sou · GMB351d2 · 1999-01-01 00:00:00 — De förra är något äldre, har något kortare for- mell utbildningsbakgrund, är oftare utrikesfödda och studerar of- tare på heltid än de . Det är också fler bland de Kunskaps- lyftsstuderande som har Särskilt utbildningsbidrag vilket bör ha bi- dragit till att dra upp genomsnittsåldern. Däremot var det inte fler kvinnor bland de Kunskapslyftsstuderande än bland övriga stude- rande i vuxenutbildning . På folkhögskolorna skedde inga förändringar i mätbara dimensio- ner i studerandesammansättningen 1997 jämfört . Jämför man dem som deltog i den särskilda satsningen 1997 med öv- riga studerande finner man en ökning i andelen kvinnor 258 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete Dessa bedömningar gäller sammantaget för studerande på gymnasie- och grundskolenivå (motsvarande). Vad gäller vuxenutbildning på grundläggande nivå i kommuner- na kan konstateras att vare sig volymen eller deltagarsammansätt- ningen märkbart förändrats. Jämfört har de studeran- de ungefär samma ålder. Även här har andelen kvinnor ökat men an- delen utrikesfödda har däremot minskat. liksom tidigare är det i nte heller särskilt många med hö gst grundskola bakom sig har valt att läsa på gymnasial nivå. följer utveckling av antalet studerande och studerandesammansättningen med största uppmärksamhet. Det är kommitténs förhoppning att andelen med allra kortast formell ut- bildningsbakgrund ska kunna öka framöver i Kunskapslyftsprojek- tet. är övertygad om att i kommunerna finns ambitionen att lägger ner ännu mer tid och kraft på att nå dem som har längst väg till gymnasiekompetens. För att förstärka utveck- lingen på detta område bör man överväga vissa insatser på nationell nivå. Kommittén anser att man inom ramen för bör öka statsstödet till platser på grundläggande nivå. Organisatoriskt före- slår kommittén att man därvid överväger att utforma hanteringen av statsstödet på denna nivå på samma sätt som på gymnasienivå, dvs. i projekt- och kontraktsform. Vid kontrollstation 1998 för Inkomst- och kostnadsutjämning mellan kommunerna är det också angeläget att se över de faktorer som styr utjämningen så att en stor andel innevånare i behov av grundläggande vuxenutbildning blir en faktor som tas i särskilt be- aktande. När det gäller utvecklingen av deltagandet i vuxenutbildning på gymnasial nivå visar statistiken att relativt många redan har en gym- nasial utbildning. Det kan exempelvis handla om arbetslösa kvinnor med tvåårig social eller ekonomisk linje, eller kvinnor med tvåårig vårdlinje från den gamla gymnasieskolan i bagaget som vill skaffa sig en ny gymnasiekompetens. Dylika satsningar måste betraktas som helt rimliga ur både fördelnings- och effektivitetssynvinkel i da- gens läge där en kortare gymnasieutbildning inte verkar tillföra sär- skilt mycket i sysselsättningsmöjligheter jämfört med grundskoleni- vå. För anställda tycks det vara så att huvuddelen kommer från of- fentlig sektor. Utvecklingen inom detta område bör hållas under uppsikt. Det är viktig att anställda med kort utbildning både inom of- Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 259 fentlig och privat sektor får möjligheter att komplettera sin basut- bildning gärna i kombination med något slag av personalutbildning. Många inom vuxenutbildningen är relativt unga och kommer mer eller mindre direkt dit från gymnasieskolan. Kunskapslyftskommit- tén har redan i sitt första delbetänkande (SOU 1996:27) understrukit vikten av att reformeringen av grund- och gymnasieskolan fortsätter så att intentionerna beträffande en god utbildning för alla elever förverkligas. Det är knappast meningen att ungdomar ska behöva gå i både gymnasieskola och vuxenutbildning på gymnasienivå i följd. För att kunna hantera dylika problem på ett mer rättvist sätt har man i vissa länder infört tilldelningssystem där varje individ får vissa rättigheter till t.ex. gymnasiestudier. De får sedan under vissa villkor kvitteras ut när man känner sig som mest mo- tiverad (, 