebodaskolans elevgrupper. underströk att det vid fanns behov av en skolverksamhet av väsentlig omfattning och pekade i det sammanhanget särskilt på behoven hos de dövblinda. len vid skulle dessutom omfatta en utrednings- och träningsverksamhet, med möjligheter för olika grupper barn och ungdomar med flerfunktionshinder att under vistas på skolan för att där förberedas för en senare integration i sina hemkommuner. Den utåtriktade verksamheten skulle i stort ha en likartad inrikt- ning vid de båda resurscentren. En väsentlig skillnad jämfört med var att båda skolorna hade s k reselärare, motsvarande dagens konsulenter. Tomtebodaskolans tjänster som reselärare ingår i . konstaterade ändå att det i en rad hänse- enden var nödvändigt att och Tomtebodaskolans resurscenter samverkade. Man pekade på risken för att grupper skulle falla mellan två stolar och övervägde olika alternativ för denna samverkan, t ex gemensam styrelse. Man avstod dock från att lägga förslag, bl a med anledning av att man hade erfarit att en samverkan mellan centren redan hade inletts. Tomtebodaskolans resurscenter har i en skrivelse160 till kom- mittén uppmärksammat att gränsdragningsfrågorna har varit be- svärliga och har tagit mycket tid och kraft för såväl brukarna som för de bägge centren och berörda konsulenter. Det har också funnits en oro för att barn skulle hamna mellan stolarna. Centret pekar dessutom på att den totala elevgruppen har förändrats, att synskadediagnoser som förr var vanliga nu nästan har försvunnit men ersatts med nya och ofta mer svårlösta problem. Vidare uppges att skolsituationen för elever med synskada har förändrats. Många flerfunktionshindrade synskadade elever finns dessutom numera i . Tomtebodaskolans resurscenter begär i sin skrivelse att det ges ansvar för barn och ungdomar på grundsärskolenivå och att cent- rets personal förstärks med kompetens för denna uppgift. Man begär bl a att utreder förutsättningarna för ett gemensamt anmälningsförfarande till de bägge centren. Vid sidan av resurscentren finns flera kunskapscenter med statligt bidrag från SIS-anslaget. Centren är huvudsakligen inriktade på 160 Gränsdragningsfrågor för Tomtebodaskolans resurscenter;TRC 1997- hörselskadade respektive rörelsehindrade. beviljas SIS- medel även för ett kunskapscenter med inriktning på autism. Totalt fördelade till kunskapscentren budgetåret 1997161. Kunskapscentren för döva och hörselskadade är förlagda till de regionala specialskolorna för döva och hörselskadade. Enligt avta- len med är kunskapscentrens uppgiftatt genom tillvaratagande av det samlade kunnande som finns inom , specialskolan, landstingens hörselvård, kommunerna och brukarorganisationerna verka för att elever med hörselskada, dövhet och dövblindhet (syn-hörselskada) erhåller en optimal skolsituation utifrån vars och ens förutsättningar och behov. Enligt avtalen skall kunskapscentren för döva och hörselskadade ·i nära samverkan med landstingens hörselvård och berörda kommuner ge regionalt specialpedagogiskt råd, stöd och sådan service som kräver samverkan emellan flera landstingsområden samt sådant specialpedagogiskt stöd till elever med dövblindhet (syn-hörselskada) som ej ges av andra ·ta initiativ till seminarier och dylikt kring aktuella utbildningsfrå- gor gällande elever med hörselskada respektive dövblindhet (syn-hörselskada) inom verksamhetsområdet samt inom områ- det initiera och stimulera utvecklingsarbete och personalutveck- ling ·samordna och vid behov anordna teckenspråksundervisning för syskon och barn till döva (prop. 1988/89:100). Efter beslut162 om teckenspråksutbildning för föräldrar, s k TUFF-utbildning, skall utbildningen utformas i regional samver- kan inom ramen för en av fastställd ramkursplan. Det skall också vara möjligt att anordna utbildning med hela landet som upptagningsområde. Av förordningen (1997:1158) om statsbidrag för teckenspråksutbildning för föräldrar framgår att samverkans- gruppen vid berört kunskapscenter skall beredas tillfälle att yttra sig innan beslut tas om statsbidrag till regionala utbildningsanordnare. Samverkansgruppen består av företrädare för pedago- giska hörselvård, handikapporganisationerna, kommuner och kunskapscentret vid den regionala specialskolan för döva och hörselskadade. Statsbidrag skall beslutas och betalas ut av . 