sou · GMB375d1 · 1999-01-01 00:00:00 — Artikelförfattaren kon- staterade att det inte föreligger något sådant förslag till ny lagstiftning rörande djurförsök och att målet om en 50-procentig minskning av försöksdjur i det femte miljöhandlingsprogrammet inte har erhållit någon rättsligt bindande kraft. Detta välkomnades i artikeln då det var författarens uppfattning att idén att ange mål för minskning- en av försöksdjur i siffror är oklokt. Som skäl härför angavs att sådana mål endast kan uppställas på godtyckliga grunder och skulle hindra viktig forskning och medföra att industrin lämnade EU. Författaren ansåg att arbetet med att driva utvecklingen i enlighet med de 3 R:ns princip var den bästa framkomliga vägen att maximera välfärden för försöksdjuren utan att hämma medicinsk forskning och testning. Den rättsliga statusen vad gäller målsättningen i fråga om djurför- söksanvändningen i EU:s femte miljöhandlingsprogram är för närva- rande inte tvingande. Det är emellertid helt klart att frågan har hög prioritet inom EU. Målsättningen är också av högt politiskt värde. Miljöhandlingsprogrammet är en bestämd fingervisning om att såväl de som använder djurförsök som de olika medlemsländerna skall arbeta med kraft för att minska användningen av försöksdjur. EU:s femte miljöhandlingsprogram 47 Eftersom EU:s femte miljöhandlingsprogram omfattade en åttaårs- period, ansåg man skäl föreligga att se över innehållet i programmet. pågår ett sådant arbete inom Europeiska kommis- sionen. Revisionen omfattar bl.a. det ifrågavarande avsnittet om för- söksdjursanvändningen. Diskussioner förs fortfarande om vilka for- muleringar som skall användas i det reviderade programmet. Det för- slag härom som har arbetats fram klargör emellertid att målet om en 50-procentig minskning av försöksdjursanvändningen 2000 är en politisk målsättning. Det anges nämligen i förslaget att man skall sträva efter att vidta åtgärder som kan leda till en minskning av antalet använ- da försöksdjur 2000 . Med all säkerhet kommer frågan om att begränsa försöksdjursan- vändningen att bli föremål för nya överväganden inom EU även i fortsättningen. 48 EU:s femte miljöhandlingsprogram Frågor av etisk karaktär omgärdar i princip all forskning. Det kan, som vid djurförsök och experiment på människor, bero på att metoderna är etiskt problematiska. Forskningsetiska frågor kan emellertid även avse andra frågor, t.ex. objektivitet och sakkunskap vid utvärdering av forskning. Även forskningens konsekvenser bör vara en del av den etiska debatten. har det vuxit fram ett system för forskningsetisk granskning i . Det har skapats riktlinjer för att de enskilda forskarna skall vara medvetna om sitt ansvar. För att bedöma biomedicinsk forskning som innefattar försök på människor finns det forskningsetiska kom- mittéer. Dessa kommittéer finns vid de medicinska fakulteterna och har till uppgift att bl.a. övervaka att personer som deltar i forskningsförsök får tillräckligt skydd, som möjlighet ges att utveckla ny, betydelsefull kunskap. Det finns även en vid MFR. Nämnden fungerar som ett samrådsorgan för de medicinska fakulteternas kommittéer. De forskningsetiska kommittéerna är rådgi- vande. I deras uppgift ingår inte att göra någon uppföljning av projek- ten. finns djurförsöksetiska nämnder som skall pröva en- skilda djurförsök. inrättades , som skall vara ett rådgivande organ till regeringen. Rådet skall följa utvecklingen inom sådan forskning och behandling som bedöms vara känslig för den mänskliga integriteten eller som kan påverka respekten för människo- värdet. Nämnden har till uppgift att följa den nationella och internationella utvecklingen på genteknikom- rådet, bevaka de etiska frågorna och genom rådgivande verksamhet främja en etiskt försvarbar och säker användning av gentekniken så att människors och djurs hälsa samt miljön skyddas. Nämnden har alltså ett övergripande ansvar på genteknikområdet. 