sou · GMB38d1 · 1999-01-01 00:00:00 — När det gällde snaps hade gästen redogjort för en förpackning med små snapsflaskor som fanns på Systembolaget varvid han uppgett artikelnummer och pris samt beskrivit innehållet. Därefter hade gäste n angett fem vinsorter, deras namn, pris och Systembolagets artikelnummer, som skulle passa att dricka till havskräftor. Gästen hade påpekat hur viktigt det var att dricka vatten, mineralvatten eller kranvatten, som törstsläckare när man åt kräftor. konstaterade att rådgivaren fö r kräftpremiären hade gett exempel på drycker som passar att dricka till kräftor. Det samband som traditionsenligt föreligger mellan kräftor oc h alkoholhaltiga drycker hade berörts. Även om det enligt nämnden ställdes höga krav på varsamhet för inslag om alkoholdrycker borde det i et t program för vuxna på det sätt som ske dde och i det aktuella sammanhanget vara möjligt att ge råd om alkoholhaltiga drycker. Inslaget stred därför inte mot kravet på iakttagande av mediets särskilda genomslagskraft. Även om ett visst gynnande av de omnämnda märkena uppkommit fann nämnden att presentationen hade ett informationsintresse som motiverade gynnandet. Programinslaget stred således inte i något avseende mot statens avtal med programföretaget eller mot radiolagens bestämmelser. Otillbörligt gynnande av kommersiellt intresse och TV prövade i två avgöranden ifrågasatta öve rträdelser av den då gällande bestämmelsen om att ett programföretag inte på ett otillbörligt sätt fick gynna kommersi- ella intressen (6 § andra stycket radiolagen, jfr 6 kap. 4 § radio- och TV- lagen). Besluten avsåg dels ett inslag med ölflaskor i programmet De t kommer mera, (SB 338/96), dels tre avsnitt i programserien , TV4 (SB 339/96). I programmet Det kommer mera hade programledarna inbjudit svensk-norska par som ville delta i en stor tävling till . Där skulle paren bjudas på mat, dryck och underhållning. Medan programledar- na hade berättat om tillställningen och tävlingen hade kameran visat dem sittande i studion vid ett bord dukat med rutig duk, tallrikar, glas, servetter, bestick, blommor, ljus och flaggor. På bordet hade också två ölflaskor och en flaska mineralvatten stått. Ölfl askornas etiketter med ölmärket 3 ½ hade synts i bild under . Vidare hade ett dukat buffébord med bl.a. ölflaskor synts. Nämnden fann att inslaget innebar ett otillbörligt gynnande i strid med radiolagen. Nämnden konstaterade att inslaget med programledarnas inbjudan vid det dukade bordet i studion visserligen anknutit naturligt till den tillställning som skulle äga rum senare i foajén. Genom att ölflaskorna stod vända mot kameran så att ölmärket kom att exponeras blev emellertid fokuseringen på ölmärket alltför markant. Vid sin bedö mning beaktade nämnden också att programföretaget med lätthe t kunnat undvika exponeringen. I de granskade avsnitten av hade förekommit vis s exponering av varumärken/företagsnamn, bl.a. , på följande sätt: En anställd på restaurangen hade burit en skjorta med Pripps- märke på. På ett kylskåp samt på ölkrana r inne i restaurangen hade det stått . hade ett extrapriserbjudande för synts i en butik. Även om kameran inte särskilt fokuserat det aktuella varumärket/ - företa gsnamnet ansåg nämnden att den sammantagna exponeringen av gick utöver vad som kan godtas. Det förelåg därför brott mo t bestämmelsen om otillbörligt gynnande i radiolagen. fällde i ett beslut ett inslag i programmet Nyhetsmorgon, TV4, som sändes (SB 356/97). Nyhetsmorgon innehåller ett inslag där programmets vinexpert presenterar veckans viner. Dessa utgjordes den aktuella fredagen av ett vitt och ett rött vin. Inslaget varade ca en minut under vilket vinerna presenterades med ordernummer och pris. Programmet innehöll också ett inslag som handlade om att på uppdrag av hade framställt fyra viner som skulle börj a säljas på Systembolaget . Vinerna, två röda och två vita, skulle marknadsföras under beteckningen . Två andra vinexperter hade provsmakat vinerna. Under