162Prop 1996/97:162, bet 1997/98:UbU4, rskr 1997/98:13 I en utvärdering av verksamheten vid kunskapscentren för döva och hörselskadade konstaterar att de förväntningar som Integ- rationsutredningen hade kring utvecklingen av de regionala kun- skapscentren för döva och hörselskadade mer än väl har infriats samt att de nu har funnit ett gemensamt arbetssätt. Positivt är också att teckenspråksundervisningen för syskon och barn till döva är av stor omfattning och av stor betydelse för dem som omfattas av den. Vidare är medelkostnaden per elev i allmänhet låg. Mest problematiskt för kunskapscentren för döva och hörselska- dade är enligt utvärderingen att ett landsting inte längre har någon hörselvårdskonsulent med uppdrag att ge råd, stöd och pedagogisk service till skolan samt att flera landsting aviserat att framtida va- kanser inte kommer att besättas. Vidare pekar utvärderingen på att centren mer uppfattas som specialskolans kunskapscenter än som regionens. Samverkan med kommunerna behöver utvecklas. Några av centren har dess- utom kommit att ta på sig ansvaret för vissa frågor som de enligt avtalen inte bör syssla med, t ex ansvaret för skolplacering av döva elever, som åvilar specialskolan, samt teckenspråksutbildning för föräldrar. Det bör observeras att beslut om TUFF-utbild- ning innebär att kunskapscentren nu har givits ansvar för att yttra sig inför beslut om statsbidrag till teckenspråksutbildning för föräld- rar. Slutligen pekar SIH:s utvärdering på behovet av att se över hur SIS-medlen fördelas till kunskapscentren för döva och hörselska- dade. Hänsyn bör tas till det faktiska antalet döva och hörselska- dade i varje region. Flera av kunskapscentren vänder sig mot beskrivningen att de skulle uppfattas som specialskolans kunskapscenter snarare än regionens. En förklaring anges kunna vara att centret och special- skolan lyder under samma chef. Kunskapscentren för rörelsehindrade är knutna till skolor med särskilda undervisningsgrupper för rörelsehindrade i , , , och . Tre drivs av kommunen, ett av kommun och landsting samt ett av en stiftelse. Att kunskapscenter för rörelsehindrade skulle inrättas föreslogs av Integrationsutred- ningen. Enligt avtal med är centrens uppgift att tillvarata det samlade tvärfackliga kunnande som finns inom verksamheter till vilka kun- 163 Kunskapscenter för hörselskadade/döva elever i - en utvärdering;1997 skapscentren är knutna. De skall verka för att barn och ungdomar med rörelsehinder och/eller andra neurologiskt betingade funktions- nedsättningar får en optimal utbildningssituation utifrån sina egna förutsättningar och behov. Enligt avtalen skall samtliga kunskapscenter för rörelsehindrade ·i samverkan med SIH:s specialpedagogiska stödorganisation, vidareutveckla och sprida specialkunskap av betydelse för bar- nens och ungdomarnas utbildningssituation ·erbjuda elever, föräldrar, lärare och annan personal som är en- gagerad i barnens och ungdomarnas utbildning, specialpeda- gogisk kunskap genom att t ex -anordna temaveckor för elever -anordna seminarier/temadagar för personal -på annat lämpligt sätt erbjuda fortbildning -aktivt deltaga i specialpedagogiskt metodutvecklings- arbete. Vissa av kunskapscentren för rörelsehindrade skall också - erbjuda elever korttidsvistelse i skolverksamhet för ut- redning och/eller rådgivning och i samband därmed i dialog med föräldrar/vårdnadshavare svara för adekvat information till ansvarig skolpersonal. Till skillnad från kunskapscentren för döva och hörselskadade svarar kunskapscentren för rörelsehindrade utöver andra uppgifter också för specialpedagogiska utredningar. De fyra centren skiljer sig sinsemellan genom att erbjuda olika specialisering. av verksamheten vid kunskapscentren för rörel- sehindrade konstaterar att förvänt- ningar kring utvecklingen av kunskapscenter för rörelsehindrade har infriats. Kunskapscentren erbjuder t ex kurser inom ett brett område. Datakurser ges ett stort utrymme. Utredaren ifrågasätter emellertid om datapedagogerna vid REDAH-centren utnyttjas till fullo vid dessa kurser. Utvärderingen pekar också på att samverkan med kommunerna bör utvecklas vidare. Vidare hävdas att större hänsyn bör tas till det faktiska antalet elever med rörelsehinder i respektive region vid medelstilldelningen samt att kunskapscentren bör ges tydligare anvisningar för hur redovisningen till bör utformas. 