frs · GN1247 · 1999-10-20 00:00:00 — Svar på fråga 1999/2000:47 om onödig avlivning av nötkreatur har frågat mig vad jag avser att göra för att avlivningar av nötkreatur, som uppfattat vara helt onödiga, inte ska upprepas . Frågan rör ett av medier mycket uppmärksammat beslut om avlivning av sex nötkreatur. Ett beslut som har upprört många. Jag har förståelse för att människor blir upprörda över beslutet då man inte har tagit del av hela bakgrunden till ärendet. Jag beklagar också att man på har varit tvungna att fatta ett så drastiskt beslut. Bakgrunden till bestämmelserna för identifiering och registrering av nötkreatur är utbrottet av BSE, den s.k. galna ko-sjukan, i . I har man tvingats att avliva mer än tre miljoner nötkreatur, bl.a. på grund av att det inte fanns några möjligheter att spåra smittkällorna. EU har därför utformat entydiga regler om identifiering och registrering av nötkreatur för att möjliggöra en effektiv smittspårning och en trovärdig ursprungsmärkning av kött. Syftet med lagstiftningen är alltså att minimera konsekvenserna av ett utbrott av en smittsam djursjukdom och att kunna garantera ett starkt konsumentskydd. För att ett sådant system skall vara verkningsfullt måste alla djurägare delta solidariskt genom att märka och registrera alla sina nötkreatur. Den starka gemensamma strävan inom EU att få kontroll över detta har också präglat både kraven på märkning och registrering av nötkreatur och de regler som skall tillämpas om kraven inte uppfylls. I det nu mycket uppmärksammade fallet utanför har tvingats att besluta om avlivning och destruktion av sex omärkta nötkreatur. Regelverket bakom beslutet är entydigt: djur som inte är identifierade, märkta och registrerade utgör en potentiell smittorisk och skall därför avlivas och destrueras om djuren inte kan identifieras . Det aktuella ärendet inleddes . Då uppdagades bl.a. kadavret av en självdöd ko med en kalv i bäckenet. Även kadaver av andra nötkreatur upptäcktes. Vid besök på gården i samband med detta, konstaterades också att samtliga levande kor var omärkta. Besättningen spärrades, dvs. inga djur fick flyttas från gården. Djurägaren delgavs beslut om detta där det även klart framgick vad som skulle hända om djuren inte identifierades. gjorde ett flertal fruktlösa försök, där man även tagit hjälp av andra myndigheter, att komma i kontakt med djurägaren. När djurägaren vägrade samarbeta fanns ingen annan lösning än att avliva och destruera djuren. Många anser att sättet att avliva djuren är stötande. Avlivningen sköttes mycket professionellt av ett företag som är specialiserat på nödslakt. En veterinär deltog också . Djuren utsattes inte för någon stress som de skulle ha gjort om de infångats och flyttats till en annan plats. Ur djurskyddssynpunkt var detta det skonsammaste sättet att avliva djuren. Sedan de nya reglerna om identifiering och registrering av nötkreatur infördes den 1januari 1998 har det dykt upp ett antal fall med oidentifierade djur. I en del av fallen har det också lett till spärrbeslut. Samtliga tidigare fall har kunnat lösas relativt enkelt i samråd mellan djurägarna och . Det ligger i allas vårt intresse att märkningen och registreringen av nötkreatur blir så fullständig som möjligt så att vi kan få kontroll över utbrott av smittsamma djursjukdomar, utbrott som också kan drabba . Vi vill också kunna garantera säkra produkter till våra konsumenter. Detta får vi inte glömma i en situation som denna. Min förhoppning är att det inträffade skall vara en engångsföreteelse och att det skall vara möjligt att lösa liknande problem i samförstånd. Detta förutsätter dock att djurägarna är villiga till samarbete. Jag överväger också att ta kontakt med kommissionen och andra medlemsstater för att höra hur de hanterar liknande problem och diskutera vilka möjligheter det finns att införa något mindre drastiska regler utan att äventyra konsumenternas rätt till säkra livsmedel.