1978/79:13 om ändringar djurskyddslag m.m. uttala- de departementschefen bl.a. följande (s.1415): Djurskydd är en fråga som rör samspelet mellan människan och de djur som hon har tagit i sin tjänst eller utnyttjar på annat sätt, t.ex. som sällskapsdjur, för livsmedelsproduktion eller inom vetenskaplig forsk- ning. Utnyttjade för dessa syften representerar djuren ett stort värde för människan. Jag finner emellertid det vara angeläget att understryka att djuren som levande varelser har ett egenvärde som vi måste ta tillbörlig hänsyn till. Användningen av djur för olika ändamål förutsätter att en omsorgsfull avvägning sker mellan det intresse som påkallar viss åtgärd och vad åtgärden innebär för djuret. Varje ingrepp i djurens liv bör därför kräva eftertanke. måste grundas på en rimlig avvägning mellan behovet att kunna ut- nyttja djuren å ena sidan och vårt ansvar mot djuren å den andra. Det blir samhällets sak att göra denna avvägning genom att ställa upp regler för djurhållningen. I förarbetena till djurskyddslag anförde dåvarande depar- tementschefen ett motsvarande synsätt på djurskydds- frågan. Han uttalade bl.a. följande (prop. 1987/88:93 s. 14): Djur- skyddet gäller förhållandet mellan människan och de djur som hon har i sin vård. Sedan urminnes tider är människan beroende av att hålla husdjur av skilda slag för olika ändamål och medvetenheten om att dessa djur behöver skyddas och vårdas är lika gammal som husdjurs- skötseln. Djurskyddsfrågor intresserar också människor i hög grad och ett stort engagemang kommer ofta till uttryck såväl vad gäller djur- skyddet i allmänhet som i fråga om enskilda djurskyddsfall. Sedan lång till tillbaka har människor slutit sig samman i djurskyddsfö- reningar och därigenom markerat att de vill ta ett särskilt ansvar för djurens välbefinnande. Djurskyddet är sålunda en viktig etisk fråga. har i sin avhandling ansett djur- skyddslagarna vara jämförelsevis radikala i sin djursyn, eftersom man diskuterar djuren som individer som på grund av sina egenskaper är skyddsvärda. Djuren tillerkänns alltså, förutom sitt värde som naturre- surs och sitt instrumentella värde i övrigt även ett visst egenvärde. Man strävar efter att skydda djuren från smärta eller annat lidande. Enligt har dock i praktiken det instrumentella värdet tagit överhanden över egenvärdet. Detta yttrar sig bl.a. i det att försöksdjur kan utsättas för icke onödigt lidande. är frågan hur vi skall förhålla oss till andra djurarter allt mer uppmärksammad och inte minst i diskuteras djuretiska frågor livligt. Diskussionen handlar, som skriver i (s.6), inte längre huruvida vi skall ta hänsyn till djur eller inte, utan om hur, på vilket sätt och hur mycket. myntade begreppet speciesism. Begreppet betecknar sämre behandling av individer på grund av deras arttillhörig- het. (, Djurförsök s. Speciesism innebär att människan bortser från djurs intressen för att de är djur. Begreppet har kommit att användas mycket inom djurrättsrörelsen. har karaktäriserat debatten inom djurförsökspro- blematiken som en bred social och politisk kontrovers mellan forskar- samhället och externa protestgrupper. Hon urskiljer några huvuddrag i kontroversen, nämligen olika vetenskapsideal, olika vårdideal, olika uppfattning om djurs status och etikens roll och makt. Hon anger vidare att kontroversen grovt sett handlar om gränsdragningar och problem- formuleringar som rör vetenskapens anspråk och roll i samhället. I diskussionerna om människans förhållande till djuren har ämnet kretsat till vilken eller vilka egenskaper som skiljer människor från djur. De vanligaste argumenten till att inte inkludera djur i den mora- liska gemenskapen har varit att hänvisa till att djur saknar förnuft och språk. När det gäller argument för att djur har rättigheter är det rättig- hetsargument och den s.k. utilitarismen som är de vanligaste etiska positionerna. Den engelske filosofen och juristen (17481832) anses vara upphovsmannen till utilitarismen, dvs. den etiska teorin om att en handling är rätt om den totalt sett innebär mer positiva