ett långt inslag samtalade dessa vinexperter med och programledarna. Under samtalet omtalades vinerna i endast mycket positiva ordalag. Deras ordernummer och pris angavs. bl.a. om varför han åtagit sig att komponera vinerna. Några andra viner än de som ingick i nämndes inte. fann att det vid första inslaget uppkommit ett viss gynnande av veckans viner, men att presentationerna hade haft ett informationsintresse som motiverade gynnandet. Därför stred inte dett a inslag mot bestämmelsen i 6 kap. 4 § radio- och TV-lagen. Det andra inslaget hade starkt fokuserat på viner och ett klart gynnande av dem hade uppkommit. Fokuseringen överskred enligt vida vad som kunde motiveras med något informationsin- tresse och framstod därför närmast som ett led i s marknadsföring. Således fann att detta inslag stred mot förbudet att otillbörlig t gynna kommersiellt intresse. Mot bakgrund av att är Nyhetsmorgons anlitade vinexpert och med hänsyn till kravet på opartiskhet i TV4:s sändningstillstånd framstod enligt gynnandet som särskilt graverande. På grund av att programföretaget enligt sålunda på ett flagrant sätt brutit mot bestämmelsen i 6 kap. 4 § radio- och TV-lagen beslutade nämnden att hos Länsrätten i ansöka om påförande a v särskild avgift enligt 10 kap. 5 § och 12 kap. 4 § radio- och TV-lagen. Varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkrad yttrandefrihet , dvs. frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt att uttrycka tankar, åsikter och känslor (2 kap. 1 § första stycke t regeringsformen). Ramarna för den grundlagsfästa yttrandefriheten återfinns i regerings- formen. Den närmare innebörden av yttrandefriheten redovisas i tryckfri- hetsför ordningen såvitt avser yttrandefriheten i tryckta skrifter och i yttrandefrihetsgrundlagen såvitt avser yttrandefriheten i vissa andra medier. Sålunda hänvisas i 2 kap. 1 § andra stycket regeringsformen beträffand e tryckfriheten och motsvarande frihet att yttra sig i ljudradio, television och vissa liknande överföringar, filmer, videogram och andra upptagningar av rör liga bilder samt ljudupptagningar till tryckfrihetsförordningen oc h yttrandefrihetsgrundlagen. 7.2Möjligheten att begränsa yttrandefriheten enligt regeringsformen Med undantag för religionsfriheten få r de rättigheter som anges i 2 kap. 1 § regeringsformen, bl.a. yttrandefriheten, begränsas genom lag (2 kap. 12 § regeringsformen). En sådan begränsning får dock göras endast för at t tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt samhälle och får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som föranlett begränsn ingen. En begränsning får inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan såda n åskådning. I 2 kap. 13 § regeringsformen anges de intressen som kan åberopas för inskränkningar i t.ex. yttrandefriheten. Bland annat föreskrivs det at t friheten att yttra sig i näringsverksamhet får begränsas. Bestämmelse n infördes i samband med att skyddet i regeringsformen för d e medborgerliga fri- och rättigheterna utvidgades och förstärktes. I de t lagstiftningsärendet utformades materiella gränser för möjligheterna at t genom vanlig lagstiftning inskränka yttrandefriheten (prop. 1975/76:209 s. 106). Att friheten att yttra sig i näringsverksamhet kan begränsas innebär bl.a. att det är möjligt att ingripa mot yttranden i kommersiell reklam. Eftersom sådan reklam förekommer företrädesvis i tryckta skrifter eller i andr a medier, och omfattas av regleringen i tryckfrihetsförordningen oc h yttrandefrihetsgrundlagen, är betydelsen av 2 kap. 13 § regeringsformen förhållandevis begränsad när det gäller mark nadsföring (jfr a. prop. s. 109). 