sou · GMB325d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Något entydigt svar på vad som är att betrakta som folkbildningens speciella arbetssätt finns nu inte, snarare är det väl mångfalden som råder. En stor betydelse har dock deltagarstyrning- en, dvs. att de som deltar tillsammans får möjlighet a tt påverka stu- dierna. I den tidigare åberopade utvärderingen framkom att flera av de intervjuade säger sig för för sta gången i utbildningssammanhang fått känna ansvar och blivit respekterade som vuxna människor med resurser som andra kan lära av. Regeringen har gjort nöd vändiga förändr ingar av arbetsmarknads- och utbildningspolitiken för a tt möta n ya villkor och behov. Dessvärre har dessa förändr ingar inte varit tillräckliga. En tydlig indikation på den för da arbetsmarknadspolitikens otillräcklighet är storstadskommunernas engagemang för a tt för söka upprätthålla mål - sättningen med arbetslinjen. Flertalet av dessa insatser sker i deras utsatta stadsdelar. 39 , , Ring L; Excellens i flexibilitet, Utvärdering av folkbildning- ens insatser för arbetslösa, , 1997. 158 Arbetsmarknads- och utbildningspolitik SOU 1998:25 Det är emellertid för knippat med stora svårigheter att iaktta syn- bara resultat av dessa insatser. I kapitlet Arbete och utbildning i del 1 visar vi att arbetsmarknadssituationen i storstädernas utsatta stads- delar uppvisade likheter med förhållandena i vissa nor rländska gles- bygdskommuner. Men på en väsentligt punkt skiljer de sig från varandra. I glesbygden är de arbetslösa g eografiskt långt ifrån arbetstillfällena. I storstadsregionerna är arbetsmarknadssituationen avsevärt mer gynnsam och arbetstillfällena fler. Trots den geografis- ka närheten står ändå mång a av de arbetslösa i de utsa tta stadsdelar- na långt ifrån arbetsmar knaden då de ofta saknar rätt utbildning och kompetens. Majoriteten av dessa arbetslösa utgör s av ungdomar, utlandsföd da och/eller lågutbildade personer samt ensamstående kvinnor med barn. Inom gruppen utlandsföd da personer finns också en stor grupp flyktingar som har kommit till under den senaste 5–10 årsperioden. Enligt vår mening kommer dessa människor inte att bli mer efter- frågade på arbetsmarknaden genom en kraftig sysselsättningsökning eller mer anställningsbara genom de arbetsmarknadsåtgär der som prövats. Vi stödjer denna uppfattning på erfarenheterna dels då socialbidr agsberoendet var högt oc h sysselsätt- ningen låg i de utsatta stadsdelarna trots en intensiv högk onjunktur, dels från för egående kapitel som entydigt visar att stat och kommun erbjuder stora grupper i dessa stadsdelar åtgär der av olika slag, utan att för den skull påta gligt påverka situationen. Åtgär derna är inte till- räckligt flexibla och anpassade till de individuella behoven och avspeglar inte heller arbetsmarknadens föränder liga behov. Det poli- tiska handlingsutrymmet för a tt skapa ökad sysselsättning är be grän- sat. Möjligheter na att förändr a arbetsmarknads- och utbildningsin- satserna för arbetslösa oc h därmed i för längningen också förändr a arbetskraftutbudet, är där emot stör re. Vi anser därför det v ara nöd vändigt att arbetsmarknads- och utbildningsinsatserna i de utsatta stadsdelarna i hög re grad än utgår från ett lokalt, sektorsövergripande perspektiv där de lokala möjligheter na och behoven sätts i fokus. Insatserna bör oc kså bygga på aktiviteter som stimulerar nyför etagande utifrån stadsdelarnas sociala och kulturella för utsättningar som människorna i dessa områden har. Detta för utsätter att kommun, arbetsför medling och för säkringskassa, som är engagerade i att hitta okonven- lösning ar, tilldelas stör re svängrum för a tt finna organisato- riska och finansiella samverkanslösning ar. En rad formella, men även informella, hinder för svårar sådana lösning ar . Vi har pekat på någ ra av dessa, bl.a. arbetsför medlingens volymkrav och Arbetsmarknads- och utbildningspolitik 159 för delningen av pengar till otraditionella arbetsmarknadsåtgär