frs · GN12273 · 1999-12-01 00:00:00 — Svar på frågorna 1999/2000:273 om kränkning av polis och 275 om poliser som utsätts för kränkande behandling har frågat mig vilka initiativ till lagändring jag är beredd att ta så att en polis inte ska behöva tåla en så kränkande behandling i sin tjänsteutövning som att bli bespottad. Frågan har ställts mot bakgrund av att i en nyligen meddelad dom funnit att en polisman inte haft rätt till ersättning för lidande enligt 1kap. 3§ skadeståndslagen (s.k. kränkningsersättning) när han blivit bespottad vid ett ingripande mot en berusad man. har med hänvisning till samma dom frågat mig när en proposition om kränkningsersättning kommer att avlämnas till . Jag väljer här att besvara de båda frågorna . En polis ska naturligtvis inte behöva tåla att bli bespottad i sin tjänsteutövning. I det aktuella fallet dömdes också gärningsmannen för bl.a. ofredande för att han spottat en polisman i ansiktet. Jag anser att det finns anledning att se allvarligt på angrepp som sker mot poliser i deras yrkesutövning. Poliser löper särskilda risker för att utsättas för våld och annan kränkande behandling i tjänsten och har ett särskilt behov av lagens skydd. Denna uppfattning kommer också till uttryck i både lagstiftning och praxis. En viktig reglering i sammanhanget är straffbestämmelsen om våld eller hot mot tjänsteman. Påföljden för dessa brott är fängelse i högst eller om brottet är ringa böter eller fängelse . En omständighet som kan beaktas vid val av påföljd och vid straffmätningen är just att den som angripits löper risk för att utsättas för övergrepp i sin tjänsteutövning, såsom t.ex. en patrullerande polisman. Den praxis som finns på området visar också mycket riktigt att domstolarna i viss mån är restriktiva med att döma till villkorlig dom eller någon annan typ av icke frihetsberövande påföljd för våld mot polismän. har uttalat att när det gäller våld mot polismän bör en icke frihetsberövande påföljd komma i fråga endast om den tilltalades personliga förhållanden talar för det med särskild styrka. De straffrättsliga bestämmelserna och domstolarnas tillämpning av dessa visar således att samhället ser allvarligt på den här typen av brottslighet. Det fall som föranlett frågorna gällde nu inte den straffrättsliga bedömningen utan bedömningen i skadeståndsfrågan. Den fråga tagit ställning till är om den enskilde polismannen åsamkats sådant lidande att det berättigar till ersättning för kränkning av den personliga integriteten. Inom pågår ett lagstiftningsarbete som generellt rör ersättning för ideell skada. Rätten till kränkningsersättning är en av de frågor som är aktuella. Som jag nämnde vid en interpellationsdebatt är min utgångspunkt i denna del att arbetet ska resultera i en tydligare bestämmelse om kränkningsersättning som ska berättiga till full ersättning för dem som utsätts för allvarliga kränkningar genom brott. En fråga som då ska övervägas är hur man bör se på vissa särskilt utsatta yrkesgruppers möjligheter att få kränkningsersättning för brott de utsätts för i tjänsten. Det gäller bl.a. sådana yrkesgrupper där det är en del av yrket att ta hand om våldsamma personer, t.ex. poliser, ordningsvakter och vissa anställda inom kriminalvården och den psykiatriska vården. Det är ännu för tidigt att säga vad dessa överväganden närmare kommer att leda till. En lagrådsremiss om ideell skada kommer att beslutas troligen .