sou · GMB337 · 1999-01-01 00:00:00 — Olycksfall på väg till eller från arbetet, s.k. färdolycksfall, räknas som olycksfall i arbete om färden föranleddes av och stod i nära sam- band med arbetet. I en motion med anledning av prop. 1992/93:30 om ett ändrat arbetsskadebegrepp yrkades att just färdolycksfallen skulle tas bort ur arbetsskadeförsäkringen. anförde (1992/93:SfU8 s. 13) att man inte ville förorda att färdolycksfallen togs ut ur försäkringen. Det fortsatta arbetet med att reformera arbetsskade- försäkringen kunde dock ta initiativ till en ändring. Beträffande Sjuk- och arbetsskadekommitténs (SAKs) direktiv och arbete hänvisas till avsnitt 3.6.4 nedan. Vår utredning konstaterar under 100 ¥RS ¤NDRINGAR I ,!& denna rubrik endast att kommittén inte fann det påkallat att behandla just färdolycksfallen på något särskilt sätt i sina utredningsförslag. När en arbetsskada väl blivit godkänd enligt reglerna i 2 kap. LAF kunde bl.a. sjukpenning för sjukskrivningar p.g.a. arbetsskadan betalas till den försäkrade enligt särskilda regler i 3 kap. LAF. När LAF trädde i kraft var principen den att en arbetsskada måste bestå längre än för att ersättning enligt LAF skulle kunna be- talas ut. efter skadan skulle sjukförsäk- ringen enligt lagen (1962:381) om allmän försäkring (AFL) i princip svara för ersättningen till den arbetsskadade. Under dessa kunde bl.a. sjukpenning ges ut enligt de för sjukförsäkringen gällande nivåerna. I den i avsnitt 3.2.2 nämnda granskningsrapporten från revisorer uttalades bl.a. att arbetsskadeförsäkringen inte fungerade väl i den utformning den då hade. Försäkringens kostnader hade under pe- rioden – 1990 ökat från 1 813 milj. kr till 9 839 milj. kr. Kostna- derna för arbetsskadesjukpenningen uppgick till 670 milj. kr och till 6 149 milj. kr. I den dåvarande regeringens redovisning av åtgärder för att stabilisera ekonomin och begränsa tillväxten av de offentliga utgifterna (skr. 1990/91:50) pekade man bl.a. på att en samordning av sjuk- och arbetsskadeförsäkringarna borde ske. Det framhölls särskilt att kostnaderna för dessa försäkringar hade utvecklats till ett samhällsekonomiskt och statsfinansiellt pro- blem. Den allvarligaste konsekvensen av denna utveckling var dock enligt riksdagsrevisorerna den mänskliga; regelsystemen hade medfört att människor lämnat arbetslivet och fått vara overksamma i väntan på en arbetsskadeprövning. En samordning av sjukpenningen enligt AFL och sjukpenningen enligt LAF borde därför ske . Ett system med obligatorisk arbetsplatsutredning och rehabiliteringsplan borde också införas. 1991/92:40 föreslog föredragande statsrådet att samordnings- tiden i 3 kap. 1 § LAF skulle förlängas . ¥RS ¤NDRINGAR I ,!& 101 Motiven för åtgärden var huvudsakligen att det var otillfredsställande att arbetsskadeförsäkringen var ett hinder i rehabiliteringsarbetet. Med beaktande också av försäkringens kostnadsutveckling ansågs den före- slagna åtgärden nödvändig för att komma till rätta med problemen. Den som till följd av arbetsskada fått sin arbetsförmåga nedsatt med minst en fjärdedel skulle få sjukpenning i enlighet med bestämmelserna i 3 kap. AFL efter det att skadan visade sig. Föredragande statsrådet räknade med att den föreslagna förläng- ningen av samordningstiden skulle innebära en kostnadsmässig avlast- ning för arbetsskadeförsäkringen med minst 140 milj. kr . De nya reglerna skulle träda i kraft . För ersättningsfall som