sou · GMB357 · 1999-01-01 00:00:00 — om att skapa största möjliga öp- penhet och flexibilitet i själva undervisnings- eller lärandesituationen. De flesta av DUKOMs utvecklingsprojekt hör hemma inom det första synsättet ovan. Urvalet är gjort så. Utvecklingsmedel gavs nästan undantagslöst till etablerade utbildningsanordnare och ett försiktigt förhållningssätt till tekniken uppmuntrades. De tekniska lösningarna skulle vara realistiska, dvs. de skulle bygga på relativt lätt tillgänglig teknik och kurserna skulle utformas så att de skulle kunna ingå i respektive anordnares ordinarie utbud. Detta synsätt innebär också att det är utbildningens tillgänglighet som fokuserats i DUKOMs utvecklingsarbete. I de flesta projekten har tonvikten lagts på försöken att erbjuda nya studiemöjligheter där tidiga- re möjligheter inte funnits. När distansformens och IT-stödets pedago- giska potential provats, har detta för det mesta inneburit en utveckling av dialog- och andra interaktionsmöjligheter i redan välkända kurs- modeller. Den viktigaste frågan har i regel inte varit om det är möjligt att lära sig mer eller bättre i distansutbildning med IT-stöd, utan för det mesta har arbetet handlat om att skapa möjligheter för distansstudier (eller studier) överhuvudtaget. Eller om att göra den distansstuderandes vardag mindre isolerad. När utbildningens tillgänglighet ställts i fokus, tekniskt risktagande undvikits och projektens pedagogiska lösningar utgått från etablerad praxis, har det praktiska resultatet blivit att IT-stödet kommit att få nå- got av överkurskaraktär i många projekt. I många kursmodeller där den ingått, har tekniken antingen ersatt andra distansöverbryggande medier som telefon, fax eller vanliga brev, eller så har den tillförts som en för- bättring – modifiering – av en redan existerande modell. Majoriteten av kurserna har dock varit fullt möjliga att genomföra utan tekniska hjälpmedel. Tekniken tycks i dessa mer ha fogats till den pedagogiska lösningen än integrerats i den och det har ofta varit en fördel, eftersom kurserna då varit fullt möjliga att genomföra även om IT-stödet inte fungerat eller om deltagarna inte riktigt kunnat använda sig av det. Teknikens relativt lösa förankring i kursmodellerna kan alltså för- utifrån de prioriteringar som gjordes i urvalet av utvecklings- projekt. Detta urval innebar att utvecklingsarbetet i regel har kommit att genomföras av lärare eller andra med för det mesta någon erfarenhet av både distansutbildning och teknik, men med mindre vana att använ- da tekniken i ett pedagogiskt sammanhang – alltså av personer som Sammanfattning och diskussion 131 besitt-er samma sorts mer allmänna pedagogiska och tekniska kompe- tens som en svensk universitets- eller vuxenlärare i gemen. Utvecklingsarbetet har anpassats efter lärarnas kunskap och erfa- renhet och för det mesta genomförts inom ramarna för existerande ad- ministrativa regelverk och organisatoriska strukturer. Kursernas IT-stöd har exempelvis för det mesta utgjorts av beprövad och lätt tillgänglig teknik, de kursmodeller som valts har antingen liknat de distanskurser som man arbetat med tidigare eller de reguljära kurser som normalt sett ingår i vars och ens kursutbud och bara sällan har försök gjorts att frångå de vanliga administrativa rutinerna. Även om projekten sam- mantagna varit atypiska genom det stora inslaget av samarbetsprojekt bland dem, har detta samarbete gärna bedrivits av parter som antingen varit vana att arbeta tillsammans eller som återfunnits inom en och samma del av utbildningssystemet och som därmed haft likartade referensramar att bygga samarbetet på. Resultatet har blivit ett antal kurser som till stora delar utvecklats i överensstämmelse med etablerad praxis och därmed troligen med jäm- förelsevis goda förutsättningar att kunna ingå som delar av samma verksamhet. Denna verklighetsanpassning har emellertid inte varit fri från mot- gångar eller svårigheter. Inom projekten diskuteras arbetets framgångs- faktorer, olika