sou · GMB351d1 · 1999-01-01 00:00:00 — En god grundutbildning och möjligheter till livslångt lärande behövs både för människornas personliga utveckling och deras möjligheter till delaktighet i samhällslivet och på arbetsmarknaden. Det finns en bred kunskapsbas i den svenska befolkningen. Den formella utbildningen och kompetensen är hög. I är det ock- så många som får del av personalutbildning. Med högt ställda ambi- tioner blir dock kraven på högre än på andra länder. rättvis fördelning av samhällets resurser kräver att alla som vill ska få möjlighet till arbete vilket i sin tur ställer stora krav på arbetskraf- tens kompetens. För att ska utvecklas till ett kunskapssam- hälle måste kompetensen i arbetskraften förstärkas. i arbetskraften med högskoleutbildning och gymnasieutbildning och färre med kortare utbildning. Om sålunda inriktningen för framtiden kan synas tämligen väl ut- stakad och utgångsläget någorlunda kartlagt är ändock frågan om hur vi ska ta oss till kunskapssamhället mindre lätt att besvara. Uti- från forskningsresultat – det må vara statistiskt baserade, mikro- el- ler makroanalyser, lönsamhetskalkyler eller analyser av incitament – är det svårt att exakt säga slags policy som bör föras och vilka av- vägningar som bör göras mellan olika typer av satsningar och hur de ska fördela sig över tiden. En första viktig fråga har att göra med utbildnings- och arbets- marknadspolitikens anpassning till den allmänna samhällsutveck- lingen och den ekonomiska politiken. Kunskapssamhället kräver inte bara en kompetent arbetskraft utan också ett dynamiskt närings- liv. Om utbudet av högutbildad arbetskraft utvecklas alltför snabbt i förhållande till efterfrågan kan allvarliga obalanser uppstå. En annan viktig fråga är i vilken utsträckning man i politiken ska förlita sig på direkta offentliga ingrepp respektive på indirekt styr- ning. Genom skatter och bidrag kan aktörernas incitament påverkas. I verkar den viktigaste direkta mekanismen för att signalera överskott respektive brist på olika typer av arbets- kraft vara skillnader i arbetslöshet. Skillnader i löner ger mycket lite information om läget på arbetsmarknaden (, 1998). I ett dylikt läge är det ytterst angeläget att så många kompletterande, indirekta informationskällor och anpassningsmekanismer som möjligt utnytt- jas. Arbetsförmedlingarna har här en mycket viktig uppgift att fylla. Det handlar om att förse arbetslösa och andra arbetssökande med in- formation om hur arbetsmarknadsutsikterna ser ut på olika utbild- ningsnivåer och för olika typer av utbildningar. Vilka riskerna på oli- ka håll kan vara att hamna i och förbli kvar i okvalificerade arbeten. Detta är emellertid inte enbart en uppgift för arbetsförmedlingarna utan även för studie- och yrkesvägledningen och de olika organ och myndigheter som i sin tur förser dem med information om samhälls- och arbetsmarknadsutvecklingen. Hit hör , NU- TEK, SCB, , och Högskolever- ket. De nationella och lokala utvärderingarna av är också viktiga i detta avseende. Även de måste utnyttjas för att snabbt och effektivt ge individerna aktuell information så att utbildnings- satsningen kan anpassas till den lokala arbetsmarknadens utveckling och individernas behov. Genom att noggrant följa utvecklingen av vuxenutbildningen och särskilt kommer kommittén att få viktiga erfarenhe- ter att grunda sina slutsatser på när det gäller utformningen av det framtida systemet för utbildning och livslångt lärande för vuxna. Det är viktigt att följa och utvärdera men även satsning- arna på andra typer av vuxenutbildning – arbetsmarknadsutbildning, personalutbildning, kvalificerad yrkesutbildning och högskoleut- bildning. Det behövs för att man ska få något att jämföra med när av- vägningar ska göras för en effektiv anpassning och utveckling av vuxenutbildning och livslångt lärande. Mot bakgrund av forsknings- resultaten förefaller det särskilt angeläget att beträffande Kunskaps- lyftet och vuxenutbildningen i övrigt studera: om utbildningen