164 Utvärdering av kunskapscenterverksamhet för elever med rörelsehinder , 1998 Utvärderingen konstaterar slutligen att de olika centren har startat och befinner sig i olika skeden av utveckling samt att de givits skilda förutsättningar för utveckling. Bäst förutsätt- ningar för utveckling synes centren ha om de kan ha daglig kontakt med skola med grupper med elever med rörelsehinder samt med habilitering och datapedagoger. Enligt utvärderingen är det då möjligt att utvecklas till nationella center, således att erbjuda vissa tjänster för barn och ungdom i hela landet. fördelar också medel från SIS-anslaget till 10,5 tjänster som datapedagoger vid åtta regionala dataresurscenter, s k REDAH- center. Datapedagogerna ger stöd till elever och personal för elever som utrustats med datorbaserade hjälpmedel. Även för dessa är samarbetet med SIH:s konsulenter viktigt. Till REDAH-centren fördelade . har också låtit genomföra en utvärdering av datapedagoger- nas stöd till funktionshindrade elever med datorstöd i skolan. Utvär- deringen pekar bl a på ett behov av en regional samverkansmodell för datapedagogerna och hjälpmedelscentraler, syncentraler res- pektive habiliteringar samt ett behov av samverkan mellan datape- dagogerna och SIH:s konsulenter. Vidare pekar utvärderingen på behov av att datapedagogerna synliggörs mer i sina regioner samt att deras insatser i högre utsträckning utvecklas mot ett konsultativt stöd. Ett tiotal läspedagogiska center i landet drivs med ekonomiskt stöd via Allmänna Arvsfonden och . Verksamheterna styrs av överenskommelser som bl a omfattar ·utveckling av praktisk pedagogisk diagnostik, pedagogiska hjälpmedel och träningsprogram, ·dokumentation och utvärdering av program, metoder, hjälpmedel och träningsmaterial, ·fortbildning, utbildning, undervisning samt 165 REDAH-center En utvärdering av datapedagogernas insatser;1996 · utredning och underlag för åtgärdsprogram. Varje center har en egen profil varför verksamheterna fått varie- rande utformning avseende t ex målgruppens ålder, förutsättningar och behov. Varje center har dessutom sin egen organisationsform. Även den egna kompetensen varierar. Vid flera av centren finns också verksamhet för barn med DAMP. Eftersom olika typer av svårigheter ofta uppträder hos samma barn kan det vara svårt att skilja verksamheterna åt. , då det första läspedagogiska centret inrättades, har anvisat i genomsnitt ca till dessa. Till detta kommer bidrag från Allmänna Arvsfonden. I regleringsbrev från 1994-06-16 fick i uppdrag att utvär- dera de samlade insatserna för att underlätta skolgången för elever med läs- och skrivsvårigheter/dyslexi. Granskningen166, som förutom de läspedagogiska centren också omfattade ett utvecklingsprojekt med samordning av lokala projekt samt stipendieverksamhet för fortbildning av lärare, mynnar ut i tre slutsatser, –att förutsättningar och former bör finnas för en ökad samordning av olika verksamheter, –att den lokala och nationella utvärderingsfunktionen bör förstär- kas och –att en diskussion måste initieras om hur resurser kan användas optimalt för att förbättra skolpersonalens egna möjligheter att stödja elever med läs- och skrivsvårigheter. Utvärderingen visade att centerbildningarna dittills haft en stark inriktning mot individuell diagnos och att de haft svårt att få kontakt med eller utveckla verksamheten i skolan. bedömer att verksamheten vid de läspedago- giska centren har börjat finna sin form samt att de i stor utsträckning kommer att kunna finansieras med avgifter. avser därför att upphöra med bidragen till centren. Genom att beställaren kommer att få betala för uppdraget menar att en utveckling kan komma till stånd där centren utgör ett stöd till skolorna genom att koncentrera verksamheten till uppgifter som skolorna inte klarar själva. Man menar att det är viktigt att skolorna utvecklar sin egen kompetens, vilket visat sig stödjas genom de nätverk som byggs upp. 166 Insatser för elever med läs- och skrivsvårigheter; (Dnr 95:344) Läs- och skrivkommittén (SOU 1997:108) anser att regionala pe- dagogiska