faktorer som tillsammans bestämmer utvecklingsarbetets förutsättningar och resultat. Informationstekniken och teknikutvecklingen är förstås viktiga i sådana här sammanhang. Distansutbildningen måste naturligtvis ses i sam- band med den totala IT-processen. Tillgången till lämplig hårdvara och IT-infrastruktur förbättras ständigt. IT-mognaden i ledning och organisation förbättras gradvis. Utveckling av allt effektivare pro- gramvara går snabbt. Och överföringskapaciteten utnyttjas bättre med diverse komprimeringsmetoder. Det krävs en mognadspro- cess för användarna av den nya utbildningstekniken. ...En del anser att vi redan är där. Några projekt redovisade idel positiva erfarenheter av teknikanvändningen. Men för de allra flesta andra fungerade tekniken som ett mer eller mindre osäkert inslag i kurserna. Det gick inte att lita på teknikstödet – att det skulle fungera från gång till gång, att alla kursdeltagare och lära- re skulle kunna använda det eller att alla skulle välja att använda det. Dessutom visade det sig arbetsamt att hantera. Det var tidskrävande att lära sig tekniken och att lära ut den, det tog tid att åtgärda alla tekniska 132 Sammanfattning och diskussion problem framför allt i början av kurserna, och mer tid än vanligt gick åt till lärarförberedelser och planering av undervisningen och åt den mestadels skriftliga kommunikationen. I få projekt beskrivs emellertid tekniken som något ensidigt ont eller belastande. har den fungerat bra och i vissa – relativt begrän- sade – avseenden uppges den även ha inneburit kvalitetsvinster. Den skriftliga kommunikationen har t.ex. bidragit till att synliggöra kunska- per och förmågor som vanligtvis inte uttrycks i ord, processkrivande har kunnat genomföras, dialogmöjligheter har utvecklats och i något projekt beskrivs tekniken som i sig motivationshöjande. Men på det stora hela upplevdes inte teknikinslagen som något sär- skilt stort lyft. I slutrapporterna framställs de ofta som hinder att över- vinna eller svårigheter att bemästra. I flera projekt tycks teknikproblemens omfattning dessutom ha kommit som något av en överraskning. Mest tagna på sängen blev man kanske av att finna hur de komponenter som ingick i teknikstödet och som vanligtvis fungerade alldeles utmärkt var för sig, bildade instabila system när de skulle kombineras och kopplas ihop. Kompatibiliteten var bristfällig och projektmedarbetarnas tekniska vardagskompetens visade sig otillräcklig för de installationer, uppkopplingar och problem- sökningar som krävdes för att få igång en fungerande kommunikation inom grupperna. Som överraskande framstår också deltagarnas ofta låga och varierande tekniska kunnande. Teknikintroduktionen och sup- porten var vanligtvis underdimensionerade. Av DUKOM-projektens rapportering att döma, är varken själva tek- niken eller dess användare inom högskole- och vuxenutbildningen ännu riktigt redo för distansutbildning med IT-stöd. Ovanstående är förstås en sanning med modifikation. DUKOM- projekten innebar att särskilda teknikval gjordes utifrån de förutsätt- ningar som gällde 1995 och som definierades i DUKOMs direktiv och anvisningar till anslagssökande utbildningsanordnare. Den teknik som valdes och som har utvärderats är därmed inte representativ i alla avseenden. Dessutom är tekniken i sig bara är en del av berättelsen. Den är i och för sig lätt att skylla på. Datorer som låser sig, bilder som försvinner, uppkopplingar som inte leder någon vart och avbrutna över- föringar är problem som påverkar skeendet i en studiesituation både påtagligt och handgripligen. Men bakom den synliga tekniken spelar andra och mindre märkbara faktorer in. Tekniken har använts på olika sätt i olika utbildnings- sammanhang. Det är en annan del av samma berättelse. Sammanfattning och diskussion 133 giska tillämpningen hör också till de framgångsfaktorer som projekten diskuterar. Och om det i rapporterna antyds att det framför allt var del- tagarna som reagerade på de rent tekniska problemen, så tycks