vad avser nivåer och inriktningar utvecklas i takt med samhällsutvecklingen om styrsignalerna – de direkta och indirekta – fungerar på ett till- fredsställande sätt om generell och yrkesinriktad utbildning erbjuds i välavvägda proportioner utifrån såväl individ- och arbetsmarknadsbehov om de grupper som det är mest angeläget att nå med statliga sats- ningar också nås av utbildningen och var nivån på grundläggan- de och generell utbildning och kompetensutveckling som har be- tydande indirekta effekter kan sägas ligga i dagens läge där åt- minstone en kortare gymnasieutbildning inte verkar tillföra sär- skilt mycket i sysselsättningsmöjligheter jämfört med grund- skolenivå huruvida avtagande marginaleffekter föreligger i och hur dessa påverkas av motsvarande satsningar inom arbets- marknadsutbildningen, personalutbildningen, den kvalificerade yrkesutbildningen och högskolan om övriga utbildningsaktiviteter snedvrids eller trängs undan av eller tvärtom stimuleras och utvecklas i positiv riktning till följd av . Speciellt viktigt kan det vara att följa utvecklingen vad gäller gränsdragningen mellan å ena si- dan samhällsstödd utbildning för vuxna och å andra sidan perso- nalutbildning och kompetensutveckling på arbetsplatserna. Utbildningsanordnare i utgångsläget 81 kommer att lämna sitt slutbetän- kande med förslag inför den reformering av vuxenutbildningen som ska ta vid när upphör . För att ha en plattform att stå på när kommittén ska blicka framåt ägnas detta kapitel åt en beskrivning av utgångsläget när det gäller det utbildningsutbud som möter vuxna. I det följande beskrivs översiktligt verksamheten inom folkbild- ningen, den kommunala vuxenutbildningen, svenska för invandrare, Utbildningsradion, kvalificerad yrkesutbildning samt universitet och högskola i tur och ordning. Efter det följer en redogörelse för arbets- marknadsutbildningen, den utbildning som arbetsmarknadens parter bedriver, de privata utbildningsföretagens insatser samt personalut- bildning och kompetensutveckling i arbetslivet. Efter genomgången av de olika utbildningsformerna görs ett för- sök att beskriva hur de förhåller sig till varandra, och sist i kapitlet finns en sammanställning av volymen utbildning inom vissa delar av vuxenutbildningen /96. /96 har valts som utgångspunkt för beskrivningen i kapitlet, eftersom det är det budgetår som låg närmast före då startade. På grund av storlek och de ambitioner som präglar satsningen har 1997 förutsätt- ningar att bli något av en vändpunkt inom vuxenutbildningen. Folkbildningen består av verksamheten inom 147 folkhögskolor och 11 studieförbund. Folkbildningen har en lång tradition i och den har som särskild uppgift att inte bara utbilda människor i vissa ämnen, utan att också bilda människorna i en vidare bemärkelse. folkbildningsproposition anges att folkbildningen ska främ- ja demokrati, jämlikhet, jämställdhet samt internationell och kultu- rell förståelse och utveckling. Verksamheten ska bygga på männis- kors fria och frivilliga kunskapssökande och präglas av demokratis- ka värderingar och samarbete. (, 1997c) Enligt beslut ska statens bidrag till folkbildning- en syfta till stödja en verksamhet som gör det möjligt för människor 82 Utbildningsanordnare i utgångsläget att påverka sin livssituation och skapa engagemang för samhällsut- vecklingen. Verksamheter som syftar till att utjämna utbildnings- klyftor och höja utbildningsnivån i samhället ska prioriteras. Dessut- om ska folkbildningen prioritera grupper som anses vara eftersatta i utbildningsmässigt, socialt eller kulturellt hänseende. Invandrare och deltagare med funktionshinder utgör särskilt viktiga målgrup- per. Faktum är att det finns ett nära samarbete mellan handikappför- bund och folkhögskolor respektive studieförbund, och för vissa han- dikappgrupper är folkbildningen starkt dominerande som utbild- ningsanordnare. Funktionshindrade får i stor utsträckning sina be- hov av särskild pedagogik och anpasssad miljö tillgodosedda på folkhögskolor och