der, som minskar möjligheter na att satsa på kvalificerade åtgär der för personer som står långt ifrån arbetsmar knaden. Äv en inom utbild- ningssatsningarna tillämpas för delningsmodeller som skapar ogynn- samma villkor för m yndigheterna i de utsatta stadsdelarna att arbeta effektivt. I vårt delbetänkande Att röja hinder (1995:142) fr amhöll vi framför allt de skiftande för valtningsskulturerna inom myndigheter- na och deras svårigheter att samverka finansiellt. Ett hinder för utveckling av nyför etagande i de utsatta stadsdelar- na är delvis för knippad med svårigheterna att skaffa riskkapitalför - sörjning . har här goda möjligheter a tt i viss utsträckning påverka denna brist. Deras verksamhet kan nämligen i betydande grad påverkas regionalt. Därmed kan särskilda satsningar gentemot de utsatta stadsdelarna utvecklas, som t.ex. omfattar information, rådgivning och samverkan med myndigheter och näringsliv. Detta kan skapa möten som g er för ståelse och insikter i dessa stadsdelars speciella för utsättningar och möjligheter. Mål 3 och Employment Projekten som finansieras via Europeiska socialfondens mål 3 och gemenskapsinitiativet Employment har en positiv arbetsmarknads- politisk effekt. Men har de initierade projekten inneburit något stöd för arbetet i de utsa tta stadsdelarna i storstadsområdena? Tyvärr inte i den omfattning som kunde varit naturlig med tanke på målsätt - ningen med programmen. Inriktningen på mål 3, med fyra priorite- rade målgrupper, överensstämmer väl med den pr oblembild som framtonar i storstadsområdena. Problemen i dessa områden har en mycket stark koppling till såväl långtidsarbetslöshet som arbetslös - het bland unga och invandrare. Också Employment, med dess trans- nationella inriktning och stimulans för nyskapande projekt borde kunna vara ett verksamt redskap för a tt förbättr a förhållandena i storstadsområdenas utsatta stadsdelar. Således finns det skäl som talar för a tt den framtida tilllämpningen av EU:s strukturpolitik borde förändr as. Inte fler arbetsmarknadsåtgär der, utan bättre! Att ställa krav på motprestation i form av arbete eller utbildning för socialbidragstagare har blivit allt vanligare i flera europeiska länder. Äv en i debatteras detta livligt och i del 1 visade vi att det även finns ett folkligt stöd för ett sådant kr av. I vårt för sta delbetän- 160 Arbetsmarknads- och utbildningspolitik kande Att röja hinder (SOU 1995:142) fr amhöll vi b land annat bety- delsen av den moraliska dimensionen i arbetslinjen, dvs. medbor- garnas möjlighet a tt uppleva att de gör rätt för sig och är behövda, även när man inte har ett arbete inom den reguljära arbetsmarkna- den. I detta sammanhang underströk vi oc kså att enligt socialtjänst- lagen ska arbetslösa som är berättig ade till socialbidrag vara aktivt arbetssökande eller delta i arbetsmar knadsåtgär der som erbjuds. Undantag från detta krav ska endast gör as för per soner som på grund av sociala eller hälsomässiga skäl har uppenbara svårigheter att påbörja ett arbete eller sysselsättning . Vi konstaterade att andelen som är arbetslösa oc h har socialbidrag som enda för sörjningskälla är cir ka i storstadskommu- nerna. Denna andel är avsevärt hög re i de utsatta stadsdelarna. av de arbetslösa socialbidr agstagarna är ungdomar. Uppskattningsvis är av dessa aktiva i arbetsmark- nadsåtgär der inom arbetsför medlingen. har också storstadskommunerna själva satsat på åtgär der för ett stor t antal arbetslösa socialbidr agstagare. Resterande andelen av de arbetslösa socialbidragstagarna är antingen aktivt arbetssökande eller står under utredning. Antagligen kommer andelen socialbidragstagare i åtgär der kraftigt att öka om kommunerna inför den så kallade utvecklingsgarantin för ungdomar mellan 20–. Problemet i de utsatta stadsdelarna är alltså inte bar a kvantiteten av åtgär der, utan också kvaliteten i åtgär derna. Kraven på utbildning ökar oc h behoven av nya utbildningsalternativ ökar Vi konstaterade i del 1 att många arbetslösa