sou · GMB330 · 1999-01-01 00:00:00 — Däremot kan lagens bestämmelser inte tillämpas vid mycket svåra skador, vilka inte medfört risk för den skadades liv eller där risken undanröjts. Lagen är också tillämplig vid vård av någon som vid behandling inom den svenska hälso- och sjukvården fått infektion av hiv genom smitta vid användning av blod eller blodprodukter. Detta gäller även om den som vårdas fått infektion av hiv genom smitta av en närstående, om de är eller varit gifta med varandra eller sammanbott under äktenskapsliknande förhållanden och om smittan ägt rum innan den först smittade fått kännedom om sin infektion. Ersättningen skall utges från sjukförsäkringen enligt lagen om allmän försäkring. Som villkor för lagens tillämpning gäller att vården ges här i landet och att vårdaren och den sjuke är inskrivna hos allmän försäkringskassa. En närstående som vårdar någon som är svårt sjuk på det sätt som angetts ovan har rätt till ersättning för tid då han avstår från förvärvsarbete i samband med vården. Med närstående avses en nära social relation. Det finns inget krav på släktskap. Ersättning utges med belopp som i princip motsvarar vårdarens sjukpenning enligt lagen om allmän försäkring. Dock gäller ingen karensdag. Ersättning utges för sammanlagt för vård av ovan angivna hivsmittade och för sammanlagt för varje annan person som vårdas. Hel ersättning utges till en vårdare som avstår från förvärvsarbete. Halv eller fjärdedels er- sättning utges till en vårdare som arbetar högst hälften respektive högst tre fjärdedelar av den tid han skulle ha arbetat om han inte vårdat den sjuke. Vid beräkning av antalet dagar med rätt till ersättning anses med halv eller med fjärdedels ersättning som . Om någon vårdar mer än en person berättigar det inte till ytterligare ersättning. Ersättning för vård av en person får inte utges till flera vårdare och gäller att ersättning inte utges i den mån vårdaren för får sjukpenning, havandeskapspenning, föräldrapenningförmåner eller rehabiliteringspenning enligt lagen (1962:381) om allmän försäk- ring eller sjukpenning enligt lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring eller får motsvarande er- sättning enligt annan författning eller på grund av regeringens beslut i ett särskilt fall eller uppbär sjuklön eller annan ersättning enligt lagen (1991:1047) om sjuklön. Utan hinder härav utges dock ersättning enligt denna lag om den avser annan tid än den andra ersättningen. I kan tjänstgöring i en fredsfrämjande insats ske inom ramen för anställning i försvar- smakten. Om poliser ingår i den fredsfrämjande insatsen är också de anställda i försvarsmakten. Någon särskilt förhöjd skaderisk har inte kunnat iakttas vad avser de danska fredsfrämjande insatserna. För att minska riskerna för personskada genomförs utbildning före tjänstgöringen, ex- empelvis om minfält. Den inhemska arbetsskadelagstiftningen tillämpas även inom missionsom- rådet. Om någon skadas under tjänstgöringen utgår ersättning för inkomstförlust enligt socialförsäkringsrättsliga regler både till den skadade och vid dödsfall till anhöriga för förlust av försörjning. Därutöver utgår särskild ersättning från försvarsmakten, vilken vid 100 procents inva- liditet uppgår till 1 257 000 DKR. Vid dödsfall utgår 838 000 DKR om den avlidne hade försörj- ningsbörda och annars 419 000 DKR. För att minska riskerna för psykiska skador utbildas de anställda innan tjänstgöringen utom- lands inleds. I utbildningen ingår information om hur den enskilde genom självhjälp kan förebygga psykiska problem. I samband med hemkomsten genomförs ett program vilket kan innefatta psykolog- hjälp. Vid behov kan de anhöriga till en anställd som skadats eller dödats i tjänsten erbjudas kris- stöd innefattande terapisamtal med psykolog. Försvarsmakten tar stort ansvar för att rehabilitera dem som skadats eller invalidiserats under tjänstgöringen. I första hand erbjuds de lämplig anställning inom försvarsmakten. Om lämplig plats inte kan uppbringas eller