sou · GMB3132d2 · 1999-01-01 00:00:00 — Även frågan om när räddningsin- satserna skall avslutas kommer att bli en fråga för berörda myndigheter. Enligt uppgift från föranle- der en olycka av Estonias karaktär inte något ingripande i form av direktiv eller liknande från departementet. Av samma anledning kommer departementet inte hel- ler att involveras i avgörandet om när räddningsinsatserna skall avbrytas. deltar inte heller i några dis- kussioner om huruvida räddningsinsatserna bör övergå i omhändertagande av omkomna. På Försvarsdepartemen- tet ankommer att hålla sig informerat om utvecklingen och detta gör man framför allt via medierna. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Statsminister möter statsministrarna i och , träffar överlevande, uttalar sig om bärgning och initierar en undersökning av passagerarfärjors konstruktion. flyger statsminister till Åbo tillsammans med och kom- mendör . När de flyger in över blir det hårda vädret kännbart. På resan till Åbo får statsminister rådet att ta upp de omkomna säger att anhöriga till dessa utsatte regeringen för ett hårt tryck och krävde att färjan skulle bärgas. Han tänker sig hur ett sådant anhörigtryck kan se ut i fallet med Estonia, där antalet omkomna är så mycket större, och ger stats- ministern det bestämda rådet att allt bör göras för att ta upp de omkomna. Vid tiden för förlisning arbetar i en säkerhetspolitisk analysgrupp vid statsrådsbered- ningen. Han har året innan haft i uppgift att handha följ- derna efter olyckan med färjan som sjönk i södra 1993. Under flygresan till Åbo berättar kommendörkaptenen om detta arbete och delar med sig av framförallt två erfarenheter: anhöriga kommer att upp- tas av frågor kring hur olyckan kunde ske och de kommer att ställa krav på att kropparna tas upp. På omkom sju svenska lastbilschaufförer och Intryck av förhållandena inuti berättar också för statsministern att han under arbetet med förlisning såg filmer som tagits vid dykningar ner till färjan. Anledningen till detta var att anhöriga ifrågasatte dykningarna och det of- ficiella beskedet från polska myndigheter om att det inte fanns några omkomna kvar ombord. Dykpersonal på utbåtsflottiljen deltog vid visningen av de polska filmerna i syfte att dels granska om dykningarna var professionellt gjorda, dels se om några kroppar kunde identifieras. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 genomgången av filmerna kontaktar de anhöriga och berättar att inga kroppar hade synts till. Kommendörkaptenen berättar för statsministern att det rådde en förfärlig röra i vraket, på grund av att såväl de lösa inventarierna som de fasta inventarierna kastats om- kring när fartyget vändes upp och ner. Det blir en ma- lande, mortelliknande funktion av alla lösa delar som vandrar runt i vraket, säger till statsminis- tern och menar att dykarnas arbete skulle bli svårt. Trots detta vidhåller han att allt bör göras för att ta upp de om- komna. Nytt möte med medierna På flygplatsen möter gruppen ett medieuppbåd och till den samlade pressen säger statsminister att re- geringen har givit i uppdrag att biträda, framför allt , i en utredning av haveriet. Han understryker att det är angeläget att ta reda på vad som inträffat, bland annat i syfte att utröna vad som kan göras för att förhindra ett upprepande. Under flygresan kommer en TT-flash. En överle- vande besättningsman säger sig ha sett att Estonias bog- portar var öppna. I väntar och statsministrar och på stats- minister . De tre statsministrarna får en genom- gång av räddningsoperationen och information om att ingen kan leva på det djup som man i det här läget upp- skattar att fartyget ligger på. Statsministrarna överlägger därefter enskilt. För sina svenska kollegor berättar statsminister efteråt att samtalet bland annat rört frågan om att tillsätta en est- nisk med svenskt och finskt biträde. Det sades också att den finska skulle lokalisera fartyget med svenskt