sou · GMB334 · 1999-01-01 00:00:00 — som en kvarvarande skyldighet att vara registrerad för mervärdesskatt eller innehav av F-skattesedel, skall inte få vara styrande. Inte heller det förhållandet att en företagare, som har sin privatbostad på samma fastighet som rörelsen eller i anslutning till denna, bor kvar i närings- fastigheten efter den definitiva nedläggningen av rörelsen bör ensamt innebära att arbetslöshetsersättning inte kan utges. Det bör vara möjligt för en företagare som blivit arbetslös att under vissa förhållanden hyra ut lokaler eller arrendera ut mark. En förutsättning för att tillåta sådan verksamhet är att företagaren inte tidigare haft sin mark utarrenderad eller sina lokaler uthyrda, utan själv brukat dessa i sin rörelse. Vid en samlad bedömning bör man även beakta en medlems roll i ett kooperativ eller en ekonomisk förening. av ett förtro- endeuppdrag eller tillhörighet till ett kooperativ eller en förening bör således inte vara avgörande. Det väsentliga vid bedömningen bör vara medlemmens funktion och inflytande samt ekonomiska engagemang i och beroende av kooperativet eller föreningen och om detta hindrar personen i fråga från att stå till arbetsmarknadens förfogande. Genom att det skall göras en samlad bedömning av relevanta för- hållanden förbättras, enligt propositionen, även möjligheten för före- tagare som är partiellt arbetslösa att få ersättning. Detta gäller dock inte de företagare som utnyttjar hela eller delar av sin restarbetsförmåga i det egna företaget. Denna grupp kommer inte att vara berättigad till någon arbetslöshetsersättning. Propositionen (prop. 1996/97:107) anger också att det bör finnas en möjlighet för företagare som endast tillfälligt upphör med sin verksam- het att i vissa fall erhålla arbetslöshetsersättning. Genom att införa en regel om att företaget inte behöver läggas ned definitivt med åtföljande krav på omedelbar avyttring av lager och inventarier med risk för underpriser, kan risktagandet för den som står inför att starta ett företag minskas. Uppehållet får dock inte till någon del vara av säsongskarak- tär. Möjligheten att få ersättning under ett avbrott skall begränsas till en gång. Rätten till ersättning skall vara knuten till både personen och företaget. Någon egentlig verksamhet får inte bedrivas i företaget under uppehållet utan denna skall faktiskt ha upphört och den försäkrade måste anmäla sig och stå till arbetsmarknadens förfogande. I likhet med när verksamheten avvecklas definitivt skall företagaren även i dessa situationer kunna hyra ut lokaler eller arrendera ut mark. Rätt till ersättning vid arbetslöshet har sökanden som under en ramtid före arbetslöshetens inträde nhaft förvärvsarbete och utfört arbete per kalendermånad, eller nhaft förvärvsarbete av 6 kalendermånader och utfört arbete under var och en av dessa månader (12 § nya ). Arbetsvillkoret är detsamma för företagare som för arbetstagare. Nor- malt anses dock en företagare ha arbetat heltid om inget annat framgår. En företagare som söker ersättning visar genom att fylla i ett arbetsin- tyg hur han eller hon har arbetat i företaget. Arbetsintygets riktighet ska bestyrkas av företagets revisor eller annan utomstående som haft insyn i företaget. Om sådan person inte finns att tillgå, ska intyg lämnas av person i förtroendeställning som väl känner sökanden och hans eller hennes tidigare verksamhet. En person kan inte kvalificera sig till en första ersättningsperiod ge- nom den tid av näringsverksamhet som han eller hon erhållit starta eget-bidrag för. Endast i undantagsfall, om den arbetslöse redan upp- fyllt ett arbetsvillkor innan starta eget-verksamhet påbörjades, får han eller hon genom en specialbestämmelse även räkna in i ar- betsvillkoret (14 § nya ). Medlemsvillkoret – dvs. den minsta tid en företagare måste ha varit medlem i en arbetslöshetskassa för att ha rätt till en inkomstrelaterad ersättning från arbetslöshetsförsäkringen – är 12 månader . 