1997/98). Som framgick av kapitel 8 kan vuxna som deltar i utbildning finan- siera sitt uppehälle under studierna på många olika sätt. Detta är ett område där studiestödssystem, arbetsmarknadspolitiska och sociala insatser korsar varandra utan att alltid kunna mötas och samordnas på ett ur individens synvinkel tillfredsställande sätt. Till komplika- tionerna hör att det handlar både om statliga och om kommunala sys- tem förutom olika former av privat finansiering. (U 1994:13) lade i sitt betänkande Sam- manhållet studiestöd (SOU 1996:90) fram ett förslag till samordning och förenkling av studiestödssystemen. remissyttrande över studiestödsutreningens förslag återfinns i bilaga 3. Regeringen har för avsikt att införa ett nytt enhetligt studiesocialt system . En proposition kommer att läggas fram om detta antingen eller (Pressmed- delanden, ). I samband med introduktionen av tillskapades, i avvaktan på det nya studiestödssystemet, en ny möjlighet till studie- finansiering. Det var s.k. Särskilt utbildningsbidrag som under vissa villkor är tillgängligt för dem som är berättigade till a-kassa eller KAS (numera ersättning enligt inkomstbortfallsförsäkring och grundbelopp i arbetslöshetsförsäkring) och i någon mån även för an- ställda. ser med stora förhoppningar fram emot att ett reformerat studiestödssystem införs och att det sker . Det är viktigt att man får: 260 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete –fasta och enkla regler som underlättar det administrativa arbetet och arbetet med information och rekrytering –flexibla regler som är anpassade till de allt mer varierade former av utbildning som utvecklas i det livslånga lärandet –smidiga övergångar mellan olika källor som kan finansiera studier så att inte återvändsgränder skapas och individer hamnar mellan stolarna –ett sammanhållet finansieringssystem för kunskapslyft och livs- långt lärande. förutsätter kommittén att nuvarande system fortsätter som inklusive Särskilt utbildningsbidrag med de förändringar i det bidraget som regeringen tillkännagivit. Till dem hör nya möj- ligheter till extra studier 1998 och till vissa studier utöver (Skrivelse ; Delegationen för , 1998). Att det dessutom finns problem i själva den admi- nistrativa hanteringen av studiestöden behöver knappast upprepas. Regeringen har tillsatt en särskild utredare som ska se över CSN. Ut- redaren har redan i en första delrapport presenterat vissa förslag till åtgärder som kortsiktigt skulle kunna förbättra situationen. I anslut- ning till den rapporten har regeringen sagt sig vara beredd att över- väga åtgärder och snabbt återkomma i frågan, allt medan utrednings- arbetet vad gäller långsiktiga lösningar på problemen med hante- ringen av studiestöden fortsätter (, 1998; Utredningen för översyn av CSN, 1998). I enkät Vuxenutbildare ser på sig själ- va (SOU 1996:188) redovisades många negativa erfarenheter av då- varande studiestödssystem. Att behöva skuldsätta sig för att kunna studera på grundläggande nivå i vuxenutbildningen ansåg många som besvarade enkäten utgöra ett stort hinder för studier på den ni- vån. Lågutbildade som behöver studera på grundskolenivå vill ej låna till detta. De har ofta negativa erfarenheter av skolan och ofta ej helt övertygade om att de skall lyckas med sina studier hel- ler. På gymnasienivå kan förhållandena vara något annorlunda. I en un- dersökning av avhopp från vuxenutbildning visade det sig att knappt hälften av avhoppen (), som inte berodde på övergång till annan sysselsättning, orsakades av ekonomiska pro- Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 261 Undersökningen hänförde sig , dvs innan Särskilt utbildningsbidrag fanns. Ytterligare förklaringar till dessa avhopp var utbildningsrelaterade problem (), vilket kunde innebä- ra att man inte kom in på den kurs man ville eller ogillade undervis- ningsstilen på skolan, samt sjukdom, flyttning m.m. (). (, m.fl., 1997) följer noggrant utbildningsdeltagandet när det gäller grupper med olika möjligheter att finansiera