många av de undervisande lärarna ha funnit större anledning att fundera över hur IT-stödet ska implementeras för att fungera som ett reellt stöd för lärande och undervisning. Vad ska man egentligen ha tekniken till? Och hur får man den att fylla avsedd funktion? I projekten har den första frågan ovan besvarats enklare och mer entydigt än den andra. Det har varit en utbredd uppfattning bland pro- jekten att IT-stödet företrädesvis bör användas för deltagarnas själv- ständiga och individuella kunskapsutveckling – konkret för presenta- tion av lärostoff och för interaktion med kurskamrater och lärare. In- ledningsvis i rapporterna framställs gärna kopplingen mellan ny infor- mationsteknik, deltagaraktivitet och individualisering som kausal - tek- niken antas leda till eller förutsätta individualisering och ett aktivt stu- derandebeteende. Även lärarrollen beskrivs gärna som ny, dvs. som mer jämlik, handledande och vägledande än i annan undervisning. Det är troligt att sådana föreställningar haft betydelse när man i ett antal projekt valt att göra teknikanvändningen till ett mer eller mindre frivilligt inslag i kurserna. Möjligen har någon sorts automatik förut- satts – att deltagarna automatiskt/frivilligt/självständigt sätter igång att studera med hjälp av den nya tekniken om och när denna görs tillgäng- lig. På det sätt som teknikstödet implementerats i projekten har det dock även varit möjligt för deltagarna att låta bli att använda det. Det har många också gjort. Den låga deltagaraktiviteten har uppfattats som ett problem i många kurser och det som man framför allt har reagerat på är att deltagarna valt att inte kommunicera via IT-stöd med varandra, i grupp. Kommunikationen har tenderat att bli både enkelriktad och ex- klusiv, för det mesta har den ägt rum mellan läraren och en deltagare i taget. Även om den individualiserade handledningen ofta ingått som en del i kursplaneringen, har dock svårigheterna att också få igång grupp- kommunikationen noterats. Och den andra frågan ovan har aktualise- rats: Hur bär man sig åt för att få teknikstödet att fylla avsedd funktion? Denna fortfarande obesvarade fråga avslutar ofta projektens rap- portering. När man väl upplevt hur både relevant och problematisk den faktiskt är, har det varit dags att avsluta projektet, eller i alla fall dags att avrapportera till DUKOMs utvärderare. I de kurser eller andra projekt där tekniken kommit till användning i enlighet med den ursprungliga planeringen har lärarna för det mesta tvingats bli relativt hårda i nyporna. Handledande har de flesta varit, men också styrande och kontrollerande. Oavsett inledande visioner, är det först när teknikanvändningen gjorts angelägen, nödvän- 134 Sammanfattning och diskussion dig eller i några fall tvingande, som den fungerat fullt ut. Det har i flera projekt inneburit en ordentlig kollision mellan praktiken och de peda- gogiska visionerna – individualisering och deltagaraktivitet går inte nödvändigtvis ihop med ny informationsteknik i utbildning – och detta har i sin tur fört projekten tillbaka till ruta ett: Vad ska man då ha tek- nikstödet till? Något självklart svar på denna och liknande frågor gives alltså inte. Det som projekten i stället tycker sig ha lärt, är att utveckling av di- stansutbildning med IT-stöd kräver fler kompetenser än vad mer tradi- tionellt utvecklingsarbete gör. Det kräver dessutom mer kunnande och fler kompetenser än vad en enda enskild lärare kan antas be- sitta. Och dessutom anses det kräva mer pengar. Den ökade tidsåtgången, behovet av teknisk och distanspedagogisk kompetensutveckling, in- vesteringar i teknisk utrustning och behovet av olika tekniska support- funktioner gör att kostnaderna för denna sortens utvecklingsarbete an- ses större än för annan kursutveckling. I och med dessa erfarenheter blir ytterligare en grupp framgångsfakto- rer aktuella, nämligen de organisatoriska förutsättningarna för utveck- ling och genomförande av distanskurser med IT-stöd. beskrivs