värden (t.ex. lycka, hälsa) än andra alternativa handlingar. (Öbrink, ; Försöksdjurskunskap s. I modern tid kan den australiske profes- sorn i filosofi, , sägas vara utilitarismens främste företräda- re. Tom Regan, som är amerikansk professor i filosofi, är en annan förgrundsfigur i den etiska debatten och förespråkare för den s.k. rättighetsprincipen. Enligt kan det, om en varelse lider, aldrig vara mora- liskt berättigat att vägra ta hänsyn till detta lidande. Vilken varelsens natur än är, så kräver jämlikhetsprincipen att dess lidande jämställs med samma lidande hos varje annan varelse, så långt en grov jämförel- se låter sig göras. Är varelsen oförmögen att lida eller känna välbehag eller lycka finns det inget att ta hänsyn till. Så gränsen för förmåga att känna är den enda försvarbara gränsen för hänsyn till andras intressen. Enligt hans teori är det inte viktigt att behandla individer jämlikt i sig, utan att ta jämlik hänsyn till deras förmåga att uppleva världen och då främst förmågan att lida. Tom Regan förespråkar, i motsats till , ett totalt avskaf- fande av användning av djur inom vetenskapen. Han b ygger sitt reso- nemang på en rättviseteori: Var och en av oss som är ett upplevande livssubjekt, en medveten varelse med en individuell välfärd som är viktig för oss vare sig den är användbar för andra eller ej har ett inneboende värde. Även djur måste betraktas som upplevande livssub- jekt med ett inneboende värde. Vidare har alla som har inneboende värde detta i lika grad, vare sig de är mänskliga djur eller inte. Efter- som människan, för att nå den bästa teorin för våra plikter mot varand- ra, måste erkänna vårt jämlika inneboende värde som individer, tvingar oss förnuftet att erkänna det jämlika inneboende värdet hos dessa djur, och därmed deras jämlika rätt att bli behandlade med respekt. Eftersom försöksdjur rutinmässigt och systematiskt behandlas som om deras värde hänger på hur användbara de är för andra, behandlas de rutin- mässigt och systematiskt med brist på respekt, och därför kränks deras rättigheter rutinmässigt och systematiskt. Det är lika sant när de an- vänds i triviala, upprepade, onödiga eller okloka försök som när de används i studier som kan ge verkligt löfte om mänskliga fördelar. Det är inte bara förfining eller reducering som krävs, inte bara större och renare burar, inte bara att använda smärtstillande medel mer frikostigt eller att slopa upprepade operationer. Det som gäller är i stället total ersättning av djurförsöken. Det bästa vi kan göra när det handlar om att använda djur inom forskningen är att inte använda dem. Det är där vår plikt ligger enligt rättighetsteorin. Den amerikanska professorn (Gålmark (red. ), Djur och människor s. 41 ff.) har kommenterat rättviseteori och menar att teorin inte ger någon vägledning till handling i de fall då värdena står i konflikt med varandra. För att visa skillnaden mellan rättvisesynen (Tom Regan) och utilitarismen () ger hon följande bild. De som instämmer med rättighetsargumentet, likaväl som de som håller fast vid utilitarismen, äter inte djur men av olika anled- ningar. De förra är vegetarianer därför att behandla djur på det sättet inte är förenligt med att behandla dem som varelser med inneboende värde. För den som ansluter sig till rättighetssynen är det en kränkning av djurets rätt att bli behandlat med respekt att använda det som medel till ett mål, i detta fall som mat att ställa på middagsbordet. En utilita- rist avstår från att äta djurprodukter så länge processen med deras uppfödning innehåller en övervikt av lidande. Om djuren lever lyckli- ga, stressfria liv innan de smärtfritt dödas, kanske utilitaristen inte skulle ha något emot att använda dem som mat. När det gäller användningen av djur i försök visar på följande skillnad mellan teorierna. Tom Regan menar att vi inte skall använda djur i försök över huvud taget, dvs. ett totalt förbud. inställning är däremot att det är fel att besluta att experimentera på djur snarare än på människor med liknande förmåga att förstå situa- tionen, om villigheten att utföra experimentet grundas enbart på att djuret tillhör en annan art än människan. 