sina stu- dier. Det är möjligt att en reformering av finansieringsformerna vad gäller utbildning och livslångt lärande måste ske i flera steg innan man kommer fram till ett mer definitivt system i samklang med ut- vecklingen av det livslånga lärandet. Det kan behövas relativt innan man kan få de olika finansieringssystemen, som tillkommit av olika skäl, att harmoniera. Nya finansieringsformer kan också be- höva införas som bygger på en annan ansvarsfördelning mellan stat, individ och arbetsmarknadens parter. Det kan också vara en sak att låna för att studera i vuxen ålder på relativt låg utbildningsnivå och en annan att genomföra dylika studier om man kunnat spara i förväg till dem (SOU 1996:164; LO 1997, 1998a och b). Även lönebild- ningen är en viktig aspekt i detta sammanhang. Det är möjligt att kommittén får anledning att återkomma till dessa frågor i sitt slutbe- tänkande. Avslutningsvis bör tilläggas att rekryteringsproblem och studiein- tresse inte enbart hänger samman med finansieringen av studierna. Det handlar också, vilket kommittén sammanfattningsvis återkom- mer till i avsnitt 13.6, om att tillhandahålla den utbildning individer- na efterfrågar och är intresserade av, i de former och på de tider som passar dem. 13.3Organisation och beslutsprocess för anpassning av utbildningsut- bud till individernas och arbets- I detta avsnitt behandlas vissa frågor beträffande organisationen av Kunskapslyftsprojekten i kommunerna, samverkan mellan olika ak- törer och val av utbildningsanordnare. Perspektivet är hur dessa ar- rangemang ska kunna tillfredsställa individernas efterfrågan givet den lokala arbetsmarknadens behov av arbetskraft. Viktiga aspekter i detta sammanhang är individuella studieplaner, validering av indi- vidernas tidigare kunskaper och lokal utvärdering. Kommunerna har organiserat sina Kunskapslyftsprojekt på 262 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete många olika sätt. Ett genomgående drag är dock att i och med Kun- skapslyftet har vuxenutbildningsfrågorna kommit upp på dagord- ningen i landets kommuner på ett helt annat sätt . Man ser vuxenutbildningen som en del i kommunens allmänna sysselsätt- nings- och utvecklingsstrategi. Detta intresse och engagemang banar väg för en fortsatt utveckling på lokal nivå av vuxenutbildning och livslångt lärande. Det är vikti gt att vuxenutbildningen bibehåller den status den fått genom och därmed sin plats i kommunernas utveck- lingsstrategier även efter det att de arbetsu ppgifter som Delegatio- nen för kunska pslyftet haft förs över till . Delegationens sammansättning med representanter från Utbild- nings-, Arbetsmarknads-, Finans-, Inrikes- samt Närings- och Han- delsdepartementet har varit ett uttryck för regeringens breda syn på vuxenutbildningssatsningen. Kommittén anser att den breda representation av olika intressen som funnits inom Delegationen för bör föras vidare när förs över till . Det kan ske genom att till även knyta myndigheter och organ utan- för utbildningsväsendet såsom , och . Det viktiga i en kommun är inte hur man organiserar sig för att ta hand om utan att organisationen ger möjligheter till samarbete och en smidig arbetsfördelning mellan kommunstyrelsen och närmast berörda förvaltningar, dvs. de förvaltningar som sysslar med utbildningsfrågor, arbetsmarknadsfrågor och sociala frågor. Andra viktiga aktörer i samarbetet kring är arbets- förmedlingarna och arbetsmarknadens parter. Här kommer även ar- betsförmedlingsnämnderna in i bilden. Det är möjligt att de senare efter en viss inkörningsperiod börjar finna sin organisatoriska plats i kommunerna som forum för diskussion och planering även när det gäller vuxenutbildningen. har lett till att nya kontakter också knutits mellan kommunerna och att de som arbetar med vuxenutbildningsfrågor i högre utsträckning än tidigare börjat att samarbeta över kommun- gränserna. De samarbetsgrupper som bildats behandlar ofta både ge- mensamt kursutbud (interkommunal ersättning), gemensam upp- handling