sou · GMB316 · 1999-01-01 00:00:00 — utgångspunkten för behandlingen måste vara ett respektfullt bemötande som skall utgöra grunden för att vinna patientens för- troende så att man tillsammans kan försöka lösa de bekymmer och hinder den enskilde upplever i sin livssituation. Enligt utred- ningen innebär den praxis som råder – dvs. att psykofarmaka sätts in för snabbt, för mycket, för länge och till för många – inte vad som menas med respektfullt bemötande. När det gäller bemötande av anhöriga menar utredningen att förhållningssättet har präglats av avståndstagande och skuldbeläggande. Detta för- hållningssätt har, förutom det lidande som det vållar anhöriga, också undergrävt förutsättningar för en bättre relation mellan "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER 81 patienten och hans anhöriga. Dessa förhållanden kan inte föränd- ras bara genom lagstiftning, det krävs också en attitydförändring. Begreppen integrering och normalisering myntades i . Dessa begrepp kom att bli ledstjärnor, både i anhörigas och professionellas arbete för att förbättra för- hållandena för personer med funktionshinder. Särskilt integra- tionsbegreppet användes flitigt, men innebörden av begreppet tolkades olika av forskarna. publicerade dåvarande en skrift med titeln . redogör fem svenska handikappforskare för sin syn på integra- tionsfrågorna. , som är en av författarna till skriften utvecklar där några former av integrering. Han talar bl.a. om lokal, funktionell och social integrering. menas att personer med funktionshinder bor i samma område eller hus, eller går i samma skola som. innebär att funktionshindrade personer använder sig av samma inköpsställen, kommunikationer, etc. 3OCIAL INTEGRERING består i att personer med funktionshinder accepteras och BEM¶TS på samma sätt som andra. Bemötande blir alltså enligt detta synsätt en indikation på huruvida funktionshindrade personer är socialt integrerade i samhället. Ofta finner man att det dåliga bemötandet och de negativa värderingarna är orsaker till att personer med funktionshinder och andra som ser annorlunda ut stöts ut trots integrationsförsöken. (1974) menar att motståndet delvis beror på våra värde- ringar men också på en bristande förståelse för hur mycket integ- rationen av funktionshindrade personer kommer att berika sam- hället. Den så kallade diskuterade begreppet ingående i sitt betänkande (ANDIKAPPAD )NTEGRERAD .ORMALISE RAD 5TV¤RDERAD (SOU 1980:34) och stannade för att integra- tionsbegreppet endast borde användas avseende förhållanden där ömsesidighet och möjlighet till kommunikation föreligger. 82 "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER har begrepp som integrering och normalisering börjat utmönstras och ersättas av begrepp som delaktighet och jämlik- het. I det följande redovisas några studier som undersökt olika gruppers inställning till integration av personer med funktions- hinder. och (1994) har i en studie av barns socialisation avseende hur attityder och värderingar om andra barn skapas med särskilt tonvikt på barn med funktionshinder, kommit med det överraskande resultatet att barns attityder och värderingar i hög grad uppkommer genom samspel med andra barn. Den gängse uppfattningen har varit att barn får sina attityder från vuxna. Enligt och har forskningen visat att då utvecklings- störda barn får leva som andra barn ute i samhället leder detta inte automatiskt och självklart till att de uppfattas som en naturlig del i miljön. Tvärtom har det visat sig att redan i förskoleåldern blir barn med utvecklingsstörning isolerade från andra barn som visar en negativ attityd gentemot utvecklingsstörda barn. Detta visar att den rumsliga integrationen inte nödvändigtvis leder till samvaro mellan barn med funktionshinder och andra barn. Den mest för- ödande effekten av att funktionshindrade barn blir negativt bemötta är att de utvecklar en svag och negativ identitet när de ställs utanför socialt umgänge med den uppenbara risken att bli avvikare. och menar att det finns tillräckligt med stöd i forskningen för att belägga att avvikande beteende hos utveck- lingsstörda inte har med själva funktionshindret att göra, utan snarare med upplevelser av negativt bemötande. Av denna iaktta- gelse följer att bristen på attitydförändring inte primärt är ett informationsproblem utan ytterst en fråga om att ändra den sociala kontexten och de sociala relationer ur vilka värderingar och attityder genereras. För att kunna undersöka vilka faktorer som påverkar vän- skapsbildningen mellan personer med paraplegi och deras kam- rater genomfördes av (1984) ett antal ostrukturerade intervjuer och en enkät skickades till 300 individer. Syftet var att identifiera vilka känslor barn hyste till personer med paraplegi. "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER 83 denna undersökning framkom två