visat sig före den dagen skulle den tidigare samordningsregeln gälla. beslöt sedan att genomföra den föreslagna ändringen av samordningsreglerna. Vid behandling av propositionen 1992/93:30 om ändring av begreppet arbetsskada erinrade socialförsäkringsutskottet (bet.1992/93:SfU s. 14) bl.a. om att det av administrativa skäl borde undersökas en modell där socialförsäkringssystemet skulle kompensera arbetsskador på samma nivå som kompensationer inom sjukförsäk- ringen. tillkännagav detta för regeringen i rskr. 1992/93:142. I samband med riksdagsbehandlingen av ett förslag om att sänka kompensationsnivåerna inom sjukförsäkringen fr.o.m. respektive uttalade socialförsäkringsutskottet (prop. 1992/93:31 s. 15 f.) bl.a. att det eventuellt kunde bli problem när re- habliteringspenningens kompensationsnivå sänktes som ar- betsskadesjukpenningens högre nivå kvarstod. I budgetpropositionen (prop. 1992/93:100 bil. 6 s. 39) framhölls sedan att de ändrade kompensationsnivåerna inom sjukpenning- och sjuklönesystem hade medfört ett behov av anpassning av arbetsskade- sjukpenningen. Utan en sådan anpassning kunde det nämligen befaras att arbetsskadeförsäkringen skulle kunna bli rehabiliteringshämmande. Den som anmält arbetsskada skulle svårligen komma att vara motiverad att påbörja rehabilitering innan prövning av rätten till arbetsskadesjuk- penning hade skett. 1992/93:178 (s. 43) föreslog därför det föredragande statsrådet att rätten till arbetsskadesjukpenning i princip skulle upphöra . Statsrådet uttalade vidare att principen att en arbetsskada skulle er- sättas med högre belopp än annan skada fortfarande skulle gälla. Med hänsyn till arbetsskadeförsäkringens kostnadsutveckling och till risken 102 ¥RS ¤NDRINGAR I ,!& för att arbetsskadesjukpenningen verkade rehabiliteringshämmande föreslogs att den högre kompensationen skulle gälla först sedan en be- stående nedsättning av arbetsförmågan hade inträtt. Genom att på detta sätt slopa rätten till arbetsskadesjukpenning an- såg statsrådet att förutsättningarna för att få den försäkrade att med- verka i en framgångsrik rehabilitering hade ökat väsentligt. Den som fått sin arbetsförmåga nedsatt med minst en fjärdedel skulle efter änd- ringen få sjukpenning i enlighet med de allmänna sjukpenningbestäm- melserna i 3 kap. lagen (1962:381) om allmän försäkring, AFL. De nya reglerna föreslogs träda i kraft . Äldre föreskrifter skulle tillämpas i fråga om ersättning som avsåg tid före . För sjukfall som pågick vid ikraftträdandet skulle sjukpenning enligt LAF utbetalas t.o.m. men inte längre. tillstyrkte i sitt betänkande 1992/93:SfU17 ändringsförslaget. Arbetsskadesjukpenningen slopades därefter genom att reglerna i 3 kap. LAF ändrades i enlighet med propositionens för- slag. En sjuk- och arbetsskadeberedning startade sitt arbete . Enligt sina direktiv skulle beredningen med stöd av en expert- grupp analysera det svenska systemet för sjuk- och arbetsskadeförsäk- ringarna och beakta erfarenheter från motsvarande system i andra län- der. Beredningen publicerade ett antal rapporter bl.a. Sjukpenning, ar- betsskada och förtidspension – Förutsättningar och erfarenheter (SOU 1994:72). Beredningen fick nya direktiv, ombildades och antog namnet Sjuk- och arbetsskadekommittén (SAK). Enligt de nya direktiven skulle kommittén bl.a. granska hur försäkringsskyddet vid arbetsskada borde utformas och hur en sådan försäkring skulle samordnas med en