av utvärderingar och utvecklingsfrågor rörande exempelvis distansutbildning och fortbildning i vuxenpedagogik. Viktiga frågor i samband med val av utbildningsanordnare är vil- ken politik man ska ha för upphandling, vem som ska göra upphand- Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 263 lingarna och hur kvalitetssäkringen av utbildningsanordnarna ska gå till. På upphandlingsområdet prövas allt från att konkurrensutsätta hela den kommunala vuxenutbildningen, hela eller endast delar av . följer med intresse utvärderingsprojektet kostnader för att se om man ur det kan utläsa några besparingseffekter av ökad konkur- rens. Många kommuner har kommit till den slutsatsen att för att garan- tera opartiskhet bör inte den som sköter kommunens upphandling vara delaktig i samma upphandling, vilket skulle kunna bli fallet om den sköts av en rektor vid en komvuxenhet. Ett direkt intresse före- ligger naturligtvis om komvuxenheten ifråga själv lämnar anbud. Ett indirekt beroendeförhållande kan skapas om det är samme rektor som också har att utöva tillsyn när det gäller de externa utbildnings- anordnarna och deras betygssättning. I takt med att externa utbildningsanordnare kommer in i vuxenut- bildningen håller olika metoder på att utvecklas när det gäller kvali- tetssäkring –utnyttjande av nationella prov i kärnämnen –tillsyn med hjälp av särskilda lokala inspektörer. bör också enligt kommitténs bedömning i sin tillsyn ägna en speciell uppmärksamhet åt den nyetablerade sektorn för upp- handlad vuxenutbildning. Sammanfattningsvis är det kommitténs uppfattning att kommunerna arbetar mycket målmedvetet med de diskuterade organisato- riska frågorna. Man provar olika modeller och gör nödvändiga jus- teringar allt efter hand. Ett viktigt instrument för att kunna anpassa utbildningen till indi- videns behov är de individuella studieplanerna som för de arbetslö- sas del ska samordnas med deras individuella handlingsplaner från arbetsförmedlingen. På detta område är det kommitténs bedömning att man inte hunnit lika långt i utvecklingsarbetet som på det organi- satoriska planet. Få kommuner arbetar på bred front med individuel- la studieplaner på ett sätt som är meningsfullt för de studerande. Ofta nöjer man sig med att räkna ut hur många CSN-poäng som studierna omfattar. Däremot finns det i orienteringskurserna många goda ex- empel på att de studerande fått hjälp att ta fram mycket bra studie- och handlingsplaner. 264 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete –att det ibland är ett mycket krävande arbete att ta fram en riktig studie- och handlingsplan –att det varit brist på studie- och yrkesvägledare –att de arbetslösa inte alltid haft med sig någon handlingsplan från arbetsförmedlingen –att många av den första omgångens sökande bestämt sagt sig veta vad de vill läsa. I många kommuner inriktar man sig emellertid nu på att efter den första anstormningen ägna sig mer åt vägledning liksom uppsökande verksamhet. Frivilliga diagnostiska prov för allmänheten är en vari- ant. Pröva-på- och orienteringskurser en annan. Regelrätt vägled- ning ytterligare en. Individuella studieplaner är en av de uppgifter som kommunerna ska arbeta med i . Likaså ingår i enlighet med gällan- de läroplan (Lpf 94) i rektors ansvar att se till att varje elev i dialog med skolan gör upp en individuell studieplan och reviderar den vid olika tillfällen under utbildningen. Dessa krav är dock inte särskilt strikt formulerade. Ur individens synvinkel föreligger ingen rättig- het att få hjälp med att upprätta en individuell studieplan. betraktar de individuella studieplanerna som ett mycket viktigt instrument för och det livslånga lä- randet överhuvudtaget. De är grundvalen för den individuella avväg- ningen mellan önskemål och drömmar å den ena sidan och realistis- ka möjligheter å den andra sidan. Kommittén anser att varje studerande bör ha rätt till en individuell studieplan med dithörande vägledning. Arbetet med dessa frågor kan premieras vid tilldelningen av det