7.3Yttrandefriheten i tryckta skrifter Tryckfrihet innebär att varje svensk medborgare har rätt att, utan några av myndighet eller av allmänt organ i förväg lagda hinder, utge skrifter, att för innehållet i skrift kunna åtalas endast inför lagl ig domstol och att inte kunna straffas för innehållet annat än där det strider mot tydlig lag, som är given för att bevara allmänt lugn, utan at t återhålla allmän upplysning (1 kap. 1 § första stycket tryckfrihetsförordningen). e innebär tryckfriheten att det till säkerställande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning står varje medborgare fritt att, med iakttagande av bestämmelserna i tryckfri- hetsförordningen som meddelats till skydd för enskild rätt och allmä n säkerhet, i tryckt skrift yttra sina tankar och åsikter, offentliggöra allmänna handlingar samt meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst. Det står också envar fritt att då annat inte är föreskrivet i tryckfrihetsförordningen meddela uppgifter och underrättelser i vilket ämne som helst för offentliggöra nde i tryckt skrift till författare eller annan som är att anse som upphovsman till framställning i skriften, till skriftens utgivare eller, om det finns särskild redaktion för skriften, till redaktionen eller till företag för yrkesmässig förmedling av nyheter eller andr a meddelanden till periodiska skrifter (1 kap. 1 § andra och tredje stycket tryckfrihetsförordningen). Någon tryckningen föregående granskning av skrift eller något förbud mot tryckning därav får inte förekomma. Sådan form av censur får allts å inte äga rum. Det är inte heller tillåtet för en myndighet eller annat allmänt organ att på grund av skrifts innehåll, genom åtgärd som inte har stöd i tryckfrihetsförordningen, hindra tryckning eller utgivning av skriften eller dess spridning bland allmänheten (1 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen). Ingen får i annan ordning eller i andra fall än som angetts i tryckfrihets- föro rdningen dömas för missbruk av tryckfriheten eller för medverka n därtill (1 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen). S amma sak gäller för att någon på grund av sådant missbruk skall kunna ålägga s ersättningsskyldighet eller för att skriften skall kunna konfiskeras eller tas i beslag. Bestämmelser om vilka brott som kan utgöra tryckfrihetsbrott finns i 7 kap. 4 och 5 §§. kap. finns bestämmelser om ansvaret för tryckta skrifter, och i 912 kap. finns regler om tillsyn och åtal, särskilda tvångsmedel, skadestånd sam t rättegången i tryckfrihetsmål. 7.3.1 Tryckfriheten och marknadsföring Tryckfrihetsförordningen innehåller e ndast några få uttryckliga bestämmel- ser som begränsar tillämpningsområdet i fråga om reklam, se t.ex. 1 kap. 9 §. Det saknas i princip regler som författningsmässigt klargör grundla- gens tillämplighet på reklamen. Tryckfrihetsförordningen är exkl usivt tillämplig när det gäller missbruk av det fria ordet. Tryckfrihetsförordningens exklusivitet anses gälla endast ifråga om missbruk av tryckfriheten såsom en art av yttrandefrihet (prop. 1973:123 s. 39 f.). Detta innebär att ett meddelande, som är lagstridigt i ett annat hänseende än som ett överskridande av gränserna för yttrandefrihe- ten, faller utanför tryckfrihetsförordningens särskilda regler om lagföring och straff. I förarbetena till den tidigare gällande marknadsföringslagen (prop . 1970:57) framhölls att grunden för att ingripanden mot reklam i tryckt a skrifter hade ansetts kunna ske utan stöd i tryckfrihetsförordningen var att det rörde sig om åtgärder av utpräglat kommersiell natur, som inte avsåg nyhetsförmedlingen eller åsiktsbildningen i samhället. De ingripanden mot reklam i tryckt skrift som bestämmelserna föreslogs gälla tog sikte p å sådana framställningar som har rent kommersiella förhållanden till föremål, dvs. avser en näringsidkares affärsverksamhet eller där tillhandahålln a varor och tjänster. Det underströks särskilt att möjligheten att ingripa med vitesförbud mot otillbörliga reklamåt gärder inte borde kunna användas mot reklam i tryckt skrift som var inriktad på att bibringa allmänheten viss a allmänna värderingar eller påverka dess allmänna beteende i viss riktning. De uttalanden som gjordes i förarbetena till marknadsföringslagen gav uttryck för uppfattningen att ingripanden utanför tryckfrihetsförordningens tillämpningsområde mot reklam i tryckta skrifter inte i vidare mån än marknadsföringslagen medger får ske om det inte är fråga om framställ - ningar av utpräglat kommersiell natur som har rent kommersiella förhållan- den till föremål och inte avser nyhetsförmedling och åsiktsbildning av det slag som det ligger i tryckfrihetsförordningens syfte att värna (prop . 