2.2.4Bisyssla och kombination av anställning och företag Bisyssla är ett arbete eller verksamhet i egen rörelse som förekommer vid sidan av ett heltidsarbete eller verksamhet i egen rörelse (som så- ledes utgör huvudsysselsättningen). En företagare får normalt sett inte arbeta som företagare under sin arbetslöshet. före arbetslöshetens inträde varaktigt – – har haft en bisyssla vid sidan av sitt heltidsarbete, kan han eller hon fortsätta med den förutsatt att inkomsten av verksamheten inte överstiger ett belopp som motsvarar sex grundbelopp . Bisysslan får inte hindra den sökande från att aktivt söka och anta nytt heltidsarbete. Den får inte heller utvidgas under arbetslösheten. Om inkomsten från bi- sysslan efter arbetslöshetens inträde överstiger ett belopp som mot- svarar sex grundbelopp skall hela det överskjutande beloppet dras av från dagpenningen. Om bisysslan är verksamhet i eget företag godtas den som bisyssla i de fall inkomsten ligger under sex grundbelopp. Vid högre inkomst an- ses företagaren inte vara arbetslös. Någon arbetslöshetsersättning kan då inte utges eftersom företagaren inte har upphört med verksamheten. Företagaren anses då bedriva verksamheten på heltid. Detta gäller även när huvudsysslan före arbetslösheten var en heltidsanställning. +OMBINATION AV ANST¤LLNING OCH ENGAGEMANG I F¶RETAG En situation som berör företagarreglerna är den där en person har en deltidsanställning, som han eller hon kombinerar med ett begränsat en- gagemang i ett företag. Personen i fråga har således två olika arbets- platser. Om den försäkrade blir arbetslös från anställningen, kan han eller hon under vissa förutsättningar fortsätta verksamheten i företaget utan att förlora rätten till arbetslöshetsersättning från sin anställning. Verksamheten i företaget får inte utökas under arbetslösheten. Enligt praxis måste anställningen ha omfattat minst och verksamheten i företaget högst i genomsnitt . Dessutom får inte den genomsnittsliga inkomsten från rörelsen före skatt överstiga det högsta dagpenningbeloppet. Även i detta fall krävs att verksamheten i företaget har bedrivits varaktigt jämsides med deltidsanställningen (). En- bart deltidsarbete kan kombineras med annat arbete enligt dessa be- dömningsgrunder. Ett heltidsarbete kan inte omfattas av reglerna för kombinationsfall – bisysslereglerna blir då aktuella. 2.3Nuvarande regler inom socialförsäkringen De regler inom socialförsäkringen som här är aktuella är de som gäller SJUKPENNING och F¶RTIDSPENSION SJUKBIDRAG. Reglerna är desamma för alla försäkrade. Det är inte någon skillnad mellan arbetstagare och 3JUKPENNING utges vid sjukdom som sätter ned den försäkrades ar- betsförmåga med minst en fjärdedel. Vid bedömningen av om sjukdom föreligger skall bortses från arbetsmarknadsmässiga, ekonomiska, sociala och liknande förhållanden. Med sjukdom jämställs ett tillstånd av nedsatt arbetsförmåga, som orsakats av sjukdom för vilken sjukpen- ning utgetts och som fortfarande kvarstår efter det att sjukdomen upp- hört. Hel, tre fjärdedels, halv samt en fjärdedels sjukpenning kan utges. (3 kap. 7 § lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL). Sjukpenning är en dagersättning som utges för tid då den försäkrade avstår från för- värvsarbete på grund av sjukdom. &¶RTIDSPENSION SJUKBIDRAG utges om den försäkrades arbetsförmåga på grund av sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller psy- kiska prestationsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel och ned- sättningen kan anses varaktig, förtidspension, eller bestående avsevärd tid, sjukbidrag, (7 kap. 1 § AFL). Hel, tre fjärdedels, halv samt en fjärdedels förtidspension/sjukbidrag kan utges. Förtidspension löper tills vidare medan sjukbidrag tidsbegränsas, vanligtvis till ett eller . )NKOMSTBER¤KNINGEN I SJUKPENNINGF¶RS¤KRINGEN Rätt till sjukpenning förutsätter bl.a. att den försäkrade är inskriven som försäkrad hos allmän försäkringskassa och att den sjukpenning- grundande inkomsten uppgår till av basbeloppet. Inkomstunderlaget inom sjukpenningförsäkringen, den