statliga stödet till Kunskaps- lyftet. kan få i uppdrag att i sin uppföljning och tillsyn särskilt bevaka dessa frågor. Om det fortsatta utvecklings- och utredningsarbetet visar det motiverat skulle man därutöver kun- na tänka sig att individerna fick en garanterad rätt till vägledning. Kommittén anser vidare att på motsvarande sätt i sin uppföljning och tillsyn av arbetsför- medlingarna bör fokusera kravet på individuella handlings- planer. Arbetet med att utveckla de individuella studie- och handlingsplanerna måste samordnas. Ett annat intressant utvecklingsområde är den s.k . valideringen. På olika sätt bör man låta de tidigare kunskaper och erfarenheter som vuxna bär med sig komma till sin rätt när de söker sig till utbildning. Att få börja på rätt nivå, att kunna hoppa över moment som man re- Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 265 dan kan och tenta av hela kurser borde vara en självklarhet. Det finns många goda exempel på detta område men också en del dåliga. Till den förra typen av exempel hör en yrkesutbildning som normalt skulle ta att genomföra men som för en individ tack vare va- lidering reducerades . Till den senare typen att vux- enstuderande med erfarenhet från vården av läraren efter en termins studier fick höra att det här kunde ni visst redan. Även på valideringsområdet sker en utveckling i kommunerna. anser dock att man bör överväga om inte pro- cessen kunde snabbas upp genom vissa nationella insatser t. ex. genom att tillhandahålla exempelsamlingar, ordna erfarenhetsutby- ten etc. I ett längre tidsperspektiv bör möjligheterna att utveckla motsvarande instrument, men då inte riktade enbart mot den formel- la utbildningen utan även mot arbetslivet, utredas. I det samman- hanget är det inte självklart att enbart skolan ska stå för valideringen. Även andra organ kan bli aktuella vilket är fallet i vissa länder. Lokal uppföljning och utvärdering ingår i det kommunala ansvaret. Det gäller både för den ordinarie kommunala vuxenutbildningen och för . De utvärderingsuppgifter som kommunerna i första hand tagit itu med är uppföljning och utvärdering av utbild- ningsanordnarna, särskilt de externa och företrädesvis med hjälp av enkäter till de studerande. Detta är naturligtvis ett mycket viktigt för- sta steg för att kunna bedöma utbildningsanordnarna, förbättra kurs- uppläggning och kursinnehåll. För att få en bild av om man når de övergripande målen med vuxenutbildningen bör man dock göra ut- värderingar även av en annan sort. Det är sällsynt att man redan nu planerat för en sådan utvärdering som beskriver genomförd verk- samhet och relaterar den till dels de nationella målen, dels de lokala målen för verksamheten. Man behöver utvärderingar som belyser hur de lokala Kunskapslyftsprojekten påverkat kommunens syssel- sättningssituation och hur resultaten ser ut i förhållande till kostna- derna. har, som framgick av kapitel 12, tillsatt fristående utvärderare som utvärderar ur ett natio- nellt perspektiv. Dessa nationella utvärderingar kommer att ställas till kommunernas förfogande och kan säkert komma till nytta i det lokala utvärderingsarbetet som jämförelsenormer och inspirations- källa. De kan emellertid inte ersätta lokala utvärderingar som kom- munerna genomför själva eller upphandlar. Det är när man sätter sin egen verksamhet under lupp som man ser de utvecklingsmöjligheter som finns lokalt. Dessutom är det bara den lokala utvärderingen som 266 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete ger möjlighet att snabbt och kontinuerligt genomföra förändringar. Vidare måste den lokala utvärderingen av integre- ras i den ordinarie utvärderingsverksamheten. Det är ju hela vuxen- utbildningen som ska utvecklas, inte bara delar av den. För att åstad- komma detta är det möjligt att man i kommunerna måste se över de organisatoriska arrangemangen kring utvärderingen. Vem har an- svar för vad och rapporterar till vem? har redovisat att det tagit mycket att få igång det ordinarie utvärderingsarbetet i