ungdomar hamnar i en olycklig rundgång mellan perioder av öppen arbetslöshet oc h delta- gande i åtgär der. Rundgången är naturligtvis för anledd av den skri- ande bristen på arbeten, men vi kan inte utesluta att den även för - stärks av de tidigare nämnda bristerna i de arbetsmarknadspolitiska åtgär derna. Den aktuella gruppen av ungdomar har ett stort behov av kompetensutveckling för a tt kunna leva upp till arbetsmarknadens krav. En del ungdomar är heller inte studiemotiverade och har inte fullföljt sin skolgång, vilket ställer speciella krav på kompetensut- vecklande insatser, inte enbart i form av teoretiska studier. Betydelsen av praktiska kunskaper inom olika serviceyrken är stort, vilket också bör l yftas fram och tillgodoses. För ungdomar som bor i de utsatta stadsdelarna är möjligheten till k ontakt med arbetsmark- naden särskilt angeläget med hänsyn till att många av dessa har SOU 1998:25 Arbetsmarknads- och utbildningspolitik 161 arbetslösa föräldr ar. Härigenom för lorar ungdomarna en viktig länk till ett socialt kontaktnät som allt oftare visar sig vara nöd vändigt för att få ett arbete. I vårt delbetänkande Att växa bland betong och kojor (SOU 1997:61) underströk vi behovet av ett öka t inslag av praktik inom gymnasieskolan. Vi fann också att det fanns starka skäl som talade för a tt man borde pröva Ungdomspolitiska kommitténs för slag om att låta ungdomarna inom gymnasieskolan välja när de ska börja sin pr aktikperiod. I storstadsregionerna blir allt fler varse att en gymnasieutbildning inte räcker särskilt långt för a tt konkurrera om de lediga arbetstill- fällena. Kraven på goda utbildningsmeriter har öka t kraftigt och kommer att öka än mer . Utbildningsnivån i de utsatta stadsdelarna är generellt hög re än riksgenomsnittet, men spännvidden i utbildningsnivån mellan invå- narna är stor. I ett tidigare delbetänkande visade vi att den sociala snedrekryteringen till hög re studier är mycket framträdande i de utsatta stadsdelarna. Utbildningsresultaten visade sig också vara avsevärt lägre i dessa stadsdelar. Saknas de grundläggande färdighe- terna och kunskaperna minskar även möjligheter na till fortsatta stu- dier. har det också rapporterats om att situa- tionen inom gymnasieskolan i de utsatta stadsdelarna har för sämrats kraftigt. Vandalisering och våld har till och med tvingat skolor att stänga. Ska den sociala snedrekryteringen minska och elevernas utbildningsresultat förbättr as krävs åtgär der på bred front både inom barn- och ungdomsskolan, men även när det gäller de eftergymnasi- ala utbildningarna. Söder utprojektet som Länsstyrelse i bedriver tillsam- mans med sju kommuner i länets södr a del, visar att det går att påverka ungdomars intresse för hög re studier. Men när deras intres- se för f ortsätta studier ökar minskar par adoxalt nog deras möjlighe - ter att bli antagna vid regionens universitet och högskolor på grund av platsbrist. Storstadsregionerna har nämligen osedvanligt få utbildningsplatser i förhållande till dess bef olkning. Mot detta skul- le man kunna invända att ungdomarna skulle kunna söka sig till andra utbildningsorter i landet. erfarenhet är dock att ungdomar från hem där både de ek onomiska resurserna är knappa och studietraditioner saknas, är svår are att motivera att påbörja en universitets- eller högskoleutbildning om de hänvisas till en annan ort. En annan erfarenhet från projektet visar att det finns ett stort behov och intresse bland både när ingsliv och ungdomar för f ler yrkesinriktade eftergymnasiala utbildningar. 