ohälsoförsäkring som skulle ersätta sjukförsäk- ringen, arbetsskadeförsäkringen och förtidspensioneringen. I sitt slutbetänkande En allmän och aktiv försäkring vid sjukdom och rehabilitering (SOU 1996:113) redovisades bl.a. ett förslag om att återinföra arbetsskadesjukpenning vid olycksfall. Förslaget var att det vid skada till följd av olycksfall i arbetet eller s.k. färdolycksfall skulle lämnas ersättning i form av arbetsskadesjukpenning som tillsammans med sjukpenningen från den allmänna försäkringen skulle motsvara av den försäkrades sjukpenninggrundande inkomst. Arbets- skadesjukpenningen skulle samordnas med den vanliga sjukpenningen . ¥RS ¤NDRINGAR I ,!& 103 Kommittén valde i sitt slutbetänkande att föreslå en nivå som låg under nivån för full ersättning bl.a. eftersom detta skulle minska förslagets inverkan på statens finanser. Genom förslaget att förbättra den ekonomiska ersättningen till den som drabbades av olycksfall i arbetet ville kommittén förstärka försäkringens reparativa och preventiva roll. Kommittén angav därför (s. 443) sammanfattningsvis att som för- värvsarbetande utsattes man för särskilda skaderisker som man bara hade en begränsad möjlighet att påverka. Om den enskilde så långt som möjligt kunde hållas ekonomiskt skadeslös, skulle de skadeståndsrätts- liga tvisterna minska. Vidare ansågs det att anmälningar om olycks- fallsskador kunde ge samhället förbättrade förutsättningar att förhindra skador. Majoriteten av remissinstanserna avstyrkte kommitténs förslag om ersättning vid olycksfall med den huvudsakliga motiveringen att ar- betsolycksfall och arbetssjukdomar borde behandlas lika samt att för- slaget inte var könsneutralt. 1996/97:63 (s. 75 f.) gjordes därför den bedömningen att nuvarande reglering borde behållas tills vidare i avvaktan på en ny översyn av arbetsskadeförsäkringen. 4Arbetsskadeförsäkringens utveckling i siffror och de senaste årens domstolspraxis uppgick antalet anmälningar om arbetsskada till över 250 000 . avtog antalet ar- betsskadeanmälningar till försäkringskassorna. Inför ändringen av bevisreglerna ökade anmälningarna tillfälligt för att sedan åter minska. anmäldes ca 114 000 skadeärenden och be- räknas drygt 108 000 anmälningar ha gjorts. godkände försäkringskassorna närmare 67 000 arbets- skadeärenden, godkändes ca 15 100 och ca 8 600 fall. var de utgående egenlivräntorna ca 60 000. var egenlivräntorna drygt 99 000. utgår drygt 97 000 egenlivräntor. Antalet inkomna arbetsskademål i länsrätterna var drygt 9 300. Efter en tillfällig uppgång med anledning av de ändrade be- visreglerna minskade antalet inkommande mål stadigt. kom ca 3 500 mål in till länsrätterna. överklagades närmare 2 200 mål till kammarrätterna och drygt 1 000 mål till Regerings- rätten. Överklagandefrekvensen till högre rätt tycks vara i arbetsskademålen. 4.1.1Arbetsskadeanmälningar och prövade ärenden minskade antalet anmälningar av arbetsskada starkt (se DIAGRAM ). Minskningen kan delvis bero på en begynnande lågkonjunktur med ett minskat antal förvärvsarbetande. infördes lagen (1991:1047) om sjuklön, vilket bl.a. fick till följd att de försäkrade inte längre anmälde sina sjukfall direkt till försäkrings- Troligen medförde det en ytterligare minskning av anmälnings- frekvensen. Det gjordes många anmälningar eftersom arbetstagarna från olika håll fick information om de beslutade föränd- ringarna i villkoren för ersättning vid arbetsskada. Detta i