den skadade vägrar godta anställning inom försvarsmakten, erbjuds pension som kompensation för inkomstförlusten. Anställning av dem som skall tjänstgöra inom ramen för en fredsfrämjande insats sker på frivillig basis. Stamanställda inom försvaret är tjänstlediga från sin ordinarie tjänst. Tjänstgöringstiden är upp lång och en person kan anställas för att därefter tjänstgöra i en ny mission. Vad gäller poliser kan de anställas som militärpoliser och då av försvarsmakten. Så kallade civil- poliser anställs däremot av . Några särskilda åtgärder för att minska skaderiskerna vid fredsfrämjande tjänstgöring har inte vidtagits. I princip tillämpas den nationella arbetsmiljölagstiftningen, dock endast i den ut- sträckning som kan anses rimlig. har den anställde i utlandsstyrkan rätt till fullständig hälsovård, inbegripet tandvård. Ersättning på grund av olycka eller sjukdom som inträffat under tjänstgör- ingen sker enligt en särskild lag. Ersättning utgår för sjukvårdskostnader och vissa kostnader för sakskada, exempelvis för förstörda glasögon. Under inledande sjukdomstid som är längre än och mindre än utgår sjukpenning om nedsättningen av arbetsförmågan är större än tio Om den skadades arbetsförmåga kan antas förbli nedsatt eller permanent utgår livränta, dock som mest av den tidigare inkomsten. Ersättning kan även utgå under tid för rehabilitering. Vid dödsfall utgår, förutom begravningshjälp, familjepension för make eller barn med maximalt av den avlidnes inkomst. Dessutom utgår som mest ca 100 000 FMK till make eller maka och 45 000 FMK till barn. Någon särskild ersättning till de anhöriga utgår inte vid olycka som inte inneburit dödsfall. Det genomförs inga särskilda åtgärder för att förebygga psykiska skador hos de anställda i den fredsfrämjande verksamheten. Krisstöd organiseras när behov finns, men det finns ingen stående beredskap. Inom enskilda bataljoner har särskilda s.k. debriefing-grupper organiserats. Den finländska staten har ansvar för rehabiliteringen av dem som skadats under tjänstgöring inom ramen för en fredsfrämjande insats. I första hand syftar rehabiliteringen till att den skadade skall kunna återgå till sitt tidigare arbete och i andra hand till att han eller hon skall kunna få ett nytt. De som deltar i en fredsfrämjande insats anställs särskilt för tjänstgöringen. Anställningen sker inom försvarsmakten. Civilpoliser anställs dock inte inom försvarsmakten. Någon särskild undersökning av skadefrekvenserna vad avser dem som tjänstgör i fredsfrämjande insatser har inte gjorts. Det allmänna intrycket är dock inte att riskerna för personskada är särskilt förhöjda. Delvis med syfte att minska eventuella risker för personskada genomförs en femveckors utbildning innan tjänstgöringen utomlands inleds. Den nationella arbetsskadelagstiftningen til- lämpas inte inom området för en fredsfrämjande mission. Ersättning vid personskada utgår enligt samma regler som gäller för andra anställda. Dock gäller vissa särregler, vilka särskilt vid dödsfall innebär högre ersättning. Anhöriga har rätt till ersättning för förlust av försörjning och ideell skada i samband med dödsfall. Däremot utgår ingen ersättning till en skadads anhöriga för exempelvis resor m.m. För att förebygga psykiska skador hos de anställda i fredsfrämjande insatser sker samtal med särskilda team både före utresan och efter hemkomsten. Om en olycka inträffar kan de anhöriga få stöd av motsvarande grupp. Försvarsmakten har i egenskap av arbetsgivare det primära ansvaret för en skadad. Detta innebär att den skadade i första hand skall rehabiliteras till arbetslivet och först i andra hand skall ersättning utgå. I har en rad reformer genomförts vad avser omhändertagandet av dem som skadats under tjänstgöring i fredsfrämjande insatser. Bakgrunden till detta var att skadorna blev avsevärt fler i och med engagemanget i Bosnien. Till saken hör att även den nederländska insatsen i Kam- bodja medfört höga skadenivåer. Ett av skälen bakom reformerna var också att