distansutvecklingsarbetet inom högskolan som en uppgift för eldsjälar. Erfarenheter från DUKOM tyder på att situationen är densamma även inom folkbildningen. Det är ett arbete som genomförs vid enstaka tillfällen eller enstaka institutioner, av en- skilda lärare eller mindre grupper av lärare, vid sidan av den reguljära verksamheten och dessutom inte alltför sällan utöver lärarens ordinarie tjänstgöring. Det betyder att de förutsättningar som gäller i distanslärarens vardag beskrivs i termer av isolering och splittring och därmed som raka mot- satser till den resurssamordning som enligt DUKOM-projekten egentli- gen är nödvändig. Dessa förutsättningar har att göra med den organi- satoriska modell som valts för distansutbildningen. Den svenska småskaliga Dual Mode-modellen för distansutbildning innebär att landets högskolor och universitet ansvarar för både di- stansutbildning och reguljär högskoleutbildning. Distansutbildningen bedrivs parallellt med övrig utbildning, inom samma institutioner, av samma lärare och finansieras av samma anslag som den reguljära ut- bildningen på campus. Liknande principer gäller för distansutbildning- en generellt i landet, oavsett nivå eller utbildningsanordnare. Med någ- ra få undantag utvecklas och genomförs eventuell distansutbildning av Sammanfattning och diskussion 135 samma utbildningsanordnare som har som sin huvuduppgift att t.ex. erbjuda studiecirklar, folkhögskolekurser, vuxenutbildning och företagsutbildningar/fortbildningar, av samma lärare som undervi- sar i dessa olika utbildningar och med pengar hämtade från respektive anordnares ordinarie anslag. Dual Mode anses ha många förtjänster. högskoleutred- ning51 talas exempelvis om närheten mellan lärare och student och om hur det faktum att utbildningens innehåll och inriktning avgörs genom lokala beslut, skapar flexibilitet i planering och genomförande . På så sätt kan de studerandes önskemål och behov, som bör vara den vikti- gaste styrfaktorn, lättare beaktas. 52 Möjligheten till överspridning anges som en annan fördel. Genom att distansutbildningen planeras, utvecklas och genomförs integrerat med annan utbildning, anses det vara relativt lätt att sprida goda erfarenheter från en modell till en an- nan. Den småskaliga modellen innebär emellertid också att distansut- bildningens resurser splittras. Några specifika pengar, någon specialise- rad personal eller något avgränsat ansvar för just distansutbildningen finns för det mesta inte, varken inom högskolan eller hos andra utbild- ningsanordnare. Detta får till resultat att resurskrävande aktiviteter blir svåra att genomföra. DUKOMs utvecklingsarbete har pågått vid sidan av Dual Mode- systemet. Projekten finansierades med externa medel och för det mesta genomfördes de i samverkan mellan flera parter. På så sätt gjordes sär- skilda ekonomiska och personella resurser tillgängliga för just de här distansutvecklingsprojekten. Ett mer samlat grepp över arbetet efterfrå- gas också inför fortsättningen. Var och en för sig, och med de pengar och den personal som finns tillgängliga för ordinarie utveckling och drift, anser sig få ha möjligheter att ägna sig åt denna sortens projekt . En samordning av resurserna kan innebära fler fördelar, jämfört med . Erfarenheter från några projekt visar t.ex. att den flexibilitet som förutsätts vara en den småskaliga modellens kännetecken, inte all- tid kan tas för given. Dual Mode innebär inom högskolan att det är in- stitutionerna som har ansvar för distanskurserna och dessa utgör för det mesta en mindre del av respektive institutions utbud. Frihet Ansvar Kompetens. 52SOU 1992:1, s. 287. 