bistånd och att det var vik- tigt att hitta fler omkomna. Samtalet rörde också möjlig- heterna att förbättra sjösäkerhetsorganisation. Efter överläggningarna åker statsministrarna till Åbo uni- versitets centralsjukhus för att besöka överlevande som förts dit. Det är sammanlagt 37 personer, den yngste är 12 och den äldste . Den första patienten kom dit . började fler överlevande anlända till Åbo efter att först ha förts till Fin- ska Utö18. Statsminister träffar tre svenskar på sjukhu- set, bland dem en 61-årig man som räddats efter att ha legat på en räddningsflotte i med en kroppstemperatur på . talar med tre estniska besättningsmän som berättar om en våg som un- derifrån lyfte bogporten. Statsminister uttalar sig om ett omhändertagande av omkomna I Åbo, efter besöket på sjukhuset och överläggningarna mellan statsministrarna, hålls en hastigt arrangerad press- konferens. Statsminister får frågan: Om det skulle visa sig väldigt svårt att bärga färjan, hur stora ansträngningar anser du att man bör göra för att bärga vraket? Han sva- rar: Jag anser att vi ska göra mycket stora ansträngningar för att bärga de omkomna, vilket av hänsyn till inte minst de anhöriga är någonting som jag ser som mycket, mycket viktigt. Och det har vi diskuterat, hur det arbetet skall inle- das. Inslaget sänds i Rapport . i sänder inte ut något pressmeddelande som bekräftar detta uttalande. Statsminister vill ha en undersökning av passagerarfärjors konstruktion Från flygplatsen inför hemresan ringer statsminister upp . Statsministern vill att det ska under- sökas om andra passagerarfärjor i drift är konstruerade på samma sätt som Estonia. Uppgifterna från de överlevande besättningsmännen, om att bogporten lyfts underifrån kan tyda på ett konstruktionsfel. Kommunikations- ministern får i uppgift att kontakta . T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 efter ringer statsminister till Hans Laidwa på rederiet och informerar om denna åtgärd. Första sammanträdet i regeringens krisgrupp som statsminister överlägger med statsministrarna i Åbo pågår i det första samman- trädet i den krisgrupp19 som uppdragits att leda. Gruppen består av statsråd från särskilt berörda de- partement som på detta sätt får ett forum för ett tätt informationsutbyte mellan departementen. Gruppen skall följa åtgärderna med anledning av förlisning. Under mötet diskuteras regeringens roll och uppgifter i frågan om Estonia. Olika åsikter uttrycks, från att reger- ingen främst har en bevakande roll till att den skall bidra vid krisbearbetningen eftersom olyckans omfattning har gjort detta till en samhällsuppgift. Inget beslut fattas men man är dock överens om att inga utfästelser bör göras be- träffande frågan om bärgning av Estonia. Den politiska hanteringen av tas upp som ett exempel på vad sådana utfästelser kan leda till. Utöver denna övergripande diskussion diskuteras föl- jande frågor. Civilminister framhåller att hon anser det viktigt att uppföljningen av olyckan inte bara handlar om teknik. Hon menar att katastrofens omfattning gör det viktigt med sorgbearbetning i större skala och anser att värdet av symbolhandlingar inte skall förringas. Civil- ministern säger också att åtgärder inte får koncentreras enbart till . Hon berättar att kontakter tagits med ärkebiskopen och landshövding i avsikt att organisera sorgemanifestationer över hela lan- det. är den äldste i landshövdinge- gruppen, och den som leder landshövdingemötena samt har direktkontakterna med regeringen. Frågan om bärgning av Estonia uppger att det borde vara möjligt att bärga , som enligt uppgift ligger på 80– Det anges att en sådan operation kräver insatser av mycket kraftiga kranfartyg och att kostnaderna uppskattas till . För- svarsdepartementet åtar sig att utreda om försvarsmakten kan bidra med bärgningshjälpmedel. Mötesdeltagarna talar även om vikten av att, vid en bedömning i bärgningsfrågan, ta hänsyn till den svåra si- tuation som