alla kostnader för de skadades framtida försörj- ning vid arbetsoförmåga skall betalas av försvarsmakten. Detta innebär ett mycket starkt kostnadsincitament både till att hålla nere antalet skador och till att rehabilitera dem som skadats så att försvarsmakten undviker livslånga kostnader för livräntor eller liknande. När det gäller att hålla nere antalet skador pågår ett aktivt arbete och motsvarande arbetsmiljö- regler som vid arbete i tillämpas i den utsträckning det är rimligt. Åtgärderna för att undvika skador innefattar också, som i , utbildning avseende riskerna vid fredsfrämjande insatser. Reformerna för att förbättra omhändertagandet av dem som skadats bestod dels av att försvar- smakten fick ett rehabiliteringsansvar gentemot alla anställda i fredsfrämjande insatser, dels att en ny organisation för rehabiliteringsverksamheten skapades. Rehabiliteringsansvaret innebär att det åligger försvarsmakten att vidta åtgärder inte bara för att den skadade skall bli medicinskt rehabiliterad utan också för att han eller hon skall kunna försörja sig genom arbete och även i övrigt återgå till sitt tidigare liv. Detta innebär bland annat att den skadade kan få arbetsträning inom försvarsmakten, men också att försvarsmakten kan bekosta utbildning. Dessutom kan försvarsmakten bistå med hjälpmedel och annat som kan underlätta en funktionshindrads återgång till samhällslivet. Basen för rehabiliteringsorganisationen är så kallade coordinating officers, vilka har till upp- gift att bistå den skadade under hela rehabiliteringsprocessen. I uppgifterna ingår att tillförsäkra att den medicinska behandlingen blir så välavpassad som möjligt samt att därefter stödja och hjälpa den skadade så att han eller hon får sådan utbildning eller arbetsträning att fortsatt förvärvsarbete är möjligt. Syftet är att den skadade skall bli konkurrenskraftig på arbetsmarknaden. Vid sidan av detta skall coordinating officer se till att den skadade får den ekonomiska ersättning och det övriga bistånd han eller hon har rätt till. Dessutom kan coordinating officer hjälpa och stödja den skadade med privata angelägenheter, vilka inte kan anstå och som den skadade inte själv kan klara, exempelvis att skaffa en bostad eller lägga om lån. skall den skadade kvarstå i tjänst i försvarsmakten , men vid behov kan tiden utsträckas. I de fall rehabiliteringsperioden inte övergår direkt i förvärvsarbete är dock tidsgränsen , eftersom ingen får gå från rehabilitering för skada till arbetslöshet innan så förflutit sedan skadan. När en person vid en fredsfrämjande mission skadats sker det medicinska omhändertagandet i tre steg. De första insatserna sker i missionsområdet. Denna fas innefattar första hjälp och annan omedelbar medicinsk behandling samt transport till ett eventuellt fältsjukhus där fortsatt behand- ling ges. Nästa steg innefattar transport hem till och till det Centrala militärsjukhuset. Sedan den skadade fått nödvändig sjukhusvård överförs han eller hon till det militära rehabiliterings- centrat, där den skadade får fortsatt behandling för att uppnå tillräcklig kroppsfunktion. Det är i sistnämnda skede som den sociala och arbetslivsinriktade rehabiliteringen inleds, även om en coordinating officer utsetts redan i samband med att den skadade återförts till Ne- derländerna. Grunden för denna del av rehabiliteringen är den sammanställning av den skadades allmänna behov och möjligheter som coordinating officer gör. Både i samband med dödsfall och allvarliga skador åligger det befälhavare på den förolyckades hemregemente att omgående underrätta de anhöriga och även massmedia. Detta görs för att de anhöriga skall veta vad som hänt innan det sprids i media. I samband med informationen om olyckan erbjuds de anhöriga psyko-socialt stöd. Den neder- ländska försvarsmaktens ansvar att stödja de anhöriga varar under den akuta fasen, upp till . Därefter övergår ansvaret på hälso- och sjukvården. Det förekommer inte några särskilda kontakter mellan försvaret och de sociala