sjukpen- ninggrundande inkomsten (SGI), är den årliga inkomst i pengar som en försäkrad kan antas komma att få tills vidare av eget arbete antingen som arbetstagare i allmän eller enskild tjänst, INKOMST AV ANST¤LLNING, eller på annan grund, INKOMST AV ANNAT F¶RV¤RVSARBETE, (3 kap. AFL). Att inkomsten skall beräknas som årlig inkomst innebär i princip att tillfälliga inkomständringar och inkomstvariationer normalt inte skall Enligt RFV:s föreskrifter skall endast sådan inkomst beaktas som den försäkrade kan antas komma att tills vidare få av eget arbete i följd eller av eget återkom- mande arbete. Skattepliktiga förmåner (t.ex. fri bil) och kostnadsersättningar (t.ex. traktamenten) utöver lönen som är förknippade med anställningen ingår inte i SGI:n. SGI avser således en uppskattning av en aktuell årsinkomst i pengar för eget arbete. För ANST¤LLDA kan den årliga inkomsten i princip beräk- nas som månadsinkomsten multiplicerad med faktorn 12 eller vecko- inkomsten multiplicerad med 52. Har den försäkrade flera anställningar läggs inkomsterna samman till en SGI av anställning. För den som har inkomst av annat förvärvsarbete än anställning (EGENF¶RETAGARE) gäller särskilda regler. ten tjänar här i princip som underlag för SGI, dock med vissa avvikel- ser. SGI får i princip inte beräknas högre än som motsvarar skälig av- löning för liknande arbete för annans räkning (s.k. jämförelseinkomst). Om företagaren under en följd av år redovisat en lägre skatterättslig nettointäkt än vad som motsvarar skälig avlöning för liknande arbete skall SGI:n beräknas med ledning av de tre senaste årens taxering. Under vissa omständigheter, främst under verksamhetens uppb ygg- nadsskede får SGI för en egenföretagare beräknas till högre belopp än vad som framgår av den skatterättsliga nettointäkten. Under uppb ygg- nadsskedet får den tidigare nämnda jämförelseinkomsten läggas till grund för beräkningen av SGI. Det fastställs inte lika långa uppb ygg- nadsskeden för alla egenföretagare, verksamhetens art påverkar läng- den. RFV rekommenderar att ett uppbyggnadsskede får påverka beräk- ningen av SGI upp till . Den som arbetar i ett EGET F¥MANSAKTIEBOLAG får sin SGI beräknad på samma sätt som andra anställda, dvs. inkomstunderlaget beräknas i princip på uppburen lön i pengar. Detta medför att den företagare som driver sin verksamhet i aktiebolagsform inte berörs av reglerna beträf- fande jämförelseinkomst vare sig när det gäller begränsning av SGI:n eller möjligheten till en högre SGI under verksamhetens uppb yggnads- skede. Den som har anställning och driver verksamhet som egen- företagare kan ha både SGI grundad på inkomst av anställning och SGI grundad på inkomst av eget arbete i rörelsen. Vid beräkning av sjuk- penning skall dessa inkomster läggas samman. AFL ger inte möjlighet att behandla olika inkomster var för sig. Det är i princip enbart när sjuklön (se nedan) och sjukpenning skall utges som SGI kan delas. Vid beräkningen av SGI bortses från inkomster som överstiger basbeloppet. Lagen (1991:1047) om sjuklön ger arbetstagare – dvs. anställda, inte uppdragstagare eller den som har inkomst av annat förvärvsarbete än anställning (egenföretagare) – en tvingande rätt att vid sjukdom behålla viss del av lön och andra anställningsförmåner ( SJUKL¶N). har därvid rätt att (fr.o.m. ) av varje sjukdomsfall få sjuklön från arbetsgivaren. Den närmare regleringen av detta framgår av sjuklönelagen. En företagare som bedriver näringsverksamhet i aktiebolag är for- mellt sett anställd av bolaget. Företagaren betraktas därför, som tidiga- re redovisats, som anställd i SGI-hänseende. Även i sjuklönehänseende är företagaren med aktiebolag anställd. Det innebär bl.a. att sjuklöne- lagens regler skall tillämpas även när en företagare är ensam anställd i sitt aktiebolag. Sjuklön från arbetsgivaren/företaget skall därför utges . De förmånligare beräkningsreglerna för SGI under en verksamhets uppbyggnadsskede kan inte tillämpas för före- tagaren med aktiebolag. För den som