centerbildningar av olika slag kan utveckla speciella och fördjupade kunskaper inom skilda områden och på det sättet utgöra ett stöd för såväl förskolans som skolans pedagogiska verksamhet. En viktig uppgift för ett pedagogiskt utvecklingscenter är att skapa mötesplatser där lärare från olika verksamhetsområden får möjlig- het att utbyta erfarenheter. Dagens stöd till kommunerna/skolan i specialpedagogiska frågor är främst riktat till synskadade, hörselskadade, rörelsehindrade, gravt språkstörda samt utvecklingsstörda med ytterligare funktionshinder. Det omfattar således i huvudsak de traditionella funktionshindren. Redan mellan dessa grupper finns skillnader i fördelningen av stödet som inte självklart kan förklaras annat än med att det är historiskt betingat. Fördelningen av konsulenternas insatser på olika elevgrupper framgår av tabell 8.1 under 8.3.1. Mindre väl utbyggt är det specialpedagogiska stödet till kommu- nen/skolan för elever med hörselskada. Det är ojämnt fördelat över landet. Flera landsting har dessutom aviserat att de inte avser att återbesätta vakanser som hörselvårdskonsulent när dessa uppstår. Att vissa kunskapscenter för döva och hörselskadade har tagit på sig uppgifter av konsulentkaraktär kompenserar inte bristen på specialpedagogiskt stöd för hörselskadade elever. Konsulentinsat- ser ingår inte heller i centrens uppdrag. För elever med hörselskada understryks situationen av att före- komsten av kommunala hörsellärare är ojämn i förhållande till behoven även mellan kommunerna. I bästa fall har skolan stöd både av en hörselpedagog, en hörselvårdskonsulent från och eventuellt också stöd av ett kunskapscenter. I andra fall saknas detta stöd helt eller delvis. Att SIH:s konsulentstöd till elever i särskolan med ytterligare funktionshinder utöver utvecklingsstörning är mindre utbyggt än konsulentstödet för flera av de övriga grupperna beror på att särskolan i högre grad har tillgång till egen specialpedagogisk kompetens än andra skolformer. För elever i särskolan med dövhet eller hörselskada respektive synskada finns också resurscentren vid respektive . I och med att stödet till kommunerna för dessa grupper är uppbyggt med utgångspunkt i att kommunerna har egen kompetens är det något av ett problem att den kommunala kompetensen kring elever i särskolan med flerfunktionshinder är ojämnt utbyggd. Att den är det har flera orsaker. Före kommunaliseringen av särskolan fanns s k flerhandikappkonsulenter inom landstingen. Vid kommunaliseringen överfördes denna resurs i stora delar till vissa kommuner. Det förutsattes att andra kommuner skulle köpa dessa tjänster. Detta har inte skett i den utsträckning som förväntades, vilket bidrar till att kompetensen är ojämnt utbyggd mellan kommunerna. Det sker dock en utveckling av den kommunala särskolan. För elever med grav språkstörning arbetar re- surscenter direkt mot de enskilda kommunerna. Det har skett en markant ökning av antalet anmälningar av elever med grav språkstörning till resurscenter. Det är uppenbart att kommunerna har stora behov av stöd i specialpeda- gogiska frågor för denna elevgrupp. Till detta kommer att det finns elevgrupper för vilka skolan och i viss mån kommunerna har behov av stöd i specialpedagogiska frågor, men för vilka stödet är mindre väl etablerat. Det gäller för elevgrupper som totalt sett är stora till antalet, t ex elever med neurologiskt betingade funktionshinder som DAMP, Aspergers syndrom, m fl. Både i kommitténs enkät och på annat sätt har både kommuner och landsting uppmärksammat situationen för just dessa barn och ungdomar. Kommunernas och landstingens insatser för dessa elever varierar mellan olika delar av landet. På motsvarande sätt finns behov av stöd till skolan för elever med medicinskt och psykiskt betingade funktionshinder. Inom båda dessa grupper finns elever med behov av vitt skilda slag. Vissa har behov av specialpedagogiskt stöd. Det gäller t ex för elever vars svåra sjukdomar lett till funktionshinder, t ex hjärnskada. Deras behov av stöd i specialpedagogiska frågor sammanfaller delvis med behovet hos vissa elever med rörelsehinder. Andra elever med medicinskt betingade funktionshinder kan ha helt andra behov av specialpedagogiskt stöd. Elevernas situation är således