myndigheterna eller hälso- och sjukvården i samband med en olycka. Om en olycka eller sjukdom, som inträffat under tjänstgöring inom ramen för ett fredsfrämjande uppdrag, leder till personskada utgår ersättning både för ekonomisk och ideell skada. Vad gäller ekonomisk skada har den skadade förutom fri sjukvård rätt till ersättning för in- komstförlust. Till alla som drabbats av permanent nedsättning av arbetsförmågan utgår pension. Storleken bestäms med hänsyn till vilken inkomst den skadade borde ha haft om skadan inte inträf- fat. I de fall skadan orsakats av tjänstgöringen kan högre ersättning utgå. Ersättningens storlek är beroende av invaliditetsgraden. En skada skall anses vara orsakad av tjänstgöringen om den inträffat när den skadade utförde en direkt order, utförde uppgifter beroende på generella eller speciella tjänstgöringsregler eller utförde andra uppgifter som av försvarsministern bestämts vara att anse som led i tjänstgöringen. Vid sidan av denna ersättning kan pensionen ökas med upptill av den förväntade inkomsten, som ett särskilt tillägg för sveda och värk, vid höga invaliditetsgrader. Om olycka eller sjukdom lett till dödsfall utgår ersättning till efterlevande make eller maka samt till barn som försörjdes av den avlidne. Därutöver kan särskild efterlevandeersättning utgå till den avlidnes föräldrar, mor- eller farföräldrar samt svärföräldrar om de före dödsfallet för- sörjdes av den förolyckade. Någon annan särskild ersättning till anhöriga, exempelvis vid svår olycka för kostnader för att möta den skadade, utgår inte. Angående anställningsförhållandena gäller att alla som tjänstgör i fredsfrämjande missionen är anställda inom försvarsmakten. Det är frivilligt att delta i fredsfrämjande missioner. De poliser som deltar i särskilda polismissioner är dock inte anställda i försvarsmakten. I , som har en yrkesarmé, är tjänstgöring i fredsfrämjande insatser inte frivilligt, utan sker efter beordring. Vid personskada som inträffat inom ramen för en fredsfrämjande mission, utgår ersättning enligt skadeståndsrättsliga principer i de fall skadan kan anses orsakad av felaktiga eller försumliga order eller instruktioner. I annat fall utgår krigspension, brottsskadeersättning och arbetsskadeersättningar. I de fall ett dödsfall inträffat i en fredsfrämjande mission utses en visiting officer, som har till uppgift att besöka de anhöriga och bistå dem i den mån de behöver hjälp och stöd. Därutöver kan visiting officer förmedla kontakt med terapeut och med välgörenhetsorganisationer, vilka kan stödja de anhöriga. skickas också ett kondoleansbrev, vilket även innehåller informa- tion om de anhörigas rätt i fråga om pension, fri bostad, etc. Make, maka eller barn har vid ett dödsfall rätt till fri bostad samt pension. Om en olycka i en fredsfrämjande mission resulterar i allvarliga personskador, begränsar sig stödet till hjälp så att de anhöriga kan besöka den skadade på sjukhus. Nationella arbetsmiljöbestämmelser tillämpas allmänt inom försvarsmakten och även vid utlandsmissioner, dock med de begränsningar som tjänstgöringsförhållandena kan kräva. I gäller den ordningen att de som deltar i ett fredsfrämjande uppdrag anställs särskilt för uppdraget. Anställda inom försvarsmakten kan inte beordras att tjänstgöra. Om poliser deltar är de inte anställda av försvarsmakten utan av inrikesministeriet. Någon förhöjd risk för personskador har inte upptäckts vid de uppdrag deltagit i. Bland annat för att minimera riskerna för den egna personalen deltar dock endast i insatser som inte innefattar mer våldsanvändning än att de kan klassas som fredsbevarande. Den nationella arbetsmiljölagstiftningen tillämpas inte inom ett missionsområde. Istället gäller särskilt utformade föreskrifter i fråga om skydd och säkerhet för de anställda i ett fredsbevarande upp- drag. I gäller särskilda regler för dem som skadats på grund av krigshändelser, och dessa regler är även tillämpliga på dem som skadats under tjänstgöring i en fredsbevarande