5.2.1Användningen av bioteknik på djur Bioteknik använd på djur kan definieras som alla ändringar av djurs biologiska funktioner som framkallas med vetenskapligt baserade tekniker. Den mest avancerade biotekniken är gentekniken, med vilken man kan flytta och ändra djurs arvsanlag. Allmänheten ställer sig i olika utsträckning ofta skeptiska till an- vändning av bioteknik på djur. Många anser att djurens genetiska integritet kränks. Vidare finns det bl.a. en oro för djurens välbefinnan- de. Det kan antas att stammar av genetiskt avvikande djur som utveck- lar anatomiska eller fysiologiska förändringar också upplever smärta och obehag på grund av dessa förändringar. Det finns ännu ingen säker metod att mäta långtidsstress, obehag och smärta, men om man använ- der en antropomorfisk (förmänskligad) syn är det dock inget tvivel om att djur med genetiskt betingade svåra sjukdomar också har en nedsatt livskvalitet. Det finns emellertid inget som tyder på att det är någon skillnad på djurs välfärdsstatus med hänsyn till om den genetiska avvikelsen har uppstått på grund av selektiv avel efter en bestämd egenskap eller om det har uppstått som en följd av ingrepp i djurets arvsmassa (Det Dyreetiske Råd, Etiske grænser for anvendelse af bioteknologie på dyr, s.24). Sandøe, och skriver i en artikel med titeln genic Animals: The need for ethical dialogue (intagen i boken under redaktion av van Zutphen m.fl.) bl.a. följande: Ur djurskyddssynpunkt skiljer sig den etiska aspekten på djurförsök där transgena djur används inte från den etiska aspekten på djurförsök i allmänhet. Transgena sjukdomsmodeller kan naturligtvis kräva särskild vård och kontroll, i förhållande till normalt friska djur. Detta gäller emellertid även för sjukdomsmodeller som tagits fram genom avel på spontana mutationer eller på kemisk eller operativ väg. Transgena djur väcker alltså inga nya eller speciella etiska problem. har diskuterat etiska aspekter på transgena djur vid ett av CFN ordnat seminarium (CFN:s skriftserie nr. Hon har därvid dock pekat på en aspekt som är djuretiskt relevant och kan sägas vara specifik för gentekniskt förändrade djur, nämligen farhågan om att, eftersom djurets rätta natur inte finns kvar, man inte kan veta vad som är djurets naturliga behov och därmed inte kan avgöra hur det mår. tror, trots att knappast något av de problem som är djuretiskt relevanta är specifikt för gentekniskt förändrade djur, att gentekniken ställer nya krav på etiken. Som skäl härför anför hon följande (s. 44): Mitt antagande om moralens ursprung är att moral har utvecklats i olika kulturer och samhällen alltefter vad som varit praktiskt möjligt och önskvärt i dessa gemenskaper. Med ändrade materiella förhållanden har också moralen ändrats. Men har de materiella betingelserna ändrats långsamt. Tekniker har utvecklats och tagits i bruk långsamt. Det har inneburit att människor har hunnit skaffa sig ett förhållningssätt till dessa tekniker. Man har successivt och evolutionärt kunnat anpassa sin moral och sina intuitioner till tekni- ken. Detta gäller inte . Intuitionerna hänger inte med i teknikut- vecklingens rasande fart. Detta anser jag visar att förnuftet, det kritiska tänkandet, måste få en större plats i etiken än det haft under tidigare epoker... Genteknikens och en del andra moderna teknikers snabbhet för med sig att vi måste börja skapa, konstruera, vår moral mer medvetet och överlagt . pekar på att det även kan finnas djuretiska fördelar med transgena djur. En fördel, menar hon, kan vara att lidande, åt- minstone i vissa fall, borde kunna bli kortvarigare. Hon pekar även på att det brukar framhållas som en etisk fördel att det med transgena djur går åt totalt sett färre djur i varje experiment. har dock svårt för att se att antalet djur är djuretiskt relevant i någon nämn- värd