inom studieförbund. Regeringen har överlämnat en ny folkbildningspropo- sition till (Prop.1997/98:115). I denna föreslås två nya syf- ten med statens bidrag till folkbildningen. Statsbidraget ska bidra till att stärka och utveckla demokratin samt bredda kulturintresset i sam- hället och vidga deltagande i kulturlivet. Kunskap om naturveten- skap och teknik bör ges ökad uppmärksamhet i bildningsarbetet. Dessutom tillförs arbetslösa som en viktig målgrupp. (/ 98:115) Folkhögskolor och studieförbund får sina statsbidrag genom den ideella föreningen , som är ett samarbetsorgan för folkbildningen. Det ursprungliga folkbildningsanslaget (anslagspost 1) ges som en klumpsumma till som sedan har att fördela detta vidare till de olika skolorna och studieförbunden. Un- der senare år har även andra anslag funnits och till dessa har reger- ingen ibland knutit särskilda krav. 5.1.1Kurser vid folkhögskolorna – omfattning och inriktning Folkhögskolorna är inte bundna av några centralt fastställa läropla- ner, utan de kan själva bestämma över sin verksamhet med hänsyn till sin ideologiska och kunskapsmässiga inriktning. Detta gör att det finns förutsättningar för skolorna att utveckla en egen särart och det har också skett. Av 147 folkhögskolor är 98 rörelseskolor och det innebär att de drivs av folkrörelser, stödföreningar och andra organi- sationer som alla sätter sin särskilda prägel på skolorna. Exempel på huvudmän är arbetarrörelsen, , fria trossamfund och . Dessutom finns Samernas folkhögskola och 48 skolor som drivs av kommuner (2) och landsting (46). Utbildningsanordnare i utgångsläget 83 Under /96 fanns 136 folkhögskolor och dessa hade sammanlagt knappt 200 000 kursdeltagare om man bortser från kurs- deltagare i uppdragsutbildningar. Dessa 200 000 kursdeltagare del- tog i en sammanlagd utbildningsvolym om cirka 1 100 000 deltagar- veckor. Större delen av verksamheten inom folkhögskolorna under /96 skedde inom ramen för så kallade långa kurser som omfattar minst . av verksamhe- ten utgjordes av korta kurser. I tabell 5.1 kan man utläsa att de långa allmänna kurserna utgjorde drygt hälften av den totala utbildnings- volymen inom folkhögskolorna. Inriktningen på folkhögskolekurserna under /96 inklusive kurser för arbetslösa Källa: , 1997, Årsredovisning 1995 –1996 , . De allmänna kurserna är kurser på grundskole- eller gymnasienivå med inriktning mot traditionella skolämnen. Enligt folkbildningsför- ordningen ska varje folkhögskola anordna allmänna kurser omfattande av verksamheten. De allmänna kurser- na har oftast sin tyngdpunkt i kärnämnena svenska, matematik, sam- hällskunskap och engelska. Kurserna ger inga betyg utan i stället ges ett studieomdöme vid utbildningens slut. Eleverna som har läst en allmän kurs på gymnasienivå har också möjlighet att få behörighet för högskolestudier. De yrkesinriktade kurserna uppgick till av verksamhe- ten under /96. Som yrkesinriktade kurser räknas kur- ser på eftergymnasial nivå och högskolenivå, exempelvis fritidsle- darutbildningar, informationsutbildningar, data- och ekonomiutbild- ningar. Estetiska kurser som innefattar musiklinjer, bild- och formlinjer med flera utgjorde av verksamheten. Så kallade övriga kurser är bland andra bibel- och livsåskådningskurser, miljökurser och idrottskurser. Dessa stod sammanlagt för av utbild- ningen inom folkhögskolorna under /96. Många av de kurser som ges vid folkhögskolorna har en mycket tydlig folkrörelse- och organisationsprofil. De korta kurserna som utgjorde av helheten domineras av den sortens kurser, 84 Utbildningsanordnare i utgångsläget men de finns också bland de yrkesinriktade kurserna och i kategorin övriga kurser. (, 1997b) 5.1.2Verksamheten hos de elva studieförbunden Till folkbildningen hör inte bara folkhögskolorna utan också studie- förbunden. Många av studieförbunden har liksom folkhögskolorna en koppling till rörelser och organisationer. Kopplingen framgår ibland mycket tydligt i studieförbundens utbildning, men det kan också vara tämligen långt mellan medlemsorganisation och studie- förbundens lokala verksamhet. De elva studieförbunden och deras medlemsorganisationer är: Bland medlemmarna märks främst organisationer inom arbetarrörelsen, konsumentkoopera- tionen och hyresgäströrelsen, men också andra organisationer som handikapporganisationer och invandrarorganisationer. – FS – har som medlemmar olika fri- kyrkliga organisationer och invandrarkyrkor. – FU – är en sammanslutning av de fem så kal- lade kursverksamheterna vid universiteten i , , , och . har som medlemmar KFUK- och . – Mbsk – har som medlemmar organisationer inom Moderata samlingspartiet och vissa andra or- ganisationer som Aktiv Ungdom och Förbundet . bildningsverksamhet – NBV – har bildats ge- nom sammanslagning av tre studieförbund inom nykterhetsrörel- sen. Medlemmar är nykterhetsorganisationer och hälsoorganisa- tioner. Studiefrämjandet – Sfr – har som medlemmar främst frilufts- och miljöorganisationer. – – har som med- lemmar specialidrottsförbund som är anslutna till riksi- drottsförbund och till dem anslutna ideella föreningar som bedriver idrottslig verksamhet. kyrkliga studieförbund – SKS – har medlemmar främst bland organisationer, men också bland andra or- ganisationer som , och Utbildningsanordnare i utgångsläget 85 – SV – har som medlemmar orga- nisationer inom och samt , Förbundet med flera. Tjänstemännens bildningsverksamhet – TBV – har som medlem- mar olika . Källa: Folkbildningen – en utvärdering, SOU 1996:159. Studieförbunden är medlemmar i , som i sin tur är medlem i tillsammans med Rörelsefolk- högskolornas intresseorganisation och . Vanligtvis deltar människor i studieförbundens verksamhet på sin fritid och studieförbunden samlar ett mycket stort antal människor . Verksamheten kan delas in i studiecirklar, kulturprogram och övrig folkbildningsverksamhet. Studiecirklarna hade under stu- /96 nära 2,8 miljoner deltagare och var därmed studie- förbundens huvudsakliga verksamhetsform. Enligt de särskilda vill- koren för statsbidrag till studieförbunden gäller att studiecirkel- verksamhet med gemensamma, planmässigt bedrivna studier skall utgöra basen för studieförbundens verksamhet. I varje studiecirkel eller kulturaktivitet skall det finnas en ledare som är godkänd av en lokal studieförbundsavdelning. (SFS 1991:977 ändr. 1992:737 8 §) Studiecirklarnas största enskilda ämnesinriktning under budgetår- et 1995/96 var estetiska ämnen. Detta kan utläsas i tabell 5.2 som vi- sar ämnesinriktningen i studiecirklarna det aktuella året. Näst störst var verksamheten inom samhällsvetenskap och information följd av kurser i språk. Under /96 arrangerades cirka 12 mil- joner studietimmar fördelade på 327 900 studiecirklar i de elva stu- dieförbunden. Ämnesinriktningen i studiecirklarna under /96 Källa: , 1997, Årsredovisning 1995 –1996 , . Kulturprogrammen är studieförbundens näst största verksamhets- form efter studiecirklarna. Kulturprogrammen är verksamhet eller produktion som framförs eller redovisas för publik. De delas in i föl- jande sorter: föreläsning, sång/musik, dramatisk framställning, film/ 86 Utbildningsanordnare i utgångsläget foto/bild, dans, utställningsverksamhet, konst/konsthantverk, littera- turverksamhet och tvärkulturell verksamhet. Under 12-månaderspe- rioden /96 hade 150 000 olika kulturprogram sammanlagt 900 000 medverkande. Det totala antalet deltagare var 14 200 000. Övrig folkbildningsverksamhet kallas den gruppverksamhet som inte drivs med statsbidrag. Den skiljer sig från studiecirkelverksam- heten när det gäller deltagare, tid, planering eller metodik. Under /96 lockade denna verksamhet knappt 500 000 delta- gare. Totalt hade studieförbunden således ungefär 4,2 miljoner deltaga- re /96. Det rör sig dock inte om lika många personer som deltagare, eftersom det är vanligt att perso- ner deltar i fler än ett arrangemang . (, 1997b) 5.1.3Studieförbundens och folkhögskolornas särskilda utbildningsinsatser för arbetslösa fick folkbildningen och kommunerna sär- skilda