162 Arbetsmarknads- och utbildningspolitik ningar och en utbyggnad och permanentning av för söksverksamhe- ten med kvalificerad yrkesutbildning inom universitet och högskola. har arbetstidsfrågan åter kommit i förgrunden. Detta hänger både samman med situationen på arbetsmarknaden och med allmänna önsk emål om mer tid för hem, familj och fritid. Av bety- delse i sammanhanget är att för delningen mellan för värvsarbete och hemarbete är mycket olika för män oc h kvinnor. Kvinnorna arbetar i stör re utsträckning deltid och männen utför en betydligt mindre andel av hemarbetet än kvinnorna och ägnar min- dre tid till barnen. En avgör ande faktor är därför om en g enerell arbetstidsför kortning skulle påverka denna för delning och om kvin- norna i så fall i hög re utsträckning skulle kunna övergå till att arbe- ta heltid. Vi bedömer a tt arbetstidsfrågan är en angelägen fråga och bör dis - kuteras på nationell nivå. Det är doc k inte en fråga specifikt för stor - städerna. Situationen i storstädernas utsatta områden kännetec knas inte av brist , utan snarare det motsatta förhållandet. Kommittén har därför v alt att inte närmare för djupa sig i denna fråga. Folkhälsan – allas ansvar men ingens imperium 163 6.Folkhälsan – allas ansvar men ingens imperium I regeringsformen, 1 kap, Statsskickets grunder, 2§ framgår att: Den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Det skall särskilt åligga det allmänna att trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt att verka för social omsorg och trygghet och för god levnadsmiljö. Vi har i del 1 beskrivit situationen i storstädernas utsatta områden och riskerna för den enskilda människan, speciellt för de som tving- as stå utanför en arbetsgemenskap. Individen kan lätt isolera sig och därmed ökar svårigheterna att komma in på arbetsmarknaden. Detta ökar riskerna för en försämrad hälsa, vilket i sin tur leder till ökade samhällskostnader. Våra studier och ett stort antal svenska och utländska studier visar att de flesta sjukdomar samvarierar med socioekonomisk bakgrund. Människor med låga inkomster och som har en utsatt social posi- tion, ger högre sjuklighet. Detta förhållande kan inte ses som fören- ligt med ett jämlikhetsmål. Samhället har ett ansvar att motverka ökande klyftor och skapa system som bidrar till likvärdiga möjlig- heter för alla människor. I WHO:s 38 hälsopolitiska mål lyfts jämlikhetsmålet fram. 1 Mål 1 handlar om jämlikhet i hälsa. skall skillnaden i hälsotill- ståndet mellan länder och mellan grupper inom länder ha minskat med . Mål 2 handlar om hälsa och livskvalitet, det vill säga männikors möjligheter att utveckla sin egen förmåga att förverkliga sitt liv socialt, ekonomiskt och mentalt. De riktlinjer som antagit efter den senaste folkhälsopropositionen (1990/91:175) anger också jämlikhetstanken som central och att 1 De 38 delmålen är grupperade i fem avdelningar: Bättre hälsa (Hälsa för alla målen 1–12), livsstilar som leder till hälsa (mål 13–17), en hälsosam miljö (mål 18–25), ändamålsenlig vård (mål 26–31) samt utvecklingsstrategier för Hälsa för alla (mål 32–38). 164 Folkhälsan – allas ansv ar men ingens imperium ökad jämlikhet skall v ara ett överordnat mål vid prioriteringar i folk- hälsoarbetet. Folkhälsofrågan är också en välfär dsfråga. Begreppet välfär d sammankopplas ofta med enbart materiella förhållanden, men inne- fattar egentligen flera andra aspekter. Välfär d kan uttryckas i lev- nadsnivå och livskvalitet. I den svenska välfär dsundersökning en, som utför ts av användes begreppet levnadsnivå som beskrivning av välfär d. Med levnadsnivå avsågs individens förf ogande över resurser. Att individen, under givna för - utsättningar, medvetet kan kontrollera och styra sina livsvillkor. Levnadsnivån beskrevs genom uppdelning i nio komponenter2: –hälsa och tillgång till vår d, –sysselsättning och arbetsförhållanden, –ekonomiska resurser och konsumentskydd, –kunskaper och utbildningsmöjligheter, –familj och social för ankring, –bostad och närservice, –säkerhet tilll liv och egendom, –rekreation och kultur och –politiska resurser. I samma undersökning sägs oc kså att välfär d kan handla om de enskilda individernas möjligheter, resurser att för verkliga olika pla- ner eller livsprojekt. Livskvalitet går utöv er de resurser som välfär - den innefattar och avser individens tillfredsställelse i sin situation. Ekonomen anser att välfär d ska formuleras och mätas i termer av för mågor snarare