kombination med effekterna av det stramare skadebegreppet och den slopade LAF- sjukpenningen har sedan inneburit en påtaglig minskning av antalet anmälningar. redovisade RFV 119 000 anmälda skador och upp- gick antalet anmälningar till 114 000. Den senaste statistiken utvisar nu att antalet anmälda arbetsskador till försäkringskassorna var ca 108 000. $IAGRAM !NTAL ANM¤LDA SKADOR TILL F¶RS¤KRINGSKASSAN Siffrorna för är de lägsta . Utvecklingen av för prövning inkomna, godkända och ej godkända arbetsskadeärenden är följande. De för prövning inkomna skadeärendena till ökade kraftigt (se TABELL ) Före lagändringen uppgick de för prövning inkomna ärende- na till 80 600 (). De för prövning inkomna ärendena ökade till- fälligt och förklaras huvudsakligen av övergångsregler i samband med att kraven i arbetsskadeförsäkringen skärptes. Efter den tillfälliga ökningen minskade de ärenden som inkom för prövning. De var för 17 800 och för 15 700. Med tillgång till sta- tistik för tre av fyra kvartal 1997 beräknas ca 14 700 skadeärenden ha kommit in till kassan 1997. Det finns enligt RFV ännu inga helt säkra uppgifter som avser . 4ABELL !NTAL INKOMNA OCH AVGJORDA SKADE¤RENDEN SAMT ¤RENDEBALANS )NKOMNA AVGJORDA BIFALL AVSLAG OCH ¤RENDEN I BALANS 3JUKDOMAR OLYCKOR OCH F¤RDOLYCKOR ENLIGT ,!& [14 700] [12 000] [11 000] Som redan Sjuk- och arbetsskadekommittén konstaterade kom det en rad domar från Försäkringsöverdom- stolen (FÖD) som blev betydelsefulla för arbetsskadeförsäkringens ut- Den för de försäkrade gynnsamma praxisutvecklingen och ökningen av de anmälda arbetsskadorna ledde till att ANDELEN GODK¤NDA ARBETSSKADOR av alla prövade ärenden ökade (se DIAGRAM ). godkända arbetsskadeärenden ökade kraftigt fram . 90-talet har andelen dock minskat kontinuerligt. !NDELEN GODK¤NDA OLYCKSFALL ökade för att minska ( DIAGRAM ). Ökningen var måttlig. ningen av andelen godkända olycksfall har avtagit. ligger andelen godkända olycksfall på samma nivå som . $IAGRAM !NDELEN I PROCENT GODK¤NDA ARBETSSJUKDOMAR OCH OLYCKSFALL !NDELEN GODK¤NDA ARBETSSKADOR I PROCENT !NTALET godkännanden i arbetsskadeärendena (sjukdomar och olycks- fall) var före lagändringen ca 67 000 varav ca 48 800 sjukdomar (). Därefter har antalet bifall i arbetsskadeärendena sjunkit. godkändes 15 100, varav 9 900 sjukdomar och 8 600, varav ca 4 000 sjukdomar. Med gällande ersättnings- och bedömnings- regler kommer troligen allt färre ärenden att prövas. Det finns enligt uppgift från RFV f.n. ingen färdig statistik avseende bifallna arbets- skadeärenden men med statistik för de tre av fyra kvartal 1997 som underlag kan antalet bifall beräknas till ca 7 300 fall. De godkända olycksfallen är inte så många. var de 5 100 och ca 4 500. uppgick antalet god- kända olycksfall till drygt 1 200 och för hela 1997 beräknas antalet bli ca 4 600. Enligt RFV finns det f.n. ingen sammanställning av statistik om det faktiska antalet godkända olycksfall . Antalet EJ GODK¤NDA ARBETSSKADOR höll sig på en ungefärlig nivå till då en kraftig ökning inträdde (se TABELL har antalet minskat. uppgick antalet ej godkända arbetsskador till 15 600, för att därefter minska till 7 000 för . Med RFVs statistik för tre av fyra kvartal som underlag kan antalet avslag uppskattas till ca 4 700. 