statsbidrag för att anordna utbildning för arbetslösa utöver den utbildning som de redan bedrev. Under det 18 månader långa bud- /96 fördelade till studieförbunden och 603 miljoner till folkhögskolorna för sådan utbildning. Både studieförbunden och folkhögskolorna prioriterade verksamhet i de fyra invandrartäta kommunerna , , och i enlighet med regeringens önskemål och dessutom avsattes en del av det särskilda statsbidraget till utbildning för funktionshindrade. De kurser som studieförbunden gav inom ramen för det särskilda anslaget hade sin tyngdpunkt på ämnena svenska, engelska, mate- matik, samhällskunskap samt datakunskap. Under det 12 månader långa /96 arrangerade studieförbunden sammanlagt 8 300 studiecirklar som var finansierade med särskilda medel till ar- betsmarknadsanpassad utbildning. Beräknat i antal studietimmar ut- gjorde de särskilda kurserna för arbetslösa och varje cirkel var i genomsnitt lång. Deltagarna i studieförbundens verksamhet kunde inte få studiestöd de studerade och detta begränsade möjligheten för studieförbunden att bedriva längre utbildningar. För folkhögskolans del fanns möjlighet för deltagarna att söka stu- diestöden SVUX och SVUXA (se avsnitt 8.1), och kurserna som skolorna gav under det särskilda arbetsmarknadsanslaget var både SOU 1998:51 Utbildningsanordnare i utgångsläget 87 korta och långa. Under det 12 månader långa studieåret var det drygt 1 000 av alla folkhögskolans knappt 9 700 kurser som var sär- skilda kurser för arbetslösa. utgjorde de 352 100 av de 1 , eller . Verksamheten hade under /96 (12 månader) 13 900 kursdeltagare och un- der /96 (18 månader) 23 800 kursdeltagare. Den övervägande delen av folkhögskolornas särskilda verksamhet för ar- betslösa var allmänna kompetenshöjande utbildningar på främst grundskole- och gymnasienivå med tyngdpunkt på kärnämnen, språk samt datakunskap. Dessa utbildningar utgjorde av alla utbildningar räknat i deltagarveckor under budgetåret. Övriga var kurser i beteendevetenskap, humaniora, estetiska ämnen, samhällsvetenskap, språk med mera. Bland språkkurserna domine- rade kurser i svenska för invandrare. Av de 23 800 kursdeltagarna under budgetåret var det 5 100 kurs- deltagare som var invandrare och 1 500 som var funktionshindrade. Det var av deltagarna som var kvinnor. (Folkbildningsrå- det, 1997a, 1997b; , 1997) När de särskilda utbildningsinsatserna för arbetslösa upphörde av- löstes de av . I har folkhögskolorna fått riktade medel till 10 000 helårsplatser och det är lika många plat- ser som Folkhögskolorna hade i uppdrag att åstadkomma för arbets- lösa . Studieförbunden har inte fått några riktade medel inom . En stor och viktig del av vuxenutbildningssystemet är den kommu- nala verksamhet som ger vuxna möjlighet att läsa in det de saknar på grundskole- och gymnasienivå samt på påbyggnadsnivå. Kommu- nerna och till viss del landstingen är huvudmän för denna skolform som kallas vuxenutbildning. ger kommunen utbildningen i egen regi och utbildningen sker då vid kommunens komvuxenhet/enheter eller vid någon gym- nasieenhet, men möjlighet finns för kommunen att använda andra lösningar. Det kan till exempel handla om att köpa utbildningar från en annan kommun eller från en fristående utbildningsanordnare. Kurser på grundläggande-, gymnasie- och påbyggnadsnivå finns också tillgängliga för vuxna som distansutbildning hos statens sko- lor för vuxna. För psykiskt utvecklingsstörda vuxna finns möjlighet att studera på grundläggande nivå och gymnasienivå inom särvux. 