insats. Ersätt- ning utgår för förlorad inkomst om en skada inneburit invaliditet. Denna ersättning bestäms på grund av den skadades ålder, arbetssituation, försörjningsbörda, m.m. Vidare utgår ersättning för ideell skada. Till anhöriga kan ersättning för förlorad försörjning utgå. Däremot utgår ingen ersätt- ning för ökade utgifter vid en eventuell olycka. Med syftet att förebygga psykiska skador görs en särskild sållning av dem som sökt tjänst inom den fredsbevarande styrkan, varvid cirka 30–inte passerar. Psykosocialt stöd till de anhöriga i samband med en olycka ges av den allmänna hälso- och sjukvården och inte av försvar- smakten. Försvarsmakten har bara ansvar för att rehabilitera dem som skadats under tjänstgöring i en fredsbevarande insats om de redan tidigare är anställda inom försvaret. Vad gäller övriga ligger ansvaret för rehabiliteringen på motsvarigheten till . De som är fast anställda i försvarsmakten vårdas vid en skada på militärsjukhus, medan vården av dem som enbart är tillfäl- ligt anställda åligger den allmänna hälso- och sjukvården. II Överväganden och förslag Utredningen har haft i uppdrag att se över regelsystemet rörande utlandsstyrkan, varvid arbetet med reglernas materiella innebörd främst skolat inriktas på regler och rutiner som tillämpas vid personskada samt utmynna i förslag till förbättringar. Utredningen har mot denna bakgrund ägnat särskild uppmärksamhet åt att klarlägga och belysa de risker som är förenade med tjänstgöringen i utlandsstyrkan och vilka skador dessa kan medföra. Detta material kan i sin tur ge underlag för överväganden angående vad som kan göras för att nedbringa antalet allvarliga personskador och mildra konsekvenserna av dessa. Utredningens genomgång av tillgänglig skadestatistik visar otve-tydigt att riskerna vid tjänst- i utlandsstyrkan är avsevärt större än vid yrkesverksamhet i (se avsnitt 3.3). Också en jämförelse med de mest skadedrabbade yrkena och med plikttjänstgöring visar en klart förhöjd skaderisk, trots att just totalförsvarspliktiga också drabbas av skador i betydligt större utsträck- ning än någon yrkesgrupp i . De anställda i utlandsstyrkan löper vidare särskild risk att drabbas av allvarliga skador som kan ge bestående men. Alla i utlandsstyrkan är dock inte lika utsatta för skaderisker. Poliser utsätts exempelvis för mindre skaderisker vid tjänstgöring i utlandsstyrkan än vid sedvanlig polisverksamhet i . De allvarliga skadorna har i första hand drabbat meniga soldater, dvs. de skadade har i stor utsträckning varit unga män, ofta utan förank- ring på arbetsmarknaden. Att så långt som möjligt förebygga eller minska de skaderisker som är förenade med tjänstgö- ring i utlandsstyrkan samt att dämpa omfattningen av de skador som ändå inträffar är en synnerli- gen viktig uppgift för Försvarsmakten i den framtida fredsfrämjande verksamheten. Utredningen vill inledningsvis understryka betydelsen av att det sker ett målmedvetet arbetsmiljöarbete också på detta område, även om upp-gifternas natur gör att vissa skaderisker inte helt kan undvikas. Försvarsmakten bör enligt utredningens mening verka för en ökad medvetenhet på alla nivåer när det gäller faktorer som kan inverka po-sitivt eller negativt på säkerheten i verksamheten (se vidare avsnitt 11.2). Trots förebyggande åtgärder kommer emellertid vissa skador ändå att inträffa i utlandsstyrkans verksamhet. Riskerna vid tjänstgöringen kommer sannolikt att förbli jämförelsevis höga, särskilt riskerna för allvarliga skador. Det finns därför anledning att kritiskt granska gällande regler för det ekonomiska skyddet. Utredningen har i denna del kunnat konstatera vissa brister, vilka framför allt kommer till synes när det gäller allvarliga och bestående skador som drabbar yngre personer. Vis- serligen täcker de allmänna försäkringssystemen, jämte kollektivavtalsersättning, en betydande del av inkomstförlusten. I det fall den skadade ännu inte är färdigutbildad eller hunnit etablera sig i ett yrke – vilket som sagt är