anhöriga befinner sig i innan en försvunnen person lagligen kan förklaras död. Beträffande frågan om olyckans orsaker uttalas från Justi- tiedepartementet att straffrättsligt ansvar kan bli aktuellt och att lagföring vid svensk domstol kan komma i fråga, om det föreligger misstanke om grova brott. Vid miss- tanke om mindre grova brott gäller detsamma, om gär- ningsmannen har anknytning till . Innan mötet avslutas utses kontaktpersoner på depar- tementen. Deras uppgift blir att rapportera fortlöpande om det egna departementets arbete till Per , statssekreterare på . Statssekreteraren skall ansvara för att denna information samordnas. diskuterar omhändertagande av omkomna och På departementet diskuteras utformandet av ett uppdrag till gällande undersökning av tekniska och legala förutsättningar att omhänderta omkomna. är fartygets exakta läge inte känt och inte heller vet man var de omkomna kan påträffas. Per uppdras att ansvara för att be- slutsunderlag rörande bland annat frågan om omhänder- tagande av de omkomna tas fram och har med anledning av detta täta kontakter med chefsjurist och generaldirektör samt med rederiet. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Förslag från om gemensam förmedlar ett skriftligt förslag från , via dess ambassad i , om att de estniska, svenska och finländska regeringarna skall bilda en gemensam . Från Utrikesde- partementet går ett faxmeddelande till den svenske am- bassadören i , , med uppgift om att ambassadör i informerats muntligen om att självklart kommer att medverka i utred- ningen. ber generaldirektören för Svenska haveri- kommissionen, , att åka till för att sätta sig in i frågan och ta de initiativ som behövs för att få igång en . När statsminister återkommer från Åbo hålls ett sammanträde21 i regeringsrummet på Rosen- bad. Statsministern sammanfattar resultatet av det första dygnets arbete och beskriver läget enligt följande: sätter upp en som biträds Den finländska haverikom- missionen anser sig ha en skyldighet att lokalisera far- tyget, som ligger på internationellt vatten. Starka humanitära skäl talar för att de omkomna skall omhändertas, denna målsättning är otvetydig. Ordet bärgning skall inte användas i sammanhanget, efter- som detta ord syftar på att hela fartyget. Ett seminarium med och angående färjetrafiken i skall genomföras. Eftersom ett konstruktionsfel kan ha orsakat olyckan, bör det utredas om liknande fel kan återfinnas på andra fartyg. Minnesgudstjänst skall hållas i som motsvarande ceremonier i Åbo och . Under mötet diskuteras ytbärgarnas arbete på olycksplat- sen och man enas om att föreslå Konungen att dessa upp- märksammas med medaljer för sina insatser. Enligt anteckningar uttalar statsmi- nister vid detta möte: Kropparna ska upp, kransar ska läggas på gravarna. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 De centrala myndigheternas agerande kontaktar och besvarar frågor från svenska och internationella massmedier. Representanter för reser till . Polisen organiserar telefonmottagning och krismottagning vid Estlineterminalen samt förbereder ett identifieringsarbete. Efter det inledande samtalet fortsätter telefonen att ringa hemma hos generaldirektör . Han talar bland annat med , som är tillförordnad sjösäkerhetsdirektör22 och på . När generaldirektören senare kommer till är sjötrafikdirektören och informations- chefen på plats. kom- mer , avdelningsdirektör på inspektionen. Situationen är kaotisk. Man försöker på olika sätt få fram så mycket information som möjligt. informerar om att Estonia havererat på internationellt vatten men inom finskt sjöräddnings- territorium. I enlighet med det sjöräddningsavtal som finns mellan och avvaktar man en begäran om bistånd, innan några resurser larmas ut. laget är dock samtliga tillgängliga sjöräddningsstationer larmade. , som är observatör i Statens utredningar, har sedan tidi- gare ett möte inbokat i med . Han och de övriga enas dock om att inte låta någon tid gå till spillo och kontaktar därför gene- raldirektören i , för att erbjuda tjänster. Anstormning av medier från hela världen Medier från världens alla hörn vänder sig till Sjöfartsver- ket i sökandet efter information. Journalister i , och vill ha upplysningar som deras kolleger från och vill be- kräfta uppgifter om läget. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 assistent kan inte ta emot alla samtal. Framför allt är det upplysningar om fartygets tekniska konstruktion som me- dierna vill ha. Att sjösäkerhetsdirektören är på tjänsteresa för med sig att inspektions- distriktet i får ta hand om en stor del av förfrågningarna. När medierna hör av sig kan bekräfta att fartyget sjunkit, att räddningsinsatser är insatta, att ett stort antal människor omkommit, att flertalet av dem är svenska medborgare, samt att man inte har några uppgif- ter om hur många som räddats. håller inte någon presskonferens. I ett internt meddelande till personal meddelar denna dag att Estonia hade totalt 867 personer ombord under olycksnatten. Den egna personalen drabbad av olyckan Informationsbehovet är också stort bland egna anställda. , som arbetar med debriefing23, personalhantering och anhörigkontakter kal- las in till kontoret . Det står tidigt klart att personal från verket är med på färjan men det är länge oklart hur många och vilka det rör sig om. vet man vilka som var med ombord olycksnatten och beger sig till i för att arbeta med per- sonalen där. Det ska dröja ännu innan man vet vilka ur den egna personalen som omkommit. De svenska och finska haverikommissionerna möts i Åbo efter att nyhetssändningen om Estonia tonat ut hemma hos ringer på . Samtalet rör frågan om hur en haveriutredning skall bedrivas. Efter ett slutsammanträde rörande en annan sjöolycka beger sig och , tillsammans med två medarbetare från , till Fin- land. De når Åbo . ter för den finska och får besked om att den estniska anländer dagen därpå. Under samtalet med vakthavande på jourcentralen får polisöverintendent veta att jourhavande på , , bett honom ringa. Klockan är då han får tag i henne. vill ha besked om hur anhöriga skall informeras och om vem som skall ansvara för telefonförfrågningar. ringer till LKC24 och meddelar att verk- samheten skall ledas av i och att ansvaret för identifiering av de omkomna ligger hos vid . är polisens första telefonmottagning organiserad. Ansvarig för mottagningen är kriminal- kommissarien . finns fyra an- knytningar till polisen öppna för telefonsamtal rörande katastrofen. tar man på polisens telefonmottagning emot en stor mängd samtal som 15–20 personer arbetar med att besvara efter bästa förmåga. Oroliga människor vill veta om just deras anhöriga är med på . Under samtalen noteras personuppgifter på saknade personer och samlas i ett katastrofregister. Anhöriga har svårt att komma fram på polisens telefon på grund av den enorma belastningen. De vänder sig där- för till alla tänkbara instanser för att få information. För att avlasta polisen i och för att komma vidare i ar- betet med att upprätta listor över saknade öppnas telefonlinjer till polisen i och . Anhöriga uppmanas via TT att vända sig dit. Mottagande av anhöriga vid Estlineterminalen förbereds Beredskapshavande polischef underrättas om katastrofen . Han bedömer att en ledningsstab skall upprättas vid Estlineterminalen för att organisera arbetet T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Syftet med polisens katastrofregister är flerfaldigt: 1.Det ska bidra till en effektiv och säker identifiering av såväl skadade, utrymda och döda som efterfrågade personer. 2.Det ska ge information om personer som förts till sjukhus, upptagningsplatser, inkvarteringar och liknande. 3.Det ska lämna information om gods och fordon som omhändertagits eller utlämnats. 