än i resurser, dvs. ta fasta på vad som kan åstadkommas med tillgängliga resurser.3 Detta kan få praktiska konsekvenser, så att insatser och resurser kan behöva för - delas ojämnt för a tt man ska uppnå samma effekt. Folkhälsa är lika med f olkets eller befolkningens hälsotillstånd . Detta arbete känner egentligen inga gränser. Genom att betona be- folkningsperspektivet skiljer man folkhälsan från den individuella sjukvården. Folkhälsan bedrivs som regel gentemot hela befolk- ningen eller befolkningsgrupper och mer sällan gentemot enskilda individer. Det kan till exempel riktas mot grundläggande strukturel- la förhållanden i vår t samhälle och kunskaperna kring dess hälsoef- 2Folkhälsans villkor, Folkhälsogruppen rapport nr 9 3Kommunerna, välfär den och demokratin. Folkhälsan – allas ansv ar men ingens imperium 165 fekter och ligger då när a socialmedicinen. Folkhälsoarbetet kan också riktas mot att förändr a vår arbetsmiljö, något som ligger mil- jömedicinen när a eller också kan arbetet riktas mot det lokala sam- hället, vilket ligger nära allmänmedicinen, primärvården och kom- munerna. Det finns en bred syn på folkhälsobegreppet och det finns en rad olika metoder för a tt främja folkhälsan. Folkhälsa är alltså ett m yck- et omfattande kunskapsområde och avsikten med detta avsnitt är att endast beskriva några huvudlinjer samt att belysa olika ansatser. Hälsa är ett tillstånd a v fullständigt fysiskt, psykiskt och socialt väl - befinnande och ej endast frånvaro av sjukdom4 WHO:s definition av begreppet hälsa är ett uttr yck för en helhets - syn på människan oc h tjänar som ett riktmärke för f olkhälsopolitik och folkhälsoarbete. Definitionen anknyter till den av FN antagna deklarationen om de mänskliga rättigheterna. Definitionen innebär en positiv bestämning av hälsa vilket är en avvikelse mot den strikt medicinska traditionen. Den breddar också perspektivet från bio- login till de sociala och ekonomiska förhållanden som påv erkar hälsoutvecklingen. Om man fokuserar på hälsa i sig oc h inte bara på hälsa som frånvaro av sjukdom för skjuts tyngdpunkten i åtgär derna i riktning mot insatser för a tt främja hälsa. Det b lir då möjligt a tt motivera krav på sociala förändr ingar med argumentet att hälsoläg et kan förbättr as. Enligt WHO:s hälsobegrepp kan inte hälsan under- ordnas andra mål. Hälsan har enligt WHO tre komponenter: 1.En fysisk som handlar om mediciskt omhändertagande. 2.En psykisk där samspelet mellan kroppslig hälsa och själsligt välbefinnande uppmärksammas. 3.En social där förhållanden som ink omstför delning, boende och arbetslöshet påv erkar hälsan. Folkhälsoarbetet handlar om att koppla ihop dessa tre komponenter så att arbetet kan riktas mot en mängd olika områden. På EU-nivå har också folkhälsofråg orna lyfts fram. I och med Maastricht-för draget år 1993 fastställde EU för för sta gången en folkhälsodeklaration, som bland annat innebär att EU:s medlems- länder kommer att intensifiera samarbetet inom folkhälsoområdet. 4 WHO:s hälsodefinition i Hälsa 2000. 166 Folkhälsan – allas ansv ar men ingens imperium Särskilda åtgär dsprogram kommer att utarbetas inom prioriterade områden. Den av regeringen tillsatta arbetsgruppen för a tt arbeta fram en strategi för arbete i EU med frågor som gäller folkhälsa och hälso- och sjukvård har för t fram följande mål för den fr amtida inriktningen av EU:s arbete inom folkhälsoområdet: Att hälsositua tionen i länder och befolkningsgrupper bör när ma sig den bästa ni vån i unionen. Arbetet för a tt nå målet bör sk e suc- cessivt och ha fokus på a tt minska hälsor isker och hälsoskillnader i EU med beaktande av jämlikhet och jämställdhet.5 Arbetsgruppen lyfte fram tre hälsorisker som har stor betydelse för hälsan i unionen. Gr uppen ansåg att ett samlat svenskt ageran- de öv er alla politikområden inom EU bör efter sträv as för a tt: –minska tobakskonsumtionen, –minska alkoholens skadeverkningar och Några nationella mål för f olkhälsoarbetet finns inte. Regeringen