vanligt – kommer denna ersättning dock inte att spegla den verkliga förlusten. En jämförelse kan också göras med den allmänna skadeståndsrätten, där full ersättning kan ges inte bara för inkomstförlust. Dessutom kan ersättning ges för andra skadeposter, såsom sveda och värk, bestående lyte och men samt olägenheter i övrigt. Tjänstgöringen i utlandsstyrkan sker för att fullgöra inter-nationella åtaganden när det gäller fredsfrämjande insatser utomlands. Denna tjänstgöring kan, till följd av dess koppling till hotande väpnade konflikter, medföra faror som normalt bara förekommer i krigstid. Ut-redningen vill peka på att de svenska socialförsäkringssystemen är ut-formade med tanke på normala förhål- landen i fredstid. Man kan därför ha anledning att ställa sig frågan om dessa regelsystem på ett till- fredsställande sätt kan ta hand också om de svåra skadefall som kan inträffa till följd av väpnade konflikter. har varit förskonat från krig. Denna fråga har därför knappast aktualiserats förrän beslutat att spela en mer aktiv roll i de internationella ansträngning- arna att förebygga och hejda väpnade konflikter. Utredningen anser principiellt att det finns anledning att överväga ett förhöjt ekonomiskt skydd för anställda i utlandsstyrkan som drabbas av svåra skador och funktionshinder till följd av krigshändelser eller andra utomordentliga händelser som sammanhänger med en-gagemang för att avvärja en väpnad konflikt. Mot bakgrund av att dessa skador ofta drabbar unga personer utan fotfäste på arbetsmarknaden bör inriktningen enligt utredningens mening vara en livslång eko-nomisk förstärkning som kan bidra till att underlätta den skadades till-varo såväl i arbetslivet som i privatlivet. Här bör särskilt nämnas åtgär-der som kan minska praktiska problem och minska risk för isolering genom ökade möjligheter att delta i samhälleliga och kulturella aktivi-teter. Ut- redningen föreslår för detta ändamål en omstrukturering av Statens riskgaranti, med förstärkning för de svårast skadade, bl.a. i form av en livränta (se avsnitt 12.3). Utredningen anser däremot inte att det rent generellt finns anledning att införa ett förhöjt ekonomiskt skydd för de anställda i utlandsstyrkan. Det är i fråga om de svårast skadade som ytterligare stöd ter sig moti-verat. De medel som kan disponeras för dessa ändamål bör därför en- ligt utredningens mening koncentreras till insatser för dessa. I detta sammanhang bör också påpekas att dessa svårast skadade ofta har behov av en lång tids uppföljning och stöd från Försvars-maktens sida för att kunna komma in i arbetslivet, eller om detta inte är möjligt, för att i vart fall utveckla de möjligheter som finns till ett aktivt och självstän- digt liv och undvika isolering. Utredningen presenterar i denna del ett antal förslag för att preci- sera Försvarsmaktens ansvar gentemot de skadade (se avsnitt 11.4). Utredningen vill fram-hålla att det på detta område behövs en betydande attitydförändring. Försvarsmaktens verk- samhet bör bli betydligt mer uppsökande och er-bjudande gentemot de skadade, vilka kanske inte själva har den kraft och det initiativ som krävs för att efterfråga den hjälp de kan vara be-rättigade till. För att bevaka att Försvarsmaktens insatser för en skadad samord-nas och fullgörs på bästa sätt föreslår utredningen att det för varje all-varligt skadad skall utses en särskild koordinatör. Denne skall också ha till uppgift att sköta Försvarsmaktens kontakter med den skadade och bistå honom eller henne med olika former av uppgifter, såsom att ta kontakt med andra myndigheter, hjälpa till med ersättningsanspråk m.m. Koordinatörens uppgift blir särskilt viktig eftersom de som löper störst risk att skadas är de unga, meniga soldaterna. De saknar i stor utsträckning annan anställning än den i utlandsstyrkan; enligt uppgift är uppåt av dem arbetslösa när de börjar sin anställning. Detta gör också att de ofta saknar en fast relation med en arbetstagarorgani-sation som kan stödja dem om en skada inträffar.