1973:123 s. 40). Utanför tryckfrihetsförordningens syfte och ändamål faller allts å intresset att skydda näringsidkares ekonomiska intressen. Reglerna om tryckfrihetsförordningens straff- och processrättsliga exklusivitet anses därför inte hindra att regler om ingripanden mot reklam meddelas i vanlig lag. Det råder enighet om att ingripanden i efterhand mot framställningar som är av klart kommersiell natur och har rent kommersiella förhållanden till föremål kan göras utan hinder av bestämmelserna i tryckfrihetsförord- ningen, om framställningarna är otillbörl iga mot konsumenter eller närings- idkare. Föreskrifter med förbud mot viss marknadsföring i bl.a. tryckt a skrifter finns också i lagen (1978:800) om namn och bild i reklam. Det har vidare ansetts möjligt att i vanlig lag föreskriva om informationsskyldighet i reklammeddelanden och andra meddelanden om kommersiella förhållan- den (SOU 1995:114 s. 69). Det är dock klart att den kommersiella reklamen i viss utsträckning skyddas av tryckfrihetsförordningen, bl.a. när reklammeddelandet ka n hänföras till nyhetsförmedlingen eller åsiktsbildningen i samhället (prop . 1994/95:123 s. 85). Detta framgår bl.a. av Högsta domstolens avgöranden NJA 1975 s. 589 och 1977 s. 751, i vilka förhållandet mellan tryckfriheten och reklamen har belysts. Det första fallet gällde frågan om tryckfrihetsfö- rordningens tillämplighet på löpsedlar som var avsedda för anslagstavlor. uttalade att en löpsedel inte kan jämställas med e n sedvanlig annons eller annars kan sägas vara av utpräglat kommersiel l natur med rent kommersiella förhållanden till föremål av den anledning att löp sedeln utgör ett viktigt led i marknadsföringen av tidningen. Högst a domstolen fann att en löpsedel typiskt sett är att uppfatta som ett led i den nyhets- och åsiktsförmedling som tryckfrihetsförordningen avser at t skydda. Det andra fallet avsåg en annons för /Domus, huvudsaklige n bestående av matvaruerbjudanden, i vilken hade hävdats att VIVO- och Favörkedjorna ingår i DAGAB-blocket och behärskades av redarkapitalet. bedömde påståendet som vilseledande och förbjö d /Domus att använda det. Efter ansökan om resning uttalade emellertid att frågan huruvida meddelandet i annonsdelen föl l inom eller utom tryckfrihetsförordningens exklusiva tillämpningsområd e kunde vara föremål för skilda meningar. avgörande ansågs inte uppenbart strida mot lag och resningsansökan avslogs. 7.3.2Undantag för meddelanden i kommersiella annonser för vissa varor Kommersiella annonser som avser bl.a. vissa varor såsom alkooldrycker och tobak har uttryckligen undantagits från tryckfrihetsförordningen s tillämpningsområde. Enligt 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen gälle r sålunda, utan hinder av denna grundlag, vad i lag är stadgat bl.a. om förbud mot kommersiell annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker eller tobaksvaror (punkten 1) och om förbud mot kommersiell annons som meddelats till skydd för hälsa eller miljö enlig t förpliktelse som följer av anslutning till Europeiska gemenskapern a (punkten 2). Grunduppfattningen har, som framgår av vad som redogjorts för, varit att tryckfrihetsförordningen inte fullt ut reglerar frågan om ansvar för framställningar i tryckt skrift. När det gäller reklam har det inte gjorts någon klar gränsdragning mellan vad som omfattas av tryckfrihetsförord- ningens regelsystem och vad som faller utanför. Reklammeddelanden har i regel inte ansetts innebära ett utnyttjande av tryckfriheten i egentlig mening. Efterhandsgranskning och ingripanden har därigenom kunnat ske med stöd