inte omfattas av sjuklönelagen utges sjukpenning enligt reglerna i AFL från sjukperiodens början. )NKOMSTBER¤KNINGEN I F¶RTIDSPENSIONERINGEN Förtidspension och sjukbidrag beräknas på samma sätt. Förtidspensio- nen består av folkpension, som utges oberoende av tidigare inkomster, och tilläggspension (ATP) som beräknas med stöd av den försäkrades pensionsgrundande inkomst före pensionen. Mycket kort kan den pensionsgrundande inkomsten beskrivas på följande sätt. Pen- sionsgrundande inkomst är dels inkomst av anställning dels inkomst av annat förvärvsarbete. Till grund för beräkningen läggs den försäkrades taxering till statlig inkomstskatt . Till den pensions- grundande inkomsten förs vissa närmare angivna inkomster och ersätt- ningar som inte ingår vid beräkning av SGI. med pensions- grundande inkomst fastställs en pensionspoäng. Med ledning av redan intjänade pensionspoäng beräknas en pensionspoäng som det kan antas att den försäkrade skulle ha fått om han eller hon inte hade förtidspen- sionerats (11 och 13 kap. AFL). Vid beräkningen av pensionsgrundande inkomst bortses från in- komster som överstiger basbeloppet. Som framgår av föregående avsnitt finns inom de nu aktuella delarna av socialförsäkringen inte företagare definierade på det sätt som sker inom arbetslöshetsförsäkringen och i vissa sammanhang inom skatte- lagstiftningen. Den uppdelning i inkomst av anställning och inkomst av annat för- värvsarbete som görs beträffande sjukpenninggrundande respektive pensionsgrundande inkomst styrs inte av den försäkrades personliga verksamhet i den näringsverksamhet som hon eller han direkt eller in- direkt äger eller är delägare i, utan av det formella anställningsför- hållandet. 2.3.3Rätten till ersättning – arbetsförmågebedömning För rätt till ersättning i form av sjukpenning eller förtidspen- sion/sjukbidrag krävs att arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjär- dedel. I fråga om rätten till sjukpenning bedöms arbetsförmågans nedsätt- ning i förhållande till den före sjukfallet aktuella arbetsinsatsen och detta gäller oavsett om personen tidigare varit deltidsarbetande eller arbetat betydligt mer än heltid. När det gäller rätten till förtidspension bedöms arbetsförmågans nedsättning i förhållande till den försäkrades förmåga att arbeta heltid oavsett hans eller hennes faktiska arbetstid. Hel, tre fjärdedels, halv eller en fjärdedels sjukpenning eller för- tidspension kan utges. Något krav på ett minsta arbetsutbud finns inte i dessa socialförsäkringsförmåner utan graden av ersättning är beroende av arbetsförmågans nedsättning i förhållande till arbetad tid (sjukpenning) eller i förhållande till ett heltidsarbete (förtidspension). I de fall den försäkrade har flera anställningar eller både inkomst av anställning och inkomst av annat förvärvsarbete görs arbetsförmågebe- dömningen med utgångspunkt i den samlade förmågan. Bedöms arbets- förmågan t.ex. vara halvt nedsatt utges halv sjukpenning. Den halva sjukpenningen beräknas på hälften av den sammanlagda SGI:n. X arbetar som anställd och halvtid som egen företagare. Han har en SGI av anställningsinkomsten (SGI A) och en SGI av annat för- värvsarbete (SGI B). Halv sjukpenning beräknas på halva den sam- manlagda SGI:n vare sig han är arbetsoförmögen i det ena eller det andra arbetet eller om han klarar att arbeta hälften av den tidigare ar- betsinsatsen i båda arbetena. Y arbetar heltid (40 t/v) som anställd hos en arbetsgivare och halvtid (20 t/v) som anställd hos en annan arbetsgivare. Sjukpenningen beräk- nas på den sammanlagda SGI:n. Y är arbetsoförmögen i halvtidsarbetet men klarar att arbeta i heltidsarbetet och bedöms kunna återgå även till halvtidsarbetet efter viss tids sjukskrivning. Arbetsförmågan är nedsatt med minst en fjärdedel av , en fjärdedels sjukpenning kan utges. För halv sjukpenning krävs att arbetsförmågan är nedsatt med minst hälften, vilket den inte är i detta fall. Z har ett halvtidsarbete. På grund av varaktig arbetsoförmåga kan han inte arbeta mer än halvtid, prövning har skett i tillämpliga steg i steg- för-steg-bedömningen (redovisas i sin helhet i avsnitt 3.4.2). Z beviljas halv förtidspension. 