nya dimensioner som inte hade framkommit med hjälp av traditionella attitydmätningar. Dessa dimensioner var en känsla av obekvämlighet och en känsla av nyfikenhet. De data som presenterats i denna studie stödjer hypotesen att mycket av de negativa känslor, inklusive känslan av obekvämlighet, som har observerats i interaktionen med personer med paraplegi kan tillskrivas en osäkerhet om lämpliga rollförväntningar. I en litteraturöversikt om barns attityder till funktionshindrade personer kan (1987) konstatera att litteratu- ren på detta område kan delas i två kategorier: (a) studier som beskriver hur attityder utvecklar sig och (b) studier som föreslår olika åtgärder för att förändra attityder. Från litteraturen i ämnet framgår också att forskarna är överens om att negativa attityder till personer med funktionshinder utvecklas redan i barndomen. Därför har forskare särskilt undersökt hur barnens attityder for- mas och hur de kan förändras. Ett annat faktum som gör denna typ av forskning angelägen är de senare årens försök att integrera funktionshindrade barn i vanliga skolor. Genom att introducera olika typer av utbildningsprogram kan man förhindra att negativa attityder associeras med funktionshinder. Dessa utbildningspro- gram grundar sig på antagandet att spridning av exakt kunskap om funktionshindren leder till mer positiva attityder. Under har också den svenska skolan förändrats i många avseenden. En viktig förändring är steget från undervisning av funktionshindrade elever i specialklasser till integrering av funktionshindrade elever i vanliga klasser. Detta har bl.a. inneburit att även gravt funktionshindrade barn i ökad utsträckning får gå i vanliga klasser. Övergången från segregerade skolformer till integrerade inleddes och har nått en avsevärd omfattning. Det har framhållits att för att genom- föra en integrerad undervisning för funktionshindrade barn krävs: (1) att särskilda resurser ställs till förfogande och (2) att en atti- tydförändring sker som gör det möjligt för den funktionshindrade eleven att fungera i skolsituationen med sitt funktionshinder och inte trots funktionshindret. Integrationen i skolan är ett avgörande steg i förberedelsen för ett vuxenliv tillsammans med andra (1970, 1979, Stukát 1988, 1989, 1996). 84 "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER (1983) har i en studie undersökt hur positiva attityder och bemötande gentemot utvecklingsstörda kan utvecklas hos barn som ställs inför situationen att möta ett ständigt växande antal utvecklingsstörda barn som kamrater i skolan och att ha utveck- lingsstörda barn och vuxna som grannar. forskning bekräftar att barn generellt formar negativa attityder gentemot personer med funktionshinder i åldern mellan fem och . I studien undersöktes effekterna av personlig kontakt med gravt utvecklingsstörda vuxna och effekterna av saklig information om utvecklingsstörning. Resultaten av studien visar att när kontakten föregås av saklig information om utvecklingsstörning kan posi- tiva attityder hos barn utvecklas. och (1995) anser att det har funnits många indikationer på att den sociala situationen för synskadade barn inte är tillfredsställande. Många av de synskadade eleverna har inga kamrater och måste betraktas som socialt isolerade. Orsaken till att de är socialt isolerade anser och vara, att det inte utvecklas ett jämbördigt förhållande mellan syn- skadade och seende elever. Synskadade elevers hjälpberoende försätter dem i ett underläge. och gick ut med en enkät till föräldrarna och frågade om deras uppfattning när det gäller kamratkontakter och social integrering. Enkäten visade att föräldrarna bedömde att barnens integrering varken var bra eller dålig. Författarna anser att förutom individuella faktorer hos den synskadade som påverkar integreringen, så är integre- ringen också beroende av omgivningens attityder och konkreta bemötande samt av strukturella faktorer. Integrationsproblemen liksom den sociala integreringen måste angripas från två håll. Man måste åtgärda omgivningens attityder och struktur, men också synskadade själva måste lära sig att hantera situationen. Författarna framhåller att individualintegrering fungerar mycket olika för olika synskadade elever, och att det är personliga egen- skaper som till stor del avgör hur det går för eleverna. (1997) har i en studie undersökt döva och gravt hör- selskadade elevers reaktioner till normalhörande elever och hur dessa relationer påverkar hörselskadade elevers självbild. Hon fann att eleverna är likgiltiga till personer med funktionshinder eftersom, de tror att dessa inte kan påverka sin situation särskilt mycket. När det gällde inställning till integrerade klasser fram- "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER 85 gick att icke-funktionshindrade elever ser både för- och nackdelar med integrering. Tvingstedt (1993) har forskat om den sociala situationen för hörselskadade elever som har integrerats i vanliga klasser. Resultaten visade att hörselskadade elever i vanliga klasser var mindre tillfredsställda med sin sociala situation, och att de hade färre vänner än hörande klasskamrater och i synnerhet bland ton- åringar. Yngre elever och elever som inte använde hörapparat och elever med en lindrig hörselskada hade en bättre social situation. Ett viktigt argument till förmån för integration av funktionshind- rade barn i vanliga skolor har just varit att ge dem möjlighet att utveckla kontakter och sociala relationer. Vad denna undersök- ning visar är att ökade möjligheter till kontakt inte automatiskt för med sig sociala relationer. Sociala relationer förutsätter ömsesi- dighet och att man delar intressen och utbyter tankar. Konversa- tion utgör en stor del av socialt umgänge och förmågan till samtal är avgörande i mellanmänskliga kommunikationer. Interaktionen varierar emellertid . Konversation spelar inte en så avgö- rande roll bland barn som den gör bland tonåringar, därför blir interaktionen inte så problematisk bland barn som bland ton- åringar. Men eftersom interaktionen och kommunikationen inte enbart sker genom språkliga uttryck utan även genom ögonkon- takt, ansiktsuttryck, gester etc., finns det, till en viss gräns, möjlighet att etablera och bibehålla sociala kontakter bland hör- selskadade och hörande. Hur social interaktion utvecklar sig beror, enligt Tvingstedt, på flera faktorer, nämligen attityder, be- teenden, skolpersonalens inställning och inte minst de hörselska- dades egen inställning till sitt funktionshinder samt ålder och per- sonlighet. I finns mer än två decenniers samlade erfarenhet av integrerade klasser. De professionellas attityder till en sådan verklighet har inte tidigare undersökts. och (1989) har genom en svensk surveyundersökning velat kartlägga rektorers, lärares och speciallärares attityder till integrerad under- visning. Forskarna betraktar lärarnas attityder gentemot funk- tionshindrade barn som den kritiska faktorn för huruvida 86 "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER integrationen skall lyckas eller inte. Det går att konstatera, menar och , ett skifte i perspektivet från de fasta och polariserade ställningstagandena till en mer pragmatisk och flexibel inställning till integrationsproblem. Det går också att konstatera att erfarenheten av integrerade klasser i har lett till en förändring av både allmänhetens och de professionellas attityder i en mer positiv riktning. Resultaten av denna undersökning visar att majoriteten av lärarna är för en integration av funktionshindrade barn i vanliga klasser. Men och , betonar att förutom lärarnas inställning, är en rad andra faktorer – administrativa, pedagogiska, tekniska, specialiststöd, föräldrastöd, relevanta undervisningsplaner, mindre klasser – avgörande för integrationen. Lärarna uttryckte starka betänkligheter till integration när de funktionshindrade barnens behov översteg resurserna eller personalkapaciteten. Majoriteten av lärarna betonade behovet av bättre utbildning, information och professionellt stöd om de skulle kunna arbeta på ett lyckosamt sätt med funktionshindrade elever i klassen. Lärarna ansåg inte att dessa behov blivit tillgodosedda av myndigheterna. Vid en jämförelse med en liknande studie i kunde och konstatera att resultaten var desamma som i den svenska studien. Det vill säga, lärarnas inställning till integration var positiv, men betonade de behovet av adekvata och tillräckliga resurser för att säkerställa integrationsprogrammet. Slutligen betonade de behovet av studier för att belysa vad integrationen innebär för såväl elever som lärare. Det är en allmänt godtagen ståndpunkt att de attityder och den kunskap lärare har om funktionshindrade barn är bland de mest avgörande faktorerna i barnens sociala, intellektuella och känslo- mässiga utveckling. Lärarnas attityder gentemot funktionshind- rade barn har undersökts i ett antal studier i samband med integ- ration av barn i vanliga skolklasser. (1988) har under- sökt attityder till integrering av elever med funktionshinder. Av undersökningen framgick att lärare var pessimistiska till vilka möjligheter de har att påverka de icke-funktionshindrade elever- nas attityder till integrerade elever från särskolan. Pessimismen grundar sig på de många fördomar om utvecklingsstörda personer som är utbredda i vårt samhälle. Även om de intervjuade lärarna "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER 87 var ense om att man måste försöka påverka eleverna att inta en mer accepterande hållning gentemot sina funktionshindrade kam- rater, menade de att en förändring av skolans sociala klimat och attityder är en långsam process, och att särskolan därför bör fin- nas kvar som ett alternativ till individualintegrering. En enkätundersökning genomfördes bland lärare och rektorer i svenska grundskolor med syfte att studera lärarattityder till integration av barn med funktionshinder (Stukát 1988). Bakgrunden till denna undersökning var att en förändrad syn på integrationsproblematiken kunde iakttagas. Det hade skett en övergång från en principiell inställning till integration till en mer flexibel inställning. Resultaten från den aktuella undersök- ningen visar att den överväldigande majoriteten av lärarna är överens om, att integration av elever med funktionshinder i sam- hället är något man bör sträva efter. Däremot var enigheten betydligt mindre när det gäller uppfattningen om hur pass nöd- vändigt det är att integrera dessa elever, med lämpligt stöd i nor- mal klass. Möjligheterna till integration i normalklass bedöms olika för olika funktionshinder. Situationen bedöms vara mest gynnsam för barn med rörelsehinder. Även barn med måttlig syn- och hörselskada anses av flertalet lärare kunna placeras i vanlig klass, medan svårigheterna tycktes större när det gäller döva, blinda och gravt utvecklingsstörda barn. Det finns många amerikanska studier som bekräftar resultaten från svenska studier att attityder till integration är beroende av typ och grad av funktionshinder. (1996) har i en undersök- ning försökt fastställa, i vilken mån lärarnas utbildning i special- undervisning och deras erfarenhet av funktionshindrade elever påverkar deras inställning till integration. Undersökningen skulle också fastställa om det fanns skillnader i inställning beroende på typ och grad av funktionshinder. Inget statistiskt signifikant sam- band kunde konstateras mellan lång utbildning i specialundervis- ning och inställning till integration. Det finns inte heller någon signifikant samband mellan tidigare kontakter med funktions- hindrade personer och inställning till integration. Däremot kon- staterar undersökningen att det fanns en signifikant skillnad i attityder till integration i vanliga klasser beroende på typ och grad av handikapp. Inställningen blev mindre positiv till elever med större funktionshinder. 88 "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER (1988) konstaterar i en kunskapsöversikt av litteratur angående lärarnas attityder gentemot barn med funktionshinder, att lärarna inte är överväldigande positiva i sina attityder gen- temot barn med funktionshinder. Fastän det kan konstateras en viss variation, hyser lärarna generellt sett misstro och har negativa känslor gentemot dessa barn, och att de är ovilliga att börja undervisa barn med funktionshinder. På grundval av denna kun- skapsöversikt och från andra studier om funktionshindrade elever (1988) understryker , att attityder är av avgörande betydelse för att förklara funktionshindrade elevers framgång eller misslyckanden och möjligheterna till integration och delaktighet på lika villkor, eftersom attityder leder till beteenden som hjälper eller hindrar integrationen av elever/studenter med funk- tionshinder. (1994) har undersökt vilka attityder som lärare och resurspersoner har gentemot lindrigt och gravt funktionshindrade personer när det gäller integreringen i vanliga klasser. Resultaten visar att båda grupperna är svagt positiva till integreringen samt att stödet för dem med lindriga funktionshinder är större än för dem med grava funktionshinder. Resurspersonerna var mer posi- tiva än lärarna när det gäller gravt funktionshindrade elevers integration i vanliga klasser. Desai (1990) har i en studie undersökt grundskolelärarnas attityder till integration av funktionshindrade elever i vanliga skolor, och sökt finna samband mellan dessa attityder och vissa bakgrundsvariabler samt identifiera faktorer som lärarna anser vara stora hinder för en effektiv integration. Undersökningens resultat var följande: (1) Lärare som antingen hade en formell utbildning i specialundervisning eller hade någon slags träning i specialundervisning hade mer positiva attityder till integration än lärare utan sådan utbildning eller träning. (2) Lärare som hade mellan sex och erfarenhet av att arbeta med funktionshind- rade elever hade de mest positiva attityderna. Ingen av de övriga bakgrundsvariablerna – kön, ålder, utbildningsnivå, skolans stor- lek, etc. – hade något signifikant samband med attityder. De största hindren till en effektiv integration var, enligt lärarna, den låga andelen av lärare som har utbildning i integrationsproblema- tik, otillräcklig utbildning i specialundervisning, begränsad skicklighet att handskas med elever som skall integreras och för "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER 89 Liknande resultat rapporteras även av Denti (1991), som menar att ökad kunskap i specialundervisning och erfarenhet av arbete med funktionshindrade elever är väsentliga faktorer för att