av marknadsföringslagen mot sådana framställningar som anses ha rent kommersiella förhållanden till föremål. Beträffande vissa typer av åtgärder är det tvivelaktigt huruvida de ä r förenliga med tryckfrihetsförordningen eller inte. Det gäller t.ex. generella förbud mot kommersiell reklam för vissa varor, generella förbud mo t kommersiell reklam i vissa slags tryckta skrifter, t.ex. periodiska skrifter, eller begränsning av reklamens volym i tryckta skrifter (prop. 1986/87:151 s. 53). Det har hävdats att det skulle innebära ett angrepp mot yttrande- och informationsfriheten att förbjuda eller inskränka reklam av den anledningen att den avser en viss vara (prop. 1973:123 s. 42). För att undanröja de n tveksamheten har det införts ett uttryckligt undantag i 1 kap. 9 § 1 tryck- frihetsförordningen när det gäller kommersiella annonser för alkohol oc h tobak. I fö rarbetena gjordes gällande att det grundlagsskydd för den fri a nyhetsförmedlingen och den fria åsiktsbildningen som tryckfrihetsför - ordningen avser att skapa inte behöver ha en sådan omfattning att det utgör ett hinder mot strävanden från samhällets sida att söka begränsa förbruk- ningen av skadliga eller olämpliga varor. I den mån ett starkt samhällsin- tresse kräver det, menade departementschefen, bör det finnas möjligheter att ingripa mot rent kommersiell reklam också av det skälet att den avser att främja avsättningen av sådana varor. En ändring av grundlagen bedömdes som nödvändig för att möjliggöra ingripanden av generell art (prop . 1973:123 s. 43). Det kunde dock inte komma ifråga att undanta alla uppgifter i tryckt skrift som avsåg alkohol och tobak och som kunde innebära att kon - sumtionen av dessa varor främjades. Det var väsentligt att gränsen mellan vad som omfattades av och vad som föll utanför tryckfrihetsförordningen bestämdes så att journalistiken inte drabbades. Därför undantogs endas t meddelanden som har rent kommersiell karaktär från tryckfrihetsförord - ningens exklusiva tillämpning (a. prop. s. 46). Avgränsningen har kommit till uttryck i lagstiftningen genom begreppet kommersiell annons. Kommersiell annons är inte definierat i tryckfrihetsförordningen . Departementschefen anförde föl jande beträffande innebörden av begreppet (a. prop. s. 46 f.). För det första skall det vara fråga om en framställnin g som kan sägas ingå i en annons, varvid främst tidningsannonser komme r i åtanke. Till annonser skall också hänföras reklammeddelanden på bl.a . affischer och i broschyrer. Redaktionell text är sålunda fortfarande skyddad av tryckfrihetsförordningen. Den rent yttre utformningen av en text är dock inte utslagsgivande. För det andra skall annonsen vara just kommersiell. I detta ligger att annonsen utgör ett medel för marknadsföring av en vara . Meddelandet i annonsen skall alltså vara sådant att det av innehålle t framgår att det är avsett att främja avsättningen av en vara. I begreppe t ligger vidare att annonsmeddelandet skall ha rent kommersiella förhållan- den till föremål, dvs. avse näringsidkares näringsverksamhet eller dä r tillhandahållen vara. Åsiktsannonsering i fråga om alkohol faller utanfö r tillämpningsområdet för undantagsbestämmelsen. Vi dare kan aldrig de moment i en propaganda som är direkt inriktade på att påverka allmänhetens alkoholvanor bl i föremål för ingripande vid sidan om tryckfrihetsförordningen. Den del av en sådan annons som syftar till ökad avsättning av en viss vara kan dock drabbas av ett förbud mot alkoholreklam (a. prop. s. 47). Enligt 1 kap. 9 § 1 tryckfrihetsförordningen skall utan hinder av de n grundlagen gälla vad som är stadgat i lag om förbud mot kommersiel l annons i den mån annonsen används vid marknadsföring av alkoholhaltiga drycker. Uttrycket alkoholhaltiga drycker avser alla drycker som inne- håller någon del alkohol, dvs. även lättöl (a. prop. s. 45). Bestämmelsen är endast en rambestämmelse och speglar inte några alkoholpolitiska över - väganden. Sådana överväganden borde enligt