kommunerna. Dels tog det tid för kommunerna att införa skolplaner och dels tog det tid för dem att komma igång med utvärderingen av dessa planer. Alla kommuner har heller inte kommit lika långt med detta planerings- och utvärde- ringsarbete (, 1995b, 1996c, 1997c). Med tanke på erfarenheter av utvärdering bör man låta specialgranska hur påver- kat det lokala utvärderingsarbetet. När det gäller upphandling, individuella studieplaner, validering och utvärdering är det naturligtvis en fördel om arbete med tillsyn, uppföljning, utvärdering och utveckling kan ske i samarbete med andra aktörer – forskningsfinansiärer, kommunförbun- det etc. 13.4Infrastruktur för utbildning och En nyckelfråga för , vuxenutbildning och i ett längre tidsperspektiv hela det livslånga lärandet är om man lyckas skapa en sådan infrastruktur lokalt att individer kan ta sig fram mellan olika typer av utbildningar, arbeten och t ex arbetsmarknadspolitiska åt- gärder på ett rationellt och välinformerat vis. Det handlar dels om att skapa de nödvändiga nätverken för information och planering dels om att erbjuda ett samordnat och flexibelt utbildningsutbud. Huvud- aktörer i dessa avseenden är kommunernas utbildningsplanerare, ut- bildningsanordnare, studie- och yrkesvägledare, arbetsförmedlare och arbetsmarknadens parter. 13.4.1 Nätverk för information och planering Arbetsmarknadens parter är viktiga därför att de kan ge information om vilken typ av arbetskraft och med vilka kvalifikationer som be- Reflexioner och förslag till fortsatt arbete 267 Den informationen är viktig för de studerande, utbildningsan- ordnarna, arbetsförmedlingen och den kommunala utbildningspla- neringen. Den informationen måste naturligtvis överarbetas i olika former och sättas in i ett större sammanhang, vilket bl a görs av AMS och SCB, för att man ska kunna skapa sig en bild av hur den framtida arbetsmarknaden kommer att utveckla sig lokalt och nationellt. Det är mot en sådan bakgrund som de inblandade aktörerna måste bedö- ma om utbildningen vad avser nivåer och inriktningar utvecklas i takt med samhällsutvecklingen. Det är i dessa informationssystem som det avgörs om styrsignalerna – de direkta och indirekta – fung- erar på ett tillfredsställande sätt och om generell och yrkesinriktad utbildning erbjuds i välavvägda proportioner utifrån såväl individ- och arbetsmarknadsbehov. Dessa nätverk motsvarar för lokalsam- hället vad den individuella studie- och handlingsplanen represente- rar för individen – en arena för avvägningar av önskemål och reali- teter. Det är välbekant att det är svårt att bedöma och informera om ar- betsmarknadens utveckling både . Ett exempel inom den kommunala vårdsektorn kan illustrera detta. finns ett mycket stort nyrekryteringsbehov av vårdpersonal. För nyanställ- ning krävs att den sökande åtminstone ska ha gymnasieskolans om- vårdnadsprogram. I förhållande till det förväntade behovet läser få ungdomar omvårdnadsprogrammet. Arbetslösa kan därför behöva vidareutbildas och omskolas för att kunna ta dessa jobb. Men även många som arbetar inom vården saknar den nödvändiga utbildnings- nivån. är marknaden nu ungefär i balans med visst över- skott men också med vissa flaskhalsar (, 1998). Vårdsektorn måste således signalera förväntad brist och utbildningsbehov till gymnasieskolan, vuxenutbildningen, och arbetsför- medlingen som kanske arbetsförmedlingen har fullt upp med att försöka hitta vikarier och placera arbetslös vårdpersonal. Vad som krävs i en dylik situation är naturligtvis samarbete och största möjliga informationsutbyte mellan de inblandade aktörerna så att de kan arbeta med nödvändig framförhållning. anser att en förutsättning för att nätverken för information och planering ska fungera är att både involverade statliga och kommunala organ får stöd och möjligheter att utveckla ett samarbete med utgångspunkt i lokala behov. bör ges vidgade befogenheter och bli ett verksamt forum för den lokala arbetsmarknadspolitiken. 268 Reflexioner och förslag till fortsatt arbete