0ROPOSITION +RITERIER F¶R R¤TT TILL ERS¤TTNING Reglerna för bedömning av arbetsförmågans nedsättning har fr.o.m. skärpts efter förslag av regeringen i propositionen 1996/97:28 Kriterier för rätt till ersättning i form av sjukpenning och förtidspension (prop. 1996/97:28, SfU6, rskr. 1996/97:125). I detta avsnitt lämnas en tämligen detaljerad redogörelse för de re- sonemang beträffande arbetsförmågenedsättning som fördes i proposi- Beträffande GRUNDPRINCIPERNA F¶R R¤TT TILL SJUKPENNING OCH F¶RTIDS PENSION kan följande återges. Utrymmet för att inom sjukförsäkringen och förtidspensioneringen vid bedömningen av arbetsförmågans nedsättning beakta andra faktorer än rent medicinska minskas. Kriterierna för arbetsförmågebedöm- ningen i de fall där den försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga arbete skall vara lika oavsett om det gäller rätt till sjukpenning eller rätt till förtidspension, dvs. oavsett prognosen och varaktigheten i arbetsför- mågans nedsättning. 30 "AKGRUND SOU 1998:34 Syftet med att bedöma arbetsförmågan mer renodlat utifrån medi- cinska kriterier är att utforma klarare regler som medverkar till att tyd- liggöra gränserna för vad som bör ersättas från socialförsäkringen. Målet bör vara att den försäkrade skall återfå sin arbetsförmåga även om han eller hon drabbats av sjukdom. Om arbetsförmåga finns trots sjukdomen, eller när förmågan återställts, bör inte längre rätt till ersätt- ning föreligga. Rätten till ersättning i form av sjukpenning och förtids- pension bör förbehållas de fall där det är sjukdom eller ett därmed jäm- ställt medicinskt tillstånd som sätter ned den försäkrades arbetsförmåga och den nedsatta arbetsförmågan har konsekvenser för förmågan att försörja sig genom på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Nedsatt arbetsförmåga av andra skäl bör inte ge rätt till ersättning. Att förvärvsinkomsten förändras skall inte heller kunna ha någon själv- ständig betydelse i sammanhanget. I de nya reglerna ges visst utrymme för RIMLIGHETSBED¶MNING. I propositionen framhåller regeringen att regeln för bedömning av arbetsförmåga bör få en utformning som innebär att enbart medicinska kriterier som huvudregel ger rätt till ersättning. Vid bedömningen av arbetsförmågan bör emellertid ges en – jämfört med minskad – möjlighet att beakta också annat än rent medicinska förhållanden som i det enskilda fallet kan påverka arbetsförmågan och därmed den försäk- rades förmåga att trots sin sjukdom försörja sig genom förvärvsarbete. Det kan t.ex. röra sig om en person som har nära till den allmänna pen- sionsåldern och som befinner sig i en socialt och arbetsmarknads- mässigt utsatt situation. En samlad bedömning av förhållandena i det enskilda fallet bör därför i vissa fall kunna leda till att en försäkrad som rent medicinskt har en viss restarbetsförmåga ändå bedöms inte kunna försörja sig på rimliga villkor och därför ha rätt till ersättning. Beträffande BED¶MNING AV ARBETSF¶RM¥GA N¤R DEN F¶RS¤KRADE INTE KAN ¥TERG¥ TILL SITT VANLIGA ARBETE, lämnas i propositionen följande Bedömning av arbetsförmåga skall göras stegvis enligt en modifie- rad steg-för-steg-modell. Bedömningen när den försäkrade inte kan återgå till sitt vanliga arbete relateras i första hand till annat arbete hos arbetsgivaren. Saknas möjligheter till annat arbete hos arbetsgivaren, eller kräver ett sådant alltför långvariga rehabiliteringsinsatser, skall den försäkrades arbetsförmåga prövas mot arbetsmarknaden i övrigt. Om den försäkrade, trots den sjukdom han eller hon har, kan klara ett annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete har han eller hon inte rätt till ersättning från försäkringen. Om en försäkrad inte längre på heltid klarar sitt vanliga arbete, annat arbete hos arbetsgiva- ren eller annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete, men en