88 Utbildningsanordnare i utgångsläget Följande tre utbildningskategorier räknas till skolformen vuxenutbildning: Grundläggande vuxenutbildning, som motsvarar utbildning i . Gymnasial vuxenutbildning, som till innehåll och nivå motsvarar den utbildning som ges i gymnasieskolan. Påbyggnadsutbildning, som är ett samlingsbegrepp för eftergym- nasiala kurser. Enligt huvudregeln måste en person vara eller äldre för att få delta i vuxenutbildning1. När det gäller gymnasial vuxen- utbildning och påbyggnadsutbildning kan dock yngre sökande antas. Där gäller nämligen att den studerande måste vara eller äldre eller att personen har slutfört utbildning på ett nationellt program el- ler en likvärdig utbildning i gymnasieskolan. (Skollagen, 11 kap. 10 §, 19 §) Kommunerna är skyldiga att anordna grundläggande vuxenut- bildning i sådan omfattning att alla som vill delta också har möjlig- het att göra det. Kommunerna ska också informera och försöka mo- tivera kommuninvånarna att studera inom den grundläggande vux- enutbildningen. När det gäller gymnasial vuxenutbildning och påbyggnadskurser finns inte samma skyldighet att tillgodose hela ef- terfrågan. Kommuner ska dock sträva efter att anordna gymnasial utbildning och påbyggnadskurser som svarar mot efterfrågan och behov. Den grundläggande vuxenutbildningen motsvarar och leder fram till en nivå som motsvarar årskurs nio i . Under /96 hade den kommunala grundläggande vuxen- utbildningen 152 600 kursdeltagare. Eftersom varje elev normalt lä- ser fler kurser än en var antalet elever i den kommunala grundläg- gande vuxenutbildningen betydligt lägre. En ännu lägre siffra får man om man istället beräknar antalet heltidsstudieplatser eftersom inte alla elever studerar på heltid. Under studieåren /94–1996/ 97 finansierade kommunerna grundläggande vuxenutbildning mot- svarande i genomsnitt 26 200 heltidsstudieplatser (, 1997j). För /96 uppgick verksamheten till 25 000 helårs- platser2. Personen har rätt att delta i vuxenutbildning från och med andra kalenderhalv- året det år han eller hon fyller . Utbildningsanordnare i utgångsläget 89 Den gymnasiala vuxenutbildningen ska ge vuxna kunskaper mot- svarande dem som ungdomar får i gymnasiet. Vuxna har dock större frihet att själva välja kurser. Möjligheten finns att läsa kurser mot- svarande ett nationellt program i gymnasieskolan, men det går också att läsa en kombination av kurser från olika program eller enstaka kurser. Den tredje kategorin av utbildningar, påbyggnadsutbildningar , ska ge vuxna en utbildning som leder till en annan nivå i deras yrke, alternativt ett nytt yrke. Den gymnasiala vuxenutbildningen och påbyggnadsutbildningen hade 862 600 kursdeltagare tillsammans under /96. Av dessa var landsting huvudmän för 64 400 kursdeltagare och kommu- ner huvudmän för resterande kursdeltagare. Under /96 omfattade påbyggnadsutbildningarna en utbildningsvolym om 5 800 helårsplatser och den gymnasiala vuxenutbildningens volym uppgick till 75 800 helårsplatser 1. (, 1997a, 1997b) Under läsåren 1993/94–1995/96 arrangerade kommunerna gym- nasial vuxenutbildning motsvarande i genomsnitt 65 700 helårsplat- ser . Ett stort antal av dessa, 28 800 helårsplatser, utgjordes av så kallade kurser för arbetslösa som finansierades med särskilda statsbidrag (se avsnitt 5.2.4). Kommunerna arrangerade påbyggnadsutbildningar motsvarande i genomsnitt 7 100 helårsplat- ser. (1996e, 1997j) 5.2.2Statens skolor för vuxna Statens skolor för vuxna, SSV, i och i är riks- rekryterande skolor som bedriver distansundervisning för vuxna. Skolorna ägnar sig både åt ren distansundervisning och så kallad varvad undervisning. Vid varvad undervisning sker det mesta av stu- dierna på elevernas hemort, men eleverna reser då och då till Härnö- sand respektive för att delta i undervisning. Skolorna följer samma läroplan, programmål och kursplaner som den kommunala vuxenutbildningen och erbjuder utbildning av i hu- vudsak samma slag som denna. I första hand ska dock statens skolor för vuxna erbjuda sådana kurser som inte kan anordnas inom den kommunala vuxenutbildningen med tillräcklig spridning och regel- bundenhet. (SFS 1992:601 3 kap 2§ och 7§, SFS 1991:1108 1§) Det är staten som finansierar huvuddelen av skolornas verksam- het, och den kommun som en elev tillhör debiteras inte för undervis- Beräknat som (förbrukat antal undervisningstimmar * gruppstorlek) / 540. Beräknade som (förbrukat antal undervisningstimmar * gruppstorlek) / 540. 90 Utbildningsanordnare i utgångsläget