har därför tillsa tt en parlamentarisk kommitté som har till uppgift att utarbeta för slag till nationella mål för hälsoutv ecklingen. Målen ska vara vägledande för samhällets insa tser för a tt främja folkhälsan, för ebygga ohälsa, minska hälsorisker samt förhindr a för tida och undvikbara funktionsnedsättningar, sjuklighet och död . Arbetet ska bedrivas med utgångspunkt från det öv ergripande målet en god hälsa för alla med sär skild betoning på att minska skillnader i hälsa mel- lan grupper i befolkningen. Kommittén ska också beakta vetenskap- ligt baserad kunskap om folkhälsoprogram och hälsoutveckling. Utredningen ska vara klar sista . Från statsmaktens sida har allt sedan hälso- och sjukvårdslagens tillkomst landstingens strategiska betydelse på folkhälsoområdet understrukits. Detta som nöd vändigheten av insatser från andra samhällssektorer och framför allt av tvärsektoriell samverkan på lokal, regional och nationell nivå kommit att betonas alltmer kraftfullt. utvärdering av landstingens hälsoansvar visade att flera landsting saknar referenser eller annan koppling till i landstingsplaner och liknande dokument.7 Innebör den i 5Ds 1997:4 Strategi för EG-arbete i frågor som gäller folkhälsa och hälso- och sjuk- vård, . 6Strategi för EG-arbete i frågor som gäller folkhälsa och hälso- och sjukvård, Ds 1997:4, . 7Lanstingens folkhälsoansvar, följer upp oc h utvärderar 1994:6 SOU 1998:25 Folkhälsan – allas ansv ar men ingens imperium 167 jämlikhetsbegreppet diskuteras i ringa grad i landstingen. En geo- grafisk dimension sätts i för grunden. Områden med stora vårdbehov tilldelas stör re resurser per invånare räknat. Den faktor som har stör st betydelse för skillnader i vår dbehov mellan geografiska områ- den är ålder sför delningen, vilket också regelmässigt ingår i beräk - ningarna. Dessutom för ekommer sociala indikatorer som yrkestill- hör ighet, boendeform, familjeförhållanden m.m. I de utsa tta områ- dena lever och bor främst unga arbetslösa människ or, invandrare och ensamstående kvinnor med barn, varvid dessa kan bli förbised da om för delningen främst gör s efter olika åldersindelningar. Det är tvek- samt om den tillämpade geografiska behovsanpassningen av resurser är en tillräc klig åtgär d, för a tt minska skillnader i sjuklighet mellan sociala grupper. Mycket tyder på att så inte är fallet med tanke på att ojämlikheten i hälsa ökar , vilket vi har visat i del 1. I samma utvärdering framkom också att landstingen saknar strate- gier för a tt utjämna dessa skillnader i hälsa mellan olika sociala grupper och följaktlig en genomför s heller inte några konkreta för e- byggande insatser med detta mål.8 har tillsatt en särskild arbetsgrupp kring folkhälsan, genom vilken avser att ge ökad tyngd åt f olkhälsoarbetet. bedriver ett särskilt programarbete inom folkhälsoområdet oc h ansvarar för ett na tionellt nätverk för folkhälsofråg or. Nätverkets uppgift är bland annat att öka för ståelsen för det lokala f olkhälsoarbetet och dess betydelse, sprida informa- tion, utbyta erfarenheter och ge hjälp och råd, arrangera seminarier, verka för a tt folkhälsofråg orna lokalt för s in i alla samhällssektorer så att alla viktiga beslut fattas för st efter noggrann prövning av hur folkhälsan påverkas. Dessutom finns nätverk för mellanstor a städer, stör re städer och storstäder med för orter, som har liknande uppgifter. Landstingens samhällsmedicinska enheter och kommunernas folkhälsoorganisation samt många ideella organisationers arbete spelar en stor roll, som inspiratör er för det för ebyggande folkhälso- arbetet, liksom samverkan dem emellan. I slu- trapport från de så kallade PLUS-pr ojekten (Ds 1995:54) framhålls betydelsen av samverkan mellan olika aktör er vilket innebär att aktör erna behåller sina specifika kompetenser genom att träffas och samverka kring folkhälsoarbetet och vissa gemensamma frågor. Ett exempel på fungerande samverkan mellan olika professioner och mellan olika huvudmän är ungdomsmottagningarna.