4.Det ska ligga till grund för insamling av tillräcklig information om de personer som efterfrågat saknade så att de kan kontak- tas igen. För att upprätta katastrofregistret använder polisen sju olika blanketter, varav tre används för registrering av drabbade och efterfrågade människor. De övriga blanketterna används för efterfrågade fordon och gods. med att ta emot anhöriga och passagerare. Kontakter skall även tas med myndigheter och rederiet. se- nare förbereds registreringen av anhöriga/passagerare ge- nom att blanketter mångfaldigas och distribueras. underrättas chefen för och en halv- timme senare länspolismästaren vid i . Redan vid det första samtalet med jourcentralen , har bett vakthavande att ta in passagerarlistor. Detta arbete inleds när en polispatrull beger sig till Estlineterminalen. När poli- serna kommer fram finns ett tiotal journalister redan där. Efter samråd mellan polisen och VD beslutas att personal från ska arbeta med att ta fram passagerarlistor. får veta, genom ledningscentralen i , att passagerarlistor ännu inte finns tillgängliga. , som är ordförande i , påbörjar arbetet med att sammankalla gruppen. Syftet är att diskutera och förbereda arbetet med att identifiera omkomna svenskar som omhändertas. Det första sammanträdet äger rum . Under mötet diskuteras hur arbetet med att samla in upp- gifter om saknade skall organiseras. Insatserna skall sam- ordnas med den finska . diskuterar kommissionen när och hur jämförelsematerial från anhöriga till saknade svenska medborgare skall börja samlas in. Identifierings- kommissionen behöver underlag för identifiering bland annat i form av läkar- och tandläkarjournaler, anhörigas beskrivningar av de omkomna, deras klädsel, smycken och speciella kännetecken. Att få fram passagerarlistor är ett viktigt underlag för detta arbete. beslutar över- åklagaren på åklagarmyndigheten i , att inleda förundersökning angående Estoniahaveriet. Syftet är att säkra bevis. Ärendet på chefsåklagaren . Kontakt tas med och finska myndigheter. Kriminalkommis- sarien i meddelar att samtal med de överlevande har påbörjats. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Krisarbetet påbörjas runt om i På orter som drabbas särskilt hårt av olyckan organiseras krismottagningar efter hand som nyheten når fram. Många av de svenska resenärerna ombord på kom från . Flera av dessa reste i grupper av olika slag, bland andra civilanställda hos poli- sen, anställda på Statoil, inom och . På dessa företag och även på andra platser i bildas krismottagningar för anhöriga till de omkomna. Här nedan presenteras några exempel på denna verksamhet. Klockan är när Bo Brismar, cheföverläkare för DEMC, akut- och katastrofmedicinskt centrum vid , får samtalet från stabsläkaren vid CAK och uppdras att vara ledningsläkare vid . Han kommer dit , tillsammans med två sjukvårdsgrupper från sjukhuset. På plats i terminalen finns då redan ett 20-tal personer från socialjouren, kommer där att finnas ett 50-tal hjälpare från Ett fåtal anhöriga och vänner till fartygskatastrofens offer har kommit till terminalen lik- som representanter från massmedierna. Fler anhöriga kan förväntas komma till terminalen. Däremot finns inga för- väntningar om att överlevande ska komma. Bo Brismar inleder arbetet med att organisera infor- mationsverksamhet till de anhöriga, färjepassagerarna och massmedierna. Till sin hjälp har han informationschefen från , en tjänsteman från rederiet och polisinsatschefen i terminalen. skiljer man på medierna och anhöriga inne i terminalen. De anhöriga börjar nu bli så många att de fyller terminalen. Tre centra inrättas och bemannas med personal från sjukvårdsgrupperna, olika krisgrupper, olika kyrkliga organisationer, kommunens socialtjänst och per- sonal från . I dessa centra integreras den psyko- T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 sociala stödverksamheten med informationsverksamhet. Man samverkar med polisen i arbetet med att ge enskild information till anhöriga och samlar även in information om de saknade. Oroliga och upprörda anhöriga frågar