utsträckning, eftersom varje individ har sina upplevelser för sig: det är värre om 10 lider än om 100 används i icke plågsamma proce- durer (s. 43). Djurförsök med transgena djur bedöms liksom andra djurförsök i de djurförsöksetiska nämnderna. Detta innebär att de transgena djurens lidande skall ställas mot möjliga vinster för människor i form av mins- kad sjuklighet och effektivare behandlingsmetoder. är av uppfattningen att etiska bedömningar av förändringar av arvsmas- san med hjälp av genteknik måste göras med utgångspunkt från vad vi åstadkommer med denna teknik, inte med utgångspunkt från tekniken som sådan. (, Genteknik, Ekologi och Etik s. 5.2.2De djurförsöksetiska nämndernas prövning började att bedöma enskilda djurförsök ur etisk synpunkt i särskilda nämnder. Vilken etisk princip som det var tänkt att nämnderna skulle tillämpa har det inte förts något särskilt resonemang om från myndigheterna sida. I bestämmelsen som anger vilka kriterier de djurförsöksetiska nämnderna skall göra sin prövning på framgår dock, som anmärker i sin avhandling , att den princip som är applicerbar är den utilitaristiska principen. Enligt blir det i praktiken fråga om en mycket grovhuggen nyttomoral. 5.2.3En jämförelse med etisk granskning inom humanmedicin När det gäller granskningen av försök inom humanmedicinska forsk- ningen har man, i motsats till vad som gäller för djurförsök, väl preci- serade grunder att bygga bedömningen på. fick vi i en regelmässig granskningsorganisation vad gäller försök på människa. Detta var ett led i en internationell utveckling. Ett dokument som härvid fick stor betydelse var . Detta är ett dokument som framarbetades vid i och som ställde upp ett antal rekommenda- tioner kring etiska ställningstaganden i medicinsk forskning. Doku- mentet innehöll dock inget krav på etisk granskning av forskningspro- jekt. Efter ett antal forskningsskandaler i , där såväl friska som sjuka försökspersoner hade utnyttjats på ett oetiskt och i vissa fall kränkande sätt, beslöt amerikanska att alla humanforskningsprojekt, som skulle stödjas ekonomiskt, skulle genomgå etisk granskning. Eftersom även svenska projekt till en del finansierades genom amerikanska anslag, kom dessa riktlinjer att även påverka forskningen i . Den första forskningsetiska kommittén i inrättades vid . arbetade en grupp inom MFR med att bl.a. fastställa etiska principer för den kliniska forskningen. har MFR krav på att alla ansökningar därifrån om anslag skall vara etikgranskade. (SOU 1989:75 s. 13 ff.) är det , som har reviderats vid olika tillfällen, som är det grundläggande dokumentet för vägledande principer på humanforskningsområdet. Vid humanförsök ställs krav på att försökspersonens väl och ve sätts före samhällsnyttan, det är skill- nad mellan terapeutisk och icke-terapeutisk forskning i det att man kan ta större risker om försökspersonen själv kan dra fördel av forskningen och det finns en princip om att försökspersonen skall ha lämnat ett informerat samtycke. Vidare följer ofta av de forskningsetiska princi- perna att försökspersonen har rätt till självbestämmande, att försöks- personens lidande skall undvikas och dess välbefinnande främjas samt att det finns en skyldighet att vara rättvis på så sätt att fördelningen av bördor och förmåner fördelas. (, Djurförsök.) 6.1Varför använder vi fortfarande djurförsök? Orsakerna och skälen till att djurförsök fortfarande kommer till an- vändning är många. Den viktigaste anledningen till djurförsök är sö- kandet efter ny kunskap. Man eftersträvar sådana kunskaper och meto- der att sjukdomar hos människa och djur kan diagnosticeras, behandlas och förebyggas. För att uppnå detta måste man erhålla kunskap om hur det normala fungerar genom s.k. biomedicinsk forskning. Försöksdjur används även vid produktion av vissa vacciner. Vidare görs djurförsök för att säkerhetstesta mediciner och andra substanser. Den kunskap vi har har vi till stor del erhållit genom iakttagel- ser och experiment på alla biologiska