departementschefen i stället göras i en lagstiftning med restriktioner för alkoholreklamen. Undantaget i 1 kap. 9 § 1 tryckfrihetsförordningen innebär alltså att det i vanlig lag kan meddelas föreskrifter om straffpåföljd och annan rättsver- kan av överträdelse av ett förbud mot kommersiell alkoholreklam och om vem som skall göras ansvarig. Något hinder föreligger inte mot att låt a annonsören träffas av en påföljd. Eftersom överträ delse av ett reklamförbud inte innebär tryckfrihetsbrott blir inte tryckfrihetsförordningens regler om tillsyn, åtal och rättegång tillämpliga. Förbudet behöver inte vara ett totalförbud utan kan inskränkas till att avse vissa varor, villkoren för annonsering eller annars avse begränsningar i rätten att annonsera (a. prop. s. 47 f.). Uttrycket förbud avser ocks å sådana vitessanktionerade förbud som kan komma ifråga enligt marknads- föringslagen med stöd av alkoholreklamlagen. Undantaget i 1 kap. 9 § 2 tryckfrihetsförordningen trädde i kraft och infördes för att kunna uppfylla EG-direktiv so m begränsar rätten att göra reklam med hänsyn till skyddet för hälsa elle r miljö. Det är fråga om dels några direktiv som förbjuder reklam som p å olika sätt kan vara vilseledande eller missvisande, dels ett par direktiv som för bjuder all marknadsföring av visst slag eller av viss produkt (prop . 1993/94:114 s. 28 f.). I propositionen underströks att det var angeläget att den kommersiella reklamen skulle ha möjlighet att verka i så obundn a former som möjligt men att det inte borde finnas principiella svårigheter att något vidga möjligheterna till förbud eller inskränkningar på reklamen s område. Det pekades därvid särskilt på att reklamen inte tillhör tryckfrihe- tens kärnområde samt att undantag från det generella skyddet för denn a redan hade skett när det gäller alkohol och tobak. 7.4Yttrandefriheten i andra framställningar Yttrandefriheten i ljudradio, television, filmer m.m. regleras i yttrandefri- hetsgrundlagen. Denna grundlag bygger på i princip samma grundsatser som tryckfrihetsförordningen, t.ex. principerna om censurförbud oc h etableringsfrihet. Också de tryckfrihetsrättsliga principerna om ensaman- svar och meddelarfrihet, krav på dubbel straffbarhet samt särskil d rättegångsordning gäller för de medier som omfattas av yttrandefrihets - grundlagen. Censur är inte tillåten med undantag för att det finns e n möjlighe t att i lag föreskriva om förhandsgranskning av filmer oc h videogram som skall visas offentligt (1 kap. 3 § andra stycket). Kommersiella annonser för alkohol och tobak har undantagits frå n yttrandefrihetsgrundlagen tillämpningsområde (1 kap. 12 § första stycket, som hänvisar till 1 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen). Bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen hindrar sålunda inte att det i lag meddelas föreskrifter om förbud i övrigt mot kommersiell reklam i radioprogram eller om villkor för sådan reklam. Detsamma gäller föreskrifter om förbud mot och villkor för annan annonsering och sändning av program, som helt eller delvis bekostas av annan än den som bedriver programverksamheten (1 kap. 12 § andra stycket). Det har således öppnats en möjlighet att genom lag dels avgöra om reklam skall få förekomma i i nhemsk radio och TV, dels reglera villkoren för sådan reklam inom de ramar som bestäms a v grundlagens syfte. Den lagtekniska lösningen som har valts i yttrandefrihetsgrundlage n skiljer sig från den som finns i tryckfrihetsförordningen på det sättet at t möjligheten till lagstiftning mot reklam uttryckligen nämns i lagtexten och inte bara framgår av en tolkning av grundlagen med hänsyn till dess syfte. Skillnaden har förklarats ligga i att medgivandet till lagstiftning gälle r förbud mot reklam såväl som reglering av reklamens villkor (prop . 1990/91:64 s. 113). Förbudet i tryckfrihetsförordningen omfattar alltså inte reklamens villkor; i praxis har dock förbudet kommit att tolkas så. 7.5.1 Egendomsskyddet i regeringsformen