så speciell att det inte går att säga något generellt om innehållet i detta stöd. Många elever med medicinskt eller psykiskt betingade funktions- hinder har dock framför allt behov av andra insatser i skolan. Skolan behöver kunskap om eleven för att kunna förhålla sig på ett sätt som ger eleverna en optimal skolsituation. Det handlar bl a om bemötande, anpassning till praktiska förhållanden till följd av att eleven är mycket frånvarande eller ofta trött, anpassningar i miljön o s v. Att ge stöd till skolan i dessa avseenden är ett ansvar för hälso- och sjukvården. Ofta ges detta via skolhälsovården. För den enskilde läraren, specialpedagogen, rektorn eller för perso- nalen inom förskolan är det inte heller alltid lätt att veta vart man skall vända sig för att få del av den omfattande kompetens som finns. Detta trots att exempelvis SIH:s konsulenter upplevs ha hög tillgänglighet för sina elevgrupper. Särskilt tydliga är svårigheterna när det gäller barn och ungdomar som inte tillhör de traditionella grupperna eller vars behov inte överensstämmer med den traditio- nella indelningen, t ex på grund av att de har flera funktionshinder. Att många aktörer är inblandade redan för de elevgrupper för vilka det finns en etablerad stödorganisation framgår av tabell 8.2 (nästa sida). Ansvaret är i vissa fall reglerat, i andra fall inte. Kommittén har givits olika exempel på de problem som organisa- tionen för stöd i specialpedagogiska frågor kan orsaka. För barn och ungdomar med flera funktionshinder kan skolans kontaktyta bli komplicerad. Ingen av parterna har formellt ansvar för att samordna kontakterna. Till detta kommer att eleven med familj också kan ha behov av kontakt flera aktörer, t ex , den pedagogiska hör- selvården och barn- och ungdomshabiliteringen. I värsta fall kan råd ges som går stick i stäv med varandra. I de fall konsulenter från samma organisation är berörda minskar naturligtvis risken för att detta skall inträffa. har också sedan sin tillkomst arbetat med att utveckla och samordna sina konsulentinsatser kring gemen- samma frågor. Vilken organisation som är ansvarig för stöd i specialpedago- giska frågor kan också skilja sig beroende på om det handlar om ett förskolebarn eller ett skolbarn. För förskolebarn och elever med synskada är stödet samlat inom , för hörselskadade inom lands- tingens pedagogiska hörselvård. För övriga grupper är ansvaret delat så att landstingens barn- och ungdomshabilitering svarar för stödet i specialpedagogiska frågor till förskolan medan svarar för stödet till skolan. Tabell 8.2 till kommunen i specialpeda- gogiska frågor 1)Med skola avses grundskola, gymnasieskola, särskola, fristående skolor samt även förskoleklasser. 2)Barn- och ungdomshabiliteringens huvuduppgift är att ge stöd till barn och familj. Emellertid ger de även stöd till förskolan och i vissa fall till skolan för vissa barn och ungdomar. Det gäller främst för rörelsehindrade och utvecklingsstörda men kan även gälla andra grupper som anges i tabellen. 3)har särskilda konsulenter för stöd för elever i särskolan med autism, dövhet eller hörselskada, rörelsehinder respektive synskada. 4)KC-hör svarar främst för stöd för dövblinda (hörselskadade/synskadade) som går i grundskola och gymnasieskola. ERC verkar främst mot dövblindfödda barn och ungdomar, ofta i särskolan. För de elevgrupper som inte omfattas av den etablerade organisa- tionen för stöd i specialpedagogiska frågor som redovisas i tabell 8.2 är situationen än mer oklar. Kommunernas svårigheter att hitta rätt kan vara påtagliga för barn och ungdomar för vilka det saknas ingångar i systemet. Barn med förvärvade hjärnskador utgör bara ett exempel på att skolan har svårigheter att nå fram till kunskap som finns inom flera av kunskapscentren för rörelsehindrade. Kring elever med ADHD, DAMP, Aspergers syndrom m m skiljer sig organisationen över landet. I vissa län har det etablerats en samverkan mellan kommuner och landsting kring dessa elever. I andra län står man mer oförberedd inför behoven hos denna elev- grupp. För många av dessa elever är problematiken nära relaterad till deras skolsituation. För att möta elevernas behov är det viktigt med en tvärfacklig samverkan, både inom kommunen och mellan kommun och landsting.