4ABELL %J GODK¤NDA ARBETSSKADOR [4 700] 4ABELL visar antalet GODK¤NDA RESPEKTIVE EJ GODK¤NDA ARBETSSJUK DIAGNOSGRUPP . kuloskeletala sjukdomar, reumatologiska sjukdomar och luftrörsbesvär är de grupper som uppvisar högsta procentuella minskning – 1996. Anmärkningsvärt är emellertid att även sjukdomar där be- dömningen av arbetssammanhang ej borde ha påverkats av regeländringar har andelen bifall sjunkit. Sådana exempel är cancer och lösningsmedelsskada där andelen med bifall sjunkit med en tredjedel och där det är tveksamt om sambandsbedömningen skulle ändras så kraftigt mot tidigare. Även beträffande hörsel och vibrationsskada är nedgången i andel med bifall anmärkningsvärd liksom för eksemen. Den radikala ökningen av avslag i infektionssjukdomar kommenteras ytterligare i avsnitt 4.1.4. Den vanligaste diagnosgruppen är muskuloskeletala sjukdomar som innefattar belastningsskador (rygg- och ledbesvär, inflammationer, tennisarmbåge, inflammation i slemsäcken och myalgi). RFV anger i sin statistikinformation Is-I 1997:8 (s. 2) att denna grupp procentuellt sett står för av det totala antalet godkända arbetsskadesjuk- domar. Det finns enligt RFV ännu ingen sammanställning av diagnos- grupper för godkända respektive ej godkända arbetssjukdomar för . 4ABELL !NTAL GODK¤NDA OCH EJ GODK¤NDA ARBETSSKADE¤RENDEN F¶RDELADE EFTER DIAGNOSGRUPP SAMT ANDELEN BIFALL I PROCENT OCH (se RFV Is-I 1997:8 s. 4) Andel bifall, % Asbestos, silikos, pleuraplaque Sjukdomar orsakade av smitta Huvuddelen av de försäkrade som uppbär livränta från arbetsskadeför- säkringen gör det i form av egenlivränta. Antalet egenlivräntor ökade mycket kraftigt . Enligt reglerna fr.o.m. har prövning av arbetsskador enligt det nya skadebegreppet skett endast när det finns anspråk på livränta. För arbetsskador enligt det gamla skadebegreppet gäller den gamla lagstiftningen alltjämt och även i dessa fall kan det bli aktuellt att pröva egenlivränta efter hand. dämpades ökningstakten av antalet egenlivräntor. uppgick antalet egenlivräntorna till 99 200 och för till 99 100. var antalet egenlivräntor ca 97 300. betalades av egenlivräntorna ut till personer med någon nivå av förtidspension. av livräntor betalas ut utan att samordnas med någon pension. betalades av egenlivräntorna ut till personer med någon nivå av för- tidspension. av livräntor betalas ut utan att samordnas med någon pension. Av antalet utbetalade livräntor avsåg 47 900 kvin- nor och 49 500 män. Det förs enligt RFV inte någon statistik som visar livräntornas fördelning inom diagnosgrupper och branscher. $IAGRAM !NTALET UTBETALADE ARBETSSKADELIVR¤NTOR I F¶RS¤KRINGSKASSORNA (se RFV Is-I 1998:2 s. 1) 4ABELL !NTALET EGENLIVR¤NTOR OCH ¥RSMEDELBELOPP F¶RDELADE P¥ M¤N OCH KVINNOR I DECEMBER (se RFV Is-I 1998:2 Bilaga 1) Arbetarskyddsstyrelsen (ASS) presenterar fortlöpande arbetsskadesta- tistik, som har till syfte att ge underlag för arbetarskyddets behov. Den officiella arbetsskadestatistiken tas från ett informationssystem om ar- betsskador (). Mer information om och annan arbetsskadesta- tistik ges i avsnitt 6.6. Av sammanställningen Arbetssjukdomar och arbetsolyckor 1995 av ASS och () framgår bl.a. att belastnings- faktorer är den vanligaste orsaken till att arbetssjukdom anmäls och uppgår till mer än två tredjedelar av anmälningarna (se DIAGRAM ). Bland såväl kvinnor som män är belastningssjukdomarna vanligast i alla åldersklasser. Den relativa frekvensen för belastningssjukdomar är högst i åldern 35 – . De anmälda belastningssjukdomarna ökade kraftigt och det var först som trenden bröts. Sjukdomar av kemiska ämnen eller