ef- ter passagerarlistor och söker uppgifter om överlevande och omhändertagna omkomna. Tillförlitlig information går inte att få fram. Listor som upprättas korrigeras . Avskilt från arbetet i terminalen upprättas en telefon- mottagning. Uppgifter om telefonnummer till denna går ut via massmedierna. Belastningen är mycket hård, om- kring bemannas telefonjouren med 60 personer. Under samtalen med anhöriga samlas uppgifter in om de saknade personerna. Blanketterna samlas in efteråt av polisen och blir inte tillgängliga för stödpersonerna förrän senare, vilket för med sig att en direkt uppföljning av stödsamtalen inte kan ske. Mängden av anhöriga som kommer till terminalen gör att förhållandena rätt blir kaotiska. Bristen på informa- tion om döda och saknade innebär att de anhöriga utsätts för en påfrestande väntan i ovisshet. En av de många berörda, från , inser att fadern reste med Estonia och följer TV:s rapportering av olyckan. Han ringer de nummer till som visas på utan att få svar. Tillsammans med en vän beger han sig till och Estlineterminalen. Han kommer fram . Inne i terminalen går han igenom listor på överlevande. Hans far namn står inte med. kommer in till och ombord finns några överlevande. Men inte far. Informations- och stödverksamheten vid terminalen avslutas . Krisgrupper startas inom polisen Vid 03.15 kontaktar någon vid LKC chefen för polisens arbetsmiljöenhet och informerar om att ett 70-tal polis- anställda finns med på olycksfärjan. upprättas en direktförbindelse till polisen i . har polismyndigheten i upprättat en krisstab i omedelbar anslutning till LKC. Man konstaterar att samtliga polismästardistrikt i länet har anställda med på . Behovet av psykosocialt stöd bedöms som stort. Krisstaben påbörjar arbetet med att starta upp en krisgrupp i varje polisdistrikt och avdelning. Målgruppen är i första hand insatspersonal, arbets- kamrater och anhöriga till saknad personal, överlevande och personalen på krisgrupperna. Andra anhöriga till sak- nade skall hänvisas till . Krisgrupperna skall genomföra stödsamtal och ge information. Krisstaben får information från LKC som har kontakt med insatschefen på , RPS:s informa- tionscentral, och våldsroteln vid Polis- myndigheten i . Inhämtad information skickas från krisstaben till krisgrupperna via fax och ge- nom möten. Krisgrupperna får även information från massmedierna. Krisgrupper inom företag som drabbats På Statoil och bildas tidigt krisgrupper som kon- taktar anhöriga till de anställda som rest med Estonia för företagets räkning. Ambitionen är att erbjuda stöd och hjälpa till att förmedla information. Varje anhörig får en eller flera kontaktmän. Den intensiva verksamheten i krisgrupperna pågår efter olyckan. är det psykologiska stödet viktigast, liksom hjälpen med att få in- formation om döda, saknade och räddade. får de anhöriga även hjälp med att hantera försäkrings- frågor, frågor om dödförklaring, boutredning m.m. hålls ytterligare några möten för samt- liga anhöriga. T I D E N F R Å N D E N 2 8 S E P T E M B E R 1 9 9 4 T I L L D E N 6 O K T O B E R 1 9 9 4 Krismottagningar på sjukhusen i På de sjukhus som informerats om olyckan förbereds kris- grupper och lokaler för omhändertagande av skadade och deras anhöriga och för anhöriga till saknade. På arbetar en PKL-grupp och resurs- grupp med att dels möta anhöriga till patienter och sak- nade, dels bemanna en telefonmottagning och därutöver avlösa stödgrupper i färjeterminalen. Arbetet på sjukhuset förstärks genom ett kristeam från psykia- triska sektor och en estnisktalande psykiater. Stöd- insatserna pågår till . Sjukhuset tar emot ett 30-tal överlevande. På fördelas PKL-gruppen och resursgruppens arbete på ett liknande sätt. Utöver detta arbetar man med debriefing av sjukvårdspersonal som del- tagit i helikopterinsatserna. Dessutom sänder man en resursgrupp till Åbo vars uppgift är att stödja svenskar som omhändertagits och förts till sjukhus där.