åstadkomma mer positiva attityder till att integrera funktionshindrade elever i vanliga klasser. Ponzi (1995) undersökte attityder hos föräldrar till barn med och utan funktionshinder till integration i vanliga klasser. De frå- gor som hon ställde var: (a) Är föräldrarnas attityder positiva eller negativa? (b) Finns det någon skillnad mellan dessa grupper i deras inställning till integration av funktionshindrade barn? Resultaten visar att det fanns en totalt sett positivt attityd till integration och att det inte fanns någon signifikant skillnad mellan föräldrargrupperna. och (1994) undersökte attityderna hos föräldrar som har utvecklingsstörda barn på insti- tution. Deras attityder visade sig skilja beroende på (1) bered- villigheten att delta i vård som ges av institutionen, (2) huruvida föräldrarna var beredda att delegera ansvar till beslut till institu- tionen, (3) huruvida föräldrarna uppfattar den vård som institutio- nen tillhandahåller som en gåva eller en rättighet. 4.5.3Grannars attityder och bemötande (1993) har forskat i frågan om grannars bemötande av utvecklingsstörda personer. I en översikt av existerande forskning om attityder till personer med utvecklingsstörning konstaterar han att just omkringboendes negativa attityder anses vara det största hindret för boendeintegrering. Mycket forskning har ägnats åt att uppskatta hur stort motståndet är från grannar till att få en grupp- bostad för personer med utvecklingsstörning i sitt bostadsområde. I är det mellan som ger uttryck för protester bland de omkringboende. En svensk undersökning av attityderna till samtliga gruppbostäder i visar att av de omkringboende är negativa. menar att även om det inte finns en stark, öppen eller direkt fientlighet bland svenskar mot att få personer som har ett förståndshandikapp till grannar, är förutsättningar för gemenskap och integration dem emellan inte speciellt goda. Detta leder till hypotesen att hindren för kontakter ligger på ett mera subtilt plan än öppen fientlighet; det handlar mera om att inte bli utvald för umgänge och vänskap. 90 "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER (1985) menar att både sociala och miljömässiga faktorer har haft en betydande påverkan när det gäller utvecklingsstörda personers möjligheter att passa in i det omgivande samhället. Forskningen om samhällets attityder till utvecklingsstörda perso- ner är problematisk eftersom resultaten är motsägelsefulla; ibland visar forskning att grannskapen har en positiv attityd till utveck- lingsstörda grannar och ibland visar den det motsatta. En aspekt däremot som forskningen är ense om är att ju positivare personer med utvecklingsstörning bemöts desto lättare går integreringspro- cessen. undersökning skiljer därför mellan accepterande av personer med utvecklingsstörning på en basis av en lika-rättig- hets-ideologi och accepterandet av dem som grannar. Statistiska data bekräftar de förväntade resultaten, nämligen att inga fördo- mar eller negativa attityder kunde konstateras på en lika-rättig- hetsbasis medan en signifikant motvilja mot att ha personer med utvecklingsstörning som grannar kunde konstateras. En förklaring till det kan vara den observation som (1984) har gjort, nämligen att attitydstudier har visat att endast ett fåtal människor offentligt uttrycker negativa känslor mot funktionshindrade per- soner oberoende om detta sker genom enkät eller intervjuer. Inte desto mindre, finns all anledning att tro att negativa attityder till funktionshindrade personer existerar. Men sådana attityder uttrycks inte direkt, eftersom den offentliga uppfattningen är, att attityder till personer med funktionshinder skall vara positiva eller åtminstone neutrala. (1989) beskriver den förändring som skett med avseende på integrering och normalisering. Det hör inte till ovanligheten numera att träffa utvecklingsstörda personer på offentliga platser, i affärer, restauranger och teatrar. hade allmänheten enbart i begränsad omfattning träffat på den här gruppen av funktionshindrade personer. Denna förändring, menar , kan innebära att människor som flyttar ut från vårdhem blir bemötta med fördomar och avståndstagande, men det kan också innebära att de bemöts mer förutsättningslöst, utan förutfattade meningar och fördomar. Grunden till denna för- ändring kan man finna i de nya åsikter och attityder gentemot funktionshindrade personer som fått fotfäste . pekar på förändring i människosynen som följde efter , FN:s arbete och den rättighetsförklaring som "EM¶TANDET UR OLIKA ASPEKTER 91 kom 1972 om utvecklingsstörda personer där begreppet normali- sering lade grunden för rätten att leva så långt möjligt under för- hållanden som inte skiljer sig från hur andra lever. menar att graden av integration står i ett förhållande till både attitydförändringar och till tekniskt-organisatoriska lösningar.