136 Sammanfattning och diskussion anpassningen efter önskemål utifrån, efter lokala och individuella be- hov, inte gärna prioriteras. De rutiner och mallar som gäller för verk- samheten i stort bryts inte för några enstaka distanskursers skull. Insti- tutionen har inte tillräckliga resurser för den sortens flexibilitet. Even- tuella lokala behov som avviker från praxis sätts därmed lätt på un- dantag. Troligen gäller samma villkor för de flesta andra utbildningsanord- nare. Anpassningsförmåga och utvecklingsförmåga styrs lika mycket av tillgången till resurser som av den goda viljan. , G (1976). På väg mot en ny högskola . , U, Grepperud, G & Palmlund, I (1993). Att vilja, våga, kunna. En utvärdering av vid 1987–93. Di- stansutbildning i utveckling, rapport nr 5, . Distansundervisning i högskolan. (Inriktning och utvecklingsmöjlighe- ter). Rapport och förslag från regionstyrelsernas arbetsgrupp för di- stansutbildning, 1983. Utredning om distansutbildning. Distansmetoder inom utbildningen. Långt borta och mycket nära – En förstudie om svensk di- stansutbildning. , (1992). Ny informationsteknologi i undervisningen. , (1994). , B, , N (1974). Den högre utbildningens di- mensionering och lokalisering. : geografiska insti- tutionen, . (1997). Högskolans IT-stöd vid skiljevägen. /85: 115 om regional utveckling och utjämning. Åtgärder för att bredda och utveckla användningen av informationsteknik. Rumble, G (1989). Open learning, distance learning and the misuse of language. I Tait, A, ed (1992). issues in open learning – a reader . Kompetensutveckling – en utmaning. Drivkrafter för produktivitet och välstånd . Produktivi- tetsdelegationens betänkande. Frihet Ansvar Kompetens. Grundutbildningens villkor i högskolan . Huvudbetänkande av utredningen om effektivare vuxenutbildning. Vingar åt människans förmåga . Betänkande av IT- kommissionen. , B (1981). Distance Education at Swedish universities. : department of education, university. En särskild utredare tillkallas med uppgift att föreslå åtgärder som kan främja användningen av distansmetoder inom främst vuxenutbildning- en och högskolan. Utredarens huvuduppgift är att föreslå en strategi som långsiktigt främjar utvecklingen i hela landet av de möjligheter till distansutbildning som den moderna informationstekniken erbjuder. Utredaren skall vidare analysera hur radio och TV kan utnyttjas i utbildningens och bildningens tjänst och därvid pröva om en eventuell framtida fjärde markbunden TV-kanal kan utnyttjas för nationell ut- bildnings- och bildningsverksamhet. Distansutbildning spar tid och pengar budgetproposition (prop. 1994/95:100, bilaga 9) framhålls att det inom högskola, vuxenutbildning, folkbildning och arbetsmark- nadsutbildning finns behov av att föra ut utbildningen i nya former och till nya grupper. Ny teknik gör detta möjligt, men formerna behöver anpassas till de många olika behov och förutsättningar som människor har. Regeringen framhåller att det därför finns anledning att i en sär- skild kommitté analysera förutsättningarna för en samlad utveckling av den medieburna utbildningen och att det även finns anledning att när- mare studera internationella erfarenheter som t.ex. i . Kommittén föreslås även få i uppdrag att stimulera oli- ka former av försöksverksamhet. För att åstadkomma ett önskvärt nationellt kunskapslyft behövs en ökad tillgänglighet till utbildning. Utbildningsbehoven kan inte tillgo- doses enbart genom ett utökat antal platser i undervisning, som är bunden och rum. Utbildningar förmedlade genom olika distans- metoder kan därför vara ett viktigt komplement till den traditionella undervisningen för att öka tillgängligheten till studier. Utbildning på distans ger en betydande frihet och rum som bl.a. många förvärvsarbetande är beroende av. Studierna kan bedrivas an- tingen enskilt eller i grupp via olika medier. Därtill kan utbildningen genomföras till lägre kostnader både för den enskilde och samhället och även för de företag som väljer denna metod för att öka de anställ- das kompetens. I takt med utvecklingen på det informationstekniska (IT) området har också intresset för distansmetoder ökat hos många utbildningsanordna- re och företag. Detta har medfört en pedagogisk och teknisk utveckling på området som gör att distansmetoderna i än högre grad kan anpassas till de studerandes önskemål och behov. Med en väl utformad