produkter är fortfarande den näst största gruppen. På tredje plats kommer numera sjukdomar av or- ganisatoriska och sociala faktorer (dvs. stress och trakasserier) följt av bullerskador. klarade sig av de belastningsskadade utan vidare sjukskrivning. Andelen anmälda belastningsskador utan sjuk- skrivning ökade år . $IAGRAM !NM¤LDA ARBETSSJUKDOMSFALL UTVECKLINGEN EFTER VANLIGA KER OCH K¶N (se Arbetssjukdomar och arbetsolyckor 1995 s. 69) 4ABELL !NM¤LDA ARBETSSJUKDOMAR EFTER DIAGNOSGRUPP OCH K¶N OCH (Jfr Arbetssjukdomar och arbetsolyckor 1991 s. 58 och Arbetssjukdomar och arbets- olyckor 1995 s. 74) Endokrina systemets sjukdomar etc Sjukdomar i nervsystem och sin- Sjukdomar i urin- och könsorganen Hudens och underhudens sjukdomar Sjukdomar i muskuloskeletala sys- Symptom och ofullständigt precise- Sjukdomar i blod och blodbildande Antalet anmälda arbetssjukdomar har minskat kraftigt mellan de två jämförda åren från nästan 39 1991 till ca 14 1995. Den största diagnosgruppen är sjukdomar i muskuloskeletala systemet och bindväven. Mer anmärkningsvärd är emellertid minskningen för infek- tionssjukdomar, tumörer och andningsorganens sjukdomar. Denna minskning torde för övrigt innebära att sannolikheten för adekvat an- mälan ökat och trots detta har andelen godkända minskat kraftigt för dessa sjukdomar mellan åren 1991 – 1995. av de totala anmälningarna år av de totala anmälningarna avsåg sjukdomar i muskuloskeletala systemet och bindväven. av de sjukdomar som kvinnorna anmält och av männens anmälningar avsåg denna kategori . var det av kvinnornas anmälda sjukdomar och av männens anmälningar som tillhörde kategorin i fråga. På andra plats bland de anmälda sjukdomarna återfinns sjukdomar i nervsystem och sinnesorgan. Dessa sjukdomar stod både och för totalt av anmälningarna. 4ABELL "ELASTNINGSSJUKDOMAR EFTER ANTALET SJUKDAGAR F¶R ¥REN OCH JFR !RBETSSJUKDOMAR OCH ARBETSOLYCKOR S OCH S står för vibrationer. står för organisatoriska och sociala faktorer. Enligt ASS är exem- pel på sådana faktorer stress, för stor arbetsbörda, mobbning, trakas- serier, förföljelse, oro för uppsägning eller varsel samt relations- problem på arbetsplatsen. 4.1.5Arbetarskyddsstyrelsens uppgifter om arbetsskador 1996 I ett statistiskt meddelande från ASS (Am 69 ) ges preliminära uppgifter om arbetsskador 1996. Uppgifterna bygger på inträffade och inkomna anmälningar om arbetsskador. Materia- let i det statistiska meddelandet omfattar arbetsolyckor och arbetssjuk- domar som registrerats . En slutlig samman- ställning över antalet anmälda arbetsskador kommer att publi- ceras . Nedan presenteras läget . har to- talt ca 104 000 arbetsskadeanmälningar inkommit. Av dessa avser 48 478 arbetsolyckor och arbetssjukdomar. Utöver detta har färd- olycksfall, arbetsolyckor utan sjukskrivning samt arbetssjukdomar som avser gamla visandeår (gamla ärenden) registrerats. Arbetsolycksfall 34 860, män och kvinnor. Arbetssjukdomar 13 618, män och kvinnor. Färdolycksfall 10 748, män och kvin- nor. Bagatellskador (utan sjukdag) 43 800 varav män och kvinnor. Gamla ärenden 650 varav män och 35 pro- cent kvinnor. förekommer per 1 000 förvärvsarbetande 8 arbets- olycksfall (10 för män och 6 för kvinnor) samt drygt 3 arbetssjuk- domsfall (3 för män och 4 för kvinnor). De rapporterade arbetsolyckorna bland sysselsatta har minskat mellan åren 1995 – 1996. Antalet arbetsolycksfall per 1 000 förvärvsar- betande har minskat . Flest arbetsolyckor relate- rat till antal sysselsatta har män inom brand- och räddningsverksamhet, metallmalmsgruvor, stål- och metallindustri. För kvinnor ligger stål- och metallindustri, träindustri och jord- och stenvaruindustri högst. Antalet anmälda arbetssjukdomar har minskat mer än arbetsolyckor- na, för både kvinnor och män mellan åren 1995 – 1996. Flest anmälda arbetssjukdomar relaterat till antal sysselsatta har kvinnor inom transportindusti, möbelindustri och jord- och . Bland män ligger metallmalmsgruvor, reningsverk och jord- och stenvaruindustri högst. Antalet dödsfall 1996 var betydligt färre bland förvärvs- arbetande än . Antalet dödsolyckor var 93 varav 86 inträffade i arbetet och 7 på väg till eller från arbetet. Av den 86 dödsfallen i ar- betet var 8 kvinnor och 78 män. Enligt Arbetssjukdomar och arbetsolyckor 1995 (s. 43) ökade antalet personer i arbetskraften (sysselsatta och arbetslösa) för att sedan minska kontinuerligt . upp- gick antalet till 4 560 000 och till 4 319 000. – 1994 minskade de sysselsatta med drygt 550 000. Minskningen i sysselsättningen var särskilt märkbar i de yngre och äldre åldrarna. Först bröts den nedåtgående kurvan. Flest antal sysselsatta återfinns nu inom de mansdominerande näringsgrenarna industri och konsultverksamhet. Enligt ASS preliminära statistik för minskade antalet syssel- satta jämfört med något, totalt – för kvinnor 1 pro- cent och för män . Minskningen var störst för både kvinnor och män inom jord- och skogsbruk och inom hälso- och sjukvård. Bland de yngsta mellan 16 – minskade sysselsättningen medan den ökade för de mellan 55 – . Av statistiken framgår bl.a. att antalet hos försäkringskassorna god- kända arbetssjukdomar har minskat kraftigt . 1990 godkändes ca 55 500 fall, ca 48 700 och drygt 4 000 fall (jfr TABELL ). Även antalet ej godkända arbetsskador har Om man gör en jämförelse mellan antalet inkomna ärenden – 1996 och ställer detta i proportion till antalet avslag visar det sig att avslagsfrekvensen har ökat. Däremot har det inte skett någon större förändring beträffande livräntorna. 1994 har antalet legat relativt runt 100 000. Observera att sta- tistiken visar antalet UTBETALADE egenlivräntor . framgår är det totala antalet livräntor nästan lika fördelade på män och kvinnor. Muskuloskeletala och reumatologiska sjukdomar samt luftrörsbe- svär är de grupper som uppvisar högst procentuell minskning – 1996. Den vanligaste diagnosgruppen är för övrigt de mus- kuloskeletala sjukdomarna, följt av sjukdomar av kemiska ämnen eller produkter. Sjukdomar av organisatoriska och sociala faktorer utgör numera den tredje största gruppen. Statistiken visar också att antalet anmälningar om arbetsskador och ärenden om arbetsskador som prövas hos försäkringskassorna har minskat betydligt . anmäldes närmare 223 000 ärenden och ca 114 000 av dessa gick vidare för prövning. anmäldes ca 155 000 ärenden och drygt 82 000 ärenden gick vidare för prövning. anmäldes närmare 114 000 ärenden och ca 15 700 ärenden gick vidare för prövning. Den nedåtgående trenden har hållit i sig. Av arbetsskadorna anmäls allt färre till försäk- ringskassorna. Som nämndes tidigare beror minskningen på flera sam- verkande faktorer: borttagandet av LAF-sjukpenningen, det stramare skadebegreppet, införandet av lagen om sjuklön och lågkonjunkturen i samhället. Troligen rapporteras mindre allvarliga skador och olycksfall i minskad utsträckning.