restarbetsförmåga ändå bedöms föreligga, skall rätten till partiell Vad gäller PARTIELL ARBETSF¶RM¥GA anges i propositionen att när den försäkrade inte kan återgå till tidigare eller annat arbete hos arbetsgiva- ren bör arbetsförmågan prövas mot annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete. Arbetsförmågan bör härvid, när det gäller rätt till sjukpenning, relateras till arbete av samma omfattning som den för- säkrade tidigare haft – dock högst heltidsarbete – eller, när det gäller förtidspension, till förmågan att utföra ett heltidsarbete. I detta sammanhang diskuteras hur arbetsförmågan bör bedömas när en person som har en heltidsanställning av medicinska skäl inte längre klarar sitt vanliga arbete på heltid. En situation som under sådana för- hållanden inte alltför sällan inträffar är att den försäkrade klarar sitt vanliga arbete på deltid. Propositionen anger följande angående denna fråga. Klarar den försäkrade att, trots sitt medicinska tillstånd, arbeta hel- tid bör arbetsförmågan tas till vara. Detta är ett led i strävandena att stärka arbetslinjen. Möjligheterna till annat arbete utan eller med reha- biliteringsinsatser bör alltså prövas i första hand hos den egna arbets- givaren, först därefter mot arbetsmarknaden i stort. Görs bedömningen att det medicinska tillståndet inte utgör något hinder för den försäkrade att arbeta heltid (eller i ytterligare ett deltidsarbete) i ett annat arbete har han eller hon inte någon rätt till ersättning från försäkringen. När den försäkrade bedöms arbetsför i annat arbete kan han eller hon sägas vara partiellt arbetslös om något annat arbete inte finns tillgängligt. En heltidsarbetande person som inte är anställd bedöms på samma sätt. Om det inom ramen för arbetsgivarens verksamhet inte finns något lämpligt arbete bör arbetsförmågan prövas mot arbetsmarknaden utan- för den försäkrades anställning. Steg 5 i steg-för-steg-modellen. Om den försäkrade, trots den sjukdom han eller hon har, kan klara ett annat på arbetsmarknaden normalt förekommande arbete har han eller hon inte rätt till ersättning från försäkringen. Den försäkrade är, objektivt sett, arbetsför även om arbete inte finns direkt tillgängligt för honom eller henne. Angående NORMALT F¶REKOMMANDE ARBETE görs i propositionen bl.a. följande uttalande. Vad som anses vara normalt förekommande arbeten påverkas av faktorer som inte är statiska. Med den övergripande benämningen normalt förekommande arbeten kan tillämpningen anpassas till för- ändringarna på arbetsmarknaden utan att reglerna behöver ändras. Om- fattningen och det förvärvsmässiga värdet av den trots sjukdomen bi- behållna arbetsförmågan är naturligtvis beroende av vilken sjukdom som drabbat den försäkrade. Den förvärvsförmåga som finns kvar trots sjukdomen kan behöva bedömas i förhållande till arbeten som på en rad skilda sätt ställer fysiska eller psykiska krav. Av den anledningen är det inte möjligt att generellt ange vad som är att anse som normalt förekommande arbeten. Bedömningen i ett enskilt fall måste göras med utgångspunkt i den försäkrades sjukdom. Bedöms den försäkrade kunna klara ett normalt förekommande ar- bete föreligger inte längre rätt till ersättning. Kan den försäkrade inte få ett sådant arbete är han eller hon att anse som arbetslös. Avgränsningen innebär att den försäkrades bibehållna arbetsförmåga inte enbart bör bedömas i förhållande till de arbeten som finns direkt tillgängliga utan i förhållande till den nationella arbetsmarknaden. Propositionen innehåller också uttalanden om BETYDELSEN AV IN KOMST OCH ARBETSTIDSF¶R¤NDRINGAR VID BED¶MNING AV ARBETSF¶RM¥GA. Vid arbetsförmågebedömningen skall en bedömning göras av den försäkrades förmåga att trots sjukdom eller ett därmed jämställt medi- cinskt tillstånd försörja sig genom arbete. Ersättning skall inte utges i det fall då den försäkrade, i ett arbete som han eller hon bedöms kunna utföra, kan räkna med att få en lön som är avtalsmässig eller gängse inom det nya alternativa arbetet/yrkesområdet.