organi- sation och förbättrad information borde distansutbildningen kunna nå ut till betydligt större grupper än den gör . Den nuvarande situationen visar upp en brokig bild när det gäller utbildning som bedrivs med olika typer av tekniska hjälpmedel. Många utvecklar likartade projekt eller söker stöd för modeller som redan finns i drift på andra håll. Det finns därför behov av informationsinsat- ser, ett utvecklat erfarenhetsutbyte samt ytterligare utvärdering och forskning på området. Trots att olika utbildningsanordnare gjort stora ansträngningar har det inte skett något avgörande genombrott när det gäller distansmeto- dernas roll inom utbildningens område. Denna situation är otillfreds- ställande inte minst mot bakgrund av att fler vuxna behöver få tillgång till utbildning på alla nivåer i utbildningssystemet. Särskilt viktigt är det att stimulera och underlätta kompetensutveckling i arbetslivet för de grupper som har kort grundutbildning och som inte så ofta kommer i åtnjutande av personalutbildning. Det är också angeläget att minska trycket på universitet och högskolor genom att erbjuda alternativa, mindre resurskrävande studiemetoder. Mycket är redan utrett Frågan om hur staten kan bidra till utveckling av distansmetoder i ut- bildningen har utretts . En mer full- ständig förteckning över tidigare utredningsarbete som bör beaktas biläggs. fick en särskild utredare i uppdrag att ta fram ett underlag för en fördjupad utredning om hur staten kan bidra till utveckling av Utredningen, som överlämnades , fick namnet Långt borta och mycket nära – En förstudie om svensk distansutbildning (Ds 1992:3). överlämnade utredningen om effektivare vuxenutbild- ning sitt huvudbetänkande Kunskapens krona (SOU 1993:23). Be- tänkandet innehåller ett avsnitt om vidgad användning av distansmeto- der med förslag till statligt stöd för utveckling av distansutbildning. publicerade en rapport om Ny in- formationsteknologi i undervisningen (Ds 1994:21). Den innehåller bl.a. en beskrivning av existerande och kommande informationsteknik av intresse för utbildningsområdet. Dessa utredningar innehåller genomarbetade förslag och beskriv- ningar som är aktuella och som bör ligga till grund för det utredningsarbete som här avses. Distansutbildningen, liksom den nya teknik som i allt snabbare tempo görs tillgänglig för olika utbildningsanordnare i , är vik- tiga delar av de nya programmen för utbildning och yrkesutbildning, och , som EU har fastställt för perioden –1999. Även de båda programmen Adapt och Employment, som har inrättats inom ramen för strukturfonderna, kan, liksom det fjärde ramprogrammet för forskning och utveckling, komma att bidra till ut- vecklingen på området. Utmärkande för EU:s insatser på utbildnings- området är den transnationella karaktären som har till syfte att sprida erfarenheter och information till alla medlemsländer. Metoderna för distansutbildning skall utredas Regeringen har uttalat att den avser att vidta åtgärder för att åstad- komma ett nationellt kunskapslyft för vuxna. Som en av dessa åtgärder ingår att stödja användningen av distansundervisning, både som sär- skild studieform och som inslag i redan befintlig undervisning. En särskild utredare skall tillkallas för att föreslå åtgärder för att främja utvecklingen av distansmetoder med användande av informa- tionsteknik inom främst vuxenutbildning och högre utbildning. I för- slagen skall också behoven inom grund- och gymnasieskolan beaktas. Arbetslivets behov och krav är en given utgångspunkt för arbetet när det gäller utredningen om distansmetoder. Det gäller framför allt att underlätta den enskilda människans möjligheter och strävan att genom utbildning förbättra sin ställning på arbetsmarknaden och öka inflytan- det över det egna arbetet. 142 Bilaga 1 SOU 1998:57 Lika viktigt är emellertid att öka möjligheterna för alla, oberoende av utbildningsbakgrund, att vidga perspektiven i den personliga ut- vecklingen och genom bildning bredda och fördjupa sina intresseområ- den.