nivåer, dvs. från molekyler och celler till hela organismer. (Öbrink, ; Försöksdjurskunskap s. För att öka kunskapen om människan skulle i många fall människan vara det lämpligaste försöksobjektet. Modellen skulle därmed vara identisk med den man önskar diagnosticera eller behandla. I de flesta sammanhang är emellertid experiment direkt på människan uteslutet det finns såväl etiska, legala som praktiska invändningar mot att använda människan som försöksmodell (van Zutphen m.fl.; Principles of Laboratory Animal Science s. 326327). Försök på djur anses av de flesta som det moraliska alternativet till försök direkt på människan. I djurförsök försöker man med användning av en s.k. djurmodell att efterlikna människan. Det är inte själva bilden av det använda djuret som är i fokus utan den kunskap som man erhål- ler vid jämförelser mellan det fysiologiska beteendet hos djuret och vår egen art, s.k. extrapolering. Att förutsäga en reaktion hos människan utifrån kunskaper erhållna genom djurförsök är en av de mest svåra uppgifterna för forskare. Svårigheterna med extrapolering är livligt debatterad i vetenskapliga och politiska sammanhang när frågan om betydelsen av djurförsök för människans hälsa diskuteras. Det som är skadligt eller verksamt i en icke mänsklig art kan vara oskadligt eller overksamt i människan. Som exempel kan nämnas att penicillin är ödesdigert för marsvin men tolereras vanligtvis av människan. Thalidomid, som medförde att tusentals barn blev handikappade (Neurosedynkatastrofen), orsakar inte missbildningar hos råtta och många andra djurslag men väl hos apa. Det har visat sig upprepade gånger att ett nära genetiskt släktskap eller en anatomisk likhet inte är pålitliga kännetecken av parallella fysiologiska reaktioner, även om så kan vara fallet i många situationer. Under alla förhållanden är det mycket svårt att förutsäga sådan överensstämmelse. En okritisk tillit till resultat från djurförsök kan bli missledande. (Svendsen, Hau, Hand- book of Laboratory Animal Science, vol II, s. Det finns kritiska röster mot användningen av djurförsök även inom den vetenskapliga världen. Kritikerna anser bl.a. att djurförsök som metod inte är tillräckligt bra och att den kan leda in vetenskapen på fel väg. Detta kan få till följd att viktiga medicinska framsteg försenas på grund av missvisande resultat från djurförsök. De pekar på att nya tekniker och forskningsområden öppnar ökade möjligheter att använda metoder som är bättre källor till ökad kunskap om människan än vad djurförsöken är. (Gålmark, Djurens rätt 1997:3 s. En majoritet av forskarsamhället är dock av den bestämda uppfatt- ningen att vi inte inom överskådlig framtid kommer att kunna upphöra med användningen av djurförsök om vi vill fortsätta att skaffa oss ny medicinsk kunskap för att kunna bota sjukdomar. Man hänför vanligtvis de olika djurmodellerna till någon utav fyra olika kategorier. Dessa är inducerade, spontana, negativa och orphana modeller. Av dessa är inducerade och spontana modeller de klart mest använda modellerna. En inducerad modell erhåller man genom att man t.ex. med ingrepp orsakar djuren ett sjukdomstillstånd. I djurmodeller för diabetes tillför man djuret en substans som förstör bukspottkörteln. En speciell form av inducerad modell är de transgena djurmodellerna. Dessa djur bär artificiellt tillförd främmande DNA i sin arvsmassa. Användningen av transgena djurmodeller har kraftigt ökat. Spontana modeller består av djur som på ett naturligt sätt har fått genetiska förändringar. På grund av dessa genetiska defekter utvecklar djuren en viss typ av sjukdom. Genom att ta vara på denna genetiska defekt och avla vidare på den erhåller man tillgång till en ny modell. Som exempel på en spontan djurmodell kan nämnas de nakna mössen som används i cancerforskning. Negativa modeller är djur som inte svarar upp mot en viss